Ole Løvig Simonsen (S), 1997-11-06:
Regeringen er således helt enig i behovet for at skaffe flere ungdomsboliger. Den tilbagevendende mangel på boliger til de unge er et problem, ikke mindst når det ud fra ventelisterne må konstateres, at behovet har været stigende de seneste år.
Sagen er imidlertid ikke så enkel, som SF vil gøre den til, og det har SF i det seneste halve år givet mig mange lejligheder til at gøre rede for.
Jeg har således redegjort for regeringens politik på ungdomsboligområdet i såvel samråd som i diverse spørgsmålsbesvarelser; men når det åbenbart ikke er lykkedes at få alle med, er det jo formålstjenligt med endnu en lejlighed, og det kunne jo være, vi fik sagen afklaret inden kommunevalget. Bygge- og anlægssektoren er præget af en meget høj aktivitet.
De seneste ledighedstal for faglærte bygningsarbejdere viser, at vi i september måned nåede ned på en rekordlav ledighed på 2,8 pct., et niveau, der endog ligger lavere end den hidtidige rekord i nyere tid, nemlig fra sommeren 1986.
Dengang førte udviklingen som bekendt til store flaskehalsproblemer med stigende lønpres og øget inflation - en udvikling, der som bekendt krævede et ret drastisk indgreb for at redde samfundsøkonomien.
En sådan udvikling vil regeringen gerne undgå, og derfor har vi siden starten af 1995 fulgt nøje med i udviklingen og gennemført aktivitetsforanstaltninger, når det skønnedes nødvendigt.
SF har hver gang forsøgt at hindre dette, men jeg må i dag konstatere, at det var godt, vi ikke fulgte SF's råd.
Situationen er fortsat alvorlig, men der er i modsætning til situationen i 1986/1987 ikke generelle flaskehalsproblemer.
Det nytter dog ikke noget, at SF i forslagets bemærkninger hævder, at der ikke er en sådan risiko, oven i købet med henvisning til arbejdsmarkedsrådene.
Faktisk konstaterer alle arbejdsmarkedsråd i den seneste redegørelse vedrørende tredje kvartal i 1997 helt modsat, at der er en høj aktivitet og truende flaskehalse inden for bygge- og anlægssektoren, og flere regioner melder, at situationen bevæger sig på smertegrænsen.
Decentraliseringen indebærer, som også SF vil vide, at den enkelte kommunalbestyrelse selv kan bestemme, hvor mange støttede boliger, herunder ungdomsboliger, der skal opføres i kommunen.
Ansvaret for at skabe en varieret boligforsyning, der også kan imødekomme de unges boligbehov, er således lagt ud til kommunerne; det er her, man ved, hvor skoen trykker, og hvor behovet er størst, og det er her, man bedst kan finde de rigtige løsninger.
Regeringens opgave er derfor primært at skabe de rigtige rammer for kommunernes varetagelse af disse opgaver, herunder at skaffe boliger til de unge.
Det har vi i al beskedenhed gjort ganske meget for, og jeg skal i den forbindelse minde om, at nybyggeri ikke er den eneste mulighed for at løse de unges boligproblemer.
Der er ingen grund til i detaljer at gentage, hvad jeg allerede har sagt om dette i et samråd, vi i juli måned havde om ungdomsboligproblemer, så jeg skal derfor bare ganske kort minde om, at vi fra den 1. januar 1996 har givet mulighed for en langt mere fleksibel anvendelse af de almene boliger, så boligerne nu som hovedregel kan benyttes af andre end den oprindelige personkreds, uden at der sker ændringer i eksisterende belåning og støtte.
Der er hermed skabt en nem mulighed for at gennemføre en tilpasning af det støttede boligudbud, der modsvarer det aktuelle behov i den enkelte kommune, og det er vel at mærke en mulighed, der ikke kræver nybyggeri.
Vi har endvidere i foråret 1997 skabt mulighed for at lave forsøg med udlejning i alment boligbyggeri.
Denne mulighed er f.eks. i Århus blevet benyttet til at give unge fortrinsret til store 4-5-værelses almene familieboliger, hvor flere unge kan bo sammen, og til de små 1-1½-værelses familieboliger.
Heller ikke dette kræver nybyggeri.
Herudover bliver man også i SF nødt
til at se i øjnene, at det støttede byggeri ikke er de unges eneste mulighed for at få løst et boligproblem.
Københavns Universitet har således i samarbejde med SFU og Ungdomsboligrådet i en ny undersøgelse konstateret, at det kun er ca. 15 pct. af en årgang nyoptagne på de videregående uddannelser, der bor i egentlige ungdomsboliger.
Resten fordeler sig på det ordinære boligmarked, hvor langt størsteparten bor i private lejeboliger eller i ejer- og andelsboliger.
Undersøgelsen peger endvidere på - bl.a. på baggrund af den senere studiestart - at flere og flere studerende har præferencer for boliger på det almindelige boligmarked.
De støttede ungdomsboliger skal derfor også her betragtes som et supplement til det almindelige boligmarked, ikke som den eneste mulighed for at løse de unges boligproblemer.
Lad os så se på de enkelte punkter i SF's beslutningsforslag.
SF foreslår, at vi omgående ophæver det, man kalder stoppet for ungdomsboligbyggeri.
For præcisionens skyld bør det understreges, at der ikke er tale om et stop for ungdomsboligbyggeri, men alene om et midlertidigt stop for nye tilsagn til ungdomsboliger.
Det er jo noget ganske andet, og den forskel er vigtig.
Alle byggerier med tilsagn har kunnet fortsætte i efteråret
De foreliggende oplysninger tyder da også på, at der i år er påbegyndt lidt flere ungdomsboliger end i 1996.
Nogle af de kommuner, der aktivt søger at afhjælpe mangelen på ungdomsboliger, kom i klemme ved indførelsen af det generelle tilsagnsstop.
Regeringen har derfor givet kommunerne mulighed for at give tilsagn om 400 ungdomsboliger
her i efteråret, og denne kvote er nu fordelt til universitetsbyerne.
Jeg bliver i den forbindelse nødt til at bede
SF's ordfører forklare mig, hvad man tænker på, når man i bemærkningerne anfører, at tilsagnsstoppet har ramt et planlagt byggeri af 400 ungdomsboliger i år.
Jeg er ikke bekendt med, at Århus Kommune skulle være parat til at give tilsagn om yderligere ungdomsboligbyggerier, men det kan naturligvis være, at SF har oplysninger, jeg ikke har.
Lad mig med hensyn til dette punkt afsluttende konstatere, at regeringen ikke ser noget behov for at ophæve tilsagnsstoppet nu, dvs. mindre end 2 måneder før det under alle omstændigheder udløber. SF foreslår endvidere, at de bebudede ændringer i lov om almene boliger udformes således, at de er med til at sikre det nødvendige byggeri af ungdomsboliger.
Dette kan næppe komme som en overraskelse, men jeg vil da gerne bekræfte, at regeringen også på dette punkt har til hensigt at overholde den indgåede aftale.
De foreslåede ændringer af finansieringen medfører ganske rigtigt en fremrykning af kommunernes støttebetaling.
Den samlede effekt af disse ændringer vil naturligvis afhænge af rente- og kursniveauet, men som det ser ud for øjeblikket, vil ændringerne ikke medføre væsentlige ændringer af kommunernes samlede støtte til et givet byggeri. Det fremsatte forslag fastholder endvidere de særlige favorable vilkår for ungdomsboligbyggeri.
Der vil således også fremover blive ydet et særligt ungdomsboligbidrag, der skal sikre et huslejeniveau, som tager hensyn til de unges betalingsevne.
Og med gensyn til nybyggeri har jeg allerede tidligere gjort opmærksom på, at nybyggeri ikke er den eneste måde, hvorpå de unges boligproblemer kan løses, men jeg vil gerne understrege, at vi ikke har bemærket nogen nedgang i kommunernes interesse i almindelighed for at bygge nyt.
Tværtimod tyder den seneste tids pressedebat på, at kommunerne forsat vil have fokus på de unges boligproblemer, og at vi derfor i 1998 kan forvente en stigning i tilgangen af ungdomsboliger, og det er jo tilfredsstillende.
I beslutningsforslagets punkt 3 foreslås det, at regeringen undersøger, om der i forlængelse af gennemførelsen af punkt 1 og 2 er behov for yderligere tiltag.
Men regeringen har for det første ikke noget ønske om at gennemføre punkt 1 og 2 i SF`s forslag, og for det andet er der - som jeg tidligere har orienteret om i et samråd med Folketingets Boligudvalg - allerede taget skridt til en omfattende kortlægning af markedet for boliger til de unge.
Og Ungdomsboligrådet har allerede i foråret taget initiativ
til en sådan undersøgelse, og som allerede tidligere lovet vil jeg orientere Folketingets Boligudvalg herom, når Ungdomsboligrådets debatoplæg foreligger.
Endelig opfordrer SF i punkt 4 regeringen til at sikre, at der sker en koordinering mellem nyt universitetsbyggeri og kommunernes iværksættelse af ungdomsboligbyggeri.
Og med hensyn til forslaget om en sammenhængende planlægning på uddannelses- og boligområdet er jeg naturligvis opmærksom på de fordele, der kan være herved, og specielt vedrørende udbygningen af Københavns Universitet på Amager kan jeg henvise til den netop afsluttede konkurrence om universitetsbyggeriet i Ørestaden, som jo havde til formål at tilvejebringe forslag til et samlet humanistisk forsknings- og uddannelsesområde.
Derfor er det også hensigten i den allernærmeste fremtid at udskrive en konkurrence, i første omgang en idékonkurrence, om udformningen af en fleksibel boligtype, der kan ændres i takt med, at beboernes boligbehov ændres, f.eks. når de går fra at være studerende til at blive mere satte familier.
Og her er hensigten altså også, at uddannelses- og forskningsfunktioner bør blandes med erhverv og boliger, således at der kan skabes en bydel med en mangfoldighed af aktiviteter, en righoldig arkitektur og et intensivt byliv, også efter arbejdstids ophør.
Og jeg finder, at et sådant projekt - der kan betegnes som et pilot- og demonstrationsprojekt - for denne type af integration vil kunne lægges til grund for den fremtidige planlægning af andre uddannelsesmiljøer, og jeg kan i øvrigt oplyse, at det er hensigten, at idékonkurrencen skal følges op af en konkurrence, som skal danne grundlag for udskrivning af en egentlig projektkonkurrence.