runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Aage Frandsen (SF), 2004-02-17:
Jeg ved godt, der er en meget stor risiko forbundet med at indlede en diskussion med hr. Krarup, for vi taler tilsyneladende forskellige sprog, selv om ordene er danske.
Men jeg vil godt spørge om det, der lå til grund i 1849: Var der ikke også en kraftig inspiration udefra, så det ikke kun var noget, der var hentet hos det danske folk og af den danske muld?
Var det ikke nogle forfatningstraditioner udefra?
Var det ikke nogle strømninger udefra, både samtidige og tidligere, som i høj grad lå til grund for D.G. Monrads tekst, som senere blev juridisk formuleret af Orla Lehmann?
Søren Krarup (DF), 2004-02-17:
Det er fuldstændig rigtigt, at der naturligvis også var strømninger udefra i 1848, og det er fuldstændig rigtigt, at D.G. Monrad brugte den belgiske grundlov som en slags eksempel.
Men det, der er karakteristisk, er, at han omarbejdede den, så den var i nøje overensstemmelse med dansk tradition.
Der var en klar sammenhæng, og der var fra grundlovsfædrenes side respekt for den virkelighed, man stod med.
Svend Auken (S), 2004-02-17:
Selv statsministeren, som var meget negativ over for de her forslag - jeg synes unødigt negativ, uklædeligt negativ, men det blev rettet lidt op af fru Birthe Rønn Hornbech - gik jo ind i indholdsmæssige diskussioner af, hvad der i givet fald skulle stå i en ny grundlov, det samme gjorde fru Birthe Rønn Hornbech, og det er også det jeg tillader mig.
Man kan jo godt tale om kærlighed før forlovelsen, vil jeg gerne sige til hr. Jesper Langballe.
Jeg ser ikke folkekirken truet af tanken om større selvstyre.
Vi taler om selvstyre ved universiteterne, vi taler om selvstyre alle andre steder.
Nå, nu har kirkeministeren desværre forladt salen her.
Men det skal da ikke være hende, der sidder med sin store vægt på hver eneste lille detailbeslutning inden for kirken; det må da være kirkefolket selv.
Hvis det skulle være en trussel mod folkekirken, så må jeg sige, at så er det en skrøbeligere indretning, end jeg forestillede mig.
Søren Krarup (DF), 2004-02-17:
Jeg synes netop, at i denne tid, hvor der står en EU-forfatning og lurer og forsøger at trænge sig ind over os og påtvinge os hele den, siger jeg, totalitære menneskerettighedstænkning, som den danske grundlov ikke kender, er det en lykke, at vi har den danske grundlov.
Og ved at holde fast på den er det jo også, at vi netop distancerer os i forhold til den i virkeligheden totalitære tankegang, der ligger i EU-forfatningen. Det er jo ikke frihedsrettigheder, EU-forfatningen lægger op til, tværtimod, det er en ensretning, der netop bygger på hele menneskerettighedens totalitære linje og tankegang. Så jeg synes netop, at over for EU-forfatningen er grundloven, den danske grundlov, en lykke, og den kan bidrage til at sinke eller sætte de ting på plads, der truer os.
Svend Auken (S), 2004-02-17:
Er det ikke rigtigt opfattet, at en af hr. Søren Krarups åndelige fædre - det er i hvert fald sådan, jeg husker det fra vores fælles studenterungdom - var Knud Kristensen?
Jeg husker i hvert fald, hvordan hr. Søren Krarup og andre hyldede Knud Kristensen i sin tid, og kan hr. Søren Krarup huske, hvad Knud Kristensen sagde i 1953?
Med argumenter, der til forveksling ligner hr. Søren Krarups argumenter i dag,
sagde han blankt nej. Er det ikke sandt, at hvis hr. Søren Krarup havde haft stemmeret i 1953, havde han stemt nej?
Er det derfor ikke også sandt, at han i svær grad minder om de kommunistiske tillidsmænd, som altid talte om deres overenskomstsikrede rettigheder, selv om de havde stemt nej til hver eneste overenskomst, de nogen sinde havde haft mulighed for at stemme til?
Hr. Søren Krarup havde stemt nej til grundloven i 1953 ligesom Knud Kristensen, er det ikke sandt?
Søren Krarup (DF), 2004-02-17:
Nu er hr. Svend Auken jo en ung mand.
Han var meget ung, da jeg allerede var en ældre student, og derfor tror jeg ikke, han husker så forfærdelig nøje, hvad der foregik i studenterkredsen.
Jeg tror, jeg tør sige, at Knud Kristensen havde jeg meget respekt for.
Jeg kan huske, at jeg hørte ham tale i Studenterforeningen om Sydslesvig, men jeg mener, at jeg aldrig egentlig har dyrket ham.
Jeg tror egentlig heller ikke, at hr. Svend Auken i noget af det, jeg har skrevet, vil kunne finde andet end almindelig respekt for ham, så jeg forstår godt, at det ikke er noget spørgsmål.
Det er simpelt hen et forsøg på mistænkeliggørelse.
Hr. Svend Auken mener, at jeg ville have handlet over for 1953-grundloven, som Knud Kristensen gjorde.
Jeg havde som sagt ikke stemmeret, men jeg er heller ikke helt sikker på, at jeg uden videre vil anerkende parallellen med Knud Kristensen.
Jeg synes, han var en hædersmand, jeg synes absolut, der er grund til at have respekt for ham, og det går jeg ud fra at hr. Svend Auken også har.
Det må da være meningen med spørgsmålet.
Men jeg tror alligevel ikke rigtig, at det er en parallel, jeg uden videre vil anerkende.
Forsøget på at sige, at jeg var modstander af den nuværende grundlov, er bare gammelmandsvrissenhed, og jeg synes også, det er ensbetydende med, at man simpelt hen lukker ørerne for det, jeg har sagt.
Svend Auken (S), 2004-02-17:
Men er det ikke sandt, som hr. Aage Frandsen også var inde på før, at det var elitens grundlov, som blev skrevet i huj og hast på få måneder af militære og nationalliberale romantikere i København efter borgerskabets revolutionære opstand?
Er den historiske sandhed ikke, at det i virkeligheden er det, det drejer sig om?
Vi har fået en grundlov, som efterhånden er blevet udviklet.
Søren Krarup (DF), 2004-02-17:
Nej, det er ikke nogen forfalskning.
Det er fuldstændig rigtigt, at det var en akut situation, der i marts 1848 dels fik borgerne til at gå til kongen, dels fik kongen til at sige ja til deres bøn om at hjælpe ham med at slå oprøret i hertugdømmerne ned.
Det er det, der var anledningen, og samtidig fik de en fri forfatning.
Men det særlige ved situationen var, at i denne akutte nødsituation havde især D.G. Monrad, der stod for selve udformningen af grundloven, en sådan fornemmelse for den historiske sammenhæng, at der ikke var tale om et brud, men netop om en videreførelse.
Som bekendt havde Christian VIII på dødslejet sagt til sin søn Frederik VII, at han ønskede, at han ville give folket en fri forfatning.
Det skyldtes til dels, at kongen havde mistillid til sin søns evner til selv at regere, men også at der allerede med Stænderforsamlingerne var lukket op for folkets deltagelse.
Det er fuldstændig rigtigt, at det var en akut situation.
Men det er en moden og ansvarsbevidst behandling af den, der er det karakteristiske, og det førte selvfølgelig også frem til den grundlov, vi har kunnet bruge lige siden.
Det er dog imponerende, at vores nuværende grundlov i alt væsentligt bygger på og også ofte reproducerer den fra 1849.
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-02-17:
Jeg noterede i kampens hede, at hr. Søren Krarup kom til at sige, at i virkeligheden repræsenterede begivenhederne i 1849 ikke et brud med noget.
Det var et brud med enevælden og indførelse af folkestyre.
Det er en lidt anden tolkning, hr. Krarup lægger frem, og den vil jeg bare melde min modstand imod.
Så vil jeg i øvrigt gøre gældende, at når den danske grundlov har vist sig at være så stærk, er det bl.a., fordi den løbende er blevet tilpasset en ny udvikling, og det er det, hr. Søren Krarup nu nægter den nuværende grundlov: at blive tilpasset ændrede vilkår.
Jeg vil godt anføre til sidst, at jeg synes, det nærmer sig det dybt krænkende, at f.eks. mit parti, som har været ivrige deltagere ved forfatningsændringerne i det sidste århundrede, skal stemples som verdensfjerne teoretikere i grundlovsspørgsmål, fordi vi har den holdning, at skal en grundlov forblive stærk, må man også tilpasse den de ændrede vilkår.
Søren Krarup (DF), 2004-02-17:
Når jeg siger, at der i 1849 ikke var tale om et brud, er det altså i forståelsen af, som jeg lige sagde til hr. Svend Auken, at Danmarks historie har en lykkelig sammenhæng, som f.eks. den franske historie ikke har.
Der var selvfølgelig tale om en ny situation, men det var i virkeligheden en fortsættelse af den sammenhæng, som var afgørende.
Derfor er og bliver situationen eller sandheden om den danske virkelighed, at vi har levet i en lykkelig historie, fordi den har været uden de brud, som andre ulykkelige folks historie kender.
Det er grundloven jo også blevet.
Og det viser sig altså, at den har været formuleret så smidigt, at den har virket med de tilpasninger, der har været nødvendige, selv om man kan diskutere, om det var nødvendigt at nedlægge Landstinget i 1953.
Jeg gad vidst, hvor mange der i dag egentlig ikke ville finde, at et landsting som en regulerende faktor på lovarbejdet kunne være ganske udmærket.
Men selvfølgelig kan man ændre tingene, og det gælder lige så vel i dag, som det gjaldt i 1953 og 1915.
Der skal bare være en anledning til det.
Det er også det, jeg sagde i min indledning, at hvis der virkelig er mangler, hvis der virkelig er behov for det, så er det da klart, at vi godt kan lave en grundlovsrevision.
Men der skal altså også være en virkelig grund til det, og det er jo det, der ikke er.
Der vil jeg også tillade mig at sige om hr. Niels Helveg Petersens verdensfjerne parti, at det er og bliver jo altså sådan en lille begrundelse, som hr. Niels Helveg Petersen anfører, nemlig at sproget er gammeldags.
Det er det jo for det første ikke, det er betydelig bedre end meget af det, der skrives i dag.
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-02-17:
Ja, det var lige før, jeg hørte, at hr. Søren Krarup nu måske ønskede en grundlovsændring for at genindføre Landstinget, men det står jo også enhver frit for at foreslå i forbindelse med grundlovsarbejdet.
Nej, jeg vil tilbage til frihedsrettighederne, og her er jeg mærkværdigvis enig med hr. Søren Krarup.
Det er frihedsrettighederne, der er noget helt centralt også i en forfatning.
Det er menneskets, individets beskyttelse imod magthaverne.
En af grundene til, at der efter min opfattelse er behov for at nyskrive den danske grundlov, er netop frihedsrettighedskapitlet. Nu ser jeg bort fra menneskerettighederne i deres helhed, som hr. Søren Krarup har et belastet forhold til
, men med hensyn til frihedsrettighederne finder jeg det betænkeligt, at den danske grundlov ikke giver så stærk en beskyttelse som eksempelvis den europæiske menneskerettighedskonvention.
Er det ikke et problem for den danske forfatning?
Jann Sjursen (KD), 2004-02-17:
Men både statsministeren og ordføreren fra Venstre har i hvert fald hidtil været åbne over for at diskutere mulige ændringer, når en grundlovsændring kommer på tale.
Jeg synes ikke, jeg hørte helt samme åbning fra Dansk Folkepartis ordførers side i ordførerindlægget, og derfor skal jeg bare for en god ordens skyld spørge hr. Søren Krarup om følgende: Hvis nu man forudsætter, at vi kommer i gang med at diskutere egentlige grundlovsændringer, har Dansk Folkeparti så overhovedet ingen bud på, hvor det kunne være relevant at ændre i grundloven, eller skal grundloven stå, som den gør nu, i, jeg havde nær sagt al evighed?
Søren Krarup (DF), 2004-02-17:
Ja, det turde jo være fremgået af det, jeg har sagt heroppefra, at vi aldeles ikke er interesseret i en grundlovsændring.
Det er da klart, at vi til enhver tid er villige til at diskutere, hvorfor vi ikke er det, og hvorfor vi er utilfredse med de forslag, der kommer fra venstrefløjen.
Men det skal stå ganske klart, at en grundlovsændring overhovedet ikke vil finde nogen støtte hos os, for der er ikke nogen anledning til den, der er ikke nogen grund til den.
Jann Sjursen (KD), 2004-02-17:
Det står sådan set helt klart for mig, og det var ikke det, mit spørgsmål gik på.
Synes man f.eks. ikke, at der skal være lige adgang til at arve tronen?
Er der overhovedet ikke nogen ting, om de er nødvendige eller ej, som Dansk Folkeparti kunne tænke sig ændret, hvis nu man kunne få sine ønsker opfyldt?
Det er det, spørgsmålet går på.
Jeg er med på, at man ikke ønsker at ændre grundloven overordnet set, og det er fair nok, men hvis nu man tænker sig, at man gik ind i en proces, er der så slet ikke noget bidrag fra Dansk Folkepartis side?
Jesper Langballe (DF), 2004-02-17:
Det er en ganske lille ting, som jeg gerne vil spørge mit partis ordfører om, selv om der har været antydningsvis svaret på det.
Jeg vil spørge, om det ikke kan ærgre hr. Søren Krarup, ligesom det ærgrer mig, flere gange især fra hr. Svend Auken i et forsøg på at reducere den danske grundlov i dens tilblivelse til noget mindreværdigt at få fremstillet det, som om det bare var en afskrift af den belgiske forfatning?
Der var faktisk en mand, der hed Grundtvig, der gjorde opmærksom på, at det var en meningsløs måde at lave en dansk grundlov på.
Og så skete der noget.
Så begyndte man punkt for punkt at diskutere tingene igennem, og jeg vil gerne høre hr. Søren Krarup, hvad hr. Søren Krarup har at sige til det forsøg på sådan på forhånd at nedgøre den danske grundlov til allerede fra starten at være et ligegyldigt stykke afskrivningsarbejde.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-02-17:
Nå ja, der slap det ud, for det er jo det, det drejer sig om hele tiden, ikke, at det er en politisk vurdering: Hvad er almenvellet?
Og hvad er det, vi ønsker?
Er vi så ikke inde i et partipolitisk slagsmål, som hører hjemme i den almindelige lovgivning og ikke i grundloven, når det drejer sig om naturen?
Søren Krarup (DF), 2004-02-17:
Jeg må sige i al ærlighed, at jeg ikke kan pege på nogen steder, hvor jeg synes, der var grund til at ændre på det, som altså faktisk i 150 år har vist sig så slidstærkt og så brugbart.
Jeg vil da indrømme, at det med tronfølgeloven selvfølgelig er et problem, som vi kun kan bede til Vorherre om ikke bliver aktuelt.
Men det er da fuldstændig rigtig, at der kan man komme i en vanskelighed, dog synes jeg, den er så lille og begrænset, at jeg vil sige, at det at skulle lave en grundlovsændring alene af den grund ville jeg finde fuldstændig meningsløst. Jeg kan ikke lade være at bruge det billede, som vi er nogle stykker, der har nævnt i forbindelse med, at en sådan tronfølgeændring skulle føre til en grundlovsændring.
Det svarer til, at man åbner Pandoras æske, og alle de onde ånder slipper ud.
Det synes jeg ville være meget sørgeligt, så jeg synes, det er helt i orden, hvis der er mulighed for, at den førstefødte, når det er en kvinde, bliver regent, men jeg synes, det er en lille ting, som ikke overhovedet betyder noget i den virkelige sammenhæng.
Nej, det var det ikke.
Det var fra Magna Charta, og det var fra den engelske tradition, som er personificeret i Edmund Burke.
Det er jo nemlig det, der er det karakteristiske, og det er derfor, jeg bevidst bruger ordet frihedsrettigheder, for det er den engelske tradition, der går tilbage til Magna Charta og til Edmund Burke.
Menneskerettighederne går ganske rigtigt tilbage til den totalitære franske tradition med guillotine og alt det, hvad der hører til 1789.
Men det, der sker, er, at frihedsrettighederne får en naturlig plads i grundloven, fordi frihedsrettigheder er nødvendige for at begrænse magten over for borgerne.
Det er den engelske tradition.
Det, der er karakteristisk for den franske tradition, er, at rettighederne bliver gjort gældende, jeg er lige ved at sige, som SF forlanger.
Jeg kan næsten ikke lade være med at citere fra § 5 i SF's grundlov: »Enhver har ret til respekt for sin fysiske og mentale integritet.«
Jeg må indrømme, at det er svært at holde sig alvorlig, når man møder den slags opfattelser af, hvad en rettighed er. En frihedsrettighed er en beskyttelse mod magten.
En menneskerettighed er en overtagelse af den totale magt, og derfor er det fuldstændig rigtigt, som statsministeren siger, at når man plastrer en grundlov til med menneskerettigheder, drukner man frihedsrettighederne.
Svend Auken (S), 2004-02-17:
Hvad angår det sidste, er jeg fuldstændig enig med fru Birthe Rønn Hornbech.
Jeg kan huske, at jeg engang som arbejdsminister var så stolt af, jeg havde lavet en lov - efter at der havde været et udkast til, jeg ved ikke hvor indviklede bestemmelser - hvor der bare stod, at til dette projekt kunne enhver søge. Selve ordet enhver er jeg meget tilfreds med, så det er jeg helt enig med hende i. Når vi går ind i sådanne forhandlinger, går vi ikke ind for at se: Hvor lidt kan vi leve med, hvor dårligt et resultat skal vi acceptere?
Vi går ind for at finde et godt resultat.
Det er min erfaring, at en høj fællesnævner altid giver de bedste varige resultater, hvor alle parter, der går ind, får sager, der virkelig står deres hjerte nær, gennemført, frem for at vi sidder og prøver at skære ned på hinandens ønsker så langt som overhovedet muligt.
Så mine forventninger vil være, når jeg kommer i dialog med fru Birthe Rønn Hornbech, at vi finder et godt resultat for miljøet, at vi finder en god afvejning for forskningens frihed i forhold til ejendomsretten, i relation til intellektuelle ejendomsrettigheder.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-02-17:
Jeg har det syn på det, at vanskeligheden ved at indskrive en række af disse, man kan kalde dem sociale rettigheder eller hvad man nu vil - ret til arbejde, ret til bolig, ret til uddannelse, ret til lægehjælp, ret til en række andre ting - jo ikke er, at nogle skulle være uenige i det.
Vi synes vel alle sammen, at det er gode ting, og det er det, vi alle sammen vil arbejde for.
Vi er uenige om hvordan, men vi har vel det fælles mål, at det er det, vi vil arbejde for.
Men hvis man skriver det ind i en grundlov, hvad skal man så gøre, hvis borgerne føler, at de af en eller anden grund ikke kan få et job, ikke kan få en bolig, ikke kan få en uddannelse, skal den til enhver tid siddende regering så hives i Rigsretten for ikke at have overholdt grundlovens bestemmelser om disse rettigheder?
Hvorimod frihedsrettighederne - ytringsfriheden, ejendomsret, beskyttelse mod vilkårlig fængsling osv. - er nemme at søge overholdt, de er nemme at sanktionere, hvis magthaverne forbryder sig imod dem.
Derfor er der da den risiko, at hvis man plastrer grundloven til med en række af disse såkaldt sociale rettigheder, så underminerer man simpelt hen grundloven som beskyttelse over for borgerne.
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-02-17:
Jeg er sådan set enig med statsministeren i to ting.
Den ene er, at hans forgænger har brugt samme argumentation, som statsministeren har brugt i dag, og jeg noterer mig en ny ambition hos statsministeren.
Det skal blive interessant at følge fortsættelsen.
Det andet, jeg gerne vil sige, er, at man selvfølgelig ikke skal ændre en forfatning i tide og utide, det er jeg fuldstændig enig i. Men man må nok også sige, at det ikke er den situation, vi står i.
Vi står i den modsatte situation.
Vi står med en forfatning, der i tiltagende grad lider under tegn på stærk slitage.
Endelig vil jeg sige, at statsministeren netop har brugt den argumentation her til allersidst: Jamen man behøver det ikke, man kan gøre det på en anden måde.
Til det vil jeg gerne sige til statsministeren, og det vil jeg formulere som et spørgsmål: Er det i virkeligheden ikke at nedvurdere, hvad en forfatning er, at sige, at det kan ordnes på en anden måde?
Nej, det, man indskriver i en forfatning, kan ikke ordnes på en anden måde.
For det, man indskriver i en forfatning, giver en langt stærkere beskyttelse, f.eks. når det drejer sig om at udvide kataloget af frihedsrettigheder, end hvis man ikke skriver det ind i forfatningen.
Søren Krarup (DF), 2004-02-17:
Det glæder mig at kunne konstatere, at jeg er enig med hr. Jesper Langballe.
Men det er fuldstændig rigtigt, at hr. Svend Aukens opfattelse er fuldstændig uhistorisk og derfor også rent propagandistisk, at grundloven skal gøres til et hastværksarbejde, der lige blev sjasket igennem.
Vel var det ej.
Og jeg vil nok sige, at når man ser på dem, der sad i den grundlovgivende rigsforsamling, ja så kunne vi faktisk i dag i Folketinget have grund til - måske om ikke krumme tæerne - så i hvert fald ikke ligefrem at puste os op.
Det var en fortræffelig og gennemarbejdet grundlov, der blev lavet, og spørger man om, hvad der dokumenterer det, ja så kan man sige, at det gør 150 år.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-02-17:
Til det sidste vil jeg svare, at hvis man nu tager de bestemmelser, der er indsat i den europæiske menneskerettighedskonvention, så går jeg da ud fra, at hr. Niels Helveg Petersen er enig med mig i, at dem skal vi under alle omstændigheder overholde, hvad enten de står i den danske grundlov eller ikke står i den danske grundlov.
Det gør da ingen forskel i henseende til deres kraft i det danske samfund, om de står begge steder eller kun står
det ene sted
Det kan ikke være et argument for en ændring af grundloven.
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-02-17:
Det er jeg meget uenig i.
Hvis de er indskrevet i den danske grundlov, så er det straks vanskeligere, og det er jo da heldigvis også derfor, vi har en grundlov.
Det er da netop for at gøre det vanskeligt, ekstremt vanskeligt, for ikke at sige umuligt for magthaverne at fravige.
Hvis ikke de er indskrevet, så er der større handlefrihed for magthaverne.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-02-17:
Det er jeg da ikke sikker på at jeg er enig med hr. Niels Helveg Petersen i.
Det synes jeg i hvert fald er en meget interessant tolkning af grundloven i forhold til andre love. Jeg går ud fra, at en lov er en lov, og at hr. Niels Helveg Petersen ligesom jeg er af den opfattelse, at loven skal holdes, og så er det da ligegyldigt, om det er en grundlov eller en almindelig lov.
Jesper Langballe (DF), 2004-02-17:
Jeg lyttede med meget stor interesse til statsministerens sondring imellem de grundrettigheder, der bør være indskrevet
i en grundlov - ytringsfrihed, frihed for af statsmagten at blive smidt i fængsel uden lov og dom, grundlovsforhør og alle den slags ting - og så de positive enkeltrettigheder, som hører hjemme i det almindelige, daglige lovgivningsarbejde som følge af et politisk slagsmål.
Jeg synes, at den sondring er meget vigtig.
Man har indtryk af, at de, der gerne vil have ændret grundloven, netop gerne vil have plastret grundloven til med en masse positive enkeltrettigheder. Så vil jeg spørge statsministeren som opfølgning på det, om statsministeren har gjort sig nogen tanker om, at det faktisk kunne gå hen og gå sådan, at hvis man plastrer grundloven til med en masse sociale enkeltrettigheder, så kunne det ligefrem gå hen og svække retssikkerheden, for så mangler den grundlov, der i kraft af nogle få negative frihedsrettigheder skulle være en sten i et fundament under retssikkerheden.
Jeg takker for det klare svar.
Jeg synes godt, man måske kunne udvide det ved at pege på, at det, man gjorde i det hedengangne Sovjetunion, jo netop var at skabe en forfatning, som i alle enkeltheder skulle forklare, hvor godt man ville borgerne det på alle tænkelige detailområder, og resultatet blev jo, som vi ved, de gode hensigters tyranni, som førte til en totalitær stat, som verden næsten ikke har set magen til.
Så denne omsorg for at få alt muligt ind i grundloven, som gør den tidssvarende i forhold til sociale rettigheder, som i sig selv er glimrende - det er vi enige om - men som bare ikke hører hjemme der, den omsorg for at få det ind i forfatningen kan føre til, at retssikkerheden ikke bare undermineres, men direkte modarbejdes.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-02-17:
Jeg kan ikke føje så meget til det svar, jeg allerede har givet, men den debat, der nu allerede har været, viser jo netop, at her har vi faktisk en helt grundlæggende og helt principiel diskussion, som understøtter mit synspunkt, at der ikke er skabt en bred enighed om behovet for en grundlovsændring.
Det her tror jeg under en debat vil gå hen og blive et helt afgørende stridspunkt, og der skal man altså tænke på, før man sætter den her proces i gang, at så længe der ikke er enighed på det punkt om, hvad det er for rettigheder vi taler om, er det omsonst at sætte en grundlovsproces i gang, for den dag, hvor den skal sættes til folkeafstemning, skal der i dette Ting være en meget, meget bred opbakning til at gå ud og anbefale et ja til en ændring af grundloven, ellers falder det.
Der synes jeg, at alle burde tænke sig om.