Line Barfod (EL), 2004-01-27:
Det danske overenskomstsystem er under massiv beskydning for tiden.
Kontanthjælpsmodtagere sendes i virksomhedspraktik, vejledningsforløb og tilskudsjob, i byggesektoren og i hotel- og restaurationsbranchen florerer sort og illegalt arbejde, østudvidelsen skaber nye udfordringer mod de overenskomstmæssige rettigheder, og endelig har vi set eksempler på, at trusler om udflytning af produktion betyder et direkte pres på lønningerne.
I den situation vil forslagsstillerne begrænse de faglige organisationers muligheder for at konflikte sig til en overenskomst. Det er selvfølgelig korrekt, når forslagsstillerne fremhæver, at siden de sidste gang fremsatte forslaget, har de fjernet den sætning, der betød, at en hvilken som helst landsdækkende overenskomst skulle anses som udtryk for et acceptabelt brancheniveau.
Men det er kun en kosmetisk ændring af et dårligt forslag.
Hvis vi et kort øjeblik vælger at betragte spørgsmålet ud fra forslagsstillernes præmisser, kan vi illustrere, hvor tynd is de bevæger sig på.
Et eksempel, konflikten på Icadan, kan illustrere det.
Icadan var medlem af Kristelig Arbejdsgiverforening og havde tegnet en såkaldt overenskomst med Kristelig Fagforening.
De to såkaldte modparter er faktisk samlet i én organisation, Kristeligt Fællesforbund.
Da SiD henvendte sig til virksomheden for at få overenskomst med den, bestilte virksomhedens ledelse en rapport hos et revisorfirma, PricewaterhouseCoopers, som angiveligt skulle sammenligne firmaets overenskomst med industriens.
Ikke underligt konkluderede bestillingsrapporten, at der ikke var den store forskel.
Man glemte bare, at den kristelige overenskomst var 4-årig, at det var en normallønsoverenskomst uden ret til en årlig lønforhandling, og at lønnen blev sammenlignet med industrioverenskomstens mindsteløn, som kun meget få faktisk arbejder på.
Hvis det foreliggende forslag havde været vedtaget dengang, skulle SiD først have været igennem en lang arbejdsretssag, hvor de skulle bevise, at den kristelige overenskomst var ringere end den tilsvarende SiD-overenskomst.
Det er ikke altid lige let, ikke mindst fordi overenskomster kan være svære at sammenligne, hvis man kun ser dem under en juridisk synsvinkel.
Dette er bare sagt for at illustrere, at forslaget vil forplumre et i forvejen rigelig forplumret billede af dagens danske overenskomstsystem.
Hvis forslagsstillerne ikke kan forstå, at der er forskel på sager, hvor de faglige organisationer henholdsvis er og ikke er medlem af samme hovedorganisation, kan det måske hjælpe på forståelsen, at forbundene inden for f.eks. LO laver grænseaftaler, netop for at undgå strandhugst af såvel medlemmer som overenskomster.
Det fungerer ikke altid lige godt, men dog i en del tilfælde.
Med den situation, vi står i i dag, er det helt afgørende, at vi har en stærk fagbevægelse.
På baggrund af nogle af de ting, der har været fremme i medierne de seneste dage, håber vi, at medlemmerne vil gøre en yderligere indsats for at få en stærk fagbevægelse.
FOA's forslag om, at de vil indgå en overenskomst uden strejkeret, håber vi medlemmerne vil tage kraftigt afstand fra, ligesom HK's medlemmer tog kraftigt afstand fra, at et flertal i HK's ledelse besluttede, at arbejdsløse ikke skulle have ret til at stemme. Vi håber, fagbevægelsen vil sikre, at vi fortsat har en stærk fagbevægelse, og her er konfliktretten helt afgørende.
Hvis man undergraver konfliktretten, som forslagsstillerne lægger op til,
vil man skabe uoverskuelige forhold på arbejdsmarkedet.
Vi så sådan set hellere, at Folketinget gik
den modsatte vej, bl.a. ved at fjerne blokadecirkulæret fra 1976 og ved i langt højere grad at respektere konfliktretten ved overenskomstfornyelser i stedet for at lave indgreb i overenskomsterne, som Folketinget jo gentagne gange har gjort. Hvis nogen er i tvivl: Enhedslisten er imod forslaget.