runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Brian Mikkelsen (KF), 1999-05-18:
Det er jo en banal sag, vi her skal tage stilling til.
Det er klart, at når der - ikke med vilje - bliver begået fejl, så skal de selvfølgelig rettes med det samme, og det er jo også det, man har fundet ud af fra ministeriets side.
Derfor vil jeg ikke deltage i noget hylekor, som vil beklage sig over det.
Det er godt, at det bliver rettet.
Men jeg er enig med Venstres ordfører, hr. Kristian Jensen, i, at det nu ville være tiden, hvor man virkelig kunne rette op på det, som efter vores mening er den store fejltagelse, nemlig »best practice«.
Nu er muligheden der
for at statuere et eksempel og sige, at det er den bedste praksis.
Hvis vi skal have en ordentlig konkurrencesituation på teleområdet i Danmark, så ville det jo være rimeligt, at vi kiggede på, hvordan vi får bragt de priser ned på et fornuftigt leje.
Vi har liberaliseret utrolig meget i Danmark, og det ser rimeligt ud i hvert fald i forhold til vores europæiske nabolande, men hvorfor ikke tage skridtet fuldt ud?
Det var i hvert fald det, der var intentionen for Det Konservative Folkeparti i de forløb, vi har deltaget i,
først med liberaliseringen for nogle år siden og sidste år med delaftalen for 1998.
Derfor vil vi opfordre ministeren til at tage temaet op, se på, om man eventuelt kunne gøre det uden lovændring, og spørge: Hvordan er praksis her?
Vi har aldrig nogen sinde defineret os ud af den bedste praksis på det her område.
Det har været Teleklagenævnet, som har defineret det ud fra, at det skulle være tre lande, man sammenlignede sig med. Hermed en opfordring til forskningsministeren om at kigge på sagen og også tilslutning til at rette op på de elementer, som forslaget indeholder.
Kristian Jensen (V), 1999-05-18:
Det er med en lidt flov smag i munden, at vi skal behandle det her lovforslag, for det er jo en gennemførelse af noget, vi alle sammen troede vi havde vedtaget sidste år, men som smuttede på grund af en skrivefejl mellem anden- og tredjebehandlingen.
Det er lidt flovt, og jeg må også tage min del af ansvaret for ikke at have læst det igennem, der kom ud, og tjekket, at det hele var rigtigt, men det kan gå stærkt mellem anden- og tredjebehandlingerne, og det kan godt være, vi skal til at nærlæse det nærmere.
Der er såmænd ikke så meget mere at sige til dette her lille lovforslag, men jeg er lidt ked af, at ministeren stoppede her, da han skulle rette uklarheder og fejl i telelovgivningen.
Det er sådan, at da man diskuterede samtrafikpriser, var man inde i en længere diskussion om, hvorvidt begrebet »best practice« skulle fortolkes som netop »best«, altså den bedste praksis, og i ordførerkredsen på telelovgivningen har vi en bred interesse i at holde fast i den målsætning, der hedder bedst og billigst, ikke gennemsnittet af de tre bedste, men som den daværende forskningsminister Frank Jensen definerede det: Bedst og billigst!
Bedst er som sagt kun én.
Der er kun én, der er bedst, og hvis vi derfor skal have en samtrafikprislovgivning, der matcher »the best practice«, så er vi nødt til kun at sammenligne os med ét land og ikke med et gennemsnit af flere lande.
Derfor var det en ændring, som det kunne være rart at have fået opklaret her og nu i denne del af debatten og ikke udskudt til senere.
Det er sådan, at samtrafikpriserne er de priser, som andre teleselskaber betaler for at komme ind på Tele Danmarks net.
Derfor havde det været klædeligt, hvis der ud over de ændringer, som er oplagte i forhold til fejlen fra sidste år, også have været en ændring, der præciserede, at det, som var vores intentioner bag »best practice«, netop var at have den bedste praksis og ikke en eller anden teoretisk gennemsnitsbetragtning af flere praksis.
Nu er det sådan, at hvis vi kun skal diskutere de her få paragraffer, så er der ingen grund til at trække forslaget tilbage i udvalget, og så er jeg enig med hr. Ole Hækkerup i, at det kan fortsætte hurtigt igennem, men jeg håber, at forskningsministeren vil genoverveje, om ikke vi skal gennemføre denne meget simple rettelse nu.
Det er en simpel rettelse, som godt nok ville få store konsekvenser.
Det ville nemlig få den konsekvens, at konkurrencen på det danske telemarked blev reel.
Vi kom til at se selskaber, der kunne få en markedsandel, der ville noget.
Det er lovteknisk en meget, meget lille detalje, der skal rettes, men som vil få en stor virkning for de telebrugere, de abonnenter, der rundt omkring i landet gerne vil have en alternativ udbyder, og derfor håber jeg, at det er noget, som forskningsministeren vil overveje at tage med ind i lovforslaget.
Hvis ikke det er tilfældet, ja, så er det bare en lille hurtig ekspeditionssag, som Venstre støtter.
Ole Hækkerup (S), 1999-05-18:
Det her lovforslag har jo alene til hensigt at sikre, at den lille fejl, der indsneg sig i optrykket efter andenbehandlingen, hvor en bindestreg blev til et »og«, og loven derfor kunne fortolkes lidt anderledes, idet der var tre hjemler vedrørende tjenesteudbyderaftaler, som røg ud, nu bliver rettet.
Jeg skal til det blot knytte to kommentarer: Jeg tror
aldrig helt, vi vil kunne sige os fri for, at den slags fejl kan indsnige sig. Jeg synes, vi skal give forslaget en så hurtig behandling gennem salen som muligt, og jeg vil derfor indstille, at forslaget ikke går til udvalgsbehandling.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-18:
Med det forslag, der nu ligger om ændring af Folketingets forretningsorden, bliver der etableret en ramme, et redskab, som bl.a. vil kunne bruges til at indføre større åbenhed i folketingsudvalgene i form af mulighed for at holde åbne udvalgsmøder, og det er der i høj grad brug for efter Enhedslistens opfattelse.
Vi ville også gerne være gået længere end det, der nu er blevet enighed om kan vedtages, men det er i hvert fald et godt første skridt.
Vi har haft den kamp i Folketingets Europaudvalg, som fru Elisabeth Arnold var inde på, og her er det lykkedes at få gennemført nogle regler om en delvis åbenhed på nogle områder af udvalgets arbejde.
Men i hvert fald efter min opfattelse må det erkendes, at vi har et godt stykke igen.
I morgen forhandler Folketinget en redegørelse fra miljø- og energiministeren om et bestemt direktiv om gensplejsning, som i øjeblikket er under behandling i EU.
Sagen er kommet til behandling i Folketingssalen, fordi jeg har stillet forslag om det i Europaudvalget, og udvalget var med på, at vi skulle have debatten herned i Folketingssalen, så det kan altså godt lade sig gøre.
Men selve behandlingen af dette direktiv, når den danske forhandlingsposition skal fastlægges, vil fortsat foregå bag lukkede døre, så der er altså stadig et stykke vej at gå, før vi får tilstrækkelig åbenhed, og det vil Enhedslisten arbejde videre for.
En enkelt bemærkning om spørgetimen: Den har jo ikke været nogen succes, må vi konstatere, og en af årsagerne til, at den ikke har været en succes, er, at reglerne ikke har været gode nok.
Det forsøger man så nu at gøre lidt bedre, men spørgsmålet er, om det vil redde spørgetimen.
Det kan godt være, de har en høj underholdningsværdi, men jeg tror, man må erkende, at de har
en polemisk og populistisk form, og jeg tror ærlig talt ikke, der er nogen særlig stor gevinst ved at indføre den form her i Danmark.
Jeg tror, den er mere til englændere - ikke for at sige noget nedsættende om englænderne, naturligvis - den er i hvert fald ikke brugbar her, og derfor har jeg mine tvivl om, at der kan komme en brugbar en løsning på det spørgsmål.
Men det må jo vise sig. Til slut kun en bemærkning om forberedelsen af lovforslag, nemlig vedrørende det problem, at vi ikke har fået et lovråd til at bedømme bl.a. forholdet til grundloven og menneskerettighederne og den slags spørgsmål.
Det kunne vi ikke få, det var der ikke flertal for i Folketinget, men Enhedslisten ønsker så, at vi i det mindste får en lovkonsulent, eller hvad man nu skal kalde en sådan stilling, i Folketingets egen administration.
Vi vil meget gerne opfordre Folketingets Præsidium til at sikre, at der bliver afsat de nødvendige ressourcer til det, for hvis det ikke bliver gjort, hjælper det altså ikke ret meget, at man skriver en hel masse flotte bemærkninger i betænkningen om, at nu skal det område også blive bedre.
Med disse bemærkninger anbefaler Enhedslisten med glæde, at man vedtager dette forslag.
Arne Melchior (CD), 1999-05-18:
Jeg siger tak til fru Margrete Auken og til hr. Poul Nødgaard, fordi jeg må springe over i rækkefølgen.
Der er enstemmighed i udvalget, der er enstemmighed mellem partierne, og det er bare så smukt, som det kan være.
Men det betyder dog selvfølgelig ikke, at man ser helt ens på alle ting.
Ligesom hr. Grove var inde på, er jeg personlig enormt skeptisk over for åbne udvalgsmøder.
Jeg tror ikke, de vil tilføre nogen borger i dette land nogen viden eller oplysning, som vedkommende ikke har i forvejen eller let kunne skaffe sig på anden måde, og derfor vil jeg bare bruge dette minut til at sige, at det skal da nok blive prøvet med et par åbne udvalgsmøder.
Ligesom hr. Grove tror jeg heller ikke på, at flytning af spørgetiden til tirsdag vil aftvinge større interesse.
Jeg mener, at arbejdet her i Folketinget er så gennemskueligt, så gennemsigtigt og så åbent, som det overhovedet kan blive og også bør være.
Det er bestemt ikke modstand mod åbenhed, der får mig til at sige disse ting, jeg vil bare komme med den spådom, at om et år eller to vil det vise sig, at disse nye forsøg netop bliver ved at være forsøg.
Men når det er sagt, kan jeg på CD-gruppens vegne selvfølgelig tilsige vor stemme til dette forslag, som vi er medforslagsstillere til, og sammen med de øvrige ordførere glæde mig over, at det er nået så langt.
Så kan vi jo se, hvad der kan bære igennem, og det andet kan så netop falde i praksis.
Jan Petersen (S), 1999-05-18:
Jeg deltog i går i en høring i Folketinget arrangeret af Europaudvalget, Retsudvalget og Forskningsudvalget.
Det blev båndet.
Der var to ministre til stede, og der var inviteret gæster uden for Folketinget, eksperter, og der var adgang for pressen.
På alle måder en ordentlig ramme om en god debat.
Men det var ærgerligt, vi ikke var flere.
Så med udgangspunkt i den ene høring i går vil jeg derfor sige, at det, vi nu begiver os ind i med de her ændringer i forretningsordenen, forpligter også os som medlemmer og os som parlament.
For det har været et hovedargument for os i Socialdemokratiet, at den her proces skulle bruges til at sætte fokus på det politiske arbejde, vi som folketingsmedlemmer udfører, og i høj grad beskæftige sig med de instrumenter, vi har adgang til i Folketinget, og de krav, vi skal stille til os selv for at give vores bidrag til den høje lovkvalitet, som er et væsentligt mål med den proces, vi er i gang med.
Vi har lagt megen vægt på, at der i betænkningen var respekt for rollefordelingen.
Den forstås sådan, at det er regeringen, der forbereder, og det er regeringen, der fremsætter lovforslag, mens det så er Folketinget, der behandler og vedtager lovforslagene, og at vi i vores arbejdsform skal være meget bevidste om netop den rollefordeling.
Det synes vi betænkningen udtrykker respekt for, og derfor har vi set med positive øjne på den måde, som betænkningen på det punkt er udformet.
Så har betænkningen også vist, at vi, som jeg nævnte, har ganske mange muligheder som MF'ere, og at der egentlig kun i forhold til vores folketingsarbejde er brug for nogle ganske få egentlige regelændringer i vores arbejde, som de så giver sig til udtryk i ændringerne af forretningsordenen.
Den ene er, at vi sætter muligheden for at holde åbne udvalgsmøder ind i forretningsordenen nu; åbne udvalgsmøder, som man kan sige er en videreudvikling af den proces med høringer, som er skabt, og vi er også tilfredse med, at der så med hensyn til de åbne udvalgsmøder, for så vidt de involverer egentlige samråd, kan føres referat via bånd.
Vi kan også tilslutte os den ændring, der er foreslået med hensyn til spørgetiden, som gør, at spørgeren kan spille en mere aktiv rolle.
Og med de to mere konkrete ændringer kan vi se, at vi nu er kommet et godt stykke videre i den proces om øget åbenhed og øget lovkvalitet i Folketinget.
Vi kan under ét støtte de foreslåede ændringer, og vi kan selvfølgelig også støtte de tilkendegivelser, der er udtrykt i øvrigt i betænkningen.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-05-18:
Da Kristeligt Folkepartis ordfører på området, hr. Jann Sjursen, ikke kan være til stede, skal jeg blot sige, at selv om vi jo ikke har været med i hele det lange forløb, der har været omkring de forslag her, er vi selvfølgelig lige så glade for, at det er lykkedes at nå til enighed om noget så væsentligt, og derfor kan vi kun tilsige vores tilslutning.
Helge Adam Møller (KF), 1999-05-18:
Ja, så er vi nået til vejs ende, i hvert tilfælde næsten.
Om en uge kan vi stemme og få vedtaget lovforslaget og beslutningsforslaget, og det er Det Konservative Folkeparti glad for og tilfreds med.
Vi er også glade for og tilfredse med, at det er et fuldstændig enigt Folketing, der vil stå bag begge forslag.
Nu er det jo ikke altid et mål, at man vil være enig; politik er jo også at være uenig, at præsentere sine klare holdninger og stå til ansvar for dem.
Men lige netop i et sådant spørgsmål om undersøgelseskommissioner, om hvordan man altså skal undersøge forskellige begivenhedsforløb og eventuelt gøre ansvar gældende over for en minister, synes jeg, det er godt og rigtigt og hensigtsmæssigt, at vi i fællesskab finder en løsning, som vi alle kan stå bag.
Det kan vi sådan set godt rose hinanden for.
For hvis man læser talerne, da vi startede på det her for 3 år siden, og da det blev førstebehandlet igen for 2 år siden og senest i oktober sidste år, må vi konstatere, at der var ganske store uenigheder mellem partierne.
Vi har altså alle sammen givet os, og det er vigtigt på dette område.
Jeg vil også godt sætte en tyk streg under, at det nu hedder en undersøgelseskommission, med en tyk streg under kommission.
Vi har tidligere haft noget, vi kaldte undersøgelsesretter eller kommissionsdomstole, og det gav jo den meget uheldige virkning, at mange opfattede dem som domstole.
L 3 slår nu fast, at det ikke er og ikke skal og ikke må være en domstol.
Det er alene en kommission, som skal undersøge og redegøre for et handlingsforløb, ofte et kompliceret handlingsforløb, og derefter er det op til Folketinget, hvis det drejer sig om ministeransvar, omhyggeligt at drøfte og afgøre, hvilke konsekvenser der eventuelt skal træffes over for den eller de pågældende ministre.
Og netop dette punkt, altså Folketingets opfølgning - og her går jeg over til beslutningsforslaget - på beretningen
fra en kommission
har jo, som også Venstres ordfører nævnte, været et kernepunkt for os konservative, og vi har nu fundet en model, som retssikkerhedsmæssigt er god og forsvarlig, som er hensigtsmæssig, som inddrager alle Folketingets partier, og som træder i kraft allerede om 1½ måned, den 1. juli.
Det hilser vi med stor tilfredshed, og derfor kan vi stemme for såvel L 3 som B 136 med glæde.
Så vil jeg også godt tilslutte mig Venstres ordførers sidste bemærkninger om, at vi i Folketinget forhåbentlig har mange måneder eller mange år, før vi skal bruge denne nye lov, for jeg håber også, at Folketinget har det politiske mod og den handlekraft, der er nødvendig, således at hvis en minister har optrådt på en måde, som ikke er en minister værdig, så afgør vi sagen her i Folketinget og beder ikke en kommission om at udrede det, når vi godt selv ved med vores samvittighed, hvad vi bør gøre.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-05-18:
Jeg kan også meddele, at det her jo er en tilretning, som vi synes er fornuftig.
Vi vil stemme for, og vi kan også anbefale, at forslaget bare umiddelbart går videre og altså ikke tilbage til udvalget.
Når Venstres og De Konservatives ordførere var inde på spørgsmålet om »best practice«, er vi da også enige på det område.
Men der er også en anden ting, som jeg lige vil nævne, og det er, at vi nok i Danmark skal være lidt vakse ved havelågen, og det vil sige følge vores europæiske naboer, nordiske naboer osv., og presse på, for at de også har et tilstrækkelig åbent marked, for det er ganske vigtigt.
Der er selvfølgelig andre steder, det foregår, men jeg tror, det er væsentligt, at vi følger lidt med i den koncentration, der er i Norden, og for den sags skyld også i de hindringer, der kan være i andre europæiske lande for danske aktører, som ønsker at erstatte markeder og omsætning i et egentligt åbent marked.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-05-18:
Enten er jeg uenig med fru Margrete Auken, eller også taler vi om to forskellige ting.
Altså, for nu at tage Tamilsagen: Det, man kunne have gjort, var, at man kunne have udtalt et mistillidsvotum til justitsministeren.
Det har ikke et klap at gøre med, om man mente, noget som helst var ulovligt.
Det kunne man bare have gjort, hvis man ikke havde kunnet lide hans hårfarve eller hans næse, og med hensyn til Ombudsmandens formulering så husker jeg vist meget galt, hvis det ikke netop var Lars Nordskov Nielsen, der på dagen for gulvtæppedebatten skrev en artikel i Politiken om, hvordan det skulle oversættes.
Så det kunne der nu altså ikke være nogen tvivl om.
Men det er altså igen fra fru Margrete Aukens side måske et forsøg på, at nu skal tingene gå i udvalg.
Nej, fordi det politiske ansvar kræver ikke, at man samler et flertal for et udvalgsarbejde.
Det, jeg blot vil gøre opmærksom på, er, at det, at vi får disse undersøgelseskommissioner og underudvalg, skal altså ikke få os til at glemme, at vi først og fremmest som Folketing har et politisk ansvar og en pligt til at gøre det ansvar gældende, hvis vi ikke har tillid til en minister.
Søren Hansen (S), 1999-05-18:
Jeg kan fuldt og helt bekræfte, hvad hr. Peter Duetoft efterlyser her, nemlig at forudsætningen var, at kunstarterne skulle bevares som en enhed.
Hvis det ikke havde været forudsætningen, havde der været en række andre placeringsmuligheder: Grønttorvet, Holmen osv., osv. Hvis man har fulgt bare antydningsvis med i debatten om den her sag, så vil man vide, at forudsætningen for bestyrelsens indstilling og for hele den debat, der i øvrigt også var på Louisiana, var, at et nyt skuespilhus skulle ligge i så umiddelbar nærhed af Kongens Nytorv, at der var
, jeg tror, at man anvendte udtrykket gå-afstand til Kongens Nytorv.
Så det kan jeg helt bekræfte er forudsætningen for den aftale, der er indgået.
Arne Melchior (CD), 1999-05-18:
Harmoni og endrægtighed breder sig over det ganske Folketing.
Man oplever jo tit i sit liv mennesker, som er så gode
til at gennemskue andres problemer og give løsninger på dem, men for hvem det indimellem kniber lidt mere med at kunne magte deres egne problemer, og det kan også ramme én selv; men her ser vi så et stykke anskuelsesundervisning i, at Folketinget trods sin mangfoldighed har evnet og magtet denne opgave.
Vi har været lidt længe om det, men tiden har altså været godt anvendt.
Der er faldet mange lovord både til interne og eksterne medhjælpere, og på CD's vegne kan jeg fuldt ud tilslutte mig al den ros og tilfredshed, som har lydt her.
Når vi nu synger på samme melodi, er der jo også nogle, der synger andenstemme, og vi fra CD kunne måske godt lyde som en slags andenstemme.
Her kan jeg henvise til den udtalelse til betænkningen, som er afgivet af hr. Helge Adam
Møller på vegne af de konservative medlemmer af udvalget og af undertegnede på vegne af CD.
Den viser, at vi har haft store betænkeligheder, og at der har været behov for at mobilisere både kompromisvilje og kompromisevne.
Til de taksigelser, der har lydt, vil jeg gerne føje en personlig tak til hr. Helge Adam Møller, for det er faktisk ham, der er forfatteren til det betænkningsbidrag, som findes i den hidtil foreliggende tryksag, som udgør betænkningen - den er jo ikke kommet rigtigt på tryk endnu - og som fylder hele side 5. Så der har ligget et vist arbejde bag denne udformning, og det har hr. Helge Adam Møller gjort så godt, at vi fra CD har kunnet tilslutte os hvert ord, som han dér har skrevet.
Det viser for den interesserede, at der altså har været en vis modstand at overvinde.
Det er imidlertid lykkedes, og vi kan derfor synge med i jubelkoret, og synger vi en andenstemme, giver vi ikke anledning til disharmoni.
Vi kan støtte begge de forslag, der her er til behandling.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-05-18:
Da Det Radikale Venstres ordfører, hr. Jørgen Estrup, ikke kan være til stede, skal jeg på hans vegne gøre et par bemærkninger om dette lovforslag.
Der har været megen ros til de forskellige aktører i hele sagens forløb her, og der har også været ordførere, som har rost Folketinget selv og sagt, at det er vel nok godt, at vi har nået det her.
Så jeg synes, jeg lige må sige, at det ville dog også have været pinligt, hvis vi skulle have ladet dette forslag oversomre endnu en sommer.
I den forbindelse vil jeg godt tilslutte mig det, som hr. Arne Melchior sagde til hr. Helge Adam Møller: at det er rart, at partier kan være så modne, at de kan forlade hidtidige skyttegrave og sige: O.k., nu bidrager vi til en fælles løsning.
Der har været problemer, og det vil vi ikke lægge skjul på, men vi synes, det her skal afsluttes på værdig vis.
Og jeg synes, det har været rart at se, at partierne har bøjet sig mod hinanden, og jeg er personlig meget glad for, at alle partierne er kommet med i denne løsning, og jeg håber, at vi får glæde af den i de kommende år, hvis det skulle ske, at vi får brug for at belyse sager i en undersøgelse.
For Det Radikale Venstres vedkommende vil jeg sige, at vi er specielt glade for, at der er blevet enighed om åbenheden, og at man på det område, hvor der har været meget store uenigheder fra starten, er nået til en fælles holdning med hensyn til, hvordan åbenheden skal administreres, altså at dørene kan lukkes i visse tilfælde, når der skal tages særlige hensyn, men at der i øvrigt er åbenhed.
Og som flere andre har gjort, vil jeg også gerne rette en speciel tak til professor Nordskov Nielsen, som har været udvalget en uvurderlig støtte i de mange forskellige faser af processen.
Så der er også støtte fra Det Radikale Venstre til disse forslag.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-18:
Enhedslisten er godt tilfreds med det resultat, som her er opnået.
For os har spørgsmålet om åbne døre været et helt afgørende spørgsmål, og det har så fundet sin løsning her i den sidste fase, så vi stemmer med glæde for resultatet.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-05-18:
Fru Margrete Auken stillede et spørgsmål direkte til mig om, hvad jeg egentlig mente med, at det ville være hensigtsmæssigt at undgå, at for mange undersøgelseskommissioner afgør sagerne politisk.
Det er jo et stort selvstændigt spørgsmål, som vi næppe kan få drøftet færdigt i dag, men det, jeg mente med det, er, at Folketinget til trods for mindretalsregeringer i årevis har været meget tilbageholdende med at turde gøre politisk ansvar gældende.
Det medførte til sidst en rigsretssag, som jeg stemte for personlig, men som jeg også personlig fandt slet ikke var nødvendig, fordi det politiske ansvar for længst burde have været gjort gældende, og så kunne man have rejst straffesager og disciplinærsager, hvis det var nødvendigt, mod embedsmændene.
Det er urimeligt, at vi her i Folketinget på den ene side ikke tør påtage os det politiske ansvar og på den anden side altid dækker os bag juristerne og så retliggør spørgsmål, som ikke burde retliggøres, samtidig med at vi altså på den måde politiserer juraen og blander det hele sammen i et miskmask.
Det var såmænd bare et hjørne af den diskussion, jeg kom til at tage hul på.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-05-18:
Banale fejl skal naturligvis rettes.
Det medvirker
Det Radikale Venstre til, og hvis det kun er den ting, forslaget drejer sig om, er vi også indstillet på, at forslaget ikke behøver at komme i udvalget. Men jeg synes nok, at hvis man begynder at have andre ønsker, som adskillige tidligere ordførere har, om, at så kan man i øvrigt også kigge på det og det og det, og man vil gerne snakke med ministeren om forskellige andre ting, jamen så kan vi jo ikke holde det hurtige tempo og få forslaget vedtaget hurtigt.
Jeg foreslår, at vi siger, at vi vil koncentrere os om denne her ene fejl, som er konstateret.