Thor Pedersen (V), 2001-05-15:
Det er selvfølgelig da interessant, som flere også har været inde på, at Det Radikale Venstre og Socialdemokratiet har stillet forespørgsel til regeringen om, hvad den egentlig mener med fremskrivningen af Danmark til 2010.
Jeg kan godt forstå, at regeringspartierne kan være i vildrede på baggrund af regeringens gentagne løftebrud og skønmalerier.
Vi husker regeringens beroligende meldinger
forud for valget i 1998, og vi kender resultatet: pinsepakken.
Men når det gælder fremskrivningen, vil jeg sige her, at i Venstre kan vi støtte de overordnede rammer for dansk økonomi, som skitseres.
Vi er nemlig enige i, at arbejdsstyrken skal øges med mindst 85.000.
Vi er enige i, at væksten i de offentlige udgifter maksimalt må udgøre trekvart pct. pr. år, vi er enige i, at den offentlige gæld skal være halveret inden år 2010, ligesom vi er enige i, at udlandsgælden skal være væk inden samme år.
Det vil vi i Venstre gerne forpligte os til, ligesom vi konstaterer, at disse mål fuldt ud rummer Venstres ramme for det bebudede skattestop.
Lad mig allerede nu slå fast, at når vi siger skattestop, så er det, fordi vi mener, at skatter og afgifter er høje nok, er for høje.
Så kan jeg forstå, at den socialdemokratiske ordfører har et problem med at forstå, at man er i stand til at aflønne offentligt ansatte, når man har et skattestop, at hun ikke forstår, at det, man betaler skat af, når det gælder personlig indkomst, er konjunkturerne, og det, der er omfattet af skattestoppet og umiddelbart giver et provenutab hos Venstre, er de faste afgifter i kroner og øre, det er de ca. halvanden milliard pr. år.
Så siger den socialdemokratiske ordfører, at der er lidt tilbage af ens lønindkomst, når man er på arbejdet, og det er nemlig rigtigt: Der er lidt tilbage.
Det er fuldstændig uholdbart, at regeringens finansredegørelse viser, at for flere hundrede tusinder er der ingen økonomisk fordel ved at gå på arbejde frem for at lade sig passivt forsørge, og for tusinder gælder det, at de direkte betaler for at gå på arbejde. Regeringen forsøger endda at skjule hele sandheden ved at bruge tvivlsomme forudsætninger i forhold til den rapport fra Rockwoolfonden, der tidligere har vist problemernes omfang, og det har jo som bekendt fået Rockwoolfondens forskningschef, cand. polit. Gunnar Viby Mogensen til at sige, at finansredegørelsen kun kan betragtes som et partsindlæg, altså at der ikke er tale om en objektiv, faglig redegørelse.
Endvidere mener forskningschefen, at antallet af personer, der ikke har noget økonomisk incitament til at tage arbejde, er det dobbelte af regeringens beregninger.
Og det med beregninger: Vi oplevede lidt af det samme, da panikken bredte sig i regeringen, da det alt for sent gik op for den, at publikationen »En holdbar fremtid - Danmark 2010« dokumenterede og sandsynliggjorde Venstres skattestop.
Med lynets hast blev der i Finansministeriet produceret et såkaldt smædenotat med eneret for Berlingske Tidende.
Finansministeren var dagen efter ude af stand til at forklare, hvad hun egentlig mente, et forløb, der dokumenterer, at socialdemokraterne nu som før opfatter de ansatte i centraladministrationen som en del af den socialdemokratiske bevægelse.
Derfor er det beklageligt, at vi ikke kan tillægge beregninger fra Finansministeriet større vægt på denne side af folketingsvalget.
Der vil være tale om et partsindlæg.
Det er synd for ministeriet og dets embedsmænd, at det er kommet
så vidt på grund af det socialdemokratiske misbrug af ministeriet.
Regeringen skriver, at det ikke er realistisk at øge antallet af offentligt ansatte ret meget.
Jeg er helt enig.
Problemet er, at frem mod år 2005 vil næsten hver tredje ansatte i amter og kommuner gå på pension.
Det betyder, at kommuner og amter inden år 2005 skal nyansætte op mod 250.000 medarbejdere og hertil kommer forudsat samme aldersfordeling i staten ca. 70.000 medarbejdere.
Det er altså langt over 300.000, der skal nyansættes på samme tidspunkt, som antallet af 18-25-årige falder.
Der er tale om en vanvittig svær opgave, vel at mærke hvis de private virksomheder samtidig skal tilføres den nødvendige arbejdskraft, der skal sikre vækst i produktionen til at finansiere et velfærdssamfund, og bedre bliver det ikke af, at produktiviteten i den offentlige sektor er faldet med 10 pct. i løbet af 1990'erne. Ressourcerne i den offentlige sektor skal udnyttes bedre.
Der skal prioriteres nøje, og der skal gøres brug af udbud og med omtanke, skriver regeringen.
Eller som regeringen også skriver: Der skal sikres bedre service og mere kvalitet for de samme ressourcer, mere for pengene skal give det største bidrag til forbedringer af den offentlige service i fremtiden.
Det kan ikke siges bedre.
Jeg må konstatere, at regeringen har læst Venstres pjecer og tak for det.
Når der ikke er væsentlig uenighed om de overordnede økonomiske rammer frem til år 2010, er det til gengæld klart, at uenigheden gælder de vilkår, som vi kan tilbyde danske familier inden for disse økonomiske muligheder.
Her gælder det nemlig holdninger og idealer.
For Venstre er udfordringen at sætte den enkeltes frihed i højsædet og fjerne den socialdemokratiske omklamring af danskeren.
Vi kender bevægelsen, der omklamrer danskeren fra vugge til grav.
Vi ved, hvordan bevægelsen har fangarmene i den almindelige lønmodtagers lomme med tvangsopkrævning af mange millioner kroner til bevægelsen.
Vi kender skandalerne i boligbevægelsen fra UngBo, Lejerbo til Bolind.
Vi kender fangarmene selv i fritiden, hvor Arbejdernes Oplysningsforbund uden at blinke tilmeldte folk til svømmekursus, selv om de var døde længe forinden.
Hvad gjorde det, bare det sikrede det offentlige tilskud til bevægelsen?
Jo, vi kender det.
Den store socialdemokratiske bevægelse trues på sin eksistens, i samme øjeblik danskerne får frihed til selv at vælge og bestemme.
Det er derfor den socialdemokratiske maskine nu på 5. måned bruger alle sine ressourcer på at føre smædekampagne mod Venstre, for taber socialdemokraterne magten, og Venstre indfører borgernes frie valg, så dør bevægelsen.
Så vil ingen længere finde sig i det socialdemokratiske tvangssystem.
I Venstre vil vi ikke affinde os med, at borgere, der er visiteret til behandling på et sygehus, skal stå på en venteliste, hvis det er muligt at få behandling på et andet sygehus offentligt eller privat. Pengene skal følge patienten.
Venstre har foreslået det.
Socialdemokraterne har forhindret det.
Venstre ønsker at give 1,5 mia. kr. mere til sygehusene i forbindelse med afskaffelse af ventelister og indførelse af frit valg.
Venstre har foreslået det.
Socialdemokraterne har forhindret det.
For socialdemokraterne er det stadig vigtigere at bekæmpe det frie sygehusvalg end at bekæmpe ventelister.
Venstre ønsker respekt også for ældre.
Derfor skal pensionister have retten til selv at vælge plejehjem, og pengene skal følge til det valgte plejehjem.
Venstre har foreslået det.
Socialdemokraterne har forhindret det.
Venstre ønsker, at ældre selv skal kunne vælge leverandør af hjemmehjælp.
Venstre har foreslået det.
Socialdemokraterne har forhindret det.
Venstre ønsker større frihed for børnefamilierne i valg af pasningsordning.
Venstre har foreslået det.
Socialdemokraterne forhindrer konsekvent, at den lille mand, den almindelige lønmodtager får samme valgmulighed som den velhavende.
I Venstre vil vi sikre, at det ikke er pengepungens størrelse, der forhindrer reel valgmulighed.
Men nye tider er på vej.
Socialdemokraterne siger nu: Mennesker først.
Det lyder rigtigt, for det siger vi i Venstre.
Det har vi altid sagt og kæmpet for.
Men Socialdemokratiet har en eftersætning, der heddere: Efter bevægelsen.
Altså: Mennesker først, men efter bevægelsen eller systemet.
Vi ser det på reaktionen på vores forslag om forlænget barselorlov.
Vi ønsker at give frihed til børnefamilien, så den kan indrette sig, som den selv vil.
Socialdemokraterne ønsker, at de tilbud, der gives, skal gå over systemet.
Skal der være nye tilbud, skal de styres af systemet.
Socialdemokrater har kun hån tilovers for løsning af almindelige menneskers problemer.
Den socialdemokratiske kommentar til forslaget om længere barselorlov til børnefamilierne var jo - vi kunne se den i Politiken den 11. maj - »det største bluffnummer i nyere tid«.
Hvilken kommentar.
Det må bero på socialdemokraternes opfattelse af værdien af socialdemokratiske løfter.
Vi ønsker ærlighed i politik, hvor danske vælgere kan opleve, at det, politikerne lover, gennemføres.