Niels Helveg Petersen (RV), 2000-05-04:
Lad mig allerførst sige tak til forespørgeren hr. Kofod-Svendsen for at have rejst denne forespørgsel om et emne, som måske nok er underbelyst i debatten om menneskerettigheder.
Religionsfrihed, som jo altså også omfatter retten til ikke at dyrke nogen religion og retten til at skifte religion,
er en af de ældste og historisk mest kontroversielle menneskerettigheder.
Der har været ført mange krige i religionens navn, og det sker desværre stadig.
Netop derfor er religionsfriheden fortsat af ganske særlig betydning.
Religionsfriheden er beskyttet af de grundlæggende, globale redskaber til beskyttelse af menneskerettighederne,
først og fremmest FN's Verdenserklæring om Menneskerettighederne og FN-konventionen om borgerlige og politiske rettigheder.
I 1981 udbyggede og præciserede FN religionsfriheden med vedtagelse af en erklæring om afskaffelse af alle former for intolerance og forskelsbehandling på grundlag af religion
eller tro
I Europa nyder religionsfriheden beskyttelse først og fremmest i den europæiske menneskerettighedskonvention.
Der har været ført en række sager om religionsfriheden for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol både mod de oprindelige medlemslande og de nye medlemslande fra Central- og Østeuropa.
Europarådet har endvidere vedtaget en række anbefalinger om religionsfrihed i et demokratisk samfund.
EU's udvidelsesproces har haft afgørende betydning for demokratisering og gennemførelse af de demokratiske værdier og normer i kandidatlandene i kraft af de kriterier, der er opstillet i forbindelse med optagelsen i EU.
Det politiske Københavnkriterium fastlagt på Det Europæiske Råd i København i juni 1993 indebærer, at kandidatlandene skal have: »opnået institutionel stabilitet, som garanterer demokrati, retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respekt for og beskyttelse af mindretal«.
Det er en betingelse for indledning af optagelsesforhandlinger, at kandidatlandene opfylder det politiske kriterium.
Alle de central- og østeuropæiske kandidatlande samt Malta og Cypern opfylder nu det politiske kriterium.
OSCE er også et vigtigt forum for arbejdet med at sikre religionsfriheden i vor del af verden.
Helsingforsslutakten indeholdt en kort omtale af religionsfriheden.
De kommunistiske regimers religionsfjendtlige holdning medførte dog, at der først kunne opnås enighed om mere konkrete bestemmelser efter Berlinmurens fald, herunder bl.a. i Københavndokumentet fra 1990.
Disse bestemmelser gjorde op med østlandenes restriktioner mod religionsudøvelse og religiøse mindretal, som havde fået et særligt prægnant udtryk i den diskriminerende behandling af de sovjetiske jøder.
Siden 1990 har opgaven drejet sig om at sikre gennemførelsen af de bestemmelser, jeg omtalte.
Dette spørgsmål har stået centralt i EU's indlæg på de årlige møder
om gennemførelsen af OSCE-forpligtelserne
, og de har været drøftet på særlige seminarer.
I de seneste år har drøftelserne været præget af de udfordringer, som fremvæksten af nye religionssamfund frembyder både i Vesteuropa og især i Østeuropa og SNG-landene.
Den formelle etablering og fastslåen af den folkeretlige beskyttelse af religionsfriheden er ikke nok.
Der må arbejdes aktivt for at sikre religionsfriheden i praksis overalt i verden.
Fremme og beskyttelse af religionsfriheden indgår som et integreret led i den omfattende og målbevidste danske menneskerettighedspolitik, selv om det ikke altid er ligetil
at udskille religionsfriheden som et separat element.
Foranstaltninger for at styrke retssikkerheden generelt eller for at fremme ytringsfriheden vil f.eks. også styrke udøvelsen af religionsfrihed.
Resolutionen præciserer de krav, staterne må opfylde for at respektere denne rettighed.
Resolutionen etablerer også mandatet for FN's særlige rapportør om religions- og trosfrihed, som siden 1987 har rapporteret hvert år om krænkelser af religionsfriheden
overalt i verden
I den seneste rapport til FN's Menneskerettighedskommission omtaler rapportøren situationen
i 55 stater
Danmark er ikke en af dem.
Også i de tilfælde, hvor det er nødvendigt og muligt at vedtage resolutioner om menneskerettighedssituationen i enkeltlande, tages krænkelser af religionsfriheden op, hvor det er relevant.
Det gælder f.eks. bahaierne i Iran og shiamuslimerne i Irak i de landeresolutioner, EU fremlægger i Menneskerettighedskommissionen.
Jeg kan i øvrigt tilføje, at netop situationen for bahaierne i Iran for nylig, heldigvis, er blevet lempet noget.
Hertil kommer, at krænkelser i religionsfriheden påtales meget konkret i det indlæg om menneskerettighedssituationen i mere end 40 lande, som EU for nylig afgav i Menneskerettighedskommissionen. Danmark viger ikke tilbage for direkte at påtale krænkelser af religionsfriheden i andre lande.
Ofte gør vi det med andre ligesindede lande, typisk i EU.
Det giver kritikken større vægt.
Samarbejdet om demokrati og menneskerettigheder, herunder religionsfriheden, indgår som et grundlæggende element i de parnerskabs- og samarbejdsaftaler, som EU har med SNG-landene med undtagelse af Belarus og Tadsjikistan.
Ved misligholdelse vil den anden part kunne træffe passende foranstaltninger, som det hedder, eventuelt suspendere aftalen.
og samarbejdslandene.
EU kritiserede i en demarche til Usbekistan i juli 1999 og under det første møde i samarbejdsrådet med Usbekistan i september 1999 den manglende religionsfrihed og forfølgelsen af konverterede kristne i Usbekistan.
En fælles demarche fra EU og USA over for Turkmenistan kritiserede i september 1999 den manglende adgang for religiøse grupper til at blive registreret og forfølgelsen af visse religiøse grupper.
Det drejede sig især om adventister, Jehovas Vidner og baptister.
På det vestlige Balkan har etniske og religiøse modsætninger været grunden til mange konflikter, og respekten for grundlæggende menneskerettigheder, herunder religionsfrihed, er derfor et afgørende krav i Danmarks forhold til regionens lande og i EU's regionale politik over for det vestlige Balkan.
Inden for den såkaldte stabilitetspagt for Sydeuropa er der igangsat en række projekter til fremme af demokratisering og respekt for menneskerettighederne, bl.a. med dansk bistand, og i tillæg
til et betydeligt dansk engagement i EU's udvidelse retter også vore egne øststøtteprogrammer og især Demokratifonden sig imod at fremme den demokratiske udvikling af respekten for menneskerettighederne, herunder religionsfriheden, i Central- og Østeuropa.
Demokratisering og menneskerettigheder er i de seneste 10-15 år blevet et stadig mere centralt emne i dansk bistandspolitik.
Danmark har som et lille land, der yder
stor udviklingsbistand, en god platform for at fremme religionsfriheden og de øvrige menneskerettigheder
, ikke mindst selvfølgelig i programsamarbejdslandene.
I flere af vore samarbejdslande lever mange trosretninger side om side, og i en række af disse lande er der en lang tradition for fredelig sameksistens og gensidig respekt mellem trosretningerne.
Men i visse lande er der desværre eksempler
I udviklingsstrategien for 1994 indgår menneskerettigheder og demokratisering som et af de tre tværgående hensyn i bistanden.
Al dansk udviklingsbistand skal medtænke menneskerettighedssynspunkter, og Danmark støtter konkrete projekter og sektorprogrammer, der direkte sigter på at fremme menneskerettighederne.
Den politiske dialog om menneskerettigheder og demokratisering med Danmarks 20 programsamarbejdslande er en integreret og vigtig del af det bilaterale udviklingsarbejde.
Der kan selvsagt også være tale om at kombinere flere elementer.
Afbrydelse af bistandssamarbejde er altid sidste udvej, og frem for at afbryde samarbejdet vil det ofte være en bedre løsning at fortsætte støtten uden om regeringsmyndighederne og yde direkte bistand til demokratisering via det civile samfund.
Der er derfor sjældent tale om enten pisk eller gulerod, om jeg så må sige, men derimod både-og med positive foranstaltninger, der involverer udviklingsstøtte til fremme af et demokrati, opbygning af civilsamfund, beskyttelse af religionsfrihed m.m. For lande, hvor der ikke sker en positiv udvikling inden for menneskerettighederne, er Danmark en ganske besværlig samarbejdspartner, og det skal vi også være.
Forhandling