runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lissa Mathiasen (S), 2002-02-26:
Jeg tror, at alle kender eternitsagen fra Aalborg.
Alle kender den.
Ministeren gør også.
Så meget mere undrer vi os stadig væk, når ministeren vidste, at der var et flertal, der ønskede at få en længere forældelsesfrist netop på baggrund af den højesteretsdom, der lå, og få gjort det her bedre.
Hvordan kan det så være, at man ikke fra ministerens side eller fra regeringspartiernes side undervejs, forud for vi skrev betænkning, kom med et konstruktivt udspil eller for så vidt rejste den her problemstilling?
Der er ingen, der har nævnt i udvalget, at det var så problematisk.
Hvordan kan det være, det først var i går, man pludselig fandt, at det var problematisk?
Det ser ud, som om man først i går fandt ud af, at hov Dansk Folkeparti støtter det her, der er et flertal.
Hvad kan vi gøre?
Vi vil godt acceptere det, men jeg vil på den anden side sige, at det havde set smukkere ud, hvis man fra regeringens side, fra justitsministerens side rettidigt var kommet med et konstruktivt forslag til, hvordan vi kan få forældelsesreglerne gjort bedre, så vi ikke ser en ny eternitsag fra Aalborg eller lignende.
Lene Espersen (KF), 2002-02-26:
Der er afgivet et svar til Retsudvalget den 30. januar, det er næsten en måned siden, hvor justitsministeren gav udtryk for nogle af de betænkeligheder, der er ved umiddelbart at fremføre det her ændringsforslag, der går ud på at forlænge reklamationsfristen ved køb af byggematerialer fra 5 til 10 år.
Det, der er problemet, er jo efter min opfattelse, at man ikke blot kan gennemføre en ændring af denne her lille del, men at man må se det i en bredere sammenhæng.
Jeg vil sige, at jeg er enig med de mange ordførere i, at der er behov for at sikre forbrugerne en bedre beskyttelse i lyset af højesteretsdommen fra november 2001 i den såkaldte eternitsag om smuldrende tagplader.
Dommen kan bestemt give anledning til at overveje retsstillingen på dette område.
Jeg mener imidlertid, det vil være forkert at vedtage det foreliggende ændringsforslag, og jeg mener faktisk, at hr. Per Dalgaard her viser et godt initiativ ikke mindst set med forbrugerøjne, for jeg synes, der er behov for en bredere drøftelse af, hvordan vi således sikrer forbrugerne set i lyset af højesteretsdommen.
Det ændringsforslag, som blev stillet, vil, som det foreligger, bl.a. medføre, at reklamationsfristen ved køb bliver dobbelt så lang som ved entreprise, der jo falder uden for købeloven. Ændringsforslaget tager ikke højde for, at købelovens nuværende 5-års-frist for byggematerialer er afstemt med de standardvilkår, der typisk anvendes inden for entrepriseområdet, og som sigter mod en i det væsentlige fælles 5-års-ansvarsperiode for entreprenører, materialeleverandører, tekniske rådgivere.
Det vil betyde, at en forbruger, der som bygherre får bygget et hus, fortsat vil være undergivet en 5-års-reklamationsfrist i medfør af standardvilkår, mens en forbruger, der køber de samme byggematerialer i den lokale tømmerhandel, vil få en reklamationsfrist på 10 år.
Vi får lige pludselig en retspraksis, hvor der er to forskellige reklamationsfrister.
Derfor ser jeg også frem til, hvis der er mulighed for det, at drøfte det her med Retsudvalget og se, om det, der egentlig er en fælles forbrugersag, ikke kan ende med noget, der også er fornuftig lovgivning.
Anne Baastrup (SF), 2002-02-26:
For god ordens skyld skal jeg sige, at SF naturligvis altid respekterer, når der er folketingsmedlemmer, der har brug for at se ekstra på et lovforslag, så vi vil støtte, at det bliver trukket tilbage, også inden andenbehandlingen.
Per Dalgaard (DF), 2002-02-26:
Det, som egentlig er problematikken i forbindelse med dette her lovforslag, er, at hvis man køber et hus, er det en entrepriselov, der er gældende.
Hvis man har en grund og sætter et sommerhus på den, så gælder købeloven. Min forestilling handlede om at tilgodese forbrugerens interesse i forbindelse med et huskøb, men det omhandler dette lovforslag L 9 ikke.
Det er sådan set problemstillingen. De yderligere informationer, jeg har fået fra forskellig side, gør, at vi bliver nødt til at gennemdrøfte problemstillingen om garantier inden for byggemateriale betydeligt mere intenst, end vi har gjort hidtil.
Derfor foreslår jeg, at vi trækker lovforslaget tilbage og fornyr udvalgsarbejdet.
Elisabeth Arnold (RV), 2002-02-26:
Jeg vil godt komplimentere Dansk Folkeparti, fordi de i Retsudvalget helt klart havde forståelse for, at dette med byggematerialer er noget, som rammer ganske almindelige mennesker, som lægger nyt tag på deres parcelhus, og som derfor kommer ud i meget store vanskeligheder, fordi reklamationsfristen er overstået.
Jeg er helt sikker på, at når Dansk Folkeparti får drøftet denne her sag igennem, vil de også støtte det efter diskussionen.
Lissa Mathiasen (S), 2002-02-26:
Jeg kan forstå, at hr. Karsten Nonbo ikke erindrer, hvad jeg sagde på Socialdemokratiets vegne, da vi havde første behandling første gang af det her lovforslag.
Jeg kan også forstå, hr. Karsten Nonbo heller ikke kan erindre, hvad jeg sagde i anden omgang.
Begge gange har jeg sagt, at vi lige nøjagtig ønsker at tage fat i forældelsesreglerne for byggematerialer.
Jeg vil så godt sige, at det er dybt interessant, at hr. Karsten Nonbo nu pludselig har så meget viden.
Det er faktisk den viden, jeg synes, vi skulle have haft på bordet, og det, jeg har tilladt mig i dag at klandre partierne for, og selvfølgelig ikke mindst ministeren, er, at man ikke undervejs har sagt, at her ligger et problem, lad os få det op til drøftelse. Vi har hele vejen igennem meddelt, at vi ønskede det her ændringsforslag, men vi er parat til, at forslaget kommer tilbage i udvalget, og at vi så drøfter det dér.
Men det havde dog været smukkere, at vi havde undgået denne her debat i salen.
Line Barfod (EL), 2002-02-26:
Da vores ordfører på området, fru Pernille Rosenkrantz-Theil, ikke kan være til stede, skal jeg oplæse hendes ordførertale.
Enhedslisten er positiv over for ønsket om at reducere energiforbruget i virksomhederne, men i lighed med forrige gang, dette forslag var fremme, afviser vi metoden, fordi den vil gøre det meget vanskeligt at kontrollere, om der kommer nogen miljømæssig effekt ud af det.
Derudover er det skattemyndighederne, der i højere grad end miljømyndighederne vil blive rodet ind i den konkrete sagsbehandling. Vi er af den opfattelse, at kombinationen af afgifter og målrettet tilbageføring i form af tilskud er en meget mere effektiv og også en meget nemmere kontrollerbar måde til at opnå, at man f.eks. får nogle energibesparelser i erhvervslivet, så vi kan derfor ikke støtte forslaget.
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-26:
Med en berømt vending skal jeg sige, at jeg skal ikke forlænge debatten unødigt, men blot konstatere, at Det Radikale Venstre heller ikke kan støtte dette forslag.
Jeg skal igen henvise til vores skatteudspil, hvor en af de ting, vi tog fat på, var at rydde op i forskellige afskrivningsordninger og særordninger for erhvervslivet.
Her mener vi, at man indfører en ny, og selv om den har et godt formål og alt muligt andet, mener vi, at den vil være komplicerende for skattesystemet, og vi arbejder faktisk for det modsatte, nemlig forenkling.
Aage Frandsen (SF), 2002-02-26:
Behandlingen af dette beslutningsforslag minder en del om den behandling, vi havde før.
Det er også Kristeligt Folkepartis forslag, og Kristeligt Folkeparti fik i sidste samling så megen støtte til forslaget, at man havde grund til at regne med, at der nu kunne være flertal for det. Forslaget vedrører skattesystemet, idet man vil bruge skattesystemet til at fremme nogle bestemte formål.
For vores vedkommende er det sådan, at vi synes, at det at bruge skattesystemet til at fremme forskellige formål næsten altid er ufornuftigt, undtagen hvis det er generelle formål i form
Jeg kan egentlig godt forstå, at Kristeligt Folkeparti synes, at man har fået endnu et argument for forslaget, for den regering, vi har fået, har skåret i en hel masse ting, der skulle gavne energibesparende foranstaltninger.
Men det, forslaget lægger op til, er det ringeste, man kan gøre.
Der kunne gøres noget, der var meget bedre, for at fremme formålet.
Allerede ved de tidligere behandlinger har vi argumenteret for, at vi ikke kunne støtte forslaget, ud fra det synspunkt, at vi hellere vil bruge tilskudsmodellen.
Men for vores vedkommende er argumentet altså ikke blevet bedre. Det er selvfølgelig trist for Kristeligt Folkeparti at måtte se, at Kristeligt Folkepartis tidligere venner løber fra det. Jeg vil ikke bruge et så ubehageligt ord som den socialdemokratiske ordfører, der omtalte Kristeligt Folkeparti som et støtteparti til den nuværende regering, for jeg har forstået, at den tid er for længst ovre.
Det kan jeg godt forstå, og der er nogle, der vil synes, det er rart, at det er blevet sådan.
Men uanset at hr. Ole M. Nielsen synes, at man en enkelt gang godt må bryde med noget, man har sagt tidligere, ud fra den tankegang, at man i nogle kredse er gladere for den sidste, der omvender sig, end for alle dem, der i forvejen er omvendt, må jeg sige, at selv den fristelse falder jeg ikke for.
Vi kan ikke støtte forslaget.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-26:
Bare lige den korte bemærkning, at jeg ville kunne tilgive en vis grad af utroværdighed, hvis hr. Aage Frandsen ville begive sig ud i den slags ved sådan at skifte holdning til sådan et godt forslag som det her.
Aage Frandsen (SF), 2002-02-26:
Det er jo et forslag, vi har set tidligere.
Kristeligt Folkeparti genfremsætter et forslag, og den melding, som vi giver til forslaget, er ligesom den tidligere.
Os kan man stole på, vil jeg godt sige til hr. Ole M.
Nielsen, som jo nu må konstatere, at det flertal, som hr. Ole M. Nielsen kunne fornemme måske ville være kommet ved et valg, fordi der blev flyttet en enkelt stemme, alligevel ikke er her
Der er nemlig nogle, der siger ét før et valg og også siger det bagefter et valg, mens der også er nogle, der vælger at sige noget andet efter et valg.
Det er det, vi kan lære her.
Med hensyn til forslagets indhold er det jo selvfølgelig megen sympati, man kan have for hele intentionen, men på samme måde, som vi tidligere har argumenteret mod lignende forslag, så synes vi ikke, at skattesystemet skal anvendes til det formål, ligesom det heller ikke skal anvendes til en række andre formål. Vi synes, det er et problem, at der er nogle, der vil få glæde af ordningen, mens andre ikke vil få glæde af den, for det afhænger af, hvad arbejdsgiverne gør.
Derfor er vi tilhængere af, at man styrker det efteruddannelsessystem og det videreuddannelsessystem, vi kender, og vi synes derfor også, at det er meget problematisk, at den nuværende regering har valgt at skære ned på området.
Det kan hr. Ole M. Nielsen jo ikke gøre noget ved, men det her vil jo virke som et plaster på såret.
Vi synes, at det, vi har i form af videre- og efteruddannelseskurser, som vi har arbejdet med i mange år, er at foretrække, og det er ud fra et lighedsprincip rigtigt i forhold til det forslag, som Kristeligt Folkeparti har fremsat.
Vi kan altså ikke støtte forslaget.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-02-26:
Det Konservative Folkeparti har før udtrykt sympati for forslaget, fordi vi ønsker at styrke kompetenceudviklingen i det danske samfund.
Vi har stadig væk sympati for forslaget.
Vi synes, der er en god intention i det.
Vi ved, at der i dag bliver stillet stadig stigende krav til arbejdstagere; vi ved, at man i det vidensamfund, vi efterhånden er en del af, har brug for øget kompetence gennem livslang læring, og den kompetenceudvikling er til glæde både for den enkelte, for virksomheden og for det danske samfund.
Der er dog visse uklarheder, som den tidligere ordfører også var inde på, nemlig netop nogle af de ting, jeg også har bidt mærke i i forslaget: Hvordan skal ordningen videreføres, hvis den pågældende flytter til en ny arbejdsplads?
Mister arbejdsgiveren så bare det indbetalte beløb?
Hvad sker der, hvis arbejdstageren dør eller går på pension?
Hvem skal modtage den del, der eventuelt ikke bliver benyttet?
Hvilke kurser er omfattet?
Det er den slags spørgsmål, som vi gerne vil have belyst grundigt i et udvalgsarbejde.
Som sagt er vi positive over for intentionen, men en lille smule skeptiske over for disse uklarheder.
Så lad os kigge på det under udvalgsarbejdet.
Mikkel Dencker (DF), 2002-02-26:
Intentionerne i beslutningsforslaget er meget sympatiske, nemlig at medarbejderen foretager opsparing til egen efteruddannelse sammen med arbejdsgiveren. Det foreslås derfor, at der i skattelovgivningen bliver givet mulighed for at etablere skattebegunstigede opsparingsordninger, hvortil både medarbejderen og arbejdsgiveren indbetaler.
Det foreslås, at lønmodtageren skattemæssigt kan foretage fradrag for sin andel af indbetalingen til ordningen mod, at beløbet, når det kommer til udbetaling i forbindelse med senere kompetenceudvikling, i denne periode betales som løn eller tilskud til dagpengevederlag under en uddannelsesorlov.
Der er således ikke tale om at forøge fradragene i større omfang.
Som udgangspunkt er Dansk Folkeparti positivt over for beslutningsforslaget, hvis der vel at mærke er tale om frivillige ordninger og individuelle aftaler mellem medarbejder og arbejdsgiver
Således som bemærkningerne til beslutningsforslaget er udformet, synes der dog at være visse knaster, som gør, at arbejdsgiveren nok vil være lidt tilbageholdende med at indgå sådanne aftaler med en medarbejder.
Hvad mener Kristeligt Folkeparti f.eks., at der skal ske med det arbejdsgiverbetalte beløb, hvis arbejdstageren, før han gennemgår kompetenceudvikling, overgår til førtidspension, dør eller får andet arbejde?
Forslaget synes at bygge på, at den del af opsparingen, som ikke er brugt, skal udbetales til arbejdstageren; men det er urimeligt, at arbejdsgiveren indbetaler en andel til at kompetencesikre medarbejderen, hvis forholdene faktisk viser sig at blive således, at den påtænkte kompetenceudvikling af en eller enden grund ikke gennemføres.
Som sagt er intentionerne i beslutningsforslaget positive, og jeg kunne da forestille mig, at man under udvalgsarbejdet ville kunne nå frem til en løsning med hensyn til arbejdsgiverbetalte andele, som ikke kan udnyttes.
Reglerne kunne jo f.eks. indrettes således, at arbejdstageren i denne situation alene får udbetalt sit eget indbetalte bidrag. I så fald er Dansk Folkeparti positivt over for dette forslag.
Claus Larsen-Jensen (S), 2002-02-26:
Kristeligt Folkepartis forslag er en genfremsættelse af et forslag fra folketingssamlingen 1999-2000.
I forhold til debatten fra dengang er der ikke noget i forslaget, der afgørende ændrer Socialdemokratiets holdning til forslaget.
Vi skal alle hele tiden opkvalificere os for at kunne følge med såvel rent erhvervsmæssigt som alment.
Det stiller store krav til samfundet rent uddannelsesmæssigt - ikke mindst på voksenuddannelsesområdet - og det stiller store krav til virksomhederne om, at de som led i deres innovative udvikling og fremtidssikring af deres viden og produktion satser endnu stærkere på løbende at opkvalificere medarbejderne på alle niveauer.
I vidensamfundet er medarbejdernes viden virksomhedernes vigtigste aktiv.
Derfor er det i virksomhedernes helt vitale interesse at satse på medarbejdernes uddannelse.
Det stiller også store krav til den enkelte om hele tiden at følge med udviklingen, at være omstillingsparat i hverdagen i den enkelte virksomhed og også være mobil og omstillingsparat fra job til job og til at ville uddanne sig formelt og uformelt gennem livet.
Og der finder vi, at den nuværende ansvarsfordeling mellem det offentliges uddannelsestilbud og erhvervslivets skattefrihed for uddannelsesvirksomhed for deres medarbejdere, som SR-regeringen indførte, er en fornuftig måde at organisere kompetenceudvikling og uddannelse af arbejdstagerne på alle niveauer på.
Vi er i øvrigt betænkelige ved, at hver gang der er et ædelt formål, skal skattesystemet anvendes til at opfylde dette.
Risikoen er, at det er en dyr omvej til at opfylde formålet.
Derfor kan vi heller ikke denne gang støtte Kristeligt Folkepartis forslag.
Freddy Dam (V), 2002-02-26:
Efter Venstres opfattelse er der ikke umiddelbart nogen sammenhæng imellem dette, at man gennemfører nogle besparelser på finansloven, og så den motivering, som arbejdsgiverne nødvendigvis må føle for at opkvalificere medarbejderne i fremtiden.
Det forekommer mig helt evident, at hvis det er således, at der er arbejdskraftmangel, må arbejdsgiverne nødvendigvis sørge for at uddanne deres medarbejdere, sådan at man kan indsluse flere fra bunden med mindre kompetence.
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-26:
Grundlæggende mener vi, at det er en uskik at oprette den slags særordninger, der vil være tale om her.
Det gør vores skattesystem endnu mere kompliceret.
Et af hovedelementerne i Det Radikale Venstres skatteudspil er faktisk at forenkle vores skattesystem, fjerne særordninger og bruge de penge på at sikre, at vi kan få skatten ned på arbejde, jf. den diskussion, vi havde ved det foregående forslag.
også være med til at gøre det sværere at sænke skatten på arbejde.
Så kan man selvfølgelig sige: Jamen alt andet er ikke lige, fordi pointen med det her netop er at få opkvalificeret arbejdskraften, og ad den vej kan man så sige, at man på længere sigt vil få nogle øgede skatteindtægter.
Men ved ethvert skatteudspil, og det bør også være sådan ved ethvert forslag, som vi behandler her i Folketingssalen, skal man samtidig kunne påvise, hvor man vil hente de penge fra, som man kommer til at mangle, når man skal finansiere et forslag, også det her forslag.
Det her forslag vil jo også komme til at koste penge, og hvor skal man hente pengene? Jamen der er jo alt andet lige ikke andre steder end ved at hæve skatten på arbejde, ikke mindst når man er oppe imod, at nogle venner, hvor man troede, at man skulle være en del af et parlamentarisk grundlag, altså har indført et skattestop på ejendomme.
Så er der skatten på arbejde tilbage, og den er i hvert fald i øjeblikket hellig for Det Radikale Venstre.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-26:
For det første vil jeg lige gøre ordføreren opmærksom på, at Venstre stemte for det her forslag, sidst det blev fremsat. For det andet vil jeg sige, at vi har ikke sat en dato for regeringens pålægsfrist, altså for, hvornår regeringen skal gennemføre det her, lave lovforslag om det.
Vi er selvfølgelig indstillet på, at det ikke skal være inden den 1. januar, så det påvirker den finanslovaftale, man har, ellers kan jeg godt se, at regeringspartierne og Dansk Folkeparti kan komme ud i problemer. Det sidste er så, at jeg også vil gøre bemærkninger om det, at der i finansloven faktisk sker nedskæringer på mulighederne.
Det er rigtigt, at der er mulighed for arbejdsgiverbetalt uddannelse, men er det, der ligger i det her, egentlig ikke en liberal tanke, for man får større mulighed for at tage hånd om egen situation?
Altså at man sammen med arbejdsgiveren aftaler en opsparing, sådan at man i højere grad selv har sparet op til at holde sin kompetence vedlige.
Det kan i virkeligheden være lige så godt som at spare op til en kapitalpension, for så kan man selv vælge den uddannelse, se, hvornår det er nødvendigt, så man ikke, hvis man på et eller andet tidspunkt bliver fyret og ryger ud, er afhængig af det offentlige system.
Freddy Dam (V), 2002-02-26:
Beslutningsforslag nr. B 59 ligner til forveksling det beslutningsforslag, der blev fremsat i 2000, hvor Venstre kunne støtte forslaget.
Omvendt er vi ikke meget for særordninger og det bureaukrati, der som oftest følger med, og spørgsmålet er, om formålet ikke allerede dækkes af bestående ordninger.
Det var i hvert fald det, der var baggrunden for, at den tidligere regering ikke kunne støtte forslaget.
Man henviste til reglerne om skattefrihed for arbejdsgiverbetalte ydelser til uddannelse, som vel ikke er så langt fra den kompetenceudvikling, som lovforslaget handler om.
Desuden er det vel rimeligt at gå ud fra, at arbejdsgiverne i de kommende år nok vil være motiveret til en højere grad af uddannelse af medarbejderne, når man tager den fremtidige mangel på arbejdskraft, som de fleste er enige om vil indtræffe, i betragtning.
Allerede af den grund vil det være nødvendigt at videreuddanne arbejdsstyrken og skabe en opdrift i arbejdsmarkedssystemet, så der bliver plads til flere med begrænset kompetence.
På trods af forslagets gode formål er Venstre betænkelig ved at indføre flere særordninger, der måske allerede er dækket af andre regler, men vi deltager naturligvis med interesse i forslagets videre behandling i udvalget.
Svend Erik Hovmand (V), 2002-02-26:
Dette beslutningsforslag, som her er til første behandling, kommer fra Kristeligt Folkeparti, og forslaget går ud på at skabe mulighed for etablering af skattebegunstigede opsparingsordninger, som en arbejdsgiver og en arbejdstager kan indbetale til, og som skal finansiere lønudbetalinger og kursusafgifter i perioder, hvor medarbejderen deltager i det, forslaget kalder erhvervsrettet kompetenceudvikling.
Ordningen skal kunne oprettes i et forsikringsselskab eller i en pensionskasse.
Indbetalinger skal behandles efter de samme regler som indbetalinger til pensionsordninger med løbende udbetalinger, og det vil sige, at indbetalingerne ikke skal medregnes i arbejdstagerens personlige indkomst.
Man føler sig næsten helt hensat til en debat, vi har haft lidt tidligere på dagen omkring dette spørgsmål, men lad nu det ligge.
Indbetalingerne skal ske efter en forud indgået kontrakt mellem arbejdsgiver og arbejdstager, og i kontrakten skal fastsættes en tidsfrist på maksimalt 10 år, inden for hvilken opsparings- og kompetenceudviklingen skal finde sted. Formålet med forslaget er at motivere arbejdsgivere og arbejdstagere til at tage et større medansvar for den enkeltes kompetenceudvikling.
Så vidt så godt.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at jeg har megen sympati for forslaget.
Det har vi også tidligere givet udtryk for fra denne talerstol.
Vi befinder os nu i en anden økonomisk situation med et andet økonomiskpolitisk regime, som det vist hedder i fagsproget, hvor vi efter vores opfattelse ikke mener at have det samme behov for den slags ting her, som vi havde under en socialdemokratisk ledet regering.
Men det ændrer ikke på, at jeg synes, det er nyttigt, at vi under udvalgsarbejdet får gennemgået dette forslag, ikke bare spørgsmålene omkring de administrative problemer, spørgsmålene om de provenumæssige problemer, men i særlig grad spørgsmålene om, hvilke konsekvenser det i virkeligheden har, at vi nu har fået en ny regering, der har gennemført en konkurrencepakke, der har gennemført et andet sæt af rammevilkår for det private erhvervsliv, end vi har haft tidligere.
Vi vil altså gerne vente med at tage endelig stilling
til denne her sag.
Vi vil i regeringen bidrage til at afklare konsekvenserne i udvalget, inden vi tager endelig stilling til dette spørgsmål.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-26:
Det første er bare for at sige, at jeg meldte ikke ud med hensyn til punkt 2 i forslaget her, altså til det med ejendomsværdiskat ved flytning, altså to ejendomme og ubeboelig ejendom osv.
Det støtter jeg fuldt ud.
Det princip er jeg helt enig i.
Så tror jeg ikke, at jeg fik et svar på, hvor længe man skal operere med de her 2001-tal.
Jeg undrer mig over, hvorfor man ikke kunne fastholde den årlige vurdering og regulering og så trække tilsvarende i ejendomsværdibeskatningsprocenten, så man havde en opdateret vurdering hele tiden.
Det vil selvfølgelig koste lidt, men det koster jo stadig noget at holde vurderingsapparatet intakt for at vurdere ombygninger og nybygninger og tilbygninger osv.
Hvorfor gør man ikke det, at man har en opdateret vurdering hele tiden?