Gitte Seeberg (KF), 1998-12-17:
Det Konservative Folkeparti er godt tilfreds med den finanslovaftale, det lykkedes at indgå.
Vi fremlagde vores forslag, som var bedre, og som var mere fremadrettede.
Når seks partier skal blive enige, er der grænser for indflydelsen, men vi er tilfreds med, at vores 16 mandater fik solid indflydelse. Behandlingsgarantien på sygehusene er et skridt i den rigtige retning.
Vi havde gerne set, at den aftale, der blev indgået, omfattede også andet end livstruende sygdomme.
Vi vil arbejde på, at behandlingsgarantien i fremtiden ikke alene skal omfatte livstruende sygdomme, men også sygdomme, der forringer ens livskvalitet, det kan f.eks. være garanti for hofte- eller knæoperation eller operation for grå stær. Muligheden for at blive behandlet på et privathospital, hvis det offentlige sygehus ikke magter at opgaven, er nu en realitet med den indgåede aftale.
Der er herved åbnet op for nye muligheder, og vi synes, at aftalen på sygehusområdet er rigtig god.
Der er også givet indrømmelser på erhvervsområdet:
Afskaffelse af arbejdsmarkedsbidrag for år 2000 og lempelser ved generationsskifte.
Det sidste er ganske væsentligt for de mange tusinde virksomheder, der står over for et generationsskifte.
Med dette forlig er det nu sket, og det er overordentlig positivt, at der nu for alvor kan gøres noget ved problemerne med de stærke fanger.
Med aftalen i øvrigt er der nu sat handling bag ordene, hvad angår den velfærdsdiskussion, som vi længe har efterlyst.
Arbejdsmarkedsreformen og ændringerne i efterlønnen er tiltrængte reformer, for det er nødvendigt at sikre, at der er tilstrækkelig arbejdskraft til rådighed.
Problemet er der allerede nu på visse fagområder, men problemerne bliver på lang sigt større, som det også fremgår af den seneste vismandsrapport.
Befolkningssammensætningen ændrer sig; det er en kendsgerning.
Der bliver flere ældre og færre yngre til at forsørge de ældre.
Derfor skal vi også alle sammen arbejde længere.
Det er nødvendigt, hvis vores samfund ikke skal bukke under for et stadig stigende skattetryk.
Det er højt nok, som det er, og vores ambition er, at det på sigt skal sænkes.
Den debat, der er opstået i kølvandet på finanslovaftalen, forskrækker ikke Det Konservative Folkeparti.
Socialdemokratiet har måttet tage mange øretæver, efter vores opfattelse først og fremmest på grund af stilen, men det viser klarere end noget andet, hvor vanskeligt det er at reformere og forny det danske velfærdssamfund, når det drejer sig om velerhvervede rettigheder.
Læren må være, at større ændringer i vores samfund skal varsles i god tid.
Det nytter ikke noget at fortie tingene.
Man skal sige det, som det er.
Der er intet at sige til, at denne diskussion gør indtryk i Socialdemokratiet, men jeg vil tillade mig at løfte en advarende pegefinger.
Uanset de sidste ugers debat bør Socialdemokratiet i de kommende år ikke lade sig friste af lokketoner fra den politiske venstrefløj.
Aftalen om pinsepakken viser, hvor galt det kan gå, når man holder sig til Socialistisk Folkeparti og Enhedslisten.
Når det gælder den økonomiske politik, forsvarsforhandlingerne og næste års drøftelser om det europæiske samarbejde, er det helt afgørende, at Socialdemokratiet ikke vælger at danse venstre om, fordi man er blevet bange for SiD, hr. Holger K. Nielsen og hr. Frank Aaen. Uanset at vi ved folketingsvalget kæmpede for og ønskede en borgerlig regering, betyder det ikke, at Det Konservative Folkeparti vil sætte sig på den politiske sidelinje.
Vi er meget opmærksom på, at vores mandater ikke udgør flertalsmuligheden, hverken i forhold til regeringen eller i andre politiske konstellationer i Folketinget, men de tæller i fuld styrke i det borgerlige alternativ, som vi igennem de seneste måneder har set vokse sig stadig stærkere, og vi vil gøre vort til, at det fremstår som det klare politiske alternativ i forbindelse med et kommende folketingsvalg.
Det Konservative Folkeparti har indgået en etårig finanslovaftale med regeringen, men vi er ikke regeringens parlamentariske grundlag.
Vi spænder intet sikkerhedsnet ud under regeringens økonomiske politik.
Regeringen valgte i forbindelse med pinsepakken en omfattende økonomisk aftale med den yderste politiske venstrefløj.
Den aftale lægger vi afstand til.
En stor del af elementerne er dybt skadelige for både opsparingen, boligejerne og erhvervslivets økonomiske forhold.
Bl.a. derfor har vi ingen forventning om, at regeringen frem mod næste folketingsvalg vil være i stand til at gennemføre en økonomisk politik, som løser det danske samfunds grundlæggende problemer.
Den udvikling, som vi har set i betalingsbalancen og senest med de nye tal fra »Økonomisk Oversigt«, der blev offentliggjort i mandags, understreger dette tydeligere end noget andet: et underskud i år på 13,5 mia. kr. På få år er det lykkedes en socialdemokratisk ledet regering at sætte alt det over styr, som skiftende borgerlige regeringer igennem 1980'erne skabte forudsætningen for.
Betalingsbalancen har i en lang årrække været et omdrejningspunkt, når man skal bedømme den politisk-økonomiske situation.
Store rentebetalinger til udlandet og løbende refinansiering af en stor udlandsgæld har mindsket det råderum, inden for hvilket vi har kunnet føre politik.
I 1990 lykkedes det så at bringe 27 års gældsætning til udlandet til ophør.
Vi oplevede tilmed pæne overskud på betalingsbalancens løbende poster.
Ved regeringsskiftet i 1993 var overskuddet på betalingsbalancen 30 mia. kr. Men det er slut nu.
Under den socialdemokratiske regering stifter Danmark atter gæld over for udlandet, hvilket fremgår af underskuddet på betalingsbalancens løbende poster.
13,5 mia. kr. i 1998 - det er over 1 pct. af BNP, og der er desværre ikke udsigt til, at underskuddet snart bliver vendt til et overskud.
Tværtimod ser det ud til, at gælden til udlandet i løbet af få år igen vil overstige 300 mia. kr.
Regeringens år 2005-plan er definitivt tabt på gulvet.
Opsparingslysten er faldende, og det gælder også den økonomiske vækst.
Til gengæld ventes antallet af offentligt ansatte at stige.
Det er udsigterne for dansk økonomi.
Dansk økonomi er havnet i det traditionelle dilemma, som Socialdemokratiet aldrig har formået at løse: enten går det godt med beskæftigelsen, eller også går det godt med betalingsbalancen, men stort set aldrig med dem begge samtidig.
Socialdemokratiske regeringer har flere gange bevist, at de ganske enkelt ikke kan holde orden i den samlede økonomi. Tiden er nu forpasset til store stramninger; det siger
Nu drejer det sig om at forbedre konkurrenceevnen.
Danske virksomheders internationale konkurrenceevne er blevet alvorligt forværret igennem de senere år.
1998 er ingen undtagelse.
Det er bl.a. årsagen til, at det nu er galt med betalingsbalancen.
For Det Konservative Folkeparti var spørgsmålet om en forbedring af erhvervslivets konkurrenceevne et væsentligt tema, og vi måtte desværre erkende, at der ikke på dette område var meget at hente hos regeringen.
Regeringen har under forhandlingerne udviklet en helt ny økonomisk teori: Jo mere virksomhederne pålægges nye skatter og afgifter og byrder, desto bedre går det.
Den teori er vi ikke enige i, for selv om danske virksomheders indtjening i de senere år har været ganske god, er der ingen, der kender dagen i morgen.
Den internationale krise er en kendsgerning også her i lille Danmark.
Den har heldigvis ikke ramt os specielt hårdt, men nogle brancher har dog fået den at føle.
Derfor ærgrer det os selvfølgelig, at regeringen ikke var villig til at indse det. En nedsættelse af selskabsskatten og en afskaffelse af arbejdsmarkedsbidraget trækker selvfølgelig i den rigtige retning, men det er ikke nok til at genoprette konkurrenceevnen.
Genopretningen af konkurrenceevnen er nødvendig.
Det forudsætter også, at lønningerne ikke stiger for meget.
Vi har oplevet et stigende lønpres, der på sigt kan sætte gang i inflationen.
Derfor må vi stille store krav hertil også i de kommende år.
Der skal være valg til Europa-Parlamentet til sommer, og væsentlige andre emner står på dagsordenen.
Efter Det Konservative Folkepartis opfattelse skal Danmark så hurtigt som muligt med i euroen, men en folkeafstemning om ophævelse af det forbehold skal ikke ske, før der er folkelig opbakning.
Det vil vi medvirke aktivt til.
Ændringer i EU's strukturfonde og en modernisering af EU-institutionen er også et tema, og det er klart, at med de udfordringer, som EU står over for i forhold til optagelse af nye lande, er det helt naturligt, at Danmark er i front og betaler vores del til det fælles projekt med optagelse af de tidligere kommunistiske lande i Østeuropa og Baltikum.
Det er en fordel med de nye lande i EU, først og fremmest selvfølgelig fordi vi med udvidelsen er med til at sikre freden, men også fordi det giver dansk erhvervsliv nye muligheder.
Der vil være flere eksportmuligheder, i takt med at udviklingen i økonomierne i Østeuropa tager fart.
En af det kommende års vigtigste opgaver bliver forhandlingerne om en ny forsvarsaftale.
Regeringens overslag over forsvarets økonomi i de kommende år har skabt stor usikkerhed og uro i forsvaret, også når det drejer sig om vilkårene for 1999, bl.a. fordi forsvaret har en lang planlægningshorisont.
Det har derfor været afgørende for Det Konservative Folkeparti at sikre, at forsvaret hverken direkte eller indirekte kan tvinges til at træffe beslutninger om massive besparelser, endnu inden forhandlingerne om en forsvarsordning er indledt.
Det lykkedes, og vi er godt tilfreds.
Det betyder nemlig, at vi forhåbentlig kan nå en aftale om faste økonomiske rammer for forsvaret i de kommende år allerede inden sommerferien, altså i god tid inden det nuværende forsvarsforlig udløber.
Vi må forvente, at den danske regering, der stort set accepterer alle internationale opgaver, som Danmark bliver opfordret til at deltage i, også er parat til at sikre forsvaret moderne materiel, tilstrækkelige uddannelses- og øvelsesmuligheder samt et personel af den nødvendige størrelse.
Vi har ikke på noget tidspunkt oplevet et dansk forsvar, som havde større opgaver uden for landets grænser end i dag,
men samtidig har vi en regering, som mener, at der i de kommende år skal spares milliardbeløb på forsvaret.
Det hænger ganske enkelt ikke sammen.
Det er dobbeltmoral af værste art, og vi vil i de kommende forhandlinger presse hårdt på for at sikre et tilfredsstillende økonomisk grundlag samt de nødvendige materielanskaffelser og strukturændringer i forsvaret. Vi står over for store opgaver i 1999.
Det Konservative Folkeparti ser finanslovaftalen som et fornuftigt afsæt for det kommende arbejde.
Vi havde større ambitioner på en række områder, ikke mindst på sygehusområdet og med hensyn til erhvervspolitikken, men vi erkender, at det var det længste, vi kunne trække regeringen i denne omgang.
Vi ser frem til 1999 som et år, hvor regeringen må samarbejde med de partier, der står bag årets finanslov.
Vi lægger stor vægt på, at de gamle firkløverpartier står sammen, for det betyder mere borgerlig indflydelse, og det er det bedste for Danmark.