runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-03-22:
Jeg vil gerne takke for tilslutningen til forslaget, og jeg vil godt sige, at vi jo alle sammen er enige om, at vi vil forbedre indsatsen på arbejdsmiljøområdet.
Vi ønsker
færre ulykker, og det skal selvfølgelig ikke kunne betale sig at spekulere i et dårligt arbejdsmiljø. Det, denne sag handler om, er, om en almindelig beskatning af virksomhederne, en beskatning af arbejdspladserne i sig selv giver et bedre arbejdsmiljø, og det tror vi ikke på.
Vi tror ikke, at man kan beskatte sig til et bedre arbejdsmiljø, og vi har også været tvivlende over for, om det at gøre miljøet til et beskatningsobjekt er den rigtige kurs.
Jeg er enig i de betragtninger, der er blevet fremført om, at det snarere vil medføre en despekt for indsatsen på arbejdsmiljøområdet, når man ikke kan se, at der er nogen sammenhæng mellem det, man foretager sig, og den måde, man bliver beskattet på.
Jeg er meget enig i de betragtninger, som fru Charlotte Antonsen rejste.
Man kan selvfølgelig indrette samfundet på den måde, at man starter med at tage alle penge fra folk, og hvis de så opfører sig, som man gerne vil have det, kan man begynde at uddele lidt i småportioner, efter at man har strøget en mellemhandleravance fra det offentliges side.
Men vi synes ikke, at afgifter er den rigtige vej, tværtimod.
Så vil jeg gerne sige igen, at den største indsats, man kan yde for et bedre arbejdsmiljø, er ude på den enkelte virksomhed i et samarbejde mellem ledelsen og de ansatte.
Det er jo dem, som støder på problemerne i hverdagen, og det er også derfor, vi har bedt arbejdsmarkedets parter i Arbejdsmiljørådet om at vurdere prioriteringen af indsatsen på arbejdsmiljøområdet.
Jeg håber, vi får en tilbagemelding her i maj/juni måned, og på det grundlag skal vi så overveje indsatsen i de kommende år.
Når vi ser på, hvad der er sket de sidste par år, er det jo netop, at den tidligere regering ved hjælp af Enhedslistens stemmer har gennemført en række initiativer, som vi var imod dengang, og som vi er imod i dag, fordi vi ikke tror, de fører til et bedre arbejdsmiljø.
Det er det, vi gerne vil gøre op med.
Men jeg takker for tilslutningen til forslaget, og vi står naturligvis til rådighed med alle oplysninger under
udvalgsarbejdet
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-03-22:
I Kristeligt Folkeparti er vi bekymrede for regeringens beskårede indsats på arbejdsmiljøområdet
Det bekymrer os dybt, men vi er for de forslag her.
Derimod bidrager vi gerne på mange måder til et bedre arbejdsmiljø og indsatsen for det.
Vi ønsker, at vi kunne lave en certificeringsordning.
Jeg tror, det var hr. Søndergaard, der tidligere her i debatten nævnte sådan en slags arbejdsgivercertifikat, sådan et arbejdsgiverkørekort, eller hvad man kunne finde ud af, og det synes jeg ville være helt fint.
Noget, som ikke er for bureaukratisk, vil vi meget gerne.
Vi er også imod nogle af regeringens initiativer, men det kommer vi så tilbage til senere, hvis vi når det, inden jeg desværre bliver nødt til at forlade huset her, men det vil vise sig.
Vi støtter de forslag her.
Søren Søndergaard (EL), 2002-03-22:
Som det allerede er fremgået af en række af de korte bemærkninger, jeg har haft, er vi negative over for de to forslag, som fjerner grundlaget for den såkaldte incitamentpakke, som vi lavede sammen med SF og den tidligere regering sidste år.
Indførelsen af en arbejdsmiljøafgift og den tilhørende mulighed for, at virksomheder kan få afgiften tilbagebetalt gennem en certificering, har to formål: For det første handler det om at give virksomhederne et økonomisk incitament til at gøre en solid indsats for at sikre deres ansatte et sundt og sikkert arbejdsmiljø understreget af, at staten yder et tilskud til udgifterne ved at blive certificeret.
I virkelighedens verden kan det også være et redskab for de ansatte og deres sikkerhedsrepræsentanter til at overbevise virksomhedernes ledelse om, at det ikke er så dumt endda at satse på arbejdsmiljøet.
For det andet handler det om at understrege logikken i, at virksomhedsejerne bidrager til de store samfundsmæssige udgifter, der følger af dårligt arbejdsmiljø.
Vi snakker om udgifter i størrelsesordenen 20-25 mia. kr. om året i tabte arbejdsdage og i udgifter til behandling - sammenholdt f.eks. med de sølle 1,5 mia. kr., som man nu har givet til sundhedssektoren.
Arbejdsmiljøafgiften er skruet sådan sammen, at ca. en tredjedel betales ud fra antallet af ansatte og to tredjedele ud fra erkendte arbejdsskader.
Med andre ord betyder
dårligt arbejdsmiljø en højere afgift
Vi forsvarer ikke et bestemt system for systemets skyld, heller ikke, når det handler om incitamentpakken.
Hvis regeringen kom med et alternativ, som var lige så effektivt eller helst mere med henblik på at forbedre arbejdsmiljøet på danske arbejdspladser, ville vi være positive, men det gør regeringen jo ikke.
Uanset regeringsgrundlagets formuleringer om et godt arbejdsmiljø, og uanset at regeringspartierne og deres støttepartiers ordførere gang på gang gentager, at de går ind for et godt arbejdsmiljø, har vi indtil nu ikke set andet end beskæringer på alle sider af arbejdsmiljøindsatsen.
Det sker også med de forslag, vi behandler her.
Jeg vil afslutningsvis gentage, at de initiativer, som Enhedslisten og SF og den tidligere regering tog fra 1997 og frem til regeringsskiftet, trods alt har sat sig nogle statistiske spor, selv om jeg selvfølgelig udmærket er klar over, at statistik ikke er fuldstændig dækkende for virkeligheden, og selv om tallene også viser, at vi stadig har masser af arbejdsmiljøproblemer.
Ikke desto mindre synes jeg, at det er værd at bemærke, at såvel antallet af arbejdsulykker som antallet af anmeldte arbejdsbetingede lidelser er faldet siden 1997.
Det beviser ikke, at arbejdsmiljøindsatsen har været god nok, slet ikke.
Det beviser heller ikke, at denne her ordning er den perfekte ordning.
Men det beviser, at det kan blive meget værre, og at det bliver værre, hvis man bare lader stå til og afskaffer de tiltag, der er taget.
Vi er bange for, at regeringens politik vil være et udtryk for denne laden stå til.
Det har i hvert fald det, der har været fremme indtil videre, været, og vi må derfor afvise forslaget.
Lene Garsdal (SF), 2002-03-22:
Vi ved sådan set ikke, om det er det store sus, for det får vi jo ikke lejlighed til at få efterprøvet, eftersom ordningen ikke har fungeret i ret lang tid.
Charlotte Antonsen (V), 2002-03-22:
Det er da udmærket, at fru Lene Garsdal vil undlade at stemme.
Men hvis man interesserer sig for sundhed og forebyggelse, så finder jeg det altså noget ejendommeligt, at man ikke vil stemme for 1,5 mia. kr. ekstra til sundhedssektoren, for det handler altså også om forebyggelse.
Det, jeg må konstatere, er altså, at det, SF mener er så afgørende ved arbejdsmiljøcertifikat, og som vi ikke har i forvejen, er sundhedsforebyggelse.
hvad det er for et problem.
Det er blevet præsenteret i dag, ikke alene af fru Lene Garsdal, men også af Socialdemokratiet, som om det er en perfekt ordning, man har haft.
Det er det jo ikke.
Det har været meget vanskeligt at lave det system, og den forrige regering erkender jo også, at det ikke var et perfekt system.
Lene Garsdal (SF), 2002-03-22:
Det er til spørgsmålet om, hvor man skal lave sundhedsfremme og forebyggelse.
I SF er vi af den opfattelse, at det netop ikke er i sygehusvæsenet.
Sygehusvæsenet har som hovedopgave at behandle syge mennesker.
Menneskene tilbringer jo 8 timer på deres arbejdspladser, og forskellige erfaringer viser, at man får gode effekter på det sundhedsmæssige område ved at have nogle sundhedsfremmende tilbud på virksomhederne og i kontakt med kollegerne.
Det er rygestopkurser, god mad i kantinen osv. osv.
Så for SF har det meget stor betydning, at man laver sundhedsfremme også i virksomhederne.
Så er det ikke sandt, at vi stemmer imod, at sygehusene skal have 1,5 mia. kr.
Vi stemmer ikke for.
Selvfølgelig vil vi gerne have, at sygehusvæsenet skal have nogle flere midler.
Charlotte Antonsen (V), 2002-03-22:
Jamen tak for den indrømmelse.
Det eneste, der altså ligger i arbejdsmiljøcertifikatet ud over at overholde arbejdsmiljøloven, er sådan generelt sundhedsfremme og så det rummelige arbejdsmarked.
Så vil jeg spørge fru Lene Garsdal: Ligger sundhedsfremme ikke mere naturligt i sundhedssektoren?
Så med hensyn til det rummelige arbejdsmarked: Det mener jeg faktisk er et meget stort problem i den nuværende arbejdsmiljøcertifikatordning.
Når vi taler om det rummelige arbejdsmarked, er problemet jo netop, at nogle af de mennesker, der har et lille handicap eller har andre problemer, som vi meget gerne skulle have ind i virksomhederne, netop har problemer med fravær og andre problemer, som gør det endnu vanskeligere for de pågældende at have et almindeligt job.
Så jeg vil sige, at det egentlig er et lidt dårligt eksempel at komme med her, fordi man med alle disse krav kan være med til at skubbe de mennesker ud, der er en lille smule skæve.
Lene Garsdal (SF), 2002-03-22:
Det er fuldstændig rigtigt, og SF er ikke som udgangspunkt tilhænger af, at man skal have tilskud for at overholde loven.
For at få det skal man kunne dokumentere, at man laver yderligere ting, at man laver sundhedsfremme i virksomheden, og at man gør noget i forhold til det rummelige arbejdsmarked.
Og det er i den betydning, at jeg finder, det er hensigtsmæssigt med det her incitament.
Charlotte Antonsen (V), 2002-03-22:
Jeg synes ikke, at fru Lene Garsdals ordførertale hænger helt sammen.
Hvis fru Lene Garsdal for alvor interesserede sig for at afskaffe bureaukrati, ville SF også stemme ja til forslaget her.
Jeg vil gerne spørge, om det sådan er en generel SF-holdning, at man vil belønne alle, altså give tilskud, der overholder loven, for det er jo det, der er tale om med arbejdsmiljøcertifikatet.
Hvis man tager arbejdsmiljøcertifikatet og ser på de krav, der stilles for at få et arbejdsmiljøcertifikat, er det jo netop, at man overholder loven, at man gennemgår de forskellige punkter.
Venstres syn er naturligvis, at man skal straffes, hvis man ikke overholder loven.
Hvis vi skulle til at indføre tilskudsordninger til alle, der overholder loven, ville skatterne da for alvor gå i vejret.
Freddie H. Madsen (DF), 2002-03-22:
Jeg kan ikke forstå, at man ikke kan forstå, at det er kommunernes pligt at anvise de mennesker, der skal have en plejehjemsplads.
Det er da kommunerne, der er tættest på borgerne, og det er da også dem, der ud fra det vil finde de pladser, der skal bruges.
Charlotte Antonsen (V), 2002-03-22:
Hr. Søren Søndergaard siger i sit første indlæg, at der stort set er et fald i anmeldelse af arbejdsskader på 100 pct., som det blev sagt.
Og bagefter mener hr. Søren Søndergaard at kunne dokumentere, at der er en stor statistisk forskel på små og store virksomheder, afhængigt af sikkerhedsorganisationen.
Det hænger ikke sammen.
Altså for mig at se er der ikke nogen tvivl om, at den glædelige udvikling, der er sket inden for malerfaget, da primært hænger sammen med, at man har fundet ud af at erstatte farlige opløsningsmidler, og det er da den slags, vi skal koncentrere os om og ikke al det bureaukrati, som hr. Søren Søndergaard benytter enhver lejlighed til at påpege er positivt.
Freddie H. Madsen (DF), 2002-03-22:
Nu synes jeg altså, man er ved at gøre det her til et kæmpeproblem.
Vi taler om 225 boliger, og jeg er af den opfattelse, at kommunerne må have lov til og nok også selv kan finde ud af at få de mennesker på plads.
Marianne Jelved (RV), 2002-03-22:
Det undrer mig egentlig, det undrer mig.
Når jeg har, som fru Gitte Lillelund Bech siger, ladet tasken stå nede under bordet, er det, fordi denne sag faktisk berører mig temmelig meget, og jeg håber og tror, at argumentation virker, og jeg håber og tror, at den fælles erfaring og oplevelse, fru Gitte Lillelund Bech og jeg f.eks. sammen med andre fra Uddannelsesudvalget har haft i Sverige og Finland og på den høring, vi havde, kan føre til, at vi kan nå nogle ordentlige resultater. Det er faktisk derfor, jeg synes, det er interessant at være medlem af Folketinget.
Jeg mener ikke, at kommunerne uden videre skal have den totale frihed til at vælge, hvordan de vil prioritere, og hvordan de vil integrere.
Har regeringen ikke fremsat et forslag, der blev behandlet her i Folketingssalen i går, om lovgivning om, hvordan kommunerne skal bruge diverse instrumenter til integration?
Regeringen skaber jo ikke den totale frihed.
Lad være med at bruge det argument her.
Kommunerne og Folketinget har et ansvar for de muligheder, vi giver borgerne - også de tosprogede børn.
Gitte Lillelund Bech (V), 2002-03-22:
Jeg har et enkelt spørgsmål til fru Marianne Jelved i forlængelse af det svar, som jeg har fået her fra talerstolen, for fru Marianne Jelved fremhæver, at der er stor forskel i behovet hos de enkelte elever, og det er ifølge fru Marianne Jelved så forklaringen på, at der er to tredjedele af de tosprogede børn, som fravælger modersmålsundervisningen.
Nu bliver jeg nødt til at spørge fru Marianne Jelved: Hvis der er så stor en forskel i behovet hos de enkelte elever, er det så ikke en god idé, at kommunerne får frihed til at kunne tilrettelægge integrationsindsatsen, så den lige præcis dækker de forskellige behov. Som det er i dag, er der jo en helt klar beskrivelse, læseplaner osv. for modersmålsundervisning, så jeg bliver nødt til at spørge fru Marianne Jelved: Er det ikke fornuftigt at give kommunerne en frihed til at kunne tilrettelægge integrationsindsatsen, så man netop kan matche de forskellige behov, fru Marianne Jelved har påpeget?
Marianne Jelved (RV), 2002-03-22:
Til fru Tina Nedergaard og i øvrigt også til fru Gitte Lillelund Bech: Jeg er fuldstændig klar over, at lovforslag nr. L 142 ikke afskaffer modersmålsundervisningen, men der indføres en forskelsbehandling, der indføres en diskrimination i Danmark, og det er Det Radikale Venstre imod.
Vi vil gerne have, at der er lige muligheder for EU-, EØS-borgere, færøske, grønlandske borgere og borgere, der kommer fra tredjelande.
Vi kan ikke se en eneste forklaring
på, hvorfor der skal gøres forskel. Nu har jeg endda været ualmindelig blid i dag og ladet være med at inddrage mange andre ting, som viser inkonsekvensen i regeringens politik, og her tænker jeg bl.a. på udlændingelovforslaget fra i går.
Det lader jeg ligge.
Det er rigtigt, at der er i størrelsesordenen to tredjedele af de tosprogede elever, der ikke tilvælger modersmålsundervisning, men nøjagtig ligesom der er meget, meget store forskelle på børns familiemæssige baggrund og sociale baggrund, når de er danske etsprogede børn, er der også enorm stor forskel på tosprogede børns sociale baggrund og familiebaggrund.
Derfor er der helt forskellige behov, og det anerkender jeg.
Det er jo ikke en tvang, at man skal gå til modersmålsundervisning efter Det Radikale Venstres opfattelse.
Vi ønsker bare, at muligheden skal være der.
Til hr. Eyvind Vesselbo: Selvfølgelig er modersmålsundervisning ikke afhængig af, at det er gratis, det er jeg enig i, men Folketinget kan ikke afskrive sig ansvaret for, hvilke muligheder vi giver, hvilke betingelser de muligheder kan bruges under, og hvilken værdi der politisk tilkendegives, når vi træffer den ene eller den anden beslutning.
Derfor ønsker vi ligebehandling af alle mennesker, også alle tosprogede.
Eyvind Vesselbo (V), 2002-03-22:
Vi skuffer ikke fru Marianne Jelved, for vi bliver ved at stille spørgsmål, og nu har vi en omgang til om lidt.
Det, jeg vil spørge fru Marianne Jelved om, er: Mener fru Marianne Jelved kun, det er attraktivt og rigtig godt at gå til modersmålsundervisning, hvis det er gratis?
Der kan jo være, at der, når kommunerne får den mulighed at gøre det frivilligt, så vil være nogle kommuner, der ikke opretter det, men så kan man jo selv oprette kurser og betale for det.
Er det kun attraktivt, hvis det er gratis?
Gitte Lillelund Bech (V), 2002-03-22:
Nu vil jeg forsøge mig med et konkret spørgsmål endnu en gang, det samme konkrete spørgsmål, som jeg stillede før: Jeg vil gerne bede fru Marianne Jelved dokumentere, hvor i lovforslaget det står, at modersmålsundervisningen afskaffes.
Det er det ene spørgsmål.
Så har jeg et tillægsspørgsmål.
Nu har jeg forsøgt at få opklaret hos de øvrige oppositionspartier, hvad de dog mener, der sker med de to tredjedele af de tosprogede børn, som ikke tilvælger modersmålsundervisningen i øjeblikket, og jeg vil så gerne spørge fru Marianne Jelved: Hvad er Det Radikale Venstres bud på, hvad der sker med de knap 40.000 tosprogede børn, som i dag ikke tilvælger modersmålsundervisning?
Tina Nedergaard (V), 2002-03-22:
Fru Marianne Jelved kunne ikke forstå, at jeg stillede mit tidligere spørgsmål til hende, men det gør jeg jo, fordi jeg ser det her forslag som en mulighed for frihed for kommunerne til at vælge mellem de mange forskellige tilbud.
Det synes jeg jo er fornuftigt, for der er intet, der beviser, at det ene værktøj er bedre end det andet, og derfor må det også være lokale forhold, der har betydning for afvejelse af, hvilke værktøjer man vil bruge, og i hvilken kombination man vil bruge dem.
Derfor er jeg nødt til at stille fru Marianne Jelved spørgsmålet endnu en gang: Hvad er det, der er problemet i at give kommunerne denne frihed til at vælge imellem de forskellige kombinationer og eventuelt vælge enkeltværktøjer?
Marianne Jelved (RV), 2002-03-22:
Man skulle tro, der var en underhåndsaftale mellem, jeg var lige ved at sige oppositionens ordførere, undskyld.
Jeg skynder mig til fru Tina Nedergaard.
Jeg kan slet ikke forstå, at jeg skal have det spørgsmål, for jeg har da ikke talt imod mangfoldigheden af værktøjer.
Det er slet ikke min pointe!
Og uanset om børn taler et alderssvarende dansk, når de kommer i skole, er det jo sådan, at hvis de har et andet modersmål hjemme og det tales hjemme, så fortsætter det jo, også efter at barnet er kommet i skole. Det er fantastisk vigtigt at være opmærksom på, at det, at man har mulighed for at vælge at få modersmålsundervisning uden for skolen, styrker mange børns identitet og mulighed for at klare sig godt i folkeskolen.
Vi synes, det er dybt diskriminerende og uforklarligt, at børn fra EU- og EØS-lande og fra Færøerne og Grønland skal have mulighed for at få undervisning i deres modersmål i Danmark, men børn fra tredjelande skal ikke.
Vi mener, at mennesker er ligeværdige, og uanset om de er født i et tredjeland, skal de have samme muligheder som andre børn, der ikke er født i et tredjeland.
Det er det, der er vores pointe. Til hr. Eyvind Vesselbo: Vi har i SR-regeringen gjort meget for at styrke, at man inddrager modersmål i undervisningen.
Der er oprettet linjefag på seminarierne for tosprogede med dansk som andet sprog.
Der er lavet introduktionskurser for lærerstuderende, der skal ind på seminarierne.
De går 1 år, før de starter på seminariet, netop for at styrke den mulighed.
Eyvind Vesselbo (V), 2002-03-22:
Jeg deler fru Marianne Jelveds ønske om at gøre det bedst mulige for de tosprogede elever i folkeskolen og også i de private skoler.
Det er jo også det, vi drøfter her.
Jeg deler også fru Marianne Jelveds opfattelse af, at man kunne bruge modersmålet i undervisningen i skolerne.
Så er det bare, jeg spørger: Hvorfor kommer det så først frem nu fra fru Marianne Jelveds side?
Fru Marianne Jelved var jo minister i den tidligere regering, og Det Radikale Venstre havde undervisningsministerposten.
Hvorfor er det så ikke gennemført for længe siden, dette med at bruge modersmålet i undervisningen?
Fru Marianne Jelved nævnte kvaliteten i modersmålsundervisningen.
Fru Marianne Jelved har som sagt siddet i regering i 8-9 år.
Hvorfor er der ikke sket noget for at forbedre kvaliteten af undervisningen i modersmål, både med hensyn til lærebøger og med hensyn til lærerkræfter?
Der havde været mange år til at forbedre det, hvis det var så vigtigt.
Gitte Lillelund Bech (V), 2002-03-22:
Det kan godt være, jeg ikke hørte ordførertalen fra fru Marianne Jelved fuldstændig korrekt.
Tina Nedergaard (V), 2002-03-22:
Jeg vil derfor bede fru Marianne Jelved bekræfte, at der er denne mangfoldighed, og at intet, absolut intet beviser, at det ene værktøj er bedre end det andet, hvorfor modersmålsundervisning kan være et af mange forskellige tilbud, som kommunerne kan vælge og vælge at anvende på forskellig vis rundtomkring i landet afhængigt af, om kommunen f.eks. har mange tosprogede eller få tosprogede inden for et sprog.
Det er forskellige værktøjer, og jeg forstår ikke, hvorfor man ikke kan tilbyde kommunerne at vælge mellem denne mangfoldighed.
Anne Baastrup (SF), 2002-03-22:
Så tager jeg den gamle seddel frem.
Obligatorisk for børn at skulle modtage modersmålsundervisning?
Nej, vi har friheden.
40.000 børn fravælger?
Ja, og det er forældrenes og børnenes ret at fravælge, hvis det er sådan, at de ikke synes, at tilbuddet passer til børnene.
Det er deres ret.
Efter Dansk Folkepartis opfattelse er det tilsyneladende noget, man kan måle og veje.
Man kan aktivt give dem et tilbud om en undervisning, som man med al den viden, der står til rådighed, har opfattelsen af er dårligere, men vi har i SF den opfattelse, at sådan nogle forsøg skal man ikke lave.
Det ville være uetisk at lave den her type af forsøg.
Til fru Tina Nedergaard: Det er jo sådan, at man ikke har konkrete beviser for, hvilke konsekvenser det får for de enkelte, men det, man kan se, er, at børn med et godt modersmål har mulighed for at få et godt dansk på et højt abstraktionsniveau.
Fru Marianne Jelved redegjorde for det på et tidligere tidspunkt.
Eyvind Vesselbo (V), 2002-03-22:
Jeg har forstået på fru Anne Baastrup, at de spørgsmål, som fru Anne Baastrup ikke magter at svare på,
bare er dumme spørgsmål.
Sådan forholder det sig jo ikke.
... Ja, det var det spørgsmål, som fru Tina Nedergaard stillede lige før.
Det har fru Gitte Lillelund Bech stillet
tre gange, og der er ikke kommet svar på det.
Tina Nedergaard (V), 2002-03-22:
Jeg vil blot høre fru Anne Baastrups vurdering af, hvad der sker med børn, som ikke modtager modersmålsundervisning, og deres videre muligheder i det danske samfund, hvor arbejdssproget og uddannelsessproget er dansk.
Louise Frevert (DF), 2002-03-22:
Fru Anne Baastrup plejer da ellers ikke at stå i vejen for at komme frem med sine meninger her og dér og alle vegne
, så nu prøver jeg én gang til. Jeg vil gerne høre med fru Anne Baastrups egne ord, hvad der ligger til grund for, at fru Anne Baastrup ikke vil have disse forsøg i stedet for kun at henholde sig til udsagn fra tredjemand, som ikke er et videnskabeligt bevis, men kun skøn, forskning, resultater og rapporter.
Der findes ikke noget videnskabeligt bevis, så fru Anne Baastrup må komme herop og redegøre for, hvorfor hun modsiger sig selv og ikke vil komme frem med sin egen mening, men kun vil udtale sig gennem tredjemands udsagn.
Anne Baastrup (SF), 2002-03-22:
Til fru Louise Frevert og hr. Eyvind Vesselbo: Jeg har forklaret det, som vi også fik at vide under høringen, nemlig at videnskabsfolk mener, at det vil være uetisk, hvis man aktivt tilbyder børn en ringere undervisning end den, man mener der er dokumentation for at give, og derfor har man ikke lavet det forsøg, for det vil simpelt hen ødelægge nogle børns uddannelse.
Er det o.k.?
Fru Gitte Lillelund Bech kan simpelt hen stille flere spørgsmål, end jeg i virkeligheden kan forstå, men jeg forsøger altså virkelig at svare af et ærligt hjerte.
Jeg har sagt, at om forældre vil vælge ud fra deres egne forudsætninger og vil lade deres børn modtage modersmålsundervisning på skolens konkrete betingelser, er da forældrenes eget frie valg.
Forudsætningen for, at kommunerne rent faktisk tager udgangspunkt i at tilbyde modersmålsundervisning, kan eksempelvis være det, som fru Tina Nedergaard og jeg snakkede om lige før, nemlig tosprogede lærere som støttepersoner.
Det er så efter deres opfattelse den måde, hvorpå modersmålsundervisning skal tilbydes, og det er der nogle gode erfaringer med.
Men hvis det bliver sådan, at vi fjerner bestemmelsen i folkeskoleloven, er der jo ikke nogen forpligtelse for kommunerne til at give det tilbud, så fru Gitte Lillelund Bech stiller lige så mange dårlige spørgsmål, som hun kom med dårlige svar tidligere.