runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Arne Melchior (CD), 1997-11-13:
Jeg mener, at jeg nok kommer rundt til lige så mange politiske møder, som hr. Behnke gør, og når politikerlønninger kommer på tale og folk får tallene, som de jo har alle mulige fantasifulde opfattelser af, har jeg aldrig nogen sinde hørt kritik af det.
Tværtimod finder de fleste i forbavselse, at vi ikke får nok.
Det er en mærkelig ting, at finansministeren, som styrer et budget på 400 mia. kr., tjener et eller andet sted mellem en tredjedel og en tiendedel af, hvad et antal bankdirektører i dette land tjener.
Mon ikke hr. finansministeren har lige så stort et ansvar?
Sådan har vi nu indrettet det, og sådan vil vi have det, og derfor er jeg enig med de ordførere, der sagde, at disse ting skal ses i sammenhæng.
Og så må jeg nok sige, at det var dog en uartig insinuation at sige, at man holder skåltaler på vælgermøder og dér siger noget andet, end man siger herinde.
Vi skammer os ikke over at sige, hverken hvad gagen er, eller hvad pensionen er.
Man ser nok splinten i sin næstes øje, men bjælken i sit eget bliver man ikke var, når der nu skal citeres af H.C. Andersen.
Ja, det var udmærket, at knægten så noget og turde sige noget, som andre ikke turde sige, men var han da i stand til at sy en dragt til kejseren?
Nej, det var han ikke, og hr. Behnke og hans parti er heller ikke i stand til at sy et lovforslag sammen, som kan bruges til noget som helst.
Jeg møder med en kold afvaskning fra CD, for selv om jeg godt kan forstå, at visse forslag bliver genfremsat igen og igen, må jeg have lov at sige, at forslag af denne art, om hvilke man ved, at der ikke er ændret en tøddel i indstillingen hos nogen af de øvrige partier, finder jeg er det absolutte papirnusseri - ihukommende visse salige ord - altså fuldstændigt spild af alles tid.
Det eneste positive, jeg vil sige, er, at jeg hørte både fra Socialdemokratiet og fra Venstre og De Konservative og muligvis også fra andre, at man er meget villig til at se på problemet og foretage en modernisering, og det har man også sagt før. Jamen så kom dog med den!
Der findes jo medarbejdere og eksperter og tænketanke nok.
Så sæt dog nogle af dem i gang, hvis man synes, det er behøveligt eller rimeligt, så vi ikke skal risikere at stå her igen om et år og sige nøjagtigt det samme: Det vil vi da gerne se på, men vi vil altså ikke løfte en lillefinger for det.
Så gør noget ved det, hvis det er alvorligt ment!
Bortset fra det er forslaget jo en klar illustration af det gamle mundheld om, at rønnebærrene er sure for den ræv, der ikke kan nå dem.
Frank Aaen (EL), 1997-11-13:
Hovedbegrundelsen for forslaget er, at der skulle være nogle især skattemæssige problemer for videreførelse af en virksomhed, nemlig det problem, at en ejer beskattes af sin gevinst.
Jeg forstår overhovedet ikke problemstillingen.
Hvis en virksomhed er noget værd, hvis den har en kommerciel fremtid, så købes den til sin værdi uanset de skatteregler, der gælder for sælger.
En køber vil jo kun kigge på, om man ved at overtage en virksomhed og drive den videre har mulighed for at gøre en god forretning.
Det er jo markedets logik.
Køber er akkurat ligeglad med, hvor meget sælger får ud af handelen.
Det har overhovedet intet med vurderingen fra købers side at gøre.
Derfor er jeg fuldstændig enig med skatteministeren i de betragtninger, der blev gjort om, at de her ændringer af skattereglerne, der fables om fra V's og K's og andre partiers side og altså også CD, alene er skatteregler, der har til formål at sikre sælger en større gevinst.
Det vil sige, at man vil sikre, at sælger ikke skal betale den skat af sin indtægt, som alle andre mennesker skal gøre.
Den tilgang til problemstillingerne har vi altså ikke megen sympati for, og derfor kan vi ikke støtte, at der nedsættes et udvalg på det grundlag, der er fremlagt.
Der er selvfølgelig problemer, vi godt vil være med til at kigge på, og det sagde vi også under den høring i Erhvervsudvalget, der blev nævnt tidligere.
I det tilfælde, hvor medarbejderne i en virksomhed i forbindelse med et generationsskifte gerne vil overtage deres egen virksomhed, så vil vi mene, at det kunne være på sin plads at etablere nogle ordninger, hvor de kan få den kapital stillet til rådighed, der er nødvendig for at kunne gøre det.
Der vil vi sige, at det i højere grad er en opgave, som lønmodtagerfondene burde påtage sig.
Det gør de i et vist omfang allerede, men de burde gøre det i større omfang og ikke kun tænke i store tal med 6-7 cifre, men også prøve at tage sig af mindre virksomheder, hvor de ansatte har et behov for at få kapital stillet til rådighed.
Det vil vi gerne være med til at overveje, men vi mener ikke, at der er brug for et udvalg som det, der her er foreslået, for at kunne lave den overvejelse.
Poul Nødgaard (DF), 1997-11-13:
Da Dansk Folkepartis ordfører, hr. Kristian Thulesen Dahl, ikke kan være til stede, skal jeg ganske kort fremføre, at Dansk Folkeparti kan støtte forslaget.
Men jeg har et enkelt spørgsmål til CD's ordfører.
Det er måske ikke så meget et spørgsmål, men mere en konstatering.
Vi er i Dansk Folkeparti lidt forundret over, hvorfor CD's tidligere erhvervsminister ikke har kørt de her ting frem, mens hun var minister og sad som en magtfuld person i regeringen.
Da havde der været masser af muligheder
for at gennemføre det her forslag med den indflydelse, som man i hvert fald i pressen fik indtryk af at CD havde på daværende tidspunkt.
Mogens Lykketoft (S), 1997-11-13:
Regeringen kan som bekendt fra de tidligere behandlinger af dette lovforslag ikke støtte det i dets nuværende udformning.
Jeg skal ikke repetere debatterne, for de kan jo læses i Folketingstidende.
Men vi er indstillet på en fornuftig dialog og er indstillet på at finde et bredt flertal i Folketinget af de partier, der traditionelt har deltaget i regeringsdannelser, for en modernisering af de her regler, men ikke for en pakke, som betyder, at vi giver os til at forringe de samlede vilkår, der knytter sig til ministerhvervet.
Det mener vi sådan set ikke der er nogen anledning til, hvis man sammenligner den samlede sum af aflønning, man giver til ministre, med andre topledere i det her samfund eller for den sags skyld i den offentlige administration.
Men jeg er stadig væk interesseret i, om det skulle være muligt ikke mindst i et samarbejde mellem regeringspartierne, Venstre og De Konservative at finde frem til en fornuftig modernisering af de regler, der her omhandles.
Det fremsatte forslag kan vi ikke støtte.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1997-11-13:
Det kan jo være svært at tilføje noget nyt.
Som det allerede er sagt, er det her jo en genfremsættelse af en genfremsættelse, og heller ikke i Venstre har vi ændret mening siden sidst.
Vi er imod dette lovforslag, men som både finansministeren og Socialdemokratiets ordfører har antydet, så kunne det da være ønskeligt, om et bredt flertal i Folketinget af regeringsbærende partier kunne finde de vises sten, men det skal i hvert fald ikke være efter det princip, som forslagsstillerne kommer med, om, at man skal se pensionen isoleret.
Tværtimod skal pension, vederlag og ventepenge ses i en større sammenhæng og livslønnen sammenlignes med andre.
Forslaget fremstår også, som om man mener, at når man er tjenestemand og minister, kan man lægge al pension oven i hinanden.
Jeg kan huske en tidligere boligminister, der også var professor, som fortalte mig, at der altså var et maksimum for den pension.
Det kan finansministeren formentlig bekræfte.
Men alt i alt siger jeg som den socialdemokratiske ordfører, at vi ikke vil føre hetz mod politikerne.
Brian Mikkelsen (KF), 1997-11-13:
Da vores ordfører, hr. Henning Grove, ikke kan være til stede, skal jeg på vegne af Det Konservative Folkeparti fremsige følgende: Lovforslaget er jo en genfremsættelse fra Fremskridtspartiet om vederlag og pensioner for ministre. Vi har behandlet det gentagne gange her i Folketingssalen, og vores holdning er præcis den samme som sidste gang: Vi vil gerne være med til at se på de ordninger, der er, men det skal ikke være så snævert, at det bare er pensionerne.
Jes Lunde (SF), 1997-11-13:
Vi er sådan set enige i, at hvis man sammenligner ministres og folketingsmedlemmers lønninger med de lønninger, der generelt opnås i tilsvarende stillinger andre steder i samfundet, og samtidig tager den arbejdstid, der er involveret, i betragtning, er det økonomisk set ikke specielt attraktivt at opholde sig her.
På den anden side er vi faktisk enige med Fremskridtspartiet i dele af det her forslag.
Vi er enige i, at det er forkert at give folk pension, før fylder 60.
Vi er også enige i, at man ikke har brug for ministerpension, hvis man samtidig er medlem af Folketinget. Men vi forstår ikke helt forslaget om at afskaffe tillægget til ministerlønnen for de ministre, der ikke er medlemmer af Folketinget.
Jeg har hørt den argumentation, at når forhenværende ministre skal have pension med det samme, er det for at undgå, at de får et dramatisk indkomstfald, fordi de i deres ministertilværelse er nødt til at opgive alle de bierhverv, f.eks. bestyrelsesposter osv., de kan have haft, altså at de for ikke at falde helt ned på dagpenge eller bistandshjælp er nødt til at få pension med det samme og ikke først, når de bliver 60.
Men den argumentation gælder jo ikke, hvis de stadig væk er folketingsmedlemmer, for så får de jo trods alt
en hyre, som de godt kan leve af.
Så i den situation må vi da kunne blive enige om at afskaffe ministerpensionen.
Lad det være det første skridt.
Men vores generelle indstilling er, at det er forkert at udbetale pension til folk, før de er blevet 60.
Jørgen Estrup (RV), 1997-11-13:
Som andre også har bemærket, er dette jo ikke en ny sag, og derfor kan jeg føje mig til koret af ordførere, der har henvist til, hvad der tidligere er sagt, herunder at der jo på nogle punkter er en vis forståelse for det, der står i beslutningsforslaget.
Det gælder spørgsmålet om, hvem der egentlig med rette
bør påtage sig finansieringen af tillægget til ministre, der enten ikke er folketingsmedlemmer eller er på orlov.
Det problem bør kunne løses.
Og det gælder selvfølgelig spørgsmålet om, at en ministerpension bør være aldersbetinget, og det vil sige, at den først kommer til udbetaling fra det fyldte 60. år.
Det har vi principielt en positiv holdning til fra radikal side.
Men det er også oplagt, at det her skal ses i en større sammenhæng, og at det selvfølgelig ikke skal føre til en generel forringelse af stillingen for ministre, men derimod til noget, der er parallelt med, både hvad der i øvrigt gælder for Folketinget, og hvad der gælder på arbejdsmarkedet - ihukommende, at ministre har den meget særegne stilling, at når de bliver udnævnt til ministre, må de opgive alt andet arbejde, og at de dermed har en vanskeligere tilbageslusning til en arbejdsmarkedsfunktion.
Det må tages med i
betragtning
Jeg har jo mærket mig, at Fremskridtspartiet meget direkte skriver, at forslaget er en genfremsættelse, men jeg har også mærket mig, at man ikke engang har taget det så alvorligt, at man har gjort sig den umage at få optrykt de bilag til forslaget, der er henvist til, og det betyder så, at vi andre også kan tage det lidt roligere med hensyn til, hvordan vi behandler det her i anden omgang.
Men vi kan altså ikke tilslutte os forslaget i den form, det har.
Pia Gjellerup (S), 1997-11-13:
Det er bare et supplement i form af en præcisering af det, hr. Jørgen Estrup sagde om, at ministre er i den situation, at de, i de øjeblik de bliver ministre, må sige nej til erhvervsaktiviteter af enhver art.
For dér vil jeg godt understrege, at det ikke er noget, de bliver nødt til, fordi de ikke har tid til det, eller sådan noget - det tror jeg under ingen omstændigheder de har - men at det simpelt hen ligger i reglerne, at vi ikke ønsker, at ministre skal kunne blive blandet ind i kontroverser uden for Folketinget.
Dem er der jo sådan set også rigeligt af herinde.
Men det er altså et pålæg om, at ministrene ikke må , og det er værd at have med som en præcisering.
Og når hr. Jørgen Estrup nu inspirerede mig til at drage det frem, som er relevant, synes jeg faktisk også, det er vigtigt for offentlighedens skyld at understrege, at vi altså gør meget for at afhjælpe det forhold, at forhenværende ministres erhvervsmuligheder er forringet.
Frank Aaen (EL), 1997-11-13:
Enhedslisten støtter varmt den anden del af det her forslag, nemlig det, der går ud på, at man ikke skal kunne modtage pension, før man har alderen til det, for der er ingen saglige argumenter for, at man ud over de ventepenge, man får, så yderligere straks skal modtage pension, og selvfølgelig slet ikke, hvis man samtidig er folketingsmedlem eller har en anden højtlønnet stilling.
Det er der ingen begrundelse for, og der er ingen i befolkningen, der forstår det.
Men hvad angår den første del, kan jeg umiddelbart sige, at det kan vi ikke støtte, for det vil have den konsekvens, at nogle ministre får en meget højere løn end andre, og vi går sådan set ind for mere ligeløn i samfundet og vil derfor ikke være med til at indføre, at nogle ministre får én slags løn og andre en helt anden slags.
Vi vil dog gerne medgive, at det ville være smukkere, hvis det var sådan, at alle ministre fik samme løn, nemlig en ministerløn, og at ingen ministre, uanset om de er medlemmer af Folketinget eller ikke, skulle kunne modtage et folketingsgrundvederlag.
Det vil vi altså godt være med til at rydde op i, hvis det kan lade sig gøre, men vi kan ikke støtte det forslag fra Fremskridtspartiet, der ligger her.
Pia Gjellerup (S), 1997-11-13:
Jeg kan henvise til, hvad jeg som Socialdemokratiets ordfører de tidligere gange har sagt, og jeg vil føje til, at vi håber faktisk, at vi også i fortsættelse af, hvad finansministeren har udtrykt, vil være i stand til inden for kortere tid at finde nogle mere moderne måder at tilrettelægge den økonomiske behandling af ministrene på, både mens de er ministre, og når de går af, og når de for længst er gået af, og at det bliver på den måde, som også vi har lagt vægt på, at det ikke bliver dårligere at være politiker i Danmark, end det er.
Det er der nogle der synes det skal være.
Politik herinde kan gå hen og blive det, som vi selv bidrager med ved at det fremstille ringere.
Det er der ingen grund til.
Vi kan faktisk godt fremstille det som noget, der er ordentligt, og derfor vil vi i Socialdemokratiet ikke bidrage til at gøre det ringere ved at gennemføre sådan et forslag, som ligger her. Men vi vil som sagt gerne være med til at modernisere nogle regler, men det er ikke det, der ligger i forslaget.
Svend Aage Jensby (V), 1997-11-13:
Nu er det jo ikke sådan, at jeg orker at indlade mig i en større diskussion af skatteretlig eller juridisk karakter om det her forslag, slet ikke, men jeg kan sige til hr. Frank Aaen, at danske skattemyndigheder i årevis, også i socialdemokratiske regeringers tid, har anerkendt, at det, der efter dansk ret ville være fradragsberettiget - selv om der er tale om decideret bestikkelse i f.eks. Saudi-Arabien, Iran og Irak - har kunnet bringes til fradrag i Danmark.
Så det er ikke bare noget, Venstre mener.
Men det, jeg udtrykkeligt har sagt, er, at jeg kan følge tanketanken, og at jeg vil se positivt på det, men at jeg ikke ønsker, at Danmark går enegang.
Så enkel er problematikken, og mere kan jeg vist ikke uddybe det.
Jytte Wittrock (S), 1997-11-13:
Jeg vil tillade mig at minde hr. Brian Mikkelsen om, at det er et spørgsmål om, at vi lovgiver på radio- og tv-siden, og da vi har public service-tv i Danmark, og da vi giver licenspenge til to stationer i Danmark, må vi vel også have ret til at kræve, at der bliver vist væsentlige sportsbegivenheder i de to fjernsynsmedier.
Så jeg lægger gerne personligt og på partiets vegne navn til, at vi begrænser idrættens muligheder for at skaffe sig penge ad den vej.
Ebbe Lundgaard (RV), 1997-11-13:
Med formandens tilladelse vil jeg lige give hr. Brian Mikkelsen en kort bemærkning til hans påstand om, at jeg er ved at tage penge fra idrætten.
Jeg er ved at overveje, om vi kan bruge de mange, mange millioner kroner til idrætten på en lidt mere fornuftig måde, end de bliver brugt i dag; men det er en anden diskussion. Så vil jeg ikke bryde aftaler, og det gør vi naturligvis ikke.
Det her er også bare et forsøg på at give nogle muligheder, der begrænser nogle aftaler ud fra nogle af de synspunkter, der har været fremført af andre ordførere her i dag, og det er faktisk et forsøg på at styrke public service-fjernsynet i Danmark, som jeg også går ud fra at Det Konservative Folkeparti fortsat bakker stærkt op om.
Jeg har i hvert fald ikke hørt medieordføreren for Det Konservative Folkeparti sige andet.
Risikoen for, at en kommerciel tv-station skulle købe rettighederne til transmissioner fra det danske Folketing, som hr. Brian Mikkelsen siger, tror jeg ikke er så stor.
Skulle det nærme sig engang, må vi overveje at gribe ind, sådan vi er sikre på, at de kan ses af alle danskere.
Jeg vil faktisk godt love, at jeg griber hurtigt ind, hvis det er på vej.
Så vil jeg bare slutte med fortsat at takke for debatten generelt.
Der har været nogle udmærkede ting at bære videre på i udvalgsarbejdet, og jeg tilsiger alt muligt samarbejde undervejs frem mod den endelige vedtagelse af lovforslaget.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-11-13:
Jeg vil bare sige til hr. Brian Mikkelsen, at dette lovforslag ikke er den skinbarlige socialisme, så hr. Brian Mikkelsen behøver ikke at være så nervøs.
Det, det drejer sig om, er f.eks., at vi jo også har et monopoltilsyn herhjemme for at sikre, at man ikke kan købe sig til monopoler, og hvis man gør det, skal man behandles
som et sådant.
Det er tilfældet inden for medieverdenen, hvor der har udviklet sig så høje priser, at det faktisk kun er monopolerne, der køber sig ret til, at noget kun kan sendes over én kanal, og det er det, der bliver brudt, vil jeg sige til hr. Brian Mikkelsen.
Man kan ikke fastholde, at man kan købe sig til et monopol på at sende en national sportsbegivenhed.
Det er kernen i det, så det er et brud på et monopol.
Det er jo ikke det samme som, at det er socialisme.
Jeg vil gerne forklare en anden dag, hvad det går ud på.
Brian Mikkelsen (KF), 1997-11-13:
Det tilsagn kan jeg ikke give ministeren.
Sagen er jo den, at ministeren, samtidig med at han vil beskære idrættens muligheder for at tjene nogle penge på dens produkt, altså også arbejder med nogle tanker om, at han vil skære i dens generelle tilskud.
Så det er da ikke noget, vi fra konservativ side kan sympatisere med.
Men årsagen til, at jeg går herop, er kommentaren fra hr. Bent Hindrup Andersen, som jeg godt kunne tænke mig at spørge kulturministeren om.
Hr. Bent Hindrup Andersen er selvfølgelig meget sympatisk indstillet over for det her lovforslag, der jo passer fint med Enhedslistens politiske ideer om statsliggørelsen, altså at der ikke skal være konkurrence på det her område og alle de andre ting. Det er klart, at Enhedslisten har en masse planer og en masse ideer om, at de godt vil have deres socialistiske samfund, og hvordan det skal fungere med, at der ikke skal være konkurrence på de her områder.
Men hvad er kulturministerens næste skridt?
Vil han bakkes op af Enhedslisten i, at man bryder nogle andre aftaler, og man fastsætter, at DR og TV 2 skal have lov til at sende de og de begivenheder, at de er de eneste, der skal have lov til at sende fra Folketingets åbningsdebat, at de er de eneste, der skal have lov til at sende »Taxa«, at de er de eneste, der skal have lov lov til at sende nogle bestemte begivenheder?
Er det næste skridt?
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-11-13:
Kommentaren er, det ved jeg ikke om man må, til De Konservatives ordfører, hr. Brian Mikkelsen.
Det er helt rigtigt, at det, der sker her, jo ikke er et monopol, men man bryder de stærkes magt ved, at man i en aftale på sportsområdet siger, at hvis man vil sælge sig til et TV 3, CNN eller nogle andre stærke økonomiske kræfter, skal den samme udsendelse også tilbydes til en national kanal.
Det er egentlig en meget genial måde at tage toppen af prisudviklingen på, for så har de ikke et monopol.
Sådan som reglerne er i dag, kan de købe sig til et monopol på håndboldkampe og andre ting, så det er sådan set et antimonopolistisk indgreb, der bliver lavet.
Bare lige for at forklare hr. Brian Mikkelsen, hvad det går ud på.
Man må også se Brian Mikkelsen på den anden kanal, og derved sænkes prisen.
Så enkelt er det.
Spørgsmålene til ministeren er: Vi har et andet syn på dekoderne, og jeg kan se det flertal, der tegner sig i Folketinget.
Vi synes, det her er et vigtigt skridt, men vi synes, at man skal gå videre.
Så måtte man inddrage noget af den offentlige støtte, der er til organisationerne, for også derigennem at dæmpe prisniveauet, så det kan blive mere acceptabelt, og så man ikke skal betale to gange, nemlig først for at bygge hele netværket op ved idrætsanlæg og de andre ting, og når man så vil se det, skal man betale dyre penge for at få lov at sende på de nationale public service-kanaler.
Det var de to spørgsmål: Vil ministeren stadig væk overveje at gå lidt videre, hvis det ikke hjælper, og vil ministeren være indstillet på at dele lovforslaget?
Kim Behnke (FP), 1997-11-13:
Der er meget i ministerens svartale, som man kunne tage fat på.
Jeg vil nøjes med to ting.
Det første er ministerens løfte om, at man med 3 måneders varsel kan ændre på disse lister.
Men sådan fungerer det jo ikke i praksis, vil jeg sige til ministeren.
Problemet kan så være, at TV 3, mens speedway ikke var på listen, har lavet en kontrakt for de næste 3 år om at skulle have eneret på at sende speedway i Danmark.
Så hjælper det jo ikke noget, at ministeren med 3 måneders varsel siger, at nu skal speedway på listen, for ministeren vil vel ikke gå ekspropriativt ind og ødelægge den kontrakt, der allerede foreligger.
Det vil sige, at det er først, når kontrakten udløber, at ministerens ændringer i listen kan ske fyldest, og så kan det være, at speedway igen er blevet uinteressant.
Derfor bliver det ministerens jagt på hans egen skygge, uden at det nogen sinde fører til noget.
Det andet er spørgsmålet om antenner, hvor ministeren siger, at folk med det udstyr, de har i dag, skal have mulighed for at se TV 2 og DR 1, og at folk ikke skal gå ud og købe sig en parabol for f.eks. at kunne se en landskamp.
Så det, at den teknologiske udvikling gør, at en antenne i dag er en rund skive, der sidder ude bag stikkelsbærbusken eller oppe under udhænget på huset, betyder jo ikke, at man skal erklære, at det, der bliver modtaget via parabolen, er noget ekstraordinært.
En parabolantenne er i dag akkurat lige så naturlig en ting, som det var at få en UHF-antenne, dengang TV 2 kom frem.
Antenneargumentet har ministeren meget svært ved at se bort fra, men 100 pct. af den danske befolkning kan faktisk se TV 3, hvis de bare køber sig en parabolantenne, som i øvrigt i vore dage kan fås overordentlig billigt.
Brian Mikkelsen (KF), 1997-11-13:
Uanset bemærkningerne fra ministeren, som skøjtede lettere hen over det substantielle i de indvendinger, der har været imod lovforslaget her, vil vi kraftigt advare imod dette lovforslag.
Sagen er jo den, at det er at invitere til monopollignende tilstande igen på medieområdet.
Vi brød monopoltilstanden for 15 år siden, og det er klart, at hvis man nu vil udelukke andre kanalers muligheder for at sende nogle af de begivenheder, som danskerne godt vil se, er det at invitere til, at man igen favoriserer de nationale skattefinansierede kanaler.
Jeg kan slet ikke forstå, at man vil tillade det i et demokratisk samfund, hvor vi jo har det sunde princip, at hvis to parter vil indgå en aftale, skal de selvfølgelig have lov til det.
Det er at bryde med det sunde princip.
Man går jo ind og siger: Du må ikke indgå en aftale med den og den station, du må kun indgå en aftale med den station, og det er drønhamrende forkert.
Tilsyneladende har kulturministeren også glemt - jeg håber, det er en forglemmelse - at DBU jo frivilligt og fuldstændig uprovokeret indgik en aftale med DR og TV 2, skønt der forelå økonomisk langt mere attraktive tilbud.
Det her er statsstyring enddda med overlæg, og det er fuldstændig bevidst, at jeg siger det, for det er statsstyring af et område, hvor det burde være markedskræfterne, som styrede.