runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 1999-11-24:
Jeg vil da godt sige til statsministeren, at det er rigtigt nok, at der findes den her aktionsstyrke, men vi må bare erkende, at f.eks. i forbindelse med Nørrebrourolighederne, som jeg refererer til her, virkede den jo ikke.
Altså jeg har godt set, at man har brugt aktionsgruppen i forbindelse med
Clintons besøg i Danmark og urolighederne i Vollsmose og sådan noget
, men man har ikke i forbindelse med urolighederne på Nørrebro - så vidt jeg er bekendt med i hvert fald - sagt, at der skulle man bruge aktionsgruppen.
Derfor synes jeg, det ville være relevant at spørge statsministeren, om det ikke var en af de muligheder, som man også ville bringe i anvendelse for at komme de problemer, der har været, til livs.
Nu har vi snakket om maskeforbud f.eks., vi har snakket om brug af vandkanoner og andre virkemidler, man kunne tage i brug, samtidig med at politiet skal have flere ressourcer.
Men en af de andre muligheder var f.eks. at bede denne her aktionsgruppe gå ind, for det er jo en slags terroragtig kriminalitet, vi ser.
Det kan vi ikke sige anderledes; sådan
er det.
Må jeg ikke også godt sige til statsministeren, at når man så henviser til bananrepublikker, hvor man har den slags enheder, kan jeg bare sige, at man har noget, der ligner lidt i Danmark allerede nu, og man bruger det eksempelvis i Tyskland helt præcis i flere forskellige sammenhænge.
Derfor kunne det være relevant at spørge, om det ikke var vigtigt, at man kunne sørge for at blive gjort bekendt med de uroligheder, der eventuelt måtte opstå på Nørrebro, meget tidligere, end det er tilfældet her.
Vi har også set samarbejde mellem rockergrupper, autonome og indvandrergrupper.
Kunne det ikke være en idé, at aktionsgruppen eller antiterrorkorpset i højere grad gik ind
og prøvede at finde ud af, hvad der egentlig foregik, så man blev varslet noget tidligere, end det var tilfældet på Nørrebro den 7. november?
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-24:
Jeg vil godt spørge statsministeren, inden det lykkes hr. Skaarup at få denne her debat til at køre fuldstændig af sporet, om vi så ikke skulle prøve at kigge meget nøgternt på, hvad der foregik på Nørrebro.
Og vi kan vel være enige om, at politiet var ikke til stede, da de skulle have været det, men der var jo faktisk den nødvendige politistyrke, som kunne have været der.
Det, der var problemet, var jo at få organiseret arbejdet på en fornuftig måde.
Jeg vil godt spørge, om ikke statsministeren er enig i, at man skal lade være med som hr. Skaarup at oppiske en stemning af hysteri i det danske samfund, hvor man pludselig nu begynder at snakke om terror og alt mulig andet.
Der er ingen tvivl om, at det var forkasteligt, hvad der foregik; at nogle smadrede ruder.
Men terrorvirksomhed er jo, når man slår hinanden ihjel, laver attentater og myrder hinanden på gaderne, som det - som statsministeren var inde på - foregår i visse andre lande.
Jeg tror, det kunne være nyttigt, om vi fik debatten ned på et sagligt plan.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-11-24:
Jeg kan godt et stykke ad vejen følge den sidste spørgers betragtninger.
Jeg tror, det er meget vigtigt, at vi alle her i Folketinget er varsomme for ikke at tegne et billede af Danmark, som dels ikke er sandt og dels skaber en masse frygt rundtomkring i mange familier.
Det, der er foregået på Nørrebro, er et begivenhedsforløb, vi må tage skarpt afstand fra.
Sådan noget vil vi ikke have i vort land, og jeg tror fuldt og fast, vi kan undgå det ved at gribe endnu tidligere ind.
Tilbage bliver et stort stykke arbejde, som vi alle sammen må hjælpe hinanden med.
I lokalsamfundene er der netop brug for kombinationen af en hurtig politiindsats, en stærk social indsats og en stærk indsats for at få skaffet arbejde, så man kan bruge sine kræfter på arbejde og i ungdomsklubberne om aftenen i stedet for at rende rundt på gaden om natten.
Det er nu sådan, vi alle sammen kan huske det fra vores egen ungdom, og det er vel også sådan, der stadig væk skal arbejdes.
Må jeg svare på den anden del af den første spørgers spørgsmål.
Der blev spurgt om kriminaliteten, og som sagt skal de personer, der begår kriminalitet - uanset om de nu er danske, eller de er af udenlandsk herkomst - selvfølgelig stå til regnskab for deres handlinger.
Men derudover er den grundlæggende opskrift for Danmark, at de mennesker kommer i arbejde, får sig en uddannelse og lærer sproget, og jeg tror i virkeligheden, det er det, den danske befolkning også ønsker.
Man ønsker ikke noget antiterrorkorps, man ønsker
ikke en udvikling i retning af et samfund, som slet ikke ligner vort.
Vi ønsker, at det her skal løses på en fredelig måde og på en harmonisk måde, og jeg håber derfor også, at partiet, som har stillet en spørger til rådighed i dag, vil være enig med mig i, at intet er opnået ved at piske unødig angst op i befolkningen, men alt er opnået ved at vi samles og gør en bedre indsats for at få de mennesker i arbejde - med rettigheder og pligter og med lighed for loven.
Det er det, der skal til.
Peter Skaarup (DF), 1999-11-24:
Jamen jeg tror ikke, der er mange, der er uenige i det, som
statsministeren siger: at vi skal sørge for, at flygtninge og indvandrere lærer det danske sprog
Men dér, hvor vandene let skiller, er, at jeg synes ikke rigtig, statsministeren vil se i øjnene, at vi har at gøre med nogle helt grundlæggende problemer med kriminaliteten, bl.a. blandt udenlandske statsborgere.
med Kriminalforsorgen her i august i år, og man kan se, at 16 pct. af de indsatte i danske fængsler og arresthuse er af udenlandsk herkomst og altså er udenlandske statsborgere. Dertil kommer så personer, der er andengenerationsindvandrere og altså måske kan være danske statsborgere, men udenlandske statsborgere alene udgør 16 pct. svarende til 524 personer, og det er jo grove forbrydelser, der giver fængselsstraf, vi taler om her.
Det er altså et tegn på, at der er nogle grundlæggende ting, vi må se på, og så synes jeg, det er lidt for tyndt, at statsministeren siger, at vi skal sørge for, at folk kommer i arbejde og sådan noget.
Der er nemlig nogle grupper, man ikke kan nå, og det, jeg efterlyser hos statsministeren, er, at han afgørende vil sige, hvad man vil gøre med dem, man ikke kan nå.
Det savner jeg svar på.
Så lige med hensyn til det antiterrorkorps: Grunden til, at vi fra vores side overhovedet kan få den tanke at bruge et antiterrorkorps eller noget lignende i denne forbindelse, er, at på Nørrebro var det jo ikke bare nogle tilfældige, der rendte rundt og smed brosten ind gennem ruderne.
Det var en nøje organiseret aktion, hvor man holdt øje med politiet.
Vi har set, at politifolk har sagt til pressen, at de var bange, de var enormt bange for situationen.
Det var nøje planlagt, man stod i kontakt med hinanden over telefonen osv.
, og derfor er det, jeg siger: Hvorfor skal vi så ikke bruge de midler, vi nu har eller kan få, hvis det er nødvendigt?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-11-24:
Det var det fornuftige danske politis vurdering, at hvis man havde sat aktionsstyrken ind i den situation på Nørrebro, ville man have gjort forholdene værre.
Vurderingen var, som det også fremgår af rapporterne, at indsættelse af aktionsstyrken ikke var egnet i den situation.
Og må jeg så runde af og sige: Der er kriminalitet her i landet, men heldigvis ikke så meget, som vi ser i andre samfund.
Det må der ikke være tvivl om.
Så er det, jeg siger: Ved siden af det skal vi altså sørge for, at alle mennesker - uanset om de har en dansk baggrund eller en udenlandsk baggrund - skal behandles ens
her i landet, så vi ikke deler dem op i førsteklasses og andenklasses mennesker.
Vi skal behandle dem ens, med samme rettigheder og med samme pligter, og det er præcis det, vi arbejder for hver eneste dag i den danske regering sammen med mange, mange, mange kommuner, og det er præcis det, indenrigsministeren i eftermiddag lægger op til en forstærket indsats for.
Og så har jeg ikke mere at tilføje i dag.
Christian H. Hansen (DF), 1999-11-24:
Når statsministeren nu nævner, at man skal behandle folk ens, får det mig til at spørge, om statsministeren så ikke også mener, at de folk, som begår de ulovligheder, også burde behandle alle mennesker ens.
Eller gælder det kun én vej?
Peter Skaarup (DF), 1999-11-24:
Jeg synes stadig, statsministeren mangler at forholde sig til de facts, jeg har lagt på bordet i dag.
Statsministeren ligesom siger, at der er ikke nogen entydige svar på, hvordan kriminaliteten er, og at den er gal hos både danskere og flygtninge og indvandrere.
Det er den bestemt også, og det er der også grund til at Folketinget sætter fokus på.
Men jeg har fremlagt i dag, at 42 pct. af al den vold, der er begået i de københavnske politikredse i år, er begået af personer af udenlandsk herkomst, og jeg har sagt, at 16 pct. af de indsatte i danske fængsler er udenlandske statsborgere, og hertil kommer så de personer, der ikke er udenlandske statsborgere, men også af fremmed herkomst.
Vi ser altså en stigende grad af kriminalitet, og derfor efterlyser jeg, at regeringen f.eks. siger, som statsministeren sagde på Socialdemokratiets sommerstævne, at nu skal der gøres noget mere for at få sat de andengenerationsindvandrere, der har begået kriminalitet, bag tremmer.
Der mangler altså nogle konkrete initiativer i forbindelse med det her, og hvad vil statsministeren følge op med?
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-11-24:
»Kan ministeren bekræfte, at den fælles rentepolitik i ØMU'en giver problemer for euro-landene, som jo befinder sig i vidt forskellige situationer?«
Skriftlig begrundelse
De 11 euro-lande i ØMU'en befinder sig økonomisk set i vidt forskellige situationer.
Irland, Spanien, Portugal og Finland har således »fart på« den økonomiske vækst.
Andre af euro-landene som f.eks. Tyskland og Italien har en lav økonomisk vækst og høj ledighed.
I en artikel med overskriften »ECB's renteforhøjelse rammer forskelligt i EU - flere lande mener de har fået
den forkerte medicin«
i dagbladet Børsen den 8. november 1999 beskrives disse forhold nærmere.
Den finske regeringschef finder den seneste renteforhøjelse foretaget af Den Europæiske Centralbank for »ikke tilfredsstillende begrundet«.
Der er således masser af utilfredshed med den fælles rente- og pengepolitik blandt euro-medlemslandene.
Marianne Jelved (RV), 1999-11-24:
Kære hr. Frank Dahlgaard:
Siden foråret 1994 har Danmark afleveret sit konvergensprogram og fået sin økonomi diskuteret i Ministerrådet i Bruxelles.
Det vil sige, at fra den 1. januar 1994, hvor en ny kurs blev lagt med kickstarten i dansk økonomi, er det, vi lavede, blevet anerkendt og berømmet af mine ministerkolleger i EU. Selv om vi i konvergensprogrammet skal ligge inden for de rammer, vi kender i dag, er der intet i vejen, for vi får større frihed til at føre finanspolitik i den fælles valuta, fordi pengepolitikken er lagt fast og ligger centralt.
Der skal langt mindre indgreb til for at få en effekt magen til det, vi lavede i 1993.
Der er så megen fornuft i den fælles valuta, så selv hr. Frank Dahlgaard må have svært ved at blive ved med at være imod.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-11-24:
Tak for ministerens svar.
Det er rigtigt, at jeg har skrevet meget om økonomisk ansvarlighed i Berlingske Tidende og andre steder i tidens løb, men jeg har jo også skrevet, at man kan føre finanspolitik, når væksten er gået i stå og arbejdsløsheden er høj, og det var jo det, vi gjorde her i lille, gode, selvstændige, pragtfulde Danmark. Ministeren var selv med til som minister at give Danmark en kickstart.
Det var mit tidligere parti også, og der var stort flertal i Folketinget for at få gang i væksten - ikke med store, vedvarende underskud, men i en kortere periode, for bliver man ved i det uendelige med underskud, vokser gælden, og så har man problemerne. Men det spørgsmål løste vi jo netop fint, og den mulighed havde vi her i Danmark uden overhovedet at skulle spørge eller få det godkendt i EU. Nu siger ministeren - og det lægger så op til mit sidste spørgsmål - at man har løst en række problemer i Frankrig hen ad vejen.
Ja, det er måske rigtigt, og det er da godt, men hvad har man gjort i Tyskland, i Italien, i Spanien?
Det er et kæmpeproblem.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-24:
Nu vil jeg ikke kvittere over for ministeren ved at beskylde hende for i virkeligheden at være kryptoeuromodstander, selv om ministeren var inde på, hvad der ligger dybt i mig.
Men jeg vil godt spørge ministeren: Bekymrer det ikke, hvis disse voldsomme kursudsving, som vi har set mellem dollar og euro, fortsætter og forstærkes?
Hvis der pludselig sker det, at en af de to valutaer falder meget voldsomt i forhold til den anden, kan det udløse voldsomme kapitalbevægelser og dernæst i anden omgang kurstab på de internationale børser og sætte en meget uheldig spiral i gang.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-11-24:
Ministeren kan ikke mene det, hun her siger, for euroen er jo ikke en D-mark i udvidet version.
Nu sidder der pludselig 11 lande med omkring bordet med vidt forskellig økonomisk baggrund.
Der er økonomisk vækst i nogle af landene, men der er afmatning og høj arbejdsløshed i de fleste af landene, så der er altså forskellige interesser om f.eks., hvor høj renten skal være.
Derfor vil finansmarkederne og valutamarkederne selvfølgelig vurdere alle udtalelser, der kommer fra eurolandenes centralbankchefer finansministre og økonomiministre og fra Den Europæiske Centralbank, og i det omfang, der ikke er enighed, vil markederne reagere negativt.
Det så vi jo f.eks., da Italien pludselig sagde, at de fik for resten et større underskud, og Den Europæiske Centralbank sagde: Ja, det er bare i orden.
Men det skulle den ikke have sagt.
Euroen faldt som en sten på valutamarkederne.
Det er en helt ny situation, vi er i, og vil ministeren ikke medgive, at det her ikke er en fantastisk succes, men et fantastisk hasarderet spil med Europas økonomi?
Christian H. Hansen (DF), 1999-11-24:
Når ministeren nævner omkring økonomien, at der kun er den mulighed, at man vil hente pengene i form af højere skatter og afgifter, som så kommer til at gå ud over den enkelte borger, har ministeren så overvejet, om man også kunne rationalisere inden for politiet?
Det vil sige, at man kunne omlægge nogle opgaver.
Det er faktisk sådan i dag, at der går en hel masse ledigt HK-personale.
De kunne eventuelt komme ind på politistationerne og udføre noget af det administrative job, der er der inde, sådan at de faktiske politibetjente blev lettet for disse opgaver og så virkelig kunne komme ud og gøre tjeneste som politibetjente ude på gaden.
Marianne Jelved (RV), 1999-11-24:
Jeg vil lige uddybe det, jeg sagde om valutabevægelserne, også fordi hr. Keld Albrechtsen ikke fik et svar på sit sidste spørgsmål.
Den 31. december 1998, da jeg deltog i mødet i Bruxelles, hvor euroen blev underskrevet i billedlig forstand, skulle bl.a. Danmark jo have sit særlige valutaarrangement ved den lejlighed, og da sagde jeg til medierne: Jeg tror, der går 6 måneder, inden euroen finder sit leje.
Det er en ny valuta, den skal finde sin plads, om man så må sige, og det finansielle marked skal finde ud af, hvor den befinder sig i forhold til f.eks. dollar og yen.
Det var egentlig ganske klogt sagt, for vi ser jo, hvordan markedet vurderer fremtidsudsigterne og vækstudsigterne.
Der er givet fuldstændig udtryk for, at det globale finansielle marked fungerer uden for politisk beslutningskraft.
Det, der er interessant, er: Fungerer euroen på det store finansielle marked?
Er der en sammenhæng mellem dens placering i forhold til dollaren, eller er der ikke?
Hr. Frank Dahlgaard kan slå op i alle sine gamle nationaløkonomilærebøger og også i de nye og se, at der er en fuldstændig naturlig sammenhæng i det her.
Til hr. Frank Dahlgaard: Det lyder, når hr. Frank Dahlgaard udtaler sig, som om verden på beskæftigelses-, ledigheds- og vækstområdet har ændret sig totalt fra den 1. januar 1999, men det er jo ikke rigtigt.
Ledigheden har i Tyskland - for nu at tage Tyskland som et eksempel blandt de 11 eurolande - gennem adskillige år været højere end den danske ledighed, men det har intet med euroen at gøre, og det har den danske beskæftigelsesfremgang og faldet i ledigheden heller ikke.
Den danske vækst har intet at gøre med, at euroen er skabt og virker fra den 1. januar 1999.
Det bygger jo bl.a. på, at Danmark med en kickstart satte en økonomiudvikling i gang i 1993, og at Danmark samtidig løbende har lavet strukturreformer på arbejdsmarkedet og på skatteområdet - nogle gange endda støttet af hr. Frank Dahlgaards tidligere parti, Det Konservative Folkeparti.
Det berømmes og anerkendes Danmark for for af OECD, af Valutafonden, af EU-Kommissionen og af vore kolleger i EU.
Problemet er, at andre lande af indenrigspolitiske grunde ikke har været i stand til i samme hastighed som Danmark at skabe de strukturreformer, der skal til for at løse nogle af de problemer, der findes.
Der er jo ingen OECD-rapporter eller Valutafondsrapporter eller EU-Kommissionsrapporter, der påstår, at Tysklands ledighed er forårsaget af euroen, så derfor blander hr. Frank Dahlgaard tingene sammen for at fremme sit eget synspunkt. Til hr. Keld Albrechtsen: Jeg tror, hr. Keld Albrechtsen har ret i, at under alle omstændigheder vil jeg synes, at den fælles valuta er en god idé, og det vil jeg, fordi det er en fantastisk vigtig politisk begivenhed og et skridt, som jeg tror og er overbevist om er en af de bedste stabiliserende faktorer, der er set i Europas 1000-årige historie.
Hvis hr. Keld Albrechtsen havde mulighed for det, ville han inderst inde give mig ret i det.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-24:
Jeg vil bare spørge ministeren, om det ikke er korrekt, at uanset hvordan det går med euroen, vil ministeren under alle omstændigheder hævde, at den er en succes, og jeg vil godt begrunde mit spørgsmål. Da euroen startede, var den utrolig stærk og stod i høj kurs, og det mente ministeren, som jeg husker det, var dejligt, for det var jo godt med en stærk og sund valuta.
Så raslede den ned og tabte alle disse mange kurspoint, som hr. Dahlgaard har været inde på, og så er det også fantastisk dejligt, at vi nu har en svag euro, fordi det er godt at have en svag euro.
Er det ikke sådan, det forholder sig, minister?
Frank Dahlgaard (UP), 1999-11-24:
Det synes jeg ærlig talt var et svagt svar i betragtning af ministerens meget stærke udtalelse om euroen som en fantastisk succes.
Når ministeren kører så let hen over dette, at der er en betydelig arbejdsløshed i euroområdet, nemlig over 10 pct., mens den f.eks. i Danmark er under 5 pct., må det nok undre, for det er jo bl.a. som følge af optakten til euroområdet og Den Økonomiske og Monetære Unions betingelser for at være med, at arbejdsløsheden i eurolandene er blevet presset op, og her har vi heldigvis stået udenfor.
Ministeren vil altså ikke tale om arbejdsløsheden og måske heller ikke om den økonomiske vækst, som i landene uden for euroen, bl.a. Danmark, har været væsentlig større end i eurolandene.
Det er da i hvert fald ikke noget, der får
den almindelige dansker til at sige: Du godeste, euroen er en fantastisk succes, her må vi være med!
Når man så ser på det mest målbare, nemlig hvordan valutamarkederne og finansmarkederne har modtaget euroen, var forventningen jo især fra tilhængernes side for 11 måneder siden, at euroen var stærk og ville stige i kurs.
Men det viste sig, at den ikke var så stærk.
Kursen er faldet med 12-13 pct. over for dollaren, med over 20 pct. over for den japanske yen og med godt 10 pct. over for svenske kroner og engelske pund, men ikke særlig meget over for danske kroner, fordi vi har valgt at følge med euroen nedad.
Ministeren må ærlig talt uddybe sin begrundelse for, at euroen er en fantastisk succes.
Marianne Jelved (RV), 1999-11-24:
Jeg vil gerne takke hr. Frank Dahlgaard for lejligheden til lige nu at få mulighed for at forklare, hvorfor jeg er så glad for den fælles valuta, og jeg skal gøre det kort i første omgang.
Hr. Frank Dahlgaard bruger i sin begrundelse for sit spørgsmål en lang række taludviklinger vedrørende ledighedsudvikling osv.
Det er i virkeligheden ikke det helt centrale set med mine øjne, for det, der er så centralt, er, at der et økonomipolitisk landskab i Europa, som med den fælles valuta giver os nogle helt nye muligheder, vi ikke har haft før.
Det er fantastisk vigtigt, at 15 regeringer har kunnet gennemføre, planlægge og gennemføre en fælles valuta.
Det er også vigtigt, at den fælles valuta, euroen, nu er en del af det store finansielle marked, og netop euroens bevægelse i forhold til f.eks. dollaren er et udtryk for, at den fungerer fuldstændig, som det var planlagt, og som det var forventet, i hvert fald af tilhængerne.
USA har jo i en meget lang række år haft en høj vækst og har kunnet styre den, men euroområdet har en lavere vækstudsigt sammenlignet med USA, og derfor må euroen selvfølgelig have en værdi, der må afspejle forholdet mellem euroen og dollaren.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-11-24:
Økonomiministerens glæde over euroen, EU's fællesmønt, er jo kendt.
Men når ministeren betegner den som en succes, ja, oven i købet i spørgetiden sidste onsdag som en fantastisk succes, kræver det da en forklaring, ikke mindst når man tager i betragtning, at euroen rent faktisk er faldet mærkbart i kurs, siden den blev indført for snart 11 måneder siden.
»Med hvilken begrundelse kan ministeren få sig selv til at betegne euroen som »en fantastisk succes«?«
Skriftlig begrundelse
I sit afsluttende mundtlige svar i Folketingssalen på spørgsmål nr. S 407 onsdag den 17. november 1999 betegnede ministeren ØMU'en som »en fantastisk succes«.
Det skete med ordene: »Og jeg synes, når man ser på euroens udvikling, EU og eurolandenes økonomiske udsigter, så er euroen nu her 11 måneder efter dens start en fantastisk succes«.
Ministeren fortsatte med at fastslå, at dette var »realiteternes verden«.
I samtlige seks år forud for indeværende år har beskæftigelsen udviklet sig bedre i Danmark end i euro-området.
3. Mens euro-landene i år har underskud på deres offentlige budgetter svarende til 2,0 pct. af bruttonationalproduktet, har Danmark og Sverige overskud, mens Storbritannien har ligevægt på budgettet.
EU-landene uden for euroen klarer sig altså også på dette område bedre end euro-landene.
4. Euroen er faldet mærkbart i kurs siden den blev søsat for 11 måneder siden.
I forhold til amerikanske dollars er euroen faldet med 13-14 pct., men også over for engelske pund og japanske yen har euroen mistet værdi.
På grundlag af disse fakta fra realiteternes verden er det en gåde, hvordan ministeren kan få sig selv til at betegne euroen som »en fantastisk succes«.
Det forekommer mærkeligt, når ministeren siger, at euroen er en meget stabiliserende faktor i Europa -
jo, den har stabiliseret arbejdsløsheden i eurolandene på et meget højt niveau.
Ministeren siger i sit svar til mig, at det har ikke noget med euroen at gøre, for arbejdsløsheden var også høj før den 1. januar 1999, hvor det hele blev sat i gang.
Ja, men i hele optakten, årene op til den 1. januar 1999, ville landene jo kvalificere sig til at komme med i euroen, og det kneb, fordi man var ved at have for store underskud på statsfinanserne, og derfor skulle der spares.
Der er mange, der husker - ikke bare jeg, men givetvis også økonomiministeren - at man i både Tyskland og Frankrig foretog store offentlige besparelser, og at der var demonstrationer og social uro i Frankrig, fordi man skar ned på pensionerne for at kunne opfylde kravet om at holde underskuddet nede.
Når man skærer ned på den måde, er det med til at øge arbejdsløsheden, så det har i høj grad noget med euroen at gøre, at arbejdsløsheden her ved indgangen til euroens startfase ligger på et så højt niveau.
Jeg må altså stadig spørge ministeren, hvilken betegnelse hun ville have brugt om euroen, hvis den var steget i kurs.
Havde den så været en helt utrolig, gigantisk, fantastisk succes, eller hvilket udtryk havde ministeren da brugt?