Klaus Hækkerup (S), 2000-04-04:
Denne forespørgsel lyder: Hvad kan regeringen oplyse om de forestående kommuneforhandlinger?
Og i betragtning af også hr. Jes Lundes indlæg her synes jeg, der kan være grund til endnu en gang at erindre om karakteren af kommuneforhandlingerne.
Det er forhandlinger, som regeringen fører med Kommunernes Landsforening, med Amtsrådsforeningen i Danmark, med Københavns Kommune og med Frederiksberg Kommune, og forhandlingerne er karakteriseret ved, at ingen af parterne har noget egentligt forhandlingsmandat, de møder op med.
For de kommunale organisationers vedkommende gælder det, at de ikke har nogen formel forhandlingskompetence på medlemmernes vegne.
Det har de f.eks., når de indgår lønoverenskomst, men ikke når de indgår en aftale med regeringen om rammerne for de kommende års økonomi.
Det er alene en henstilling til kommuner og amter om, hvilke forhold de bør tage i betragtning, og hvilke overvejelser de bør lade indgå i deres budgetlægning.
Tilsvarende kan man sige for regeringens vedkommende, at den meget vel kan indgå aftalerne med de kommunale organisationer, men den må bagefter sikre sig, at den har flertal i Folketinget.
Det har skiftende regeringer ikke altid kunnet præstere på konkrete områder, og derfor er aftalerne selvfølgelig heller ikke blevet ført ud i livet på de områder.
Det er det, vi har demokratiet til, det er derfor, Folketinget har den endelige beslutningskraft.
Hr. Jes Lunde spørger så: Hvor er demokratiet, hvor er det, vi får drøftelserne af, hvad der skal prioriteres?
Hertil vil jeg sige, at det sker på mange, mange forskellige områder, når hvert enkelt område drøftes her i Folketinget eller i Folketingets udvalg.
Lad mig bare nævne ét eksempel: Man har i Miljøudvalget haft lange og intense drøftelser omkring den forurening, indsivning og udsivning, der sker i vores kloakanlæg, og de fortsatte, betydelige investeringer, vi kommer til at stå over for netop på det område i de kommende år.
Det er et klart eksempel på, at lige her er der også et område, som selvfølgelig kommer til at indgå i forhandlingerne, fordi det er drøftet i det respektive udvalg i Folketinget, og fordi vi ved, at der her er tale om et konkret problem.
Hvis vi ikke havde haft den, måtte vi lovgive, lovgive for at sikre, at kommunerne ikke sprængte de samfundsøkonomiske rammer, men ved at forhandle og ved at udvise selvdisciplin i kommuner og amter har vi i virkeligheden siden kommunalreformen i 1970 kunnet styre den danske samfundsøkonomi ved disse forhandlinger.
Det er en utrolig smidighed, og det er ganske imponerende, at det er lykkedes os at styre vort samfund så godt i de forgangne år.
Finansministeren og indenrigsministeren har i deres besvarelser fremhævet en række områder, der vil tillægges betydelig vægt i forhandlingerne, og jeg kan på Socialdemokratiets vegne sige, at den udvikling, vi har oplevet på en række områder, selvfølgelig skal fortsætte.
F.eks. på ældreområdet er antallet af timer til varig hjemmehjælp steget med knap 20 pct., siden vi overtog regeringsmagten, på børnepasningsområdet er der etableret 173.000 nye pladser, og der har været en vækst på ca. 4.500 personer, som er indskrevet som døgnbeboere i botilbud for handicappede og sindslidende, og antallet af patienter, vi behandler ambulant på vores sygehuse, er steget med 20 pct. siden 1995.
Det er blot nogle af de områder, hvor der klart har været en fremgang i den service, der ydes fra det offentlige over for borgerne, alle sammen rigtige og gode områder, som også bør fortsættes og udbygges i den aftale, der skal indgås
Aftalerne bør efter Socialdemokratiets opfattelse omfatte en samfundsøkonomisk forsvarlig realvækst i serviceudgifterne og en prioritering inden for de udgiftsrammer, vi lægger mest vægt på bliver løst.
Det vil så være op til den enkelte kommunalbestyrelse og det enkelte amtsråd, selvfølgelig alt efter de lokale behov, at leve op til disse målsætninger.
Jeg skal slutte af med at sige, at Socialdemokratiet ikke kan støtte den af Socialistisk Folkeparti fremsatte vedtagelse.
Vi ønsker som udgangspunkt ikke nogen bindinger.
Vi ønsker i den dialog, vi har sat i gang om det holdbare samfund, at lytte til befolkningen og lade de udtryk for ønsker og den retning, befolkningen ønsker servicen udbygget i, indgå i forhandlingerne.
Derfor vil vi stemme imod vedtagelsen, når den kommer til afstemning.