runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Aage Frandsen (SF), 2002-04-12:
Vi har de senere år set udviklingen på erhvervsuddannelsesområdet gå i retning af, at forskellige uddannelsesinstitutioner har lavet forskellige former for samarbejde, forskellige former for sammenlægninger, hvor man har taget udgangspunkt i, hvad der var lokalt fornuftigt efter de menneskers opfattelse, som havde ansvaret for de pågældende skoler.
Den udvikling er vi tilhængere af ud fra en betragtning om, at vi sådan set tror, at de nok kan finde ud af det, og at det er bedst, at det er dem, der finder ud af det.
Det, der ligger i det her lovforslag, kan være lidt svært at gennemskue.
Det, vi godt vil stille som spørgsmål, er: Er det virkelig nødvendigt at lave denne her ramme så vidtgående, hvor jo hele tænkningen hos regeringen er, at man skal have den der ensrettede struktur?
Så siger man godt nok, at man må have lov til at have noget lokalt ud fra nogle bestemte egne vurderinger, men det, vi frygter man kan risikere ved det her, er, at man ud fra den der ensartethed laver noget, som er så ens, at det går ud over den forskellighed, som vi også er interesseret i.
Det er lidt svært at gennemskue, hvad der vil være konsekvensen af det her lovforslag om 5-10 år.
Derfor synes vi i virkeligheden, at der kun er behov for mindre ændringer med henblik på at sørge for, at de eventuelle barrierer, der er tale om, arbejder man på at fjerne i forbindelse med det samarbejde, som vi er tilhængere af at skoler har, også forskellige typer af skoler, og de sammenlægninger, man foretager ud fra nogle lokale behov, frem for at man tager så vidtgående skridt, som der lægges op til med det her lovforslag. Så vores stillingtagen til lovforslaget vil i høj grad være afhængig af, hvad det er, vi vurderer vil være konsekvensen på længere sigt.
Vi er klart tilhængere af, at man prøver noget nyt i forhold til det, man allerede er i gang med, men det skal være med udgangspunkt i det, man allerede er i gang med, i stedet for at man absolut skal lægge den her ensartede struktur ned over det.
Vi ved jo udmærket godt, at det her er et forslag, som tidligere er kommet fra Venstre og De Konservative, og jeg vil bare sige i forbindelse med det, der er sagt før, at fordi Venstre og De Konservative har fremsat det som beslutningsforslag tidligere, så mener man, at det ligesom er et argument for, at så er det også godt nu.
Den opfattelse har vi altså ikke.
Det, vi har set tidligere som beslutningsforslag, som hverken ministeren eller de pågældende ordførere i dag skal have ansvaret for, var altså noget værre sjask for at sige det sådan.
Men vores stillingtagen afhænger altså af, hvordan vi vurderer det, efter at det har været gennem udvalgsbehandlingen.
Marianne Jelved (RV), 2002-04-12:
Det Radikale Venstre er positivt over for intentionerne i lovforslaget.
Vi er enige i, at det er en vigtig bestræbelse
for Folketinget, uanset regeringens farve, at sikre regionalt forankrede uddannelsesmiljøer og bevare lokale uddannelsessteder.
Vi er også enige i de hensigter, mål, der er beskrevet i lovforslaget.
Så intentionerne deler vi.
Vi er enige i, at en sammenhængende struktur for den erhvervsrettede grunduddannelse og efter/videreuddannelse er vigtig.
Det er vigtigt, at vi samordner tilbuddene.
Det er vigtigt, at vi sikrer, at der er et reelt og tilstrækkeligt, altså rimeligt, elevgrundlag, uddannelsessøgendegrundlag, og at vi dermed også får brugt de uddannelsesmæssige ressourcer bedst muligt. Vi er også enige i, og jeg vil gerne understrege, at det i hvert fald for Det Radikale Venstre er vigtigt, at det også på uddannelsesstederne regionalt sikres, at man tilgodeser de lokale behov for uddannelser, der kan være forskellige hen over landet.
Og det er ikke nogen nem opgave at tilgodese disse forskellige udmærkede hensigter.
Det er jo spørgsmål, vi har diskuteret gennem adskillige år, og der har været lavet forskellige lovgivninger, der skulle bidrage til, at det kunne lade sig gøre.
Det har ikke været nemt. Vi lægger vægt på, at det er lokale processer.
Vi taler om institutioner, som har helt forskellige kulturer og traditioner, og pædagogiske traditioner, der er forskellige, som nu skal samordnes, kan man kalde det, på en ny måde eller have mulighed for det.
Det er erfaringsmæssigt en vanskelig proces, og det kan være meget vanskeligt.
Og det bliver vanskeligere, hvis der er modstand i institutionerne.
Derfor er det vigtigt, at der gives muligheder for, at man lokalt kan tale sig frem, så man får en velovervejet og det, jeg vil kalde en flydende proces.
Der er mange parter, der skal involveres i det, og jeg mener også, det er et spørgsmål om, hvordan det kan lade sig gøre, at der kan skabes lovgivningsmæssige rammer på den mest hensigtsmæssige måde.
Det er noget af det, vi vil interessere os for under udvalgsbehandlingen.
Jeg må understrege, at vi kan have en frygt eller en bekymring for, at der kan ske, måske ikke med vilje om man så må sige, en skævvridning på bekostning af ufaglærte.
Vi tror, at noget af det, der er en vigtig begrundelse for at have lokalt forankrede uddannelsessteder, netop er, at ufaglærte derved får en bedre mulighed for at få efter- og videreuddannelse, og i øvrigt også at sikre unge en grunduddannelse.
Men der er også en risiko for, at man kommer ind i en proces, hvor man mister overblikket for at sikre bredden, og det overblik og det ansvar ligger jo så her, sådan at vi i Folketinget og med regeringens hjælp kan sikre det.
Derfor er det et kardinalpunkt for Det Radikale Venstre at være positiv og åben over for denne her proces, der sættes i gang med lovforslaget, når det vedtages, så man hele tiden sikrer, at der ikke sker en skævvridning på bekostning af de ufaglærte eller meget kortuddannede og den gruppe af unge, som har svært ved at flytte sig over længere afstande for at få en uddannelse. Så med de ord forholder vi os altså åbent og positivt til behandlingen.
Bodil Kornbek (KRF), 2002-04-12:
Forslaget har jo til formål at etablere en ny og mere sammenhængende institutionsstruktur for den erhvervsrettede grund-, efter- og videreuddannelse, som jo i dag varetages af AMU og EUD-erhvervsskolerne.
Kristeligt Folkeparti finder det hensigtsmæssigt og fornuftigt at udnytte de muligheder, der er i en samordning på området.
Vi vil gerne være med til at sikre og dermed bevare regionalt forankrede uddannelsessteder
og uddannelsesmiljøer med flest mulige, men også kvalitative uddannelsestilbud.
Det er vigtigt for os, at der i denne proces bliver tilgodeset lokale behov, hvilket vi også mener der er mulighed for, også i det oplæg, der er i lovforslaget.
Det er vigtigt, at samordningen eller fusionen mellem uddannelsesinstitutionerne sker ad frivillighedens vej blandt de parter, som har interesse i at arbejde sammen, så der bliver tale om en dialogbaseret proces.
Vi mener, det er vigtigt, at den måde, uddannelsen tænkes givet på inden for AMU, bliver fastholdt.
AMU- og EUD-uddannelse er to forskellige uddannelsessystemer, som hver især har deres eget udgangspunkt og mål
, men vi finder også, at det er vigtigt og muligt at arbejde sammen ud fra to forskellige udgangspunkter.
Det vil dog kræve, at der er fokus og opmærksomhed omkring området, og det vil også kræve en dygtig ledelse, for at tingene virkelig skal lykkes. Men vi tror på, at det er muligt, og vi ser frem til det videre forløb i arbejdet.
Ulla Tørnæs (V), 2002-04-12:
Som det allerede har været nævnt, skal lovforslaget ses som et led i regeringens ønske om at få oprettet en enstrenget institutionsstruktur for de erhvervsrettede uddannelser.
Jeg vil gerne understrege, at der under ingen omstændigheder bliver tale om, sådan som Enhedslistens ordfører var inde på, at institutionerne skal sammenlægges med vold og magt, så langtfra.
Lad mig her henholde mig til det, som bl.a. Venstres ordfører lagde vægt på, nemlig at en eventuel fusion og sammenlægning naturligvis skal foregå i dialog med de parter, som er berørt.
Så vil jeg også gerne understrege, at det bestemt ikke er intentionen fra regeringens side, at man fjerner de forskellige uddannelsesretningers kvaliteter.
Det er jo en kendsgerning, at arbejdsmarkedsuddannelserne er kendetegnet ved at have en fantastisk omstillingsparathed og en fantastisk hurtig måde til at sikre virksomhederne i et lokalområde en opkvalificering af arbejdsstyrken, og det skal vi naturligvis bevare.
Det er overhovedet ikke hensigten, at en fusion eller en enstrenget struktur på nogen måde skal ødelægge de forskellige kvaliteter, som de eksisterende uddannelser har i dag.
Så vil jeg gerne benytte lejligheden til at sige til beroligelse for såvel Socialdemokratiets som De Radikales og Enhedslistens ordførere, som var inde på lige præcis det punkt - jeg tror også, det blev nævnt fra Dansk Folkepartis side - at regeringen er enig med et bredt folketingsflertal i, at vi naturligvis skal opretholde de forskelligheder, som de forskellige uddannelsesretninger har.
Men jeg vil gerne takke Folketinget for den brede tilslutning, som forslaget har fået, og jeg ser frem til udvalgsbehandlingen.
Frank Jensen (S), 2002-04-12:
Jeg er selvfølgelig glad for, at ministeren er enig med Venstres ordfører, og det kommer jo nok ikke som den store overraskelse, at der er enighed om, at tingene skal foregå i dialog.
Her kan man se, at ministeren har bemyndigelse til at træffe afgørelse om institutioner og uddannelsesprogrammer osv., både den geografiske placering og det branchemæssige, og derfor vil jeg gerne spørge ministeren: Når ministeren nu her fra Folketingets talerstol siger, at ministeren ønsker dialogen,
hvorfor har ministeren så taget den nuværende erhvervsuddannelseslovs § 2, stk. 1, og den nuværende AMU-center-lovs § 2, stk. 1, ud?
De giver henholdsvis Erhvervsuddannelsesrådet og Uddannelsesrådet mulighed for at komme med indstilling om godkendelse af skoler, godkendelse af programmer osv. Hvis man vil dialogen, er det jo vigtigt ikke bare at føre den på det helt snævre lokale plan, men også med dem, der har det overordnede erhvervslivs- og arbejdsmarkedssyn, både geografisk og branchemæssigt.
Kunne ministeren ikke her fra talerstolen give os et tilsagn om, at det må være - jeg havde nær sagt en svipser, men det skal man passe på med at sige - men at det ikke er regeringens ønske, at de centrale parter skal tages ud af vurderingen?
Anne-Marie Meldgaard (S), 2002-04-12:
Er det sådan, at vi under udvalgsarbejdet kan få de oplysninger, vi beder om, så vi ikke efterfølgende måske står og tror, vi har sagt ja til noget, som ikke er det, vi ville sige ja til?
Frank Jensen (S), 2002-04-12:
Det er jo sådan, at ministeren har kompetencen til at godkende oprettelse af nye institutioner efter fusioner og også efter fissioner, som der jo også kan lægges op til, at lovforslaget kan bruges til.
Ellers er vi nervøse for, at man ikke har det der samlede landsmæssige overblik, og for ministerens skyld, for at kvalificere ministerens beslutninger, tror jeg, det ville være godt, at ministeren tilkendegiver, at de eksisterende bestemmelser i både erhvervsuddannelsesloven og AMU-loven bliver opretholdt.
Ulla Tørnæs (V), 2002-04-12:
Jeg vil gerne give fru Anne-Marie Meldgaard tilsagn om, at jeg naturligvis vil bidrage i det videre forløb, dels i udvalget, dels i forbindelse med, hvad der ellers måtte opstå undervejs, og det samme er i og for sig et svar til hr. Frank Jensen: Vi kan drøfte hr. Frank Jensens problemstillinger i udvalget eller undervejs i løbet af forhandlingerne om forslaget.
Peter Christensen (V), 2002-04-12:
I Venstre er vi ikke bange for at tage ethvert system op til kritisk gennemgang, hvis behovet ændrer sig.
Det er det, vi har gjort med det her lovforslag.
Jeg kan glæde mig over, at vi kan spare 125 mio. kr. på en ordning og samtidig give folk den retssikkerhed, der er i forhold til vurderingen.
Jeg opfatter det sådan, at det må kommunerne have glemt, siden det ikke var med i læserbrevet.
Når de nu hører denne debat, vil de selvfølgelig også granske lovforslaget endnu en gang og se, at der faktisk fortsat er
en stor grad af retssikkerhed i det nye system.
Ulla Tørnæs (V), 2002-04-12:
Det er forslagsstillernes opfattelse, at hvis man skal forstå det danske samfund og kunne klare sig her, er det vigtigt, at man tilegner sig kundskaber om den kristne religion og den religiøse symbolik og om den tusindårige danske historie, der i vid udstrækning er præget af kirken.
Forslagsstillerne anfører bl.a. som begrundelse for forslaget, at undervisningen i kristendomskundskab er en naturlig del af den samlede historieundervisning.
Jeg er enig i, at både kristendomskundskab og historie er to vigtige fag, men må også nævne, at der netop er tale om to forskellige fag med hver sit selvstændige indhold og hver sit selvstændige formål.
Jeg er derfor ikke enig i, at kristendomskundskab skulle være en naturlig del af historiefaget.
I faget kristendomskundskab arbejdes der bl.a. med livsspørgsmål, med den religiøse dimensions betydning for livsopfattelsen hos det enkelte menneske og dets forhold til andre.
Den historiske dimension i faget kristendom lægger således vægt på kristendommens historie, som den fremtræder i historisk og nutidig sammenhæng, og på, hvordan kristendommen i århundreder har påvirket vores historie, vores levevis og vores måde at tænke på.
Når det er sagt, resterer så spørgsmålet om fritagelsesadgangen.
Jeg er ikke enig med forslagsstillerne i, at en ophævelse er så enkel, som det fremstilles.
Der er en lang historisk tradition for fritagelsesadgangen, hvor lovgiverne har været opmærksomme på det element af tvang, der kunne ligge i, at mennesker med en anden tro kunne komme i en samvittighedskonflikt, hvis deres børn skulle deltage i kristendomskundskab.
Den holdning genspejles i den danske skolelovgivning, og fritagelsesmuligheden falder således godt i tråd med dansk tradition og kulturarv.
Det må endvidere forudses, at det vil blive hævdet i den offentlige debat og måske i retssager, at en beslutning om ophævelse vil være i strid med den europæiske menneskerettighedskonvention.
Det må også forventes, at en ophævelse af fritagelsesadgangen vil medføre en øget søgning
til de frie grundskoler.
Regeringen kan på den baggrund ikke støtte forslaget, uanset at man kan være enig i, at det ville være ønskværdigt, at alle børn deltager i kristendomskundskab.
Jeg vil derfor sørge for, at ministeriet igen i et brev til kommunalbestyrelser m.fl. i fortsættelse af cirkulæret fra 1986 opfordrer landets skoler til at søge at begrænse anvendelsen af fritagelsesadgangen mest muligt.
Spørgsmålet om bevarelse af adgangen til fritagelse fra faget vil endvidere naturligt kunne indgå i de kommende drøftelser på folkeskoleområdet.
Carsten Hansen (S), 2002-04-12:
Vi er i Socialdemokratiet glade for ministerens udmelding på præcis den samme baggrund som Venstre.
Vores besøg i Gjellerupplanen viste jo, at tog man dialogen og snakken, så forældrene faktisk kendte indholdet, sagde også de fleste forældre med udenlandsk baggrund ja.
Men for os er det faktisk meget vigtigt, at der er denne mulighed for at melde fra. Vi tror, at det, Dansk Folkeparti vil gøre, er at fortsætte deres flygtninge/indvandrerpolitik på skoleområdet, føre kamppladsen herover.
De tror, at det i virkeligheden er meget dansk, men det er måske begrundet i en manglende historik.
Jeg kan godt se, at man beskriver historikken, men det er faktisk meget dansk, at der er en fritagelsesmulighed.
I virkeligheden har den eksisteret siden 1851 under forskellige ordninger, og nogle tror selvfølgelig, at det er en grundlovssikret rettighed.
Det er det nu ikke, men det er lige før, og det er faktisk meget dansk og bygger på en folkelig tradition, at man kan melde fra.
Jeg synes, det er meget vigtigt, at vi ikke stiller os op og også her eventuelt kommer i konflikt med menneskerettighederne.
I hvert fald kan der stilles det spørgsmål, om man ikke gør det, så derfor vil jeg sige til Dansk Folkeparti og andre: Det er faktisk meget udansk, det man er i gang med, og hvis man vil forsvare kolonihavesymbolerne og tror på et samfund, som eksisterede for mange år siden, skulle man have fastholdt det frem for at føre kampen mod flygtninge og indvandrere over i folkeskolen.
Vi er glade for ministerens tilsagn, vi er også glade for indholdet i kristendomsundervisningen og de læseplaner, der findes, og vi kan på ingen måde bakke forslaget op.
Det var, hvad jeg havde at sige til det.
Helle Sjelle (KF), 2002-04-12:
Indledningsvis vil jeg gerne sige, at Det Konservative Folkeparti har set med overordentlig stor interesse på det lovforslag, som er fremsat af Dansk Folkeparti.
Forslaget indebærer, at muligheden for at blive fritaget for deltagelse i undervisning af kristendomskundskab ophæves, og det har vi grundlæggende meget stor sympati for.
Vi har naturligvis ikke religionstvang i Danmark, vi forlanger ikke af noget menneske, der bor her i landet, at det skal bekende sig til eller være medlem af den lutherske danske folkekirke eller for den sags skyld noget andet trossamfund.
Muslimerne skal ikke tvinges til at være kristne, selv om de bor i Danmark, men det er vores opfattelse, at hvis man skal kunne forstå det danske samfund og klare sig her, er det vigtigt, at man er vidende om den kristne tro, dens værdier, dens lære og dens traditioner.
Uden det fundament mener vi ikke, at man er godt nok rustet til at forstå og begå sig i det samfund, vi har opbygget her i Danmark.
til de nye forhandlinger om folkeskolen, som vi jo nu skal i gang med, og som ministeren har inviteret til.
Det ville være en stor fordel at få dette vigtige spørgsmål drøftet og afklaret i forbindelse med en ny aftale om folkeskolen, som jo også vil indeholde mange andre principielle og praktiske spørgsmål.
Trods vores store sympati for substansen i det fremsatte forslag vil vi derfor stemme imod, men som nævnt sker det ud fra en betragtning om at fremme ideen i tilknytning til de kommende forhandlinger hos undervisningsministeren.
Der skal ikke være tvivl om, at i Det Konservative Folkeparti vil vi kæmpe for, at obligatorisk kristendomsundervisning bliver en del af fremtidens folkeskole.
Morten Homann (SF), 2002-04-12:
Da SF's ordfører, fru Anne Baastrup, ikke kan være til stede her i dag, vil jeg på SF's vegne prøve at fremlægge vores holdning til dette forslag. Forslaget forsøger at installere kristendommen som et obligatorisk fag uden skelen til den mangfoldighed af trosretninger og manglende tro, som er virkeligheden i det moderne samfund.
Forslaget er udtryk for en frygtsom kulturel oprustning, som skal tvinge én religiøs forståelseshorisont ned over hovedet på alle folkeskolens elever.
Forslaget udviser dels manglende tiltro til funderingen hos den kristne del af Danmarks befolkning, dels til de enkelte familiers evne til at træffe valg for sig selv.
Det er klart for enhver, at kristendom og store dele af dansk historie er vævet tæt sammen, men lige så klart er det, at en del af Danmarks historie er uden forbindelser til kristendommen.
Vi har historieundervisningen til at belyse forholdet mellem bl.a. stat, vaner, tro og kultur, og i den forbindelse spiller kristendommen en vigtig og uomgængelig rolle.
Men lige så klart er det, at der i Danmark er religionsfrihed, og vi lever i en tid, hvor der i Danmark findes tusindvis af mennesker uden noget egentligt tilhørsforhold til kristendommen og kirken.
Det ligger i det protestantiske tankegods, at gudsforholdet er noget personligt.
Der er intet i vejen for, at det enkelte barn og dets forældre vælger kristendomsundervisningen fra uanset religiøs baggrund, det er tværtimod en styrke og udtryk for stillingtagen.
Historieundervisningen skal sikre den brede kulturelle forståelse, herunder kristendommens betydning, mens kristendomsundervisningen er et fag for dem, der i forvejen føler sig kristne.
SF ønsker i virkeligheden kristendomsundervisningen afløst af et obligatorisk fag, religion og idéhistorie.
I et sådant fag kunne skolebørnene få et bredt fundament for forståelsen af de kulturelle sammenhænge, ligheder og forskelle, der udgør den religiøse og kulturelle mangfoldighed.
Det ville i langt højere grad kvalificere børnene til den virkelighed, som er deres, nemlig et internationaliseret og mange steder multikulturelt verdenssamfund.
På den måde kunne folkeskolen sikre den fremtidige samfundsmæssige sammenhængskraft.
SF kan derfor ikke støtte forslaget.
Marianne Jelved (RV), 2002-04-12:
Det Radikale Venstres allerførste principprogram, arbejdsprogram,
er jo fra maj 1905 og indeholder en tilkendegivelse, en politisk stillingtagen, som går ud på, at lærerne skal have mulighed for at være fritaget for at undervise i det fag, som dengang hed religion, og at forældrene skulle have mulighed for at fritage deres børn for undervisningen i det pågældende fag.
Vi er enige i stort set alt det, ministeren sagde i sit indlæg, og jeg vil gerne understrege, at jeg sådan set kunne tilslutte mig det allermeste.
Baggrunden er jo en fælles forståelse for, at det er forældrene, der har ansvaret, og at det er forældrene, der foretager valg vedrørende deres børn, også i værdibaserede spørgsmål eller spørgsmål, der opfattes som meget prægede af værdier. I Det Radikale Venstre ønsker vi heller ikke en ændring af betegnelsen for faget.
Vi mener i Det Radikale Venstre og har gjort det i mange år i denne debat, at vi skal bygge vores samvær på argumentationer, på informationer og på debat og ikke på en eller anden form for kulturimperialisme.
Derfor kan vi ikke tilslutte os Dansk Folkepartis forslag.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-04-12:
Der er behov for, at folkeskolen oplyser om religionernes betydning og om kultur og normer, som de dannes blandt mennesker.
Men den snert af forkyndelse, der i dag stadig knytter sig til faget kristendomskundskab, er meget, meget problematisk og vil betyde, at obligatorisk kristendomsundervisning, som det er foreslået i dag af Dansk Folkeparti, risikerer at skræmme ikkekristne børn ud af folkeskolen til skade for integrationen i det danske samfund.
Enhedslisten foreslår, at der etableres et helt nyt fag
i folkeskolen i stedet for kristendomskundskab, nemlig et fag i religion og livsanskuelse.
Faget skal træde i stedet for kristendomskundskab, og så skal det i øvrigt være obligatorisk.
Elever og lærere kan i dag blive fritaget for undervisning i kristendomskundskab.
Det er en betingelse, at deltagelsen vil betyde en samvittighedskonflikt, og det er vanskeligt at forestille sig, at en samvittighedskonflikt skulle kunne gøre sig gældende frem for i andre fag, hvis man etablerer det lidt bredere fag religion.
Det kan også siges på den måde, at man jo ikke kan blive fritaget for reformationen i historietimen eller gennemgangen af en salme i Grundtvig i en dansktime.
Den danske historie, samfundet og kulturen er intimt forbundet med kristendommen, som derfor selvfølgelig vil have en central rolle i det fag, vi gerne vil oprette, og som hedder religion og livsanskuelse.
Men faget skal bare være bredere, end kristendomskundskab er i dag.
Det skal indeholde andre religioner, og det skal indeholde andre livsanskuelser.
Nu er det jo ikke sådan, at alle i dette samfund er religiøse, og der findes også livsanskuelser, som ikke er baseret på et religiøst udgangspunkt, og det synes vi også skal være en del af undervisningen.
Skal man forstå den omverden, der ubønhørligt trænger sig på i både verdensomspændende og lokalt perspektiv, synes vi, at faget skal fortolkes bredt.
Vi skal simpelt hen have opbygget viden om, hvad er det for nogle udgangspunkter, vi hver især har, for at kunne forstå verden, hvad enten de er kristne, muslimske, buddhistiske eller slet ikke er religiøse.
I den nuværende situation, hvor der er tale om, at faget hedder kristendomskundskab, og der i øvrigt er religionsfrihed i Danmark, kan vi ikke gå ind for Dansk Folkepartis forslag.
Vi mener, det skal stå folk frit for, om de har et kristent udgangspunkt eller ej, men til gengæld mener vi, at man skal have en bred indføring i det danske samfund.
Heraf er kristendommen en del, men det er islam, buddhisme og ikkereligøse livsanskuelser også.