Lone Møller (S), 2003-01-28:
I sidste uge var bandagisterne på besøg i Folketingets Sundhedsudvalg.
Jeg oplevede, at flere af de sundhedspolitiske ordførere var temmelig overraskede, efter at de havde fået oplyst, hvilke arbejdsopgaver og ansvar bandagister varetager over for f.eks. handicappede, trafikskadede, gigtpatienter og misdannede børn.
Bl.a. står bandagister med ansvaret for udvælgelse, fremstilling, patientvejledning og behandling af bandager og proteser.
Jeg tror, langt de fleste sundhedsordførere var temmelig overraskede over, at bandagisterne ikke allerede var autoriserede, og det kan da også undre mig, bl.a. på baggrund af en indstilling fra Sundhedsstyrelsen fra august 2001.
Sundhedsstyrelsen udtaler, at en autorisationsordning ikke er en forudsætning for, at bandagister kan udføre deres arbejde, idet der ikke er tale om en virksomhed, som er forbeholdt en bestemt gruppe sundhedspersoner, og herudover har bandagister allerede gennemgået en offentligt reguleret uddannelse, når de udøver deres virksomhed, som i en vis udstrækning udøves som medhjælp for en læge.
Vi fik klart påvist i Sundhedsudvalget, hvor stort et eneansvar bandagisterne også står med, og endelig er produkterne omfattet af regler om medicinsk udstyr, herunder de væsentlige krav til konstruktion og fremstilling m.v. På den anden side var det også Sundhedsstyrelsens opfattelse, at en række forhold med udgangspunkt i det risikobetonede - netop det, som ministeren lagde megen vægt
og virksomhedens selvstændige karakter talte for en autorisation af bandagister.
Bl.a. nævnte Sundhedsstyrelsen, at brugerne - patienterne, sygehusvæsenet, amterne og de sociale udvalg i kommunerne - herved bliver i stand til at udpege de personer, der opfylder de uddannelsesmæssige betingelser for at beskytte titlen bandagist og udøve en sundhedsfaglig virksomhed som sådan; at bandagister i givet fald får en i lovgivningen eksplicit fastsat pligt til at udvise omhu og samvittighedsfuldhed i deres virke som bandagister; at Sundhedsstyrelsen med en autorisationslov får mulighed for at gribe ind over for bandagistfagets faglige virksomhed i tilfælde af, at den pågældende er misbruger eller psykisk syg eller i øvrigt er til fare for patienterne på grund af kritisabel faglig virksomhed, jf. § 5 og § 5 a i lov om sundhedsvæsenets centralstyre m.v., og at en autorisationsordning medfører, at bandagister vil blive omfattet af Sundhedsvæsenets Patientklagenævn, hvilket de ikke er i dag.
Det vil sige, at hvis der skulle ske en fejlbehandling, ville patienterne også kunne få erstatning.
På den baggrund anbefaler Sundhedsstyrelsen, at Sundhedsministeriet overvejer at etablere en autorisationsordning for bandagister, hvorved bandagister får en titelbeskyttelse forbeholdt virksomhedsområdet svarende til den ordning, der er forbeholdt bioanalytikere og radiografer.
Dette er en ordret indstilling fra Sundhedsstyrelsen, og det vil sige, at Sundhedsstyrelsen, som vi normalt i dette land opfatter som retningsgivende, har anbefalet, at man opfatter bandagister på linje med radiografer og bioanalytikere, fordi de mener, at de er på fuldt niveau med dem og opfylder nøjagtig de samme betingelser.
Dette Folketing gav sidste år autorisation til bioanalytikere og radiografer.
Jeg har meget svært ved at acceptere den argumentation, som kommer fra sundhedsministeren, og jeg håber virkelig, at ordførerne har samme indstilling, som da vi vedtog autorisationen af radiografer og bioanalytikere.
Det er jeg ikke bekendt med, men så kunne jeg jo spørge modsat: Om der er nogen herinde, der er bekendt med, at der har været sager om skader i forbindelse med behandling hos en diætist eller en radiograf.
Det har der nemlig heller ikke været.
Det er bestemt ikke drilleri.
Det er et meget centralt spørgsmål at stille ordføreren for et forslag, om vedkommende mener det, der står i forslaget.
Det må vel være rimeligt at få et svar på det.
Det ønsker fru Birthe Skaarup ikke at give, for
det skal vi ikke tage stilling til her.
Jeg tager stilling til det forslag, der ligger, og derfor spørger jeg helt klart: Mener fru Birthe Skaarup det, der står i forslaget, nemlig at det er en betingelse for at kunne kalde sig alternativ behandler, at man er medlem af en brancheorganisation, eller mener fru Birthe Skaarup det ikke?
For hvis fru Birthe Skaarup mener det, så er jeg helt sikker på, at en ganske stor del af dansk fagbevægelses medlemmer vil være meget interesserede i at finde ud af, om Dansk Folkeparti på den ene side går ind for eksklusivaftaler og på den anden side ikke gør det.
Det må da være rimeligt at få et svar til et forslag, som fru Birthe Skaarup selv har fremsat.
Eller skal vi lege gætteleg?