Margrethe Vestager (RV), 2004-01-29:
Med hensyn til det sidste er vi naturligvis villige til at finansiere forslaget, og jeg synes, det ligger på den flade hånd at begynde med at se på den ikke udtømmende opremsning af initiativer, som ministeren gav i sin tale til forslaget.
Der synes at være et potentiale i den meget, meget lange række af ting og sager, der kan målrettes til de mennesker, der har det her behov.
Det lyder nemlig, som om vi rådgiver middelstanden i Danmark rigtig, rigtig godt - noget, som forældre måske kunne fortælle deres børn - uden at være støttet af statslige initiativer. Med hensyn til det andet, nemlig hvad med dem, der ikke vil?
Ja, som jeg sagde i min ordførertale, kan man kun hjælpe dem, der vil hjælpes, og her synes jeg faktisk også, at man selv har ansvaret for at søge hjælp.
Det vil sige, og det kan godt være, at det lyder unødig hårdt for hr. Flemming Oppfeldt, men der er nogle, vi ikke kan hjælpe, og der har vi så det sociale system og gældssaneringsmuligheden.
Jeg synes bare, det er ærgerligt, for det er væsentlig dyrere, både for samfundet og sandelig også med hensyn til de omkostninger, den enkelte betaler.
De har styr på det; de ved godt, hvad det vil sige at låne til hus, at låne til studier og låne til de ting, de ikke måtte kunne finansiere fuldt ud, når de ønsker at erhverve dem.
De mennesker har selvfølgelig ingen problemer.
Det er sandsynligvis også dem, der har nydt godt af den af type information, vi jo har haft i Danmark i en årrække, om, hvordan man lægger et budget, om, hvad man skal overveje, og om, hvilke fælder der ligger i de forskellige typer lån, man kan optage, og om, hvordan man skal gennemskue rentepolitikken, alt efter hvor man ønsker at låne penge.
Der er ingen tvivl om, at de løfter det ansvar, som hver enkelt har for også den økonomiske side af sit liv.
Som vi har talt om i dag, er det kun muligt at hjælpe dem, der vil hjælpes, og som søger hjælp, hvilket selvfølgelig vil sige, at der er nogle, man ikke kan nå med uafhængig rådgivning.
Der er nogle, som bare vil blive ved og ved og ved i en endeløs gældsspiral, som de ikke på noget tidspunkt kan komme ud af.
De vil gå personligt konkurs, og de vil ikke have mulighed for at etablere sig sidenhen.
Det er en alvorlig sag at tage hånd om sit eget liv, hvis man har forgældet sig og forgældet sig og forgældet sig, og få sat tingene på et andet spor. Og de mennesker, vi taler om her, er desværre ofte mennesker med både offentlig gæld og med privat gæld og med privat gæld mange forskellige steder.
Det er fair nok.
Men vi taler altså også om banker, som driver virksomhed, som skal drive virksomhed.
Det håber jeg sandelig de gør af hensyn til aktionærerne.
Vi taler også om en socialforvaltning, som heller ikke har det perspektiv eller, som fru Sandy Brinck har været inde på tidligere, den uddannelsesmæssige baggrund, som gør, at det er indlysende at fokusere strengt, nøgternt og realistisk på at få sat økonomien på skinner.
Jeg tror, vi kan finde mange forskellige modeller og mange forskellige finansieringsmåder.
Det, der er afgørende, er at give en mulighed for at bryde den onde cirkel, sådan at man kan få betalt enhver sit, både de private og det offentlige, og faktisk opleve, at man har styr på det.
Vi kan begynde med et forsøg i en skala som det, vi så i Malmø; vi kan lære noget af vores venner andre steder; vi kan målrette informationsvirksomheden, sådan at vi faktisk forebygger dyb social nød, at vi forebygger, at familier går konkurs, og at vi gør det på en måde, som faktisk sikrer, at det store, store flertal, som har styr på det, overhovedet ikke generes i den opfattelse af virkeligheden, som jeg tror stemmer meget godt overens med den, vi har fået præsenteret fra Venstre, nemlig at der ikke er nogen problemer med at afdrage sin gæld, så længe man selv tager ansvaret.