Aage Frandsen (SF), 1999-12-07:
Det fremgår af lovforslagets bemærkninger, at dette lovforslag er et resultat af en aftale af 11. juni mellem regeringen og det lille landsting, Amtsrådsforeningen.
Og det er så en aftale, som man mener at vi skal sige ja til i Folketinget.
Når aftalen er indgået med regeringen og de kommunale organisationer
, er der en forventning om, at så siger vi ja i Folketinget.
Jeg er klar over, at regeringen og regeringspartierne selvfølgelig må have en forpligtelse til at sørge for, at det bliver gennemført eller i hvert fald søge at få det gennemført.
Jeg synes helt principielt, det er meget vigtigt at understrege, at fordi der er sådan en aftale, skal Folketinget selvfølgelig ikke under nogen omstændigheder føle sig forpligtet til det.
Somme tider kan vi være enige i en aftale.
Det har vi været i en tidligere drøftelse om en aftale mellem KL, det store landsting, og regeringen om hjemmehjælpsbetaling.
Den var vi enige i, men det var, fordi vi var enige i indholdet, sandelig ikke, fordi de havde lavet aftalen.
Og her er vi uenige i indholdet, og - det understreger jeg meget - bare fordi der kommer sådan en aftale, som forelægges for Folketinget, så skal vi sige ja - det vil vi under ingen omstændigheder gøre.
Og det er vigtigt at understrege, at den slags aftaler mellem de kommunale organisationer og regeringen, er aftaler, der foregår uden nogen som helst form for offentlighed, i modsætning til når der føres forhandlinger her i Folketingssalen.
Derfor er der også noget meget principielt i det for os hver eneste gang, der kommer sådan en aftale, som vi skal forholde os til.
Men vi er også meget uenige i indholdet.
Vi synes, det er lidt småligt, hvis man siger til de mennesker, som i deres yngre år ikke fik nogen uddannelse: I må kun få nogle bestemte fag og kun, hvis I vil bruge det med henblik på videreuddannelse, så er det i orden.
Men hvis I gerne vil have noget, som andre får, når de er unge, kan I ikke få det.
Det synes jeg er småligt af et samfund at sige.
Det er også meget få penge, det drejer sig om.
Jeg tvivler på, at beløbet her bliver en realitet.
Selv det beløb, der er angivet her, tror jeg ikke bliver en realitet.
Og det er udtryk for, når vi ellers vurderer, hvad vi skal gøre på voksenuddannelsesområdet, at her er et hul i princippet om, at en 12-13-årig uddannelse, nemlig en grunduddannelse, bør være gratis for alle.
Det gælder så ikke for nogle af disse fag, som vi har med at gøre her.
Det afgørende i det her tilfælde er, at der er nogle fag, som nogle mennesker starter på, som er med til at løfte dem.
Men hvis de ved, at de skal betale for at gå i gang med nogle bestemte fag, så går de måske aldrig i gang.
Og så kommer de ikke videre. Jeg mener, at vores samfund har råd til de her ting, og jeg mener, at det er udtryk for en snæver økonomitænkning, når man siger, at der skal være deltagerbetaling, og man må så selvfølgelig også forvente, at deltagerbetaling betyder, at tilgangen bliver mindre.
Jeg mener, at de mennesker, som aldrig fik en uddannelse, da de var unge, burde have en almindelig ret til at gennemføre også enkeltelementer i en ungdomsuddannelse, uden at det nødvendigvis medfører, at de senere hen går ind i et bestemt længerevarende uddannelsesforløb.