Søren Søndergaard (EL), 2002-12-05:
Af de russiske myndigheders materialer om Sakajevsagen fremgår det, at torsdag den 20. september 2001 var en vigtig dag.
Det var den dag, de russiske myndigheder besluttede at indlede efterforskningen mod Akhmed Sakajev.
Det var den dag, de besluttede at rejse sigtelse mod ham, og det var den dag, de besluttede, at han skulle eftersøges og frihedsberøves.
For hvad? For forbrydelser begået dagen inden, ugen inden, måneden inden?
Overhovedet ikke.
Eftersøgningen gjaldt forbrydelser, som angiveligt skulle være blevet begået i perioden 1996-1999, organisering af illegal hær, organisering af væbnet oprør og forsøg på manddrab osv. osv.
Det er i sandhed dybt påfaldende.
Alligevel gik der år og dag, fra han begik sine forbrydelser ifølge de russiske myndigheder, og så til de samme myndigheder anklagede ham for dem.
besynderligt.
Hvad var det, der havde ændret sig? Hvad var det, der gjorde, at anklagerne ikke blev rejst den 20. september 1998, den 20. september 1999, den 20. september 2000, men netop den 20. september 2001?
Svaret hedder selvfølgelig den 11. september, eller mere præcist: Svaret hedder den psykose, som den vestlige verden lod sig gribe af efter terrorangrebet i USA, hvor alverdens problemer blev forsimplet i krigen mod terror.
Rusland var ikke sen til at udnytte denne chance.
9 dage tog det helt præcist.
Under dække af krigen mod terror åbnede Rusland sin totale krig, ikke først og fremmest mod de tjetjenske fanatikere, islamitter, men netop mod de kræfter i det tjetjenske samfund, som fastholdt perspektivet om en forhandlet politisk løsning samtidig med, at de forsvarede det tjetjenske folks ret til at leve uden undertrykkelse.
Efter vores opfattelse stort set intet konkret.
Den 20. november sagde Tjekkiets præsident: »Jeg kan næsten ikke forestille mig, at nogle kan bekæmpe global terrorisme sammen med russerne uden at fremkomme med en mening om deres krig mod Tjetjeniens befolkning«.
Men Vaclav Havel gjorde regning uden vært.
F.eks. var det lige præcis, hvad der skete, da NATO-topmødet dagen efter samledes i Prag til et møde, hvor man skålede i opløftet stemning over, at de baltiske lande var kommet fri af Rusland, præcis samtidig med at man lukkede øjnene for Ruslands fortsatte undertrykkelse i Tjetjenien.
Heller ikke den danske statsminister, som ellers skriver politisk korrekte kommentarer om opgøret med dansk tilpasning, fandt anledning til at forstyrre festlighederne med et eneste ord om Ruslands myrderier i Tjetjenien.
Se, det er efter Enhedslistens opfattelse den virkelige skandale.
Sakajevsagen var ikke køn, men der kan bestemt argumenteres for, at det var rigtigt at tilbageholde Sakajev, mens de russiske påstande blev undersøgt.
Til gengæld kan der ikke argumenteres for, at han skulle bankes op midt om natten, at han skulle nægtes en tolk, at han skulle spærres inde i en fængselscelle, at besøgsadgang skulle begrænses til et minimum osv. osv.
Alligevel er det på et niveau, hvor der kan bødes med en officiel dansk beklagelse.
Men der skal mere end en beklagelse til, når det gælder vestlige regeringers totale mangel på konkrete initiativer
til at få stoppet den russiske undertrykkelse i Tjetjenien.
Her er der ikke brug for beklagelser.
Her er der brug for en anden politik.