Knud Erik Hansen (SF), 1999-12-09:
Der er en del drama i den sag.
Det er jo en stor fortælling, og i virkeligheden er den jo næsten ufattelig.
Da jeg hørte om den første gang, tænkte jeg mest på, at det var sådan lidt opdigtet science fiction; ikke at jeg ikke kunne forestille mig, at det teknisk kunne lade sig gøre, men det var science fiction, der rent faktisk så ud til at fungere: at mange mennesker og udstyr med en kapacitet, der var enorm, tog fat på det her, gik ind og aflyttede i et omfang, som man ikke kunne forestille sig.
Og det gør man øjensynlig.
Vi har selvfølgelig ikke beviser, men indicierne er så mange, at man næsten automatisk må klassificere sig selv i kategorien sinke, hvis man fornægter, at det eksisterer.
Man hører heller ikke, at forsvarsministeren har benægtet, at det eksisterer, men klart sagt, at han ikke kender noget under navnet ECHELON - måske så under et andet navn, det skal jeg ikke vide.
Men vi har ikke hørt en klokkeklar benægtelse.
Det, der er specielt ved ECHELON og teknikken, og som bør få os til at spidse ører, er, at det her ikke er normal efterretningsvæsensvirksomhed.
Uanset om formålet er militær efterretningsvirksomhed, ja, så medfører teknikken, at man automatisk også går ind og aflytter civil kommunikation, og det rejser for os at se nogle helt nye problemstillinger, idet det ikke kun er almindelig kontrolvirksomhed ved efterretningsvæsenet, man skal i gang med, det er også andre ting, man skal tage fat på at diskutere. Vi kommer til at berøre nogle ganske vitale interesser i vores samfund, erhvervsinteresser, politiske interesser; NGO'ere og andre er truet.
Alle parter, der laver kommunikation, hvor en tredje part har en interesse i kommunikationen, er truet i det her.
Derfor er det også et spørgsmål om at beskytte samfundet, at beskytte civilsamfundet mod en aflytning, og der bliver det givet på et eller andet tidspunkt også et valg, når vi skal helt ned i detaljerne, om det er efterretningsvæsenet, man vil beskytte, og deres mulighed for at udøve en udstrakt aktivitet, eller det er borgernes rettigheder, man beskytter.
Det, der er situationen, er, at teknikken rent faktisk har givet adgang til, at efterretningsvæsenet uden at spørge kan gå ind i vores stuer.
Og så vil jeg godt sige: Jeg kan godt have tiltro til, at vi så i vore danske systemer har retssystemer, som sikrer, at det gør de ikke, men uanset det, uanset om man tror på det eller ej, så er det jo ikke tilstrækkeligt i den her sag, for teknikken er faktisk sådan, at internationale organisationer kan gå ind, private virksomheder kan i virkeligheden også gå ind og lytte.
Derfor har vi brug for en anden dagsorden til at sikre os, at vi kan beskytte os mod denne aflytning, og dér er parlamentariske systemer også med kontrolorganer heller ikke tilstrækkeligt.
Og det kræver også en indsats
på mange fronter, for det er jo rent faktisk sådan i dag, at man kan gøre det langt hen ad vejen.
Det meste af den elektroniske kommunikation, og det er det, vi snakker om - hvad enten det så er telefax eller tale, eller det er Internet - er digitaliseret, og når det er digitaliseret, er det teknisk muligt, at man kan gå ind og kryptere og i et sådant omfang, at den aflytning, der foregår i dag, vil få ganske store problemer.
Og det er jo også derfor, efterretningsvæsenet går ind.
De er jo i virkeligheden hunderædde, sådan som jeg opfatter det, for den situation, hvor de tidligere for nogle år tilbage faktisk havde frit spil, hvor man ikke kunne beskytte sig. Nu kan man rent faktisk beskytte sig, og det er også derfor, man ser, at de begynder at optræde på den politiske arena under forskellige former.
Når vi oplever hele debatten om Wassenaar-aftalen, har vi alle sammen fornemmelsen af, at efterretningsvæsenet faktisk stod bag.
Det var nogle mærkelige argumenter, der kom frem, for, at vi pludselig ikke kunne have kryptering
rundtomkring, og min fornemmelse, vores fornemmelse er klart, at her stod efterretningsvæsenet bag, for hvis vi virkelig fik stærk kryptering og fik det udbredt - og det var jo det, man forhindrede med Wassenaar-aftalen, at det kunne udbredes - ja, så ville de få vanskeligheder.
Tilsvarende også omkring politiets aktivitet.
De har en legitim interesse i at kunne gå ind og lytte med en dommerkendelse, men vi har ikke heller ikke fra justitsministeren fået en garanti for, at den politik, som politiet har ført, har sikret, at de åbninger, som politiet kræver, for at man kan aflytte efter en dommerkendelse,
ikke bliver lavet på en sådan måde, at efterretningsvæsenet også kan gå ind og lytte.
Der er klare fornemmelser af, at efterretningsvæsenet faktisk også har haft en finger med i spillet, når politiet kommer og kræver adgang til at kunne gå ind og lytte.
Så derfor er der brug for, og det er baggrunden for vores forslag til vedtagelse, at vi på forskellig vis sætter ind på mange fronter, således at borgerne reelt kan blive beskyttet mod den aflytning, der foregår.
Så synes jeg, det havde været rart, hvis De Konservative havde fulgt med i den debat her, som jo viser, at teknologien har nået et omfang og en karakter, som gør, at det ikke er tilstrækkeligt bare at snakke om retsplejelov.
Der er brug for andre initiativer.
Og hvis man kun hænger fast i retsplejeloven, så beskytter man ikke borgerne tilstrækkeligt i denne her sag. Og det er derfor, jeg mener, at De Konservative har sovet i timen i den her sag.