Sonja Mikkelsen (S), 2000-02-08:
Jeg har først nogle enkelte kommentarer til nogle af ordførernes bemærkninger.
Den første er til fru Margrete Auken, som i sin afsluttende bemærkning i sin indledende tale sagde noget om det forskningsinstitut, som jeg planlægger at etablere ved at flytte rundt på nogle af de ressourcer, vi allerede bruger på forskningsområdet i Trafikministeriets regi.
Jeg vil her gerne understrege, at ærindet er at styrke forskningen, ikke at forringe forskningen.
Det gælder også på trafiksikkerhedsområdet, og jeg er overbevist om, at den model, vi nu etablerer, også vil få det resultat.
Så vil jeg gerne fremhæve det, hr. Erling Christensen nævnte i sit indlæg om det personlige ansvar, for det er jo klart, at trafiksikkerheden starter sådan set hos den enkelte trafikant, uanset om man er fodgænger eller cyklist eller bilist.
Det er i virkeligheden utrolig vigtigt, at den enkelte selv er bevidst om fra første færd i trafikken, at man selv kan være med til at gøre en forskel. Så til hr. Svend Heiselberg: Det var jo en farlig masse løfter, der var i indlægget fra hr. Svend Heiselberg, og nu tror jeg, jeg vil gå hjem og regne lidt på, hvad det egentlig koster, især de mange nye motorveje.
Det er jo også lidt interessant, for hvis vi ser på, hvor det er, ulykkerne sker, er det jo rigtigt, at motorveje er sikre veje.
Men al trafik kan jo ikke afvikles på motorveje, og når vi ser på, hvor det er, ulykkerne faktisk sker, er det jo i høj grad i bymæssig bebyggelse, og jeg går da ud fra, at heller ikke Venstre mener, at vi kan løse problemerne i byerne ved at bygge nogle flere motorveje.
Det er jo ikke et enten-eller.
Det er jo et både-og
, både de sikre, overordnede veje og en fornuftig tilrettelæggelse af arbejdsdelingen mellem de forskellige transportformer i byområderne.
Med hensyn til hvordan pengene bruges, og hvor man får mest sikkerhed for pengene, skal der nok også være nogle proportioner i det, og det fører mig så videre til det næste, hr. Svend Heiselberg nævnte, nemlig at det med, at man kører 10 km/t for meget og så bliver snuppet, er helt ude af proportioner.
Derfor er det altså ikke hensigtsmæssigt, at man ligesom prøver at negligere eller overse virkningen af hastigheden, for det er jo rigtigt, som en række ordførere har citeret her i dag, at farten dræber.
Det er et faktum, som også hr. Arne Melchior nævnte.
Så vil jeg gerne komme med nogle få bemærkninger om automatisk hastighedskontrol, som jo har været diskuteret ivrigt her i forbindelse med forespørgslen.
Det er et forsøg, der er sat i værk, og det er sat i værk på nogle ganske bestemte præmisser.
Der er efter alle kunstens regler udvalgt nogle områder og nogle strækninger, hvor denne overvågning finder sted med kamera.
Man fotograferer dem, der kører for stærkt på de givne strækninger, og det er behørigt skiltet, sådan som der også har været almindelig tilslutning til.
Forsøget er ikke færdigt, det kører i seks politikredse, og det er færdigt omkring den 1. april.
Derefter vil der ske en evaluering, og jeg har en forhåbning om, at vi får resultatet af evalueringen før sommerferien, og at vi på den baggrund kan spørge Færdselssikkerhedskommissionen og andre, der har erfaring på området og arbejder med færdselssikkerhed,
hvad de mener om det.
Jeg har selv den vurdering, at såfremt det viser sig, at den automatiske hastighedskontrol med fotoovervågning rent faktisk har haft en gavnlig virkning og dermed har reduceret ulykkestallet i de områder, hvor den er foregået, bør det være et værktøj, vi kan give politiet i hænde.
Men det skal selvfølgelig stadig være et blandt flere andre, det skal jo ikke være det enste eksisterende værktøj.
Som flere ordførere har sagt, mener jeg også, det er vigtigt, at vi har et synligt politi i gadebilledet som endnu et værktøj, vi i givet fald kan bruge i bestræbelserne på at bekæmpe ulykker.
Jeg har ikke nogen forventning om, at hele
Men vi skal selvfølgelig drage den lære, hvordan vi får mest ud af det, og hvordan vi bedst muligt kan bruge denne type teknologi til at fremme vores i øvrigt fælles sag, nemlig at bekæmpe ulykker i trafikken. Så vil jeg vende mig til noget, som hr. Ole M. Nielsen havde med i sit indlæg, nemlig en mere målrettet indsats og unge mænds ulykkesfrekvens.
Jeg nævnte kort i mit svar på forespørgslen, at jeg har sat en arbejdsgruppe i gang med at se lidt nærmere på, hvad vi egentlig kan gøre for at hjælpe de unge mænd til at køre mere fornuftigt, for de er meget stærkt overrepræsenterede i ulykkestallene, og derfor må vi gøre et eller andet.
Jeg mener faktisk, at hr. Ole M. Nielsen har ret i det synspunkt, at man ikke skal genere alle bilister med et virkemiddel, hvis det i virkeligheden er en ganske bestemt målgruppe, man skal have fat i.
Det kan godt være, at en mere målrettet indsats over for denne målgruppe kan være mere virkningsfuld, og det kan også godt være, vi skal lade os inspirere af hr. Kim Behnkes idé om et klippekørekort til unge mænd, så det bliver sådan, at hvis de kører hasarderet nogle gange, skal de op til en ny køreprøve eller have noget mere køreundervisning eller nogle andre ting.
Så vil jeg gerne kvittere for den generelle opbakning
til den trafiksikkerhedsmæssige indsats.
Det er nemlig utrolig vigtigt, at der så bredt i Folketinget virkelig er vilje til i en eller anden udstrækning at fortsætte en meget ihærdig indsats for at nedbringe ulykkestallet i trafikken, og det er også glædeligt at notere, at man koncentrerer sig om de fire meget vigtige områder: hastighed, spritkørsel, cyklister og ulykkerne i vejkryds.
Bl.a. har fru Margrete Auken nævnt behovet for en selekampagne, hr. Donner nævnte, at kampagner virker, og at det er vigtigt at lave kampagner, og han nævnte også en række eksempler på, hvad man kan gøre for at få bedre sikkerhed i trafikken ved hjælp af kampagner.
Hr. Arne Melchior nævnte holdningsbearbejdning som et meget væsentligt element, og fru Vibeke Peschardt nævnte, at hvis man kunne få den adfærdsændring, der er sket med hensyn til spritkørsel, til at slå igennem med hensyn til hastighedsoverskridelser, var meget vundet.
Så vil jeg gerne sige, at for regeringen handler det sikkerhedsmæssige arbejde også om, at samtidig med at vi gerne vil have mest mulig mobilitet for alle for de færrest mulige ressourcer, skal vi også sikre, at det sker med færrest mulige konsekvenser, både for miljøet og i høj grad også for sikkerheden.
Derfor har vi også denne overordnede vision, som er drivkraften i det hele, nemlig at hver ulykke er en ulykke for meget.
Endelig vil jeg gerne kvittere for Færdselssikkerhedskommissionens arbejde og for kommissionsformandens indsats på dette område.
Vi har Færdselssikkerhedskommissionen til at hjælpe os med at få sat de mere konkrete mål og anvise de mere konkrete virkemidler, der kan tages i anvendelse.
Jeg synes, det er fremragende, og jeg vil gerne understrege, at det er helt afgørende, at vi har så mange aktører og medspillere på dette felt, hvis opgaven i virkeligheden skal lykkes.