Margrethe Vestager (RV), 2003-12-04:
Det mest betegnende for debatten om velfærd er ikke de afgivne løfter og deres indfrielse.
Det er såmænd heller ikke så meget dem, vi har diskuteret i dag.
Det er de løfter, der ikke er blevet givet, og den fremtid, der ikke er en del af regeringens diskussion.
Fremtiden er såmænd ikke så langt væk, at det er helt utidigt at tale om den.
Tværtimod er fremtiden noget, som vi skaber i dag.
Det er dagens beslutninger, der præger de muligheder, der skal indløses i de kommende år og årtier.
Det er vist efterhånden klart, at der både er sandt og falsk om, hvilke udfordringer vi skal løfte i fremtiden.
Det er et sandt udsagn, at vi skal sikre, at der bliver flere til at gøre arbejdet og forsørge børn og unge.
Regeringen sylter sandheden.
Den nedsætter en velfærdskommission i stedet for at sige, hvad den vil, og det kan få store sociale konsekvenser, hvis der ikke handles
Fra radikal side savner vi løfter.
Vi savner løftet om en reform, der sikrer, at alle er medlem af en a-kasse, og at kontanthjælpen derfor reserveres til dem, der kortvarigt ikke er i stand til at være på arbejdsmarkedet.
Vi savner løftet om en national barselfond, der gør, at mænd og kvinder i forskellige brancher ikke forskelsbehandles, og at kvinder uden hindringer kan deltage på lige fod i arbejdslivet.
Vi savner løftet om en reform af efterlønnen, der reserverer den til dem, der har behov for at trække sig tilbage fra arbejdsmarkedet før pensionsalderen.
Vi savner løftet om en reform af ydelse til ældre, der sikrer større tillæg til ældre, der kun har folkepensionen, og som giver større eget råderum og mindre formynderi.
Vi savner løftet om regeringens insisteren på, at den offentlige gæld skal halveres inden 2010.
Vi står fra radikal side bag det rum til offentlig vækst, som blev fastlagt i 2010-målsætningen.
Men vi står ikke bag et ufleksibelt skattestop, der som stivnet husblas har lagt sig ned over de offentlige finanser.
Det er politisk ansvarsforflygtigelse.
Det er også reelt en markant undervurdering af evnen og viljen til at løfte ansvaret i landets kommunalbestyrelser og amtsråd.
Her kan man ikke længere disponere frit over den ret til skatteudskrivning, der er grundlaget for et meningsfyldt lokalt demokrati, hvor man ikke bare er statens vicevært.
Vi tiltror skam socialministeren socialt sindelag, men desværre ser vi ikke en regering, som vil handle i forhold
til fremtidens velfærdssamfund.
Det, vi får, er regeringens bogholderi i forhold til de løfter, som den har holdt.
Vi ønsker os, at regeringen løfter øjnene fra bogholderiet og giver revisoren fri et øjeblik.
Det er fremtidens sociale balancer, der står på spil.
Det løses ikke af statsministerens opfordring til at få flere børn.
Det skal løses politisk.
Det skal ikke løses gennem besparelser på børnecheck og flerbørnsydelser.
I dag har vi talt om fattige børn.
Det har vi gjort, og vi har gjort det rigtigt.
Men derudover er det et særskilt problem, hvis samfundet ikke afdrager den børnegæld, som den offentlige gæld udgør i dag.
Hvis man regner det ud pr. hoved, skylder hvert barn under 18 år faktisk 0,5 mio. kr.
Den skal afdrages, så vi kan have en holdbar velfærd - ikke kun mere eller mindre erkendt af regeringsordførerne i debatten i dag, men også for fremtiden.