runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Svend Aage Fauerholdt (DF), 1999-05-04:
Når vi tager miljødebatten i dag, er det, fordi miljøsagen optager mange mennesker.
Bedre miljø overalt er for os danskere en selvfølge.
Danmark er et foregangsland inden for miljøet.
Det er altid godt med en vurdering af den indsats, der
er iværksat, og hvor langt vi kan nå i samarbejde med andre lande
Derfor støtter vi fra Dansk Folkeparti, at der arbejdes videre med konferencer, hvor der kan skabes forståelse for det rigtige i, at forureningen skal bremses i alle dens facetter.
Den direkte økonomiske bistand kan på længere sigt vise sig at blive et problem, for den skal indarbejdes i vores budgetter år efter år, og det er måske deri, problemet ligger, men lad os give al vores viden videre på samtlige de konferencer, som vi deltager i.
Svend Auken (S), 1999-05-04:
Hidtil har vi haft som prioritering især at hjælpe Østersøområderne, og vi har haft en interesse i at fremme en høj miljøstandard i de lande, der skal blive medlem af EU.
Hr. Albrechtsen kan have fuldstændig ret i, at det kan føre til skævheder.
Det var jeg selv inde på i mit indlæg, men set ud fra et dansk synspunkt er det selvfølgelig vigtigt, at de overgangsordninger, der kommer på miljøområdet ved udvidelsen mod øst, bliver så korte som muligt, og at der ikke sker et tempotab i det indre miljøarbejde.
Derfor er det nødvendigt, at vi yder en særlig indsats for at accelerere miljøarbejdet i disse lande og bruge ansøgningsprocessen positivt. Det, der imidlertid er det nye ved forslaget til vedtagelse her, er, at vi lægger op til at gøre noget aktivt for at forhindre, at det fører til nye skel i Europa, og derfor er der udtrykkeligt peget på SNG-landene, og jeg har peget på Balkanområdet.
Vi er allerede i dag på Balkan det største bidragydende land, selv om det ikke er imponerende beløb, det drejer sig om.
I både Bulgarien og Rumænien har vi haft et meget fint arbejde, og i forhold til SNG-landene har det ikke mindst i forbindelse med Environment for Europe-processen op til Århus-konferencen været sådan, at der er dannet netværk, og der er dannet arbejde.
Det, forslaget til vedtagelse lægger op til, er faktisk, at vi gør præcis det, hr. Albrechtsen efterlyser i dag.
Claus Larsen-Jensen (S), 1999-05-04:
Sagen er jo, at da man startede bevillingen her, havde man jo ikke så mange penge, som man får til rådighed de kommende år.
Derfor har man været nødsaget til at prioritere, og derfor har det været naturligt at satse på nærområdet omkring Østersøområdet.
Men det er da klart, at der over tid er behov for at yde en indsats, ikke bare i de bedrestillede lande i Øst- og Centraleuropa, men også i en række af de lande, som befinder sig i en helt anden situation, og det må være en samlet prioritering i takt med, at udviklingsbistanden øges.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-04:
Jeg synes, der er mange gode elementer i det forslag til vedtagelse, som er fremsat, men jeg vil godt spørge hr. Claus Larsen-Jensen om et af elementerne, nemlig miljøbistand til Østeuropa.
Jeg synes ikke, det er rimeligt, at de bedst stillede af østlandene ensidigt skal have miljøbistand, mens de allerfattigste, som har de allerstørste miljøproblemer, f.eks. Ukraine, som forpestes af atomkraft, ikke får ret meget.
Derfor vil jeg spørge, om man kunne løfte sløret for, hvor meget der ligger i de tilkendegivelser, der er kommet, og hvor meget der ligger i formuleringen i forslaget til vedtagelse af en åbning.
Det kan også være, ministeren kan svare på spørgsmålet, om hvad der set fra regeringens synspunkt ligger i den problemstilling, men jeg vil ikke lægge skjul på, at for Enhedslisten betyder det meget ved bedømmelsen af det forslag, der ligger.
Steen Gade (SF), 1999-05-04:
Da Folketinget sidst havde en debat om miljø-, freds- og stabilitetspagten, fremgik det ret klart af debatten, at der også var brug for en grundig miljødebat foruden den, vi havde dengang.
Sidste gang blev megen tid fornuftigt nok benyttet til en diskussion om ændringerne fra katastrofehjælp til freds- og stabilitetspagt, og derfor er jeg glad for, at en lang række partier har været enige om at ønske denne debat i dag.
Jeg tror, de fleste har det, som jeg har det.
Vi er lidt stolte over, at Danmark har kunnet tage en så flot beslutning, som dengang vi besluttede at give en omfattende miljøstøtte oveni ulandshjælpen som en dansk opfølgning på Riotopmødet og i Riobeslutningernes ånd.
En af grundene til debatten i dag er, at der er foretaget en evaluering af Danced. Evalueringer bør Folketinget altid følge nøje, for de giver bl.a. anledning til at lægge linjer for fremtiden og skal også helst fastlægge et fortløbende system, så Folketinget også fremover kan følge med i, hvad der sker i opfølgningen af evalueringerne. NGO'ernes, det civile samfunds inddragelse, vedvarende og bæredygtig energi, diskussion om regionalisering, forholdet mellem miljøbistand og de overordnede principper for den danske bistandspolitik samt samvirket mellem Danced og Danida har stået i fokus i den offentlige debat.
Også andre emner har været en del af den diskussion, der ligger forud for denne debat, som forhåbentlig slutter med en vedtagelse af en samlet politik på området.
Vi ser frem til ministerens redegørelse.
Besvarelse
Anne Baastrup (SF), 1999-05-04:
Det her forslag afslører til fulde Dansk Folkepartis menneskesyn: er man en gang kriminel, så ser man ganske, ganske bestemt ud, og så skal man behandles på en ganske, ganske bestemt måde.
Der er ikke plads og rum til individuelle hensyn; kriminelle skal skæres over samme læst.
Det fremgår jo tydeligt af forslagets punkter: Er en indsat undveget fra et åbent fængsel, så iværksættes der følgende sanktioner - ingen individuelle hensyn.
Hvis en indsat er undveget eller har forsøgt undvigelse fra et lukket fængsel, iværksættes følgende sanktioner - ingen individuelle hensyn.
Det, jeg så vil spørge Dansk Folkepartis ordfører, hr. Peter Skaarup, om, er: Hvad så, hvis man som indsat har børn?
Har børn ikke nogen rettigheder til at komme på besøg hos deres forældre?
Er det sådan, at Dansk Folkeparti har den opfattelse, at det forhold, at man er barn af en, der er kriminel, samtidig betyder, at man ikke har nogen rettigheder til den pågældende?
Er det sådan, at Dansk Folkeparti ikke anerkender eksempelvis børnekonventionen, hvor man som barn har ret til sine forældre?
Er det sådan, at Dansk Folkeparti ønsker, at børn af kriminelle skal miste deres forældre?
Så er der resocialisering.
Er det sådan, at Dansk Folkeparti mener, at er man en gang kriminel, er man altid kriminel, og man kan lige så godt blive spærret inde resten af sit liv, for resocialisering kan alligevel ikke lade sig gøre, fordi kriminelle ikke kan forandre sig?
Det er ganske tydeligt, at Dansk Folkeparti kun har ét projekt med det her forslag, nemlig at råbe ud ad vinduet, at kriminelle er mennesker, som vi ikke anser for at burde være til stede i det danske samfund; de skal helt ned med nakken.
Har Dansk Folkeparti overvejet, i hvilket omfang det her
forslag passer med fængselsrekommendationen, der er vedtaget i Europarådet?
Har Dansk Folkeparti overhovedet respekt for de konventioner, som vi i øvrigt har indgået på det her område, eksempelvis menneskerettighedskonventionen?
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-05-04:
Jeg sagde, at Danmark var et af de lande eller måske det land i verden, der har gjort mest på miljøområdet, men også at Danmark har gået enegang.
Vi er langt foran alle andre lande
, og om det er noget at være stolt af eller ej, vil jeg lade andre bedømme.
Men jeg vil sige til miljøministeren, at jeg er ikke særlig stolt af den miljødebat, vi har herhjemme.
Jeg mener, den mange gange grænser til hysteri.
Det, jeg vil spørge miljøministeren om, og det, jeg var inde på, er: Når vi nu skal hjælpe - og det skal vi på miljøområdet - var det så ikke bedst, om vi hjalp ved at udnytte den ekspertise, vi har opbygget, i stedet for at bruge en masse millioner til at hjælpe med?
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-04:
En enkelt bemærkning til udviklingsministeren, som kommenterede det, jeg sagde om økologien.
Jeg ved såmænd ikke, om jeg er uenig med udviklingsministeren.
Det, jeg forsøgte at understrege, er betydningen af at få det økologiske princip ind, og jeg forstod også på ministeren, at det er man ikke imod i regeringen.
Men ministeren påpegede, at det jo ikke er nogen snuptagsløsning, og det er jeg fuldstændig enig i.
Det, som Enhedslisten gerne vil være med til og bidrage til, er, at man i ulandene undgår den situation, vi har været i her i Danmark og i de udviklede lande i øvrigt: først laver man en industrialisering af landbruget, som viser sig at indebære en masse negative sider, som man så bagefter må rette op på med vandplaner og økologisk omlægning osv.
Jeg vil gerne sige tak for svarene både til hr. Claus Larsen-Jensen og til ministeren, og specielt også, når ministeren udtrykkelig nævner lande som Rumænien og Bulgarien, som jo også hører til blandt de fattigste, og understreger SNG-landenes placering.
Det vil gøre det muligt for Enhedslisten at tilslutte sig det forslag til vedtagelse, der dækker de tilkendegivelser, der er kommet herfra.
Vi har også rejst det, da vi havde debatten - jeg tror, det var i januar - og jeg er glad for, at det på den måde nu kommer med ind.
Svend Auken (S), 1999-05-04:
Jeg husker, at jeg engang læste en teateranmeldelse, hvor anmelderen skrev om en i datiden kendt skuespillerinde: »Hun havde kun én streng på sit instrument.
Til gengæld trakterede hun den med en kølle.«
Hr. Hald Madsen spurgte mig her i anden omgang - og det er strengen - hvorfor man ikke lægger den samlede miljøbistand i Udenrigsministeriet, og hvorfor det skal foregå i to ministerier.
Hr. Hald Madsen burde være klar over, at opdelingen mellem Miljøministeriet og Udenrigsministeriet oprindelig blev foretaget i Schlüterregeringens tid.
Hele bistanden til Central- og Østeuropa blev opbygget i Schlüterregeringens tid under hr. Per Stig Møller som miljøminister, og det er en af de største bistandssuccesser, vi nogen sinde har haft - en af de flotteste evalueringer.
Men Udenrigsministeriet har aldrig haft med miljøbistand i Central- og Østeuropa at gøre.
Det, hr. Hald Madsen siger, er ikke bare, at man skal omgøre en af de - jeg håber adskillige - fornuftige beslutninger, der blev truffet af Schlüterregeringen, men at man skal opbygge et helt nyt apparat og køre et helt nyt system ind i håb om, at det er mindst lige så godt som det, der har fungeret indtil nu. Hvad angår bistanden til den tredje verden, står Danida for langt hovedparten.
Det eneste område, Danida ikke står for, er dér, hvor Danida ikke er i forvejen.
Det er i de udviklingslande, som ikke opfylder kravene til fattigdomsgrænse.
Der skulle man under alle omstændigheder have fået bygget noget nyt op, og da besluttede den daværende regering med CD, Kristeligt Folkeparti, De Radikale og Socialdemokratiet med støtte fra et flertal, i øvrigt også støtte fra erhvervslivet, at det skulle foregå i Miljøministeriet i et tæt samarbejde med Danida. Jeg mener, det har fungeret godt, men det er ikke ensbetydende med, at det ikke kan fungere bedre, og vi er selvfølgelig altid åbne over for forslag om bedre samarbejde og bedre arbejdsdeling, hvis det kan findes osv. Selvfølgelig skal vi være åbne over for det, men hr. Hald Madsen er altså så enstrenget, så enøjet, i sin argumentation, at han risikerer at blive kvalt i sin egen streng.
Lotte Bundsgaard (S), 1999-05-04:
I Socialdemokratiet forsøger vi at opretholde et rimelig afbalanceret forhold til de sanktioner, vi idømmer indsatte i vore fængsler.
Sanktionerne skal være både forebyggende, præventive og sikre en intakt retsfølelse i den danske befolkning.
Da vi ønsker, at alle tre elementer i sanktionerne skal være gældende, er vi ikke faldet i en grøft, der gør
, at vi er modstandere af fængselsstraf, men modsat tror vi heller ikke på, at hårdere straffe på barskere vilkår fører særlig meget godt med sig.
Vores udgangspunkt er, at den ideelle sanktion straffer den indsatte, men sikrer samtidig, at den indsatte kommer ud af den kriminelle løbebane og ind på vejen til et liv fri af kriminalitet.
Vi mener derfor ikke, at vejen frem er en stramning af sanktionerne over for de indsatte, der undviger fra de danske fængsler.
Vi mener, at reglerne i dag giver rig mulighed for at sætte ind med sanktioner over for indsatte, der er undveget fra fængslerne.
Justitsministeren har netop på glimrende vis i sin tale redegjort for, hvordan man efter individuel vurdering kan sætte ind over for en indsat, der er undveget fra fængslet. Jeg vil gerne fremhæve følgende: Det er i dag muligt, og det sker i de fleste tilfælde, at indsatte, der er undveget fra et åbent fængsel, overføres til et lukket fængsel.
Det får i dag konsekvens for prøveløsladelsen og overførsel fra lukkede til åbne fængsler, hvis en indsat har forsøgt at undvige.
Forskellen på den måde, der sanktioneres på i dag, og den måde, som forslagsstillerne ønsker, der skal sanktioneres på, er på mange måder, at vi i dag tager individuelle hensyn i stedet for at skære alle over en kam, som forslagsstillerne ønsker at gøre det.
Sidst vil jeg gerne nævne to dele af forslaget, hvor vi i Socialdemokratiet mener, at forslagsstillerne helt glemmer, at formålet med sanktionerne også er at sikre en resocialisering.
For det første foreslår forslagsstillerne, at det ikke skal være muligt at komme tilbage til et åbent fængsel, hvis man én gang på grund af undvigelser er overført til et lukket fængsel.
Forslagsstillerne mener altså, at den indsatte partout skal gå fra et lukket fængsel ud til friheden.
Her spiller forslagsstillerne med musklerne uden at overveje, hvilken konsekvens det vil få for det omkringliggende samfund, hvis de indsatte ikke langsomt sluses ud i samfundet igen.
For det andet foreslår forslagsstillerne, at den indsatte, der er undveget fra et lukket fængsel, ikke skal have mulighed for besøg eller mulighed for at deltage i aktiviteter uden for fængslet. I Socialdemokratiet tror vi ikke, at forslagsstillerne har overvejet, hvilken konsekvens det vil få for den indsattes mulighed for at opretholde et realistisk forhold til den omverden, den indsatte jo på et tidspunkt skal tilbage til igen.
Derudover vil denne straf ikke kun være en straf over for den indsatte, men i langt højere grad over for den indsattes eventuelle børn.
Vi kan derfor på baggrund af dette ikke tilslutte os det her beslutningsforslag.
Jens Vibjerg (V), 1999-05-04:
Det er jo netop det sidste, ministeren giver udtryk for, der er svært at leve med, og derfor er det, jeg håber, at ministeren vil kigge på det her under udvalgsarbejdet.
Der har jo netop ikke nogen steder i de papirer, jeg har set, overhovedet været tale om, at det skulle være sådan.
Det kan være sådan.
Og ministeren har adskillige gange under det udvalgsarbejde, vi havde, pointeret, at de taleksempler, opstillinger, der var i materialet, bare var regneeksempler.
Jeg har ikke kunnet finde nogen steder, hvor der står, at det absolut skal være gebyrfinansieret.
Der står, at det kan være gebyrfinansieret, og at det er op til amtsrådene at afgøre, om man ville lave en delfinansiering, eller hvordan man ville gøre det, og den opstramning her er jo så et indgreb i den amtskommunale selvforvaltning.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-05-04:
Jeg synes også, det er virkelig glædeligt, at det er virkelig glædeligt, at ministeren så hurtigt er kommet til besindelse på den her lille sag oven på, at det var umuligt at trænge igennem med fornuft; men her må vi da erkende, at dér var vi også under tidspres dér op til jul.
Kristeligt Folkeparti stemte imod det lovforslag, som vi nu retter på, fordi det var en del af »Vandmiljøplan II«-udmøntningen, som vi ikke ønskede at have noget medansvar for, og vi synes stadig væk, at det er forkert, at landbruget skal pålægges afgifter af det vand, der pumpes op til markvanding.
Derfor stemte vi imod.
Den her forbedring eller den her rimelige ændring stemmer vi selvfølgelig for, hvilket ikke gør, at vi totalt set tilslutter os princippet, men jeg synes, at det, man er nået frem til her, er meget fornuftigt.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 1999-05-04:
Da vor ordfører på området ikke kan være til stede i dag, skal jeg sige følgende: Der skal ikke herske nogen tvivl om, at Enhedslisten opfatter det her lovforslag som led i »Vandmiljøplan II« og som endnu et af regeringens mange knæfald for de borgerlige partiers kamp imod miljøforbedringer i Danmark. Miljømæssigt er det helt hen i vejret at fjerne et gebyr, som ellers kunne medvirke til at motivere industrien, landbruget og ikke mindst dambrugerne til at spare på deres vandforbrug og øge genbruget af vand.
Lovforslaget her er et klokkeklart eksempel på, hvad der går galt, når regeringen og SF prøver at føre miljøpolitik med den borgerlige lejr i Folketinget.
Da partierne bag »Vandmiljøplan II« i december 1998 vedtog at indføre det vandgebyr, som vi her taler om, gik Enhedslisten imod, fordi de almindelige vandforbrugere nu skulle betale for landmændenes forurening.
Folketinget brød hermed det ellers højt besungne princip
om, at forureneren skal betale
Men ét er selvfølgelig skåltalerne, noget andet er regeringens faktiske miljøpolitik, som mere og mere tilnærmer sig de borgerlige målsætninger.
For dog at bevare en smule troværdighed var gebyret sammensat således, at landbruget, industrien og dambrugerne også selv skulle bidrage til gebyret, ikke engang med så meget som fru Hansen, men dog med lidt.
Loven havde et miljømæssigt figenblad.
I dag fjerner vandmiljøplanens partier dette figenblad, og det er ikke noget kønt syn, vi ser, må jeg sige til miljø- og energiministeren.
Nu skal hele regningen overføres til fru Hansen, medens industrien, landbruget og ikke mindst dambrugerne fortsat kan bruge løs af vandet.
Dette lovforslag er en skamplet på regeringens miljøpolitik.
Enhedslisten stemmer blankt imod.
Jørgen Estrup (RV), 1999-05-04:
Det Radikale Venstres miljøordfører, fru Vibeke Peschardt, kan ikke være til stede i dag, så jeg har lovet at sige følgende på hendes vegne: Det Radikale Venstre er som bekendt en varm tilhænger af »Vandmiljøplan II«, som dette lovforslag er en udløber af.
Vi var også med til at støtte vedtagelsen af gebyrordningen her i salen i december måned sidste år, den ordning, som jo skal finansiere amternes udgifter i forbindelse med de påtrængende opgaver, der følger af loven om beskyttelse af drikkevandsressourcer og vandforsyningen.
Derfor kan man jo så føje til, at dette lovforslag har lidt at gøre med en pligtdans.
Ændringerne af gebyrordningen, som vi jo altså nu lægger op til med lovforslag nr. L 230, tager afsæt i de diskussioner, som fandt sted sidste år op til jul, og det konkrete talmateriale fra amterne, der nu foreligger, tager så også hensyn til de indvendinger, der var mod ordningen fra især dambrugernes side, og dermed er jo væsentlige problemer løst. På den baggrund kan Det Radikale Venstre støtte lovforslaget.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-05-04:
Jeg må sige, at denne sag er det rene forår for mig.
Da vi skulle vedtage den og nåede tredjebehandlingen, var jeg dybt bekymret for at stemme for, men vi skal jo selvfølgelig lige have baggrunden med, nemlig at det er en del af »Vandmiljøplan II«. Det er en del af en finanslovafklapsning.
og en gang imellem bliver man solgt om natten i sådan en situation.
Det er somme tider ærgerligt, men sådan er det.
Så forhandler vi den og snakker længe om den.
Vi laver en fordeling, og så skal vi huske én ting - altså hold op med det vrøvl om gebyrer og skat - nemlig at det afgørende er, at det er en opgave efter regning.
Det må vi erkende.
Det er amterne, der skal ud og lave et stykke arbejde, og vi har fået garanti for, og den må vi så håbe holder, ellers må vi kigge efter, at amterne laver denne opgave, holder regnskaberne hver for sig, slutter af og viser, hvad det har kostet.
Det skal nogle forbrugere så betale.
Det er nogle få øre, hvis to mennesker i en husstand måske bruger 100 m3 vand.
Det er ikke noget, der flytter så meget.
Men problemet er, at i de virksomheder, dambrug, der var tale om, er det ganske mange penge.
Der var eksempler på små dambrug med mand- og koneindtægt i størrelsesordenen 300.000 kr., som mistede op mod en fjerdedel af deres indtægtsgrundlag, og det var selvfølgelig ærgerligt.
Ministeren og embedsværket skal have ros for, at da fejlen var begået, var man var hurtig til at fremsætte et nyt forslag, som fik rettet de ting med grænsen på de 25.000 m3.
behøver at bruge dagen i dag til at stå og hyle op om, at den skulle have været anderledes.
Det synes jeg er fint.
Jeg synes, det er det rene forår, for jeg havde det skidt med at stemme for loven dengang, men jeg kendte ikke til eksemplerne.
Den er blevet rettet.
Det er flot.
Det skal man have ros for.
Og så ikke alt det der bøvl.
Svend Aage Fauerholdt (DF), 1999-05-04:
Det, der er fremsat her, nr. L 230, om, at man fjerner gebyrer, er jo ikke hverdagskost.
Vi har i Dansk Folkeparti utrolig mange gange peget på: Hvad forskel er der på gebyrer og skat?
Så ser vi her i dag, at man vil fjerne gebyrer.
Så skal vi selvfølgelig juble, og det gør vi også, for vi ved jo, at de virksomheder og de dambrug, som har et vandforbrug, som overstiger 25.000 m3, er gode aktiver her i Danmark og er med til at skabe masser af arbejdspladser.
Loven kunne udmærket været udformet sådan, at man stoppede med gebyrer for de virksomheder, som bruger over 25.000 m3, for det er stadig væk mange millioner kroner, man inddrager om året her.
Vi vil da under udvalgsarbejdet prøve, om vi ikke kan nå
frem til, at vi siger stop ved de 25.000 m3 for alle her i landet.
Vi går fortrøstningsfuldt ind i udvalgsarbejdet og vil selvfølgelig komme med det forslag under udvalgsarbejdet, at vi stopper gebyrtænkningen ved de tal, der er fremkommet i det her lovforslag.
Steen Gade (SF), 1999-05-04:
Jeg synes, hr. Jens Vibjerg er så negativ.
Hvad med lidt glæde over, at både Venstre og SF, der stemte for loven sidste gang, nu ser, at der var nogle fejl i den og reparerer dem?
Det synes jeg vi skulle glæde os over i fællesskab.
Hvis hr. Jens Vibjerg har brug for at sige på vælgermøderne ude i landbruget, at Venstre var meget, meget bedre end alle andre, dengang Venstre ved et uheld kom til at stemme for loven, så generer det ikke mig.
Jens Vibjerg (V), 1999-05-04:
Jeg synes nu, at hr. Steen Gade prøver lidt at vaske hænder, for havde hr. Steen Gade lyttet til de deputationer, vi havde i Folketingets Miljø- og Planlægningsudvalg, havde hr. Steen Gade lyttet til Venstre og for så vidt til en række andre borgerlige partier og ordførere, så vil det have stået lysende klart på det tidspunkt, at loven havde nogle skævheder.
Det er jo så efterfølgende lykkedes, og i dag er vi sådan set glade for, at det er kommet så vidt, men det havde jo været lettere, også for Folketinget, hvis vi havde løst problemet, da vi havde lovforslaget til behandling.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-05-04:
Fremskridtspartiet stemte imod gebyrloven, der blev vedtaget i december 1998.
Vi er fortsat af den mening, at vi har gebyrer nok i forvejen, så den var unødvendig.
Men et flertal har vedtaget noget andet, nemlig at der skal opkræves 92 mio. kr. om året i afgifter over de næste 10 år, så man kan få kortlagt vandforsyningen.
Det var vi uenige i, men der var et flertal, der har vedtog det.
Under debatten både i Miljø- og Planlægningsudvalget og her i salen under tredjebehandlingen påpegede jeg de store byrder, som landbruget og i særdeleshed dambruget ville blive udsat for.
Bl.a. havde jeg eksempler med på, at dambrugsejere ville miste op til 25 pct. af deres indtægter, hvis det, som blev vedtaget, stod ved magt.
Miljøministeren var så venlig under debatten at love at se på det her i det nye år, så den uretfærdighed kunne rettes.
Det vil jeg gerne sige tak til ministeren for at han har gjort, for hvis det andet havde stået ved magt, ja, så var det gået ud over mange dambrugsejere, der måske ikke kunne have overlevet.
Derfor vil Fremskridtspartiet selvfølgelig støtte det her lovforslag.
Men endnu en gang tak til miljøministeren for, at han tager det op, når der er nogle enkelte, der er kommet i klemme.
Vi støtter lovforslaget.