runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-16:
Hvis man mener, at barnets tarv - jeg er glad i øvrigt for, at der kom en forklaring på det historiske i det - ikke bliver varetaget af homoseksuelle forældre, så vil konsekvensen vel være, at man skal sætte de sociale myndigheder ind.
Det ved jeg at Venstre aldrig ville gøre i denne her sammenhæng.
Men det betyder jo også, at man har taget et skridt.
Det betyder altså, at man faktisk anerkender, at homoseksuelle forældre godt kan varetage barnets tarv, for hvis man ikke mente det, så ville man pudse de sociale myndigheder på dem.
Ville man ikke?
KL. 20.40 Så vil jeg sige til Dansk Folkeparti, at jeg ikke ved, hvor meget mening der er i overhovedet at diskutere det her, som jeg sagde tidligere, med Dansk Folkeparti, eftersom vi ligger for langt fra hinanden, når Dansk Folkeparti fortsat mener, at Gud forener os i ægteskabet, til døden os skiller, og at det er udgangspunktet.
Men jeg vil også sige, hvis jeg skal svare på spørgsmålet, at hvis der nu slet ingen lovgivning var, så ville folk, herunder homoseksuelle par, jo blot kunne tage børn til sig fra børnehjem, børn, som var efterladt til børnehjem.
Det ville være situationen, hvis der ingen lovgivning var.
Det vil sige, at dér, hvor vi aktivt vil gøre noget, er dér, hvor vi går ind og sikrer barnets tarv.
Det er dér, hvor vi siger, at der skal være krav om, at det kommer igennem en godkendelsesprocedure.
Så det aktive skridt ligger i beskyttelsen af barnets tarv.
Det ligger ikke i, at vi åbner op for, at homoseksuelle kan få børn, for hvis der ingen lovgivning var, så ville de jo blot kunne tage dem til sig.
Irene Simonsen (V), 2003-01-16:
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil spurgte i sin afsluttende tale, hvordan det kunne være, at Venstre før var gået ind for at tillade stedbarnsadoption også i homoseksuelle forhold. Hvis fru Pernille Rosenkrantz-Theil kigger tilbage i de referater, der ligger, så er der faktisk en helt klar og entydig forklaring på det.
Det er de enkelte tilfælde, der kan opstå, hvor man forestiller sig et par, hvor faderen og moderen går fra hinanden.
Faderen går måske ind i et homoseksuelt forhold, moderen dør.
Så skal der være en mulighed for, at barnet fortsætter i sine familierelationer, og at arv osv. kan foregå efter ordentlige forhold, så det barn har de samme arverettigheder, som hvis det var hos sine biologiske forældre.
Det var årsagen til, at Venstre på daværende tidspunkt gik med og stemte for det her forslag.
Jesper Langballe (DF), 2003-01-16:
Det er flere gange, sidst i fru Pernille Rosenkrantz-Theils sidste ordførerindlæg i denne her debat,
blevet sagt, at Folketinget eller staten ikke skal være oversmagsdommer, der bestemmer, hvilke former for samliv og familieliv man må have, og hvilke man ikke må have.
Jeg synes, at det i den her diskussion er at vende sagen fuldstændig på hovedet og gøre sort til hvidt.
For hvem er det, der er aktive forslagsstillere i den her sag?
Det, der er tale om her,
Når fru Pernille Rosenkrantz-Theil så siger: Hvorfor er en hel række ting så ikke forbudt, f.eks. at lesbiske kan blive befrugtet?
Jamen det er da, fordi Folketinget ikke tager udgangspunkt i, hvad vi nu kan gå ud og forbyde for folk, som de gør i forvejen.
Men man siger: Jamen lad folk selv om det.
Men her er der tale om, at Folketinget skal give de homoseksuelle par en gave og fortælle dem, at de nu kan noget, som er nægtet dem fra naturens hånd.
Folketinget skal så at sige gøre sig selv til skabergud, der laver virkeligheden om.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-01-16:
Det vil jeg give Enhedslistens ordfører ret i.
Lene Espersen (KF), 2003-01-16:
Det er jo nok en skuffelse for fru Line Barfod, men ministeren lægger ikke op til lovændringer på området.
Line Barfod (EL), 2003-01-16:
Jeg må sige til hr. Helge Adam Møller, at der er mange grunde til skilsmisser.
Nogle gange er det faktisk sådan, at begge eller kun den ene af forældrene mener, at det bedste for barnet er, at de bliver skilt, fordi det er for hårdt for barnet, at forældrene ikke har det særlig godt sammen, så det lever i et dårligt forhold.
Der er nogle voldelige forhold, hvor man kan sige, at det faktisk er bedre for barnet at bo sammen med en enlig mor eller en enlig far end i det voldelige forhold, og der kan være masser af andre grunde til, at det faktisk er bedre for barnet at leve i en anden familietype end lige en far og en mor og et barn.
Det altafgørende for, om et barn får en god opvækst, er, at der er nogle kærlige voksne, der tager sig af det barn og sørger for, at det barn får det bedst muligt og får mest mulig tro på, at det selv er noget værd.
Det afgørende er altså ikke, om der lige er en far og en mor, men at der er nogle kærlige forældre.
Jeg tror, det er meget vigtigt for de mange forskellige børn, der er i mange forskellige familier, at vi ikke siger herindefra, at nogle familietyper er bedre end andre familietyper, og derfor er jeg så bange for det, hr. Helge Adam Møller lægger op til: at vi blåstempler én slags og dermed siger, at de andre er dårligere.
Har hr. Helge Adam Møller slet ikke den bekymring?
Irene Simonsen (V), 2003-01-16:
Jeg kan starte med fru Pernille Rosenkrantz-Theil, som siger, at der ikke er fremkommet væsentlige argumenter, og så vil jeg gerne spørge: Hvad er barnets tarv?
For mig er det et væsentligt argument, og det er det, der har været tungen på vægtskålen her.
Der kan være meget rigtigt i - og det har også været med inde i mine overvejelser - at sige: Kan vi være med til at påvirke, at det her holder op?
Men samtidig melder der sig også spørgsmålet: Hvor mange børn skal lide, før det holder op?
Hvor mange børn skal udsættes for mobning, før hele billedet er vendt?
Ud over hvad jeg har læst i rapporter, er det jo også noget med, at man en gang imellem, når man er politiker, sådan lige skal gå ud og mærke, hvor vinden blæser hen
, og når jeg mærker den vind, der blæser, er den meget forskellig, afhængigt af, hvor i landet og i hvilken del af samfundet vi befinder os. Vi kan jo heller ikke herfra sige, at hvis det her skal være muligt, så skal de altså bosætte sig lige præcis i det her område, for det er faktisk det eneste sted, vi kan være sikre på, at et barn vil blive udsat for mindst mulig mobning.
Det kan vi ikke.
Det er ikke muligt.
Derfor siger jeg, at det her ikke er modent nu.
Vi er ikke klar til det endnu, for barnets tarv spiller den største rolle her, og det er det vigtigste.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-16:
Jeg synes stadig væk, jeg mangler den saglige begrundelse - og det gjorde de også i England, da de vedtog loven - for, at der skulle være tvivl om, om barnets tarv er varetaget. Jeg kan forstå, at der er kommet nogle e-mail-henvendelser.
Normalt ville jeg ikke lægge det til grund for min stillingtagen til lovgivning i Folketinget, at der er kommet nogle e-mail-henvendelser om et lovforslag.
Det, jeg ville lægge til grund, var, hvis der lå en undersøgelse, eller hvis man kunne tale om, at der var et bredt udsnit af befolkningen osv., osv.
Jeg synes ikke, man kan lægge til grund, at der har været henvendelser fra adoptivbørn.
Det kan jo være en række enkeltpersoner, der i øvrigt er medlemmer af Venstre og derfor er farvede ad den vej.
Line Barfod (EL), 2003-01-16:
Jeg tror, fru Irene Simonsen deler med alle os andre, at vi også er meget optaget af barnets tarv.
Udgangspunktet er at se på, hvad der er bedst for børnene.
Men det, vi når frem til, er et forskelligt resultat.
Fordi for nogle af os er det vigtigt, at de børn, som af en eller anden grund ikke kan være hos deres biologiske forældre, kan komme til nogle forældre, der kan tage sig godt og kærligt af dem.
Det er der indtil nu ikke nogen der har bestridt at homoseksuelle forældre kan være nøjagtig lige så gode til.
Det andet er så de mange børn, der er i homoseksuelle familier.
Hvis man bliver ved med at sige, at det er dårligt for dem at være i homoseksuelle familier, er det jo ikke noget under, hvis de fortsat bliver udsat for mobning.
Derfor vil jeg endnu en gang - for tredje gang nu - spørge fru Irene Simonsen, om ikke man kunne forestille sig, at man kunne være med til at sikre, at færre børn bliver mobbet, hvis vi her fra Folketinget siger, at vi mener, man kan have det nøjagtig lige så godt, når man er barn i en homoseksuel familie, som når man er barn i en heteroseksuel familie eller i en storfamilie eller hos en enlig, eller hvilke andre familieformer der nu findes.
Irene Simonsen (V), 2003-01-16:
Jeg synes, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil egentlig siger det ret tydeligt heroppe: Det her er ikke enkelt.
Det er ikke bare entydigt.
Der er mange vinkler i de her spørgsmål,
rigtig mange vinkler
Men jeg vil gerne understrege igen: Den vigtigste vinkel for mig er barnets tarv, og som politiker føler jeg et ansvar her.
Og er jeg det mindste i tvivl, og kan der drages den mindste tvivl om barnets tarv, så skal jeg tage det til efterretning, og det gør jeg.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-16:
Det behøver overhovedet ikke at være tilfældet
hverken for de svenske børn eller for de danske børn, for hvis en homoseksuel har adopteret sin partners biologiske barn, og partneren afgår ved døden, så vil vedkommende fortsat have forældremyndigheden også med sin kommende partner.
Så man kan overhovedet ikke med sikkerhed vide, om der faktisk er en biologisk forælder til stede.
Ikke desto mindre er det jo rigtigt, at man med sikkerhed kan fastslå, at såfremt det er et barn udefra, har det i hvert fald ikke en biologisk forælder tæt ved.
Mn skal også tage diskussionen om det med identitetsproblemer meget alvorligt.
Det er en diskussion, som jeg bl.a. har haft med formanden for en af adoptivbørnenes foreninger, som siger, at deres forening, som havde et seminar om emnet, simpelt hen delte sig i to.
Den ene lejr var af din opfattelse, den anden lejr var af den opfattelse, at netop det, at forældrene er homoseksuelle, gør, at de har større forståelse for det at leve som en minoritet i et samfund som det danske.
Det ville jo være så nemt, hvis adoptivbørnene kunne vise vejen frem.
Men det er desværre sådan, at adoptivbørnene ligesom medlemmerne her i Folketingssalen deler sig i to grupper og dermed ikke kan vise vejen frem.
Irene Simonsen (V), 2003-01-16:
Jeg vil sige til fru Pernille Rosenkrantz-Theil, at jeg har kendskab til den svenske rapport.
Nu er situationen en lidt anden her, for vi har også børn i Danmark, som af forskellige familiemæssige relationer har homoseksuelle par som forældre.
Men de har også en anden biologisk forælder ved siden af.
Så de har flere at identificere sig med.
Der kan være en biologisk mor eller en biologisk far et andet sted, så det vil sige, at det er nogle helt andre relationer. Det samme vil faktisk også være gældende i Sverige.
Her taler vi heller ikke om en undersøgelse, der går på en masse børn, der er kommet som adoptivbørn fra et fremmed land, og som i øvrigt, som jeg har sagt før i min ordførertale, i forvejen for en dels vedkommende har nogle identitetsproblemer.
Hvis de så skal have yderligere, bliver det endnu værre for dem.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-16:
Såvel ministeren som Venstres ordfører siger, at vi vil gøre det på denne her måde, for det er det, der bedst varetager barnets tarv.
Så vil jeg gerne spørge, om det slet ikke bringer Venstres ordfører i tvivl, at man i den svenske rapport konkluderer, at børn i homoseksuelle familier udvikler sig socialt - med ti streger under socialt - og psykisk på samme måde som andre børn.
Bringer det slet ikke Venstres ordfører i tvivl om, hvorvidt man måske skulle stemme for de her forslag?
Man kan kigge på England, som jeg ellers opfatter som måske det mest stive og mest konservative land på det her område, et land, hvor det stadig kan være en skandalehistorie, at et medlem af Parlamentet er homoseksuel.
Sådan et land vedtager en lovgivning med den argumentation, at vi på baggrund af undersøgelserne må erkende, at den eneste årsag til, at homoseksuelle ikke kan adoptere, er vores fordomme.
Der er nemlig ikke ét sagligt argument for, at børnenes tarv ikke er varetaget af homoseksuelle forældre.
Irene Simonsen (V), 2003-01-16:
Jamen så vil jeg skynde mig at svare fru Elisabeth Arnold.
I Venstres gruppe er der ikke fuld enighed, og vi vil stemme efter vores forskellige overbevisninger, og det vil vise sig hen ad vejen, hvordan stemmetallet er.
Måske endda en temmelig stor overvægt. Så taler vi om, hvad det er for incitamenter, der gør, at homoseksuelle gerne vil adoptere.
Det er jo sådan med os mennesker - jeg er ret sikker på, at det ved både fru Line Barfod og fru Anne Baastrup alt om; de er jo kvinder, der har en god indsigt også i mennesker, og i, hvordan vi arbejder inde i vores hoveder - at vi godt umiddelbart kan ønske at være forældre.
Det forstår jeg, og jeg forstår det ikke mindst som mor.
Jeg ville nødig undvære at være mor, for det er den bedste oplevelse, man kan have i sit liv,
Så jeg har fuld forståelse for det.
Men jeg vil stadig væk sige, at der er tilfælde, og det siger fru Line Barfod jo også, hvor hensigten er: Vi vil også gerne respekteres og accepteres mere.
Det er sådan nogle ting, der er.
Når man går og vejer frem og tilbage, er det ikke altid, man selv - det ved medlemmerne udmærket godt, det ved vi godt alle sammen - er klar over, hvor vægten ligger.
Hvad er det egentlig, der fylder mest?
Jeg er ret sikker på, at masser og langt størsteparten af de homoseksuelle par virkelig ønsker sig et barn, når de kigger sig omkring i deres omgivelser, hvor der er børnefamilier.
Så jeg har fuld forståelse for deres ønske.
Det kan jeg sagtens forstå.
Men vi kan ikke helt undslå os, at den anden del, altså også den med ønsket om respekt og accept, spiller en rolle.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-16:
Mit spørgsmål gik i al sin enkelhed ud på, at jeg gerne ville vide, om Venstres folketingsgruppe var enig i det synspunkt, som fru Irene Simonsen fremførte.
Så det mener jeg man meget hurtigt kan svare på.
Line Barfod (EL), 2003-01-16:
Fru Irene Simonsen sagde, at det jo kunne være, at når homoseksuelle kæmper for at få ret til at adoptere, så er det også, fordi de ønsker at blive anerkendt.
Det tror jeg da ikke der er nogen tvivl om, men det er der vel heller ikke noget galt i.
Det er da sådan set meget prisværdigt, synes jeg, at man kæmper for, at vi ikke i samfundet skal have de fordomme omkring homoseksuelle, for der er da allerede i dag mange børn, der lever i homoseksuelle familier.
Det kan være, at det er en, der har været gift, altså har været i et heteroseksuelt forhold først og har et barn derfra, eller der kan være andre grunde til, at man har et barn i forholdet.
Det er da vigtigt, at vi får fjernet de fordomme, der er, så de børn ikke bliver mobbet.
En af de måder, vi kan være med til at fjerne de fordomme på, er da bl.a. ved, at vi fjerner den diskrimination, der er i lovgivningen i dag i forhold til adoption.
Anne Baastrup (SF), 2003-01-16:
Jeg tror, fru Irene Simonsen er fuldstændig klar over, at forskellen mellem at have et liv med børn og have et liv uden børn er en meget, meget stor forskel.
Man kunne godt forestille sig, at homoseksuelle, der ønsker at adoptere et barn, simpelt hen bare gerne vil have det liv med børn omkring sig. Har fru Irene Simonsen overvejet det?
Irene Simonsen (V), 2003-01-16:
Jeg vil gerne starte med at takke både fru Elisabeth Arnold og fru Anne Baastrup for rosen, for det har virkelig været noget, jeg har overvejet meget.
Det er virkelig noget, jeg har tænkt meget over.
Meget af min jul er faktisk gået med det.
Og de har været der. Ja, vil jeg sige til fru Anne Baastrup, man gennemgår en grundig undersøgelse, selvfølgelig gør man det, om man kan være egnet til at blive adoptivforældre.
Men hvor meget undersøger man omgivelserne?
Det er jo netop dem, jeg også har vægtet i min tale, og som jeg også er bekymret over.
Alle omgivelserne omkring barnet samt den øvrige familie. Er der i forvejen problemer?
Vi ved, hvad et barns familierelationer betyder, både
bedsteforældre og onkler og tanter og nevøer og fætre og kusiner
Vi kender alle sammen til det.
Ved man, om der i forholdet er nogle konflikter, også med at der måske er et registreret partnerskab og en anden seksuel tilbøjelighed i det partnerskab?
Hvordan kan det påvirke barnet?
Bliver det også undersøgt ordentligt?
Der er mange ting, som vi skal tænke på i forhold til barnets tarv, synes jeg.
Det er rigtigt, at homoseksuelle oplever en diskrimination.
Det er jeg ikke spor i tvivl om at de gør, og der er faktisk en anden tanke, der har været inde.
Jeg skal ikke her postulere, at den kan være helt rigtig, men jeg har haft en tanke, der hedder: Når man nu ønsker det her, også fra homoseksuelle pars side, hvad er det så, man ønsker?
Man ønsker selvfølgelig at få et barn.
Man ønsker at blive forældre.
Men ønsker man ikke også det næste, som afføder det her, hvis denne her lovgivning bliver vedtaget, nemlig at nu er vi endnu mere accepteret og anerkendt?
Man kunne jo godt regne med, at det ønske også ligger der.
Og her skal vi igen ind og snakke om vægtskålen.
Hvad er det for et ønske, der er højest?
Hvad er det, vi vil med det her?
Desværre er der ikke mere tid til at svare de andre, så jeg må jo regne med, at de stiller spørgsmålene igen.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-16:
Jeg vil også indledningsvis rose fru Irene Simonsen for en meget velafbalanceret og meget gennemtænkt tale.
Der var der, så vidt jeg husker, to medlemmer af Venstres daværende folketingsgruppe, der støttede.
Resten af Venstres folketingsgruppe stemte imod.
I dag - nu så mange år efter -
tror jeg, at alle vil kunne se, at det ikke er så farligt; det har ikke undergravet samfundet.
Registreret partnerskab er noget, man møder i sin omgangskreds og hos kollegerne osv.
Det er noget, man kan tage forholdsvis afslappet på.
Derfor vil jeg gerne spørge fru Irene Simonsen, om Venstres folketingsgruppe er enig i det synspunkt, som fru Irene Simonsen fremlagde her.
Line Barfod (EL), 2003-01-16:
Fru Irene Simonsen talte pænt om, at hun ønskede at sige nej til forslagene, fordi adoption ville gå ud over børnene, der ville blive mobbet.
Nu kan man jo blive mobbet af mange forskellige grunde i skolen, og det kan man jo have forskellige indfaldsvinkler til: Hvad skal man gøre ved det?
En af mine grunde til, at jeg meget støtter det her forslag, er, at så kan vi gøre det mere normalt og vise, at det er fuldt lige så normalt og godt at være barn af et homoseksuelt par som af et heteroseksuelt par eller af en enlig mor eller af en storfamilie, eller hvilke andre familiemønstre folk nu har valgt.
Har fru Irene Simonsen overvejet, at vi ved netop at sende det her signal fra Folketinget om, at vi faktisk mener, at man kan have det godt som barn i en homoseksuel familie, derved kan være med til at påvirke de holdninger, der ligger til grund for, at nogle mobber?
Og så må man ellers sætte ind i skolen for at prøve at forebygge mobning, uanset af hvilken årsag det foregår.
Anne Baastrup (SF), 2003-01-16:
Det var en meget velovervejet og flot tale, fru Irene Simonsen her holdt.
Jeg vil godt spørge fru Irene Simonsen: I sin indledning, hvor fru Irene Simonsen jo ikke lægger skjul på, at homoseksuelle kan være lige så gode forældre som heteroseksuelle, skal fru Irene Simonsen også være opmærksom på, at man jo gennemgår en meget grundig undersøgelse, før man bliver godkendt som adoptant.
Det er det ene.
Det næste er: Har fru Irene Simonsen overvejet, at mennesker, der er homoseksuelle, i deres opvækst undertiden oplever en diskrimination, en oplevelse af at være en minoritet, og at de derved via de egenoplevelser i virkeligheden kan være bedre end heteroseksuelle par til at hjælpe deres barn i vej?
Jeg synes, det er en indvending, som jeg meget gerne vil have fru Irene Simonsen lige skal overveje.
Helge Adam Møller (KF), 2003-01-16:
Nej, det indrømmer jeg blankt.
Jeg snakker om, hvad der er det ideelle, og det er jo meget få gange her i tilværelsen eller i hvert fald i et mindretal af tilfælde, vi kan skabe det ideelle.
Det gælder jo på alle områder.
De fleste af os synes måske, det er det ideelle, at man ikke er overvægtig, eller at man ikke ryger, eller at man ikke drikker alkohol, osv.
Jeg ryger ikke, men jeg drikker alkohol.
Det kan da godt ske, at det var det ideelle, at man ikke gjorde det, men så må man leve med det lidt mindre ideelle, og det får man det bedst mulige ud af.
Men jeg hader den der politiske korrekthed.
Jeg anerkender, at fru Line Barfod mener, at det kan være akkurat lige så godt for et barn ikke at have sine egne forældre eller at leve med to mænd eller to kvinder eller en enlig far eller en enlig mor som at leve med sine egne forældre.
Det kan være godt og er også godt i mange tilfælde, men jeg vil bare hævde, at ud fra en ideel betragtning er det endnu bedre, hvis man har både sin far og mor - selvfølgelig under forudsætning af, at de ikke er alkoholikere eller tæver hinanden osv., men sådan lever de fleste familier jo heldigvis heller ikke.
Det er altså min holdning, og den behøver fru Line Barfod ikke acceptere, men blot anerkende, at den holdning har jeg.
Jann Sjursen (KRF), 2003-01-16:
Flere ordførere har tidligere i debatten - og nu også fru Lissa Mathiasen - henvist til især Sverige og også den undersøgelse, der er blevet foretaget i Sverige, som lagdes til grund for det svenske parlaments stillingtagen til spørgsmålet om registrerede partnere, der ønskede adoption.
Jeg synes, at det i den sammenhæng er værd at erindre sig, at den undersøgelse, der blev foretaget, og det arbejde, der blev gjort i den pågældende parlamentariske komité i øvrigt, var under meget stærk beskydning fra forskellige organisationers side.
Det var faktisk langt de fleste børneorganisationer i Sverige, som samlet set gik imod det, som den parlamentariske komité endte op med at anbefale, nemlig at registrerede partnere skulle kunne adoptere, og de gjorde det bl.a. med henvisning til, at de fandt, at den undersøgelse, der var foretaget i Sverige, ikke var solid nok, bl.a. fordi de deltagere, der blev brugt i undersøgelsen, selv havde henvendt sig for at deltage i undersøgelsen.
Jeg vil bare spørge, nu da fru Lissa Mathiasen lægger så stor vægt på den svenske undersøgelse, om det dog ikke er et lidt skrøbeligt grundlag, når man ser på hele beslutningsprocessen i Sverige, at hælde sit hoved lige præcis til den?
Lissa Mathiasen (S), 2003-01-16:
Vi kunne jo sådan set bruge meget tid på at stå og læse op af, hvilket afsnit vi nu synes, vi har lyst til at læse op af fra den undersøgelse.
Jeg vil kun sige det på den måde:
Jeg tror desværre, at mange af de børn, der oplever at blive adopteret, også oplever nogle kriser. De oplever nogle identitetskriser, som er barske.
Afgørende for de børn er at have en stabil familie omkring sig, som er i stand til at hjælpe dem, beskytte dem og støtte dem.
Det er faktisk det, der er udgangspunktet, og derfor har jeg gjort så meget ud af fra starten at lægge vægt på, at den godkendelsesprocedure, vi generelt bruger herhjemme, ikke skal ændres.
Så vil jeg godt sige, at jeg egentlig synes, det er lidt sølle, hvis vi står her og spørger om, hvad det dog er for et grundlag, man har brugt i Sverige, hvad det dog er for et grundlag, man har brugt i Storbritannien, at man egentlig har nedvurderet det så meget.
Jeg har tillid til det, og jeg vil sige, at det, der er afgørende, og som jeg fortsat har tillid til, er, at godkendelsesgrundlaget er i orden.
Så tror jeg faktisk, man har givet de børn den allerbedste forudsætning for at få en ordentlig opvækst, og det støtter vi fra Socialdemokratiets side.