runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-02:
Tak fordi ministeren gik ind i debatten på det her punkt.
Også tak til hr. Kent Kirk for synspunktet vedrørende mandatsøgning.
Jeg vil derfor gerne stille ministeren det samme spørgsmål: Ligger der deri, at regeringen også er indstillet på, når det er væsentlige spørgsmål og efter de samme retningslinjer, som gælder for Europaudvalget, at fremlægge et forhandlingsoplæg, altså søge mandat i Folketingets Europaudvalg, når det er væsentlige sager?
Så vil vi jo i hvert fald på det punkt have opnået et godt resultat, sådan som vi har ønsket gennem lang tid, og som vi også fremførte, da vi i maj havde behandlingen af Schengenaftalen.
Kent Kirk (KF), 1997-12-02:
Jeg vil også gerne takke justitsministeren for tilsagnet.
Jeg tror, det er meget, meget vigtigt, at vi har en procedure, hvor vi sikres, at vi kan fjerne myterne.
Der er nemlig nogle, der er meget interesseret i at skabe myter om det her, og derfor synes jeg, det er meget fornuftigt, at vi nu kan finde frem til den her samarbejdsform mellem regering og Folketing.
Nu skal vi så ikke prøve at skabe myter omkring mandatsøgning - det synes jeg hr. Keld Albrechtsen ligesom er på vej til - for
hvad er egentlig forskellen?
Altså hvis ministeren kommer i udvalget og fremlægger det, ministeren vil arbejde for, og hvis et flertal så siger til ministeren, at det synes vi ikke; vi synes, at politikken skal justeres på det og det område, så er jeg da overbevist om, at ministeren vil lytte til det, selv om ministeren ikke har søgt mandat.
Specielt når vi har den tradition her i Danmark, at vi næsten altid har en mindretalsregering.
Så lad os lige diskutere i underudvalget og med regeringen, hvad der er det klogeste.
Vi skal ikke begynde at gøre det til et stort spørgsmål.
Jeg kan ikke se substansmæssigt, at det er et stort spørgsmål.
Ole Stavad (S), 1997-12-02:
Jeg vil godt lige minde om, at det er fremgået - så vidt jeg husker det i dag, men i hvert fald tidligere - meget klart, at ministeren i maj ikke var bekendt med den pågældende rapport.
Derfor er det i hvert fald ikke noget forsøg på politisk at holde noget ude af en debat.
Så kan vi jo føre lange diskussioner, om det havde været rigtigt, vi havde set den, eller det var uden den store betydning.
Når jeg bad om ordet, så var det, fordi hr. Holger K. Nielsen sagde, han var modstander af et centralistisk system.
Derfor synes jeg, det er vigtigt at holde fast i, at det her jo er et system bygget op på et mellemstatsligt grundlag.
Og det er jo på sin vis noget af det, der rejses som hovedkritik. Et af modstandernes væsentligste kritikpunkter, som jeg hører det, er, at vi ikke har hånds- og halsret over de andre landes registrering, og at vi kun bestemmer suverænt over vores egen registrering.
Og hver gang der så måtte være nogle andre, der registrerer noget, vi ikke synes om, så er det, vi kan sige, at de som minimum skal overholde de fælles regler.
Men hvis de fælles regler er mindre restriktive end de danske regler, så kritiserer man fra modstanderside, som jeg har hørt det, det som et problem.
Men det er jo konsekvensen af det mellemstatslige samarbejde, hvor den enkelte stat har sin egen suverænitet.
Og det, der er vigtigt at holde fast i, er, at ingen danskere registreres af danske myndigheder, uden at det sker efter danske regler.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-02:
Jeg vil godt spørge hr. Holger K. Nielsen, om han vil bidrage til at prøve at opklare nogle af de tåger, som nu udspredes over Folketingssalen fra de herrer Kirk og Stavad.
For det første vil jeg godt spørge: Er det ikke korrekt, at det er sådan, at når Danmark har udleveret oplysninger til Schengensystemet, så kan de kopieres - som vi har set i aktivitetsrapporten det finder sted - af f.eks. tyske myndigheder?
De kan sendes ud på ambassader rundt omkring i verden.
Dér kan de ligge i halve og hele år.
Det vil sige, at oplysninger, som på det tidspunkt måske efter dansk lov skal slettes, ikke bliver slettet.
Næh, det er der tværtimod ikke, for de udleveres i store mængder og spredes over hele verden.
Så vil jeg gerne spørge hr. Kirk, undskyld, hr. Holger K. Nielsen, om ikke det er rigtigt, at danske statsborgere sagtens kan indlæses i Schengensystemet af andre landes myndigheder, og at der dermed ikke er dansk kontrol med de oplysninger, som forefindes om danske statsborgere.
Holger K. Nielsen (SF), 1997-12-02:
Med den form, debatterne har nu, er det en lidt bagvendt måde at skulle besvare det her på, men jeg kan da bekræfte hr. Keld Albrechtsens spørgsmål.
Til hr. Kent Kirk: Det er da rigtigt, at der er danske registre, som danske myndigheder kan sende videre.
Men der er da stor forskel på, om jeg udelukkende står i et dansk register, eller om jeg står i det her SIS-register.
Der er en meget stor forskel på, hvad oplysningerne kan blive brugt til, som hr. Keld Albrechtsen gjorde rede for.
Og der er det da af største vigtighed for mig som borger at kunne finde ud af, hvor jeg står henne, og hvilke oplysninger de har om mig i det pågældende europæiske register.
Så det er så sandelig en meget forskellig sag, om man udelukkende har et dansk registreringssystem, eller om der også er opbygget et europæisk registreringssystem.
Så et svar til hr. Kent Kirk om grænsekontrol: Det er rigtigt, at det er grænsekontrollen, som fjernes, men derved fjernes en meget væsentlig del af det, man forstår ved en grænse, og derfor er det ikke meningsløst at tale om, at grænsen langsomt forsvinder.
Det centrale for os her er, at når det sker, så er man nødt til at opbygge det her centralistiske registreringssystem.
Så siger hr. Kent Kirk: Bliver man alligevel ikke nødt til at have et samarbejde om bekæmpelse af international kriminalitet?
Jo, det er man da nødt til.
Men min pointe er, at dette samarbejde svækkes, når man fjerner grænsekontrollen.
Det svækkes.
Det bliver for det første ulige vanskeligere at bekæmpe den internationale kriminalitet.
Og for det andet er der masser af muligheder
Ole Stavad (S), 1997-12-02:
Først en advarsel til hr. Holger K. Nielsen: Jeg tror, det er uklogt ubeset at bekræfte ledende spørgsmål fra hr. Keld Albrechtsen.
Det kan man komme til skade ved.
Jeg må henvise til artikel 118, punkt a-h, om, hvilke forholdsregler man skal tage, og hvad man ikke må.
Da det er en kort bemærkning, kan jeg ikke nå at nævne det hele, men i punkt h hedder det: at hindre uautoriseret læsning, kopiering, ændring eller sletning osv. af personoplysninger.
Det vil sige, at man ikke må kopiere og strø oplysninger
rundt, som hr. Keld Albrechtsen lagde op til.
Og i punkt b siges der noget lignende.
Så det kan man ikke efter reglerne, og hvis der er nogen, der har gjort det, og hvis der er nogen, der misbruger det, så skal der tages hånd om det, kontant!
Men den dér med, at man bare kopierer 1 million navne og strør rundt på nogle ambassader, var bare sådan en vandrehistorie.
Kan vi ikke få dokumentation for sådan noget?
For hvis der er noget om det, så vil jeg sige, at så skal de danske tilsynsmyndigheder virkelig tage fat i det.
Og så til hr. Keld Albrechtsen
med hensyn til registrering af danskere i udlandet: Det er jo det, der er det mellemstatslige.
Vi kan sikre, at ingen danskere registreres af danske myndigheder, uden at det sker efter danske regler.
Men det har sådan set ikke noget med Schengen at gøre.
Uanset om vi er medlem af Schengen eller ej, så er det de udenlandske myndigheder, der beslutter, efter hvilke kriterier de registrerer uanset statsborgerskab.
Kent Kirk (KF), 1997-12-02:
Jeg vil gerne takke hr. Holger K. Nielsen for bekræftelsen, men er det ikke sådan i dag, at hvis en dansk statsborger, der er bosiddende i England, registreres i det engelske system - vi forudsætter så, at England er med i Schengensamarbejdet, det er de ikke, men lad os så sige Frankrig, det er et godt eksempel: Hvis en dansk statsborger, der bor i Frankrig, er registreret i det franske system, så kan vi da ikke forhindre, at de franske myndigheder vil overgive det til Schengensamarbejdet, selv om Danmark ikke var medlem. Det ville vi da ikke kunne.
Derfor er det afgørende her, hvad det er for nogle oplysninger, de danske myndigheder kan give videre.
Det er det afgørende.
mit udsagn tidligere.
Så siger hr. Holger K. Nielsen, at hvis nu han stod i det danske system, så ville det da være en stor ulempe, hvis det var sådan, at han så kunne komme videre i det europæiske system.
Jamen er det ikke rigtigt, at man kun kan komme videre i Schengen Informationssystemet, hvis det er sådan, man beskæftiger sig med grænseoverskridende kriminalitet eller andre ting, som er grænseoverskridende og bryder loven?
Det tror jeg da ikke hr. Holger K. Nielsen vil beskæftige sig med.
Til sidst: Når jeg synes, det er meget vigtigt, at vi taler om, at grænsen ikke er fjernet, så er det, fordi vi som konservative jo lægger megen vægt på, at grænsen ligger fast.
For det første synes jeg, man lige skal rette en misforståelse.
Der er jo ikke tale om, at vi fjerner nogen grænser.
Der er tale om, at vi fjerner en kontrol ved grænsen.
Det synes jeg er ret væsentligt man lige holder fast i.
Så drager man altså den konklusion fra hr. Holger K.
Nielsens side, at selv om man havde haft den kontrol ved grænsen, så kunne man måske have undgået at lave et internationalt samarbejde i form af kriminalitetsbekæmpelse.
Jamen er vi nu sikre på det? Har vi ikke også haft megen grænseoverskridende kriminalitet, mens vi har haft en meget kraftig grænsekontrol?
Jo, vel har vi så.
Derfor finder vi, at der under alle omstændigheder har været behov for, at man får lavet et internationalt samarbejde.
Og den eneste måde, man kan lave det internationale samarbejde på, hvis det skal være mellemstatsligt, er, at man er parat til at udveksle oplysninger med hinanden.
Og skal man udveksle oplysninger med hinanden, så er man også nødt til at lave et system, som kan fungere, og som kan kontrolleres.
Det er jo det, det hele går ud på.
Så jeg kan ikke rigtig forstå, at hr. Holger K. Nielsen kan drage den konklusion, som hr. Holger K. Nielsen gør. Så synes jeg også, der er en væsentlig oplysning, vi skal have frem, og derfor vil jeg gerne spørge hr. Holger K. Nielsen, om hr. Holger K. Nielsen ikke er enig med mig i, at hvis man kommer til at stå i Schengeninformationssystemet, så er det, fordi man i forvejen står i det nationale system.
Er det ikke korrekt?
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-02:
Tak til hr. Stavad, fordi han går ind i en lidt mere præcis begrundelse for, hvorfor Socialdemokratiet ikke kan støtte forslaget til vedtagelse.
Hr. Stavad ønsker ikke - og det er jo ærlig og klar snak - at der skal være kontrol med de hemmelige dele af Schengen, nemlig SIRENE og det SIRENE II-system, som nu er under opbygning.
Det var det, som jeg havde frygtet at der lå bag regeringens holdning, og som ministeren ikke direkte bekræftede, men som hr. Stavad nu direkte bekræfter.
Det synes jeg er et meget alvorligt problem.
Hr. Stavad mener ikke, det er nødvendigt at fastslå, at strengere nationale regler skal gå forud for SIS-regler.
Det er det, der ligger i det, og det håber jeg så at hr. Stavad også er enig i.
Så skal jeg blot sige om det sidste punkt til hr. Stavad, at selvfølgelig ønsker vi, at det danske Registertilsyn skal lave en gennemgribende analyse af det her, så vi selvstændigt her i Danmark har et beslutningsgrundlag at gå videre ud fra på et kvalificeret grundlag, og en sådan redegørelse har Registertilsynet endnu ikke været inde at foretage.
Bruno Jerup (EL), 1997-12-02:
Ja, der er jo i hvert fald det problem i lovforslaget, at det bygger på en præmis, som hører fortiden til, nemlig antagelsen om, at man kan definere personer som reelt enlige ud fra en meget klar norm.
Ministeren forholder sig ikke til så enkle spørgsmål som f.eks.: Kan man være reelt enlig og bo i kollektiv sammen med fire andre?
Kan man f.eks. som kvinde være reelt enlig og bo sammen med en mand, hvis de pågældende sådan set bare bor i et fælles hus og siger: Vi er to enlige personer?
Efter min opfattelse er svaret ja, men hvordan rummer ministerens indstilling og det her lovforslag overhovedet en mulighed for at imødekomme nye måder at organisere familier og boformer på?
Det er simpelt hen taget ud af fortiden at tænke på mennesker sådan, at hvis man lever under samme tag, nåh ja,
så er den ene nok forsøger for den anden eller omvendt, og sådan skal det være.
Det hører fortiden til, og derfor synes
jeg ikke, at ministeren forholder sig til nutiden, men laver lovgivning, som hører hjemme i fortiden.
Bendt Bendtsen (KF), 1997-12-02:
Lovforslagene nr. L 104 og L 107 tager begge udgangspunkt i Arbejdsskadeudvalgets betænkning fra 1994.
I Det Konservative Folkeparti er det en sag, som har optaget os meget.
Vi er enige i intentionerne om at nedsætte antallet af erhvervssygdomme, og når vi nu i dag taler om konstruktionen omkring AES, må vi sige, at vi så noget på det, da vi så, at det skulle ud af det, vi nærmest kalder privat regi.
Den umiddelbare refleksreaktion var nok, at vi ikke ønskede at fjerne noget, som i dag ligger i privat regi, og lægge det over i det offentlige system, eller noget der kan sammenlignes med en selvejende institution.
Men jo mere vi har gravet os ned i sagen og set, at det ikke bliver muligt at opretholde de nuværende udligningsordninger, som knytter sig til forsikring af erhvervssygdomme, så står vi over for en meget, meget vanskelig opgave, og vi skal have konstruktionen på plads inden den 1. januar 1999.
Det har vi vidst i lang tid.
Vi har som følge heraf fra Konservativ side også set lidt på, hvordan man tackler problemet i andre lande, i landene omkring os.
Og jo mere vi har orienteret os om erhvervssygdomssikring, jo mere er vægtskålen drejet over mod den foreslåede konstruktion af AES.
Der er helt særlige forsikringsmæssige problemer med erhvervssygdomme, og det fremgår også af de oplysninger, som er indhentet i sagen.
Erhvervssygdomme udvikler sig ofte over en årrække, og det er sjældent, at en enkelt arbejdsgiver kan udpeges, og derfor er der problemer med at fordele et ansvar i sådanne sager.
Vi er derfor umiddelbart positive over for at udskille erhvervssygdomsområdet, som det er skitseret i lovforslaget.
Og den nye konstruktion, Arbejdsmarkedets Erhvervssygdomssikring, ser fornuftig ud.
Vi får inddraget
arbejdsmarkedets parter.
Det er vi tilfredse med.
Vi har også noteret os, at der er indhentet høringssvar
fra Erhvervsministeriets testpanel.
Det vil vi gå hjem og få læst godt og grundigt i forbindelse med udvalgsbehandlingen, og vi vil også stille nye spørgsmål i forhold til administrationen.
Så alt i alt vil vi i dag fra konservativ side melde ud, at vi er positive over for lovforslaget, som i dag er i socialministerens regi.
Derimod har vi kritiske bemærkninger
Anne Baastrup (SF), 1997-12-02:
Jeg er fuldstændig enig med de foregående ordførere i, at det her lovforslag er ekstremt kompliceret, ekstremt besværligt lavet.
Jeg er også bekendt med, at arbejdsmarkedets parter og de involverede ministerier har brugt adskillige år af deres liv på at komme frem til det.
Jeg vil blot rette en åbenbar misforståelse, som hr. Jan Petersen kom med, og som de to efterfølgende ordførere fulgte lidt op på: Det her lovforslag er ikke nødvendigt.
Vi kan godt fortsætte med den nuværende ordning den 1. januar 1999.
Det kommer bare til at koste arbejdsmarkedets parter, herunder især Dansk Arbejdsgiverforening og SALA, et sted mellem 1 og 6 mia. kr. Men vi kan altså lade være.
Derfor er det meget, meget vigtigt for mig som ordfører for SF at understrege, at SF godt vil være med til det her lovforslag under forudsætning af, at også L 107 går igennem med det dér meget, meget usle økonomiske niveau, der i øvrigt er.
Nu hvor vi i øvrigt har arbejdsskadelovgivningen til behandling, er det måske også vigtigt, at vi benytter os af lejligheden til at se på spørgsmålet om spontant opståede løfteskader.
Sagen er jo den, at de anerkendte sager, der har været på dette område, er forsvindende lille.
Det er i princippet rart at få ret, som SF påpegede, da vi gennemførte lovgivningen, men i den her konkrete sag er det altså træls. SF vil derfor benytte sig af det her lovforslag til at undersøge, om det ikke er muligt, at vi kan få gennemført et ændringsforslag, så vi kan få anerkendt de spontant opståede arbejdsskader, som opstår pga. pludselige løft, sådan som vi i og for sig lagde op til, dengang vi gennemførte det pågældende lovforslag.
Dorit Myltoft (RV), 1997-12-02:
Det er et forslag, som har været længe undervejs med mange svære drøftelser.
Det Radikale Venstre har deltaget meget aktivt i alle årene ud fra ønsket om, at det skulle lykkes det danske samfund at få minimeret allerede kendte arbejdsbetingede erhvervssygdomme, men også forebygge og undgå nye, hvor museskader jo er et eksempel på dette.
De erhvervsbetingede sygdomme koster umådelige menneskelige lidelser for den sygdomsramte og dennes familie.
Det er dyrt for danske virksomheder, når gode medarbejdere får mange sygedage, og endelig er det dyrt for det danske samfund både i det primære sundhedssystem og i sygehusvæsenet.
Derfor skal vi sætte ind på så mange fronter som overhovedet muligt i bestræbelserne på at forbedre arbejdsmiljøet.
Det er i dette lys, at dette og det følgende lovforslag skal ses.
Lovforslaget om AES beror på, at arbejdsmarkedets parter inden for en rammelovgivning får ansvaret for systemet.
AES skal forestå den fremtidige administration af den sikringsordning, der skal dække de fremtidige udgifter, der
er forbundet med ydelser vedrørende lovpligtige erhvervssygdomsforsikringer
AES får således til opgave at fastsætte og opkræve bidrag fra arbejdsgiverne til at dække udgifterne ved erhvervssygdomme inkl. pludselige løfteskader.
AES inddeler arbejdsgiverne i en række lukkede økonomiske kredsløb, branchegrupper.
Disse branchegrupper, arbejdsgiverens beregnede antal fuldtidsansatte og de forventede udgifter vedrørende den pågældende arbejdsgiver danner grundlaget for bidragsfastsættelsen.
Det Radikale Venstre håber, at dette forslag sammen med andre vil medvirke til en meget større motivation og en høj grad af medansvarlighed hos arbejdsmarkedets parter over for at forebygge arbejdsskader og erhvervssygdomme.
Vi vil på denne baggrund tilslutte os forslaget.
Annette Just (FP), 1997-12-02:
Da mit partis orfører desværre ikke kan være til stede, vil jeg blot sige, at Fremskridtspartiet selvfølgelig går ind for, at erhvervslivet skal gøre sit bedste for, at der ikke opstår arbejdsskader, at der ikke sker erhvervsulykker eller opstår erhvervssygdomme.
Men helt ærlig: Det her er et ret kompliceret stykke papir.
Man har lavet en rapport for 5 år siden, og så har man siddet og diskuteret og diskuteret og diskuteret.
Jeg ved godt, at det er blevet sagt, men jeg vil gentage det: Derefter blev lovforslaget fremsat den 26. november, og så skal det absolut førstebehandles i dag.
Det er en smule for ikke at sige meget uansvarligt.
Jeg ved ikke, hvornår man har den tekniske gennemgang i Socialudvalget, men jeg ved, at i Arbejdsmarkedsudvalget har man den tekniske gennemgang af de to forslag i morgen, altså efter førstebehandlingen.
Det kan ikke siges at være særlig hensigtsmæssigt for sagligheden.
Så jeg vil for én gangs skyld sige: Ved ikke på nuværende tidspunkt.
Det tror jeg nok i virkeligheden er det mest saglige, man kan gøre på nuværende tidspunkt.
Karen Jespersen (V), 1997-12-02:
Jeg vil gerne takke for den meget brede tilslutning, der har været til lovforslaget her.
Jeg mener, det er utrolig vigtigt, at vi sørger for, at de offentlige ydelser og tilskud kun går til dem, som disse ydelser og tilskud er tiltænkt.
Det er et fornuftigt værn omkring de offentlige midler, som der jo er god efterspørgsel efter på mange områder, og hvad man ikke bruger ét sted, kan man jo så enten bruge et andet sted, eller man kan bruge det til at nedbringe statens gæld.
Noget andet er, at det er stødende for den øvrige befolkning og for opbakningen til de sociale ydelser, hvis man oplever, at de bliver misbrugt, og at mennesker, som de ikke var tiltænkt, kan få ydelserne, f.eks. at mennesker, der ikke er reelt enlige, alligevel får børnetilskud, som om de var enlige.
Derfor mener jeg, at det her er et godt forslag, for vi ved fra konkrete kommuner, at det kan begrænse antallet af dem, der får de her tilskud, selv om de ikke er reelt enlige, uden at det bliver et meget omfattende bureaukrati, som går så tæt på folk, at man overskrider en grænse til privatlivet.
Det være sagt til hr. Bruno Jerup, der hidsede sig vældigt op over, at det her var bureaukrati, og det var snagen i borgernes private forhold.
de tilskud, er en rimelig fornuftig og meget neddæmpet kontrolforanstaltning.
Jeg kan altså ikke se nogen idé i, at man skulle acceptere, at folk får ydelser, som egentlig ikke er tiltænkt dem.
Men der er jo slet ikke tale om det, som hr. Poul Nødgaard luftede, at der sådan nærmest skulle være et vagtværn og overvågningsteams.
Jeg læste i en britisk avis i går, at dér opererer man faktisk med noget, der hedder surveillance teams, som laver skjulte videooptagelser af folk osv. osv., og det er jo noget, der ville være dansk mentalitet overordentlig fremmed.
Når hr. Poul Nødgaard så spørger, hvordan man når frem til beløbet på de 63,4 mio. kr., altså en besparelse på omkring 60 mio. kr., så bygger det på erfaringerne fra de kommuner, der har denne her praksis med at sende et brev ud til borgerne; det er et skønnet gennemsnit af, hvilken besparelse de kommuner har opnået.
Det er klart, at det er et relativ løst skøn, men tallet er altså simpelt hen baseret på tal fra de konkrete kommuner.
Hr. Poul Nødgaard spørger så, hvorfor vi ikke bare kan skrive et venligt brev til kommunerne og få dem selv til at sende den skrivelse til borgerne.
Det vil altså sige, at de kommuner, der gør det, har forskellige andre bevæggrunde til at gøre det; men det er svært at få kommunerne til at gøre den slags, når de ikke selv har en økonomisk fordel af det.
Så jeg synes, det er et forslag, der medfører en besparelse på en yderst rimelig og fornuftig måde.
Jens Løgstrup Madsen (V), 1997-12-02:
Jeg har to spørgsmål til ministeren.
Det ene er i og for sig bare en konstatering.
Ministeren taler om status quo, men det, der vel rettelig er tale om, er, at man ændrer systemet fra, at erhvervssygdomme i dag fungerer i en eller anden form for forsikringsregi med en masse omfordeling og andet, til ikke længere at være en forsikringsordning.
Jeg vil gerne have, at socialministeren fastslår, at det system, vi nu indfører for erhvervssygdomme, ikke er en forsikringsordning, for jeg kan forstå på den sprogbrug, man bruger, at man bevidst taler om en sikringsordning og ikke om en forsikring.
Det andet spørgsmål må have ligget til grund for det meget grundige udvalgsarbejde, der er foregået, inden vi har set det her lovforslag: Hvilken status har selve lovforslaget og det bidrag, som virksomhederne skal betale?
Er der tale om en skat eller en ikkeskat?
Da man har været igennem de overvejelser, så ved jeg ikke, om vi allerede nu kan få at vide af ministeren - også da det åbenbart haster lidt - hvad det er for nogen begrundelser, som regeringen lægger vægt på, når regeringen mener, at der ikke er tale om en skat.
Karen Jespersen (V), 1997-12-02:
Jeg vil meget gerne have, så udvalget kan få den helt korrekte begrundelse, at vi sikrer, at vi i besvarelserne til udvalget får inddraget Skatteministeriet, sådan at udvalget med det samme kan få den rigtige tekniske forklaring i forhold til spørgsmål om skat/ikkeskat og i forhold til, at det ikke er en forsikring, men netop en sikringsordning, som hr. Løgstrup Madsen meget rigtigt har registreret at det også hedder i forslaget.
Men igen: Det er et forslag, som også er ønsket af arbejdsmarkedets parter, fordi man ellers kan få problemer med det skadesdirektiv, der ligger, og derfor kan man sige, at det, som jeg sagde før, ikke er et politisk forslag, men et forslag, som giver vores erhvervsliv nogle bedre vilkår.
Jeg vil også mene, at vi i Socialudvalget har brug for at diskutere, hvordan man gør det så gennemskueligt og forståeligt, og hvordan man sikrer, at regelsættet også er så teknisk korrekt som muligt.
Så jeg vil foreslå, at vi tager de her definitionsspørgsmål i udvalget i stedet for her i Folketingssalen.