runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-26:
»Mener ministeren, at euromodstandere som professor i økonomi, cand.polit. Gunnar Thorlund Jepsen, professor i økonomi, cand.polit. Søren Kjeldsen-Kragh, professor i økonomi, dr.polit. Hans Aage, professor i historie, ph.d. Bent Jensen, professor i virksomhedshistorie, ph.d. Ole Lange, statens tidligere forligsmand, cand.polit. Mette Koefoed Bjørnsen, tidligere toprådgiver i Statsministeriet, cand.polit. Henning Gottlieb, lektor i økonomi, cand.polit Lise Lyck, lektor i økonomi, cand.polit. Henrik Kureer, advokat, cand.jur. Ole Malmqvist og lektor i statsvidenskab, ph.d. Mads Qvortrup er uvidende personer, som af rent følelsesmæssige årsager anbefaler at holde fast i kronen og stemme nej til euroen?« Skriftlig begrundelse
Regeringen har adskillige gange antydet, at modstandere af euroen typisk er mennesker uden stor indsigt, som af rent følelsesmæssige grunde er imod alt nyt - og også imod at erstatte kronen med EU's enhedsvaluta, euroen.
Der er imidlertid mange højtuddannede og indsigtsfulde personer, som er stærkt imod euroen, eksempelvis de i spørgsmålet anførte, som i øvrigt alle er medlemmer af Nationernes Europa - EF-tilhængere imod mere union.
Regeringen og ministeren har mange gange i debatten om at afskaffe den danske krone til fordel for EU's enhedsvaluta, euroen, slået på, at de, der er imod den, de, der vil holde fast i kronen, er følelsesmæssige personer, er folk, der ikke har så meget indsigt, mens de, der vil have den europæiske fællesvaluta, virkelig har indsigt, har økonomisk viden.
Det er baggrunden for spørgsmålet, som jo indeholder en lang række personer, professorer i økonomi, lektorer i økonomi, folk med dyb indsigt i tingene, som anbefaler et nej.
Mener ministeren, at de gør det ud fra rent følelsesmæssige betragtninger?
Marianne Jelved (RV), 2000-04-26:
Jeg vil gerne afvise, at regeringen har - og jeg citerer fra begrundelsen til spørgsmålet - »adskillige gange antydet, at modstandere af euroen typisk er mennesker uden spor indsigt, som ud fra rent følelsesmæssige grunde er imod alt nyt - og også imod at erstatte kronen med EU's enhedsvaluta, euroen.«
Dette afviser jeg.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-26:
Det er jeg da meget glad for, for det er da det indtryk, jeg i hvert fald har fået, når jeg har været rundt i landet.
Andre har fået det samme indtryk.
Derfor er det rart, at økonomiministeren i dag klart kan afvise, at de, der siger nej til euroen og altså ønsker at holde fast i den danske krone - formentlig fordi de synes, den har været en fantastisk succes, og at der ingen grund er til at afskaffe den - meget vel ikke bare kan have følelser med, men altså også kan have indsigt og fornuftsmæssige betragtninger ikke bare på det politiske område, men også på det nationaløkonomiske område.
Det siger jeg tak til ministeren for.
Ja tak, men det håber jeg da man noterer sig på dagbladet Børsen og på Politiken og Berlingske Tidende og Morgenavisen Jyllands-Posten og alle de andre steder, hvor de dér antydninger kommer ud.
De er jo alle sammen jasigere, altså ja til euroen og nej til kronen, og kommer med disse antydninger, som også er kommet fra regeringen.
Det er det indtryk, en stor del af befolkningen har, og det har jeg og mange andre politikere, som helt rigtigt - det er det, vi skal - bevæger os uden for murene her.
Det indtryk har vi.
Men det er altså nu dementeret af regeringen.
Det er ikke sådan, at vi, der ønsker at holde fast i kronen, er dummere, har en ringere indsigt eller er mere følelsesbetonede mennesker end de, der bare siger ja.
Marianne Jelved (RV), 2000-04-26:
Jeg har gentagne gange, bl.a. her fra denne plads
- også på hr. Frank Dahlgaards spørgsmål - adskillige gange sagt, at når Danmark og de danske vælgere skal til folkeafstemning den 28 september 2000, så skal der tages politisk stilling til, om der skal siges ja eller nej.
Det handler om at træffe en beslutning, og det gør man selvfølgelig ud fra den overbevisning, man har; alt andet ville være forkert.
Det, man tager stilling til, er et ganske konkret spørgsmål, og det er en politisk stillingtagen.
Folkeafstemninger er et politisk instrument i demokratiet.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-26:
Ja, nu hæfter jeg mig jo ved, at ministeren er meget spagfærdig med hensyn til at angribe modstanderne i dag.
Det er en ny tone.
Og jeg vil godt spørge ministeren, om det er udtryk for - hvad jeg da håber - at ministeren måske har fortrudt de voldsomme udfald, som ministeren kom med for et par dage siden imod modstanderne, hvor ministeren bl.a. hævdede, at modstanderne ønskede at snakke om alt muligt andet, og hvor ministeren ligefrem antydede, at det kunne blive tvivlsomt, om man en anden gang skulle holde flere folkeafstemninger.
Nu forstår jeg, at ministeren siger, at folkeafstemninger er en god og demokratisk ting.
Så jeg vil bare bede ministeren bekræfte, at det altså er en helt anden tone og en langt mere saglig tone, vil jeg da sige, som ministeren har på i dag.
Jeg tror ikke rigtig, at ministeren helt opfattede essensen i mit spørgsmål, for det, som ministeren jo antydede, i hvert fald sådan som det var citeret, var jo, at ministeren mente, at modstanderne havde en taktik gående ud på at snakke om alt muligt andet end det, der skulle til folkeafstemning.
Det mener jeg ikke ministeren har ret i, tværtimod.
Vi havde f.eks. rejst spørgsmålet om undermineringen af den sociale velfærd, som efter vores opfattelse hænger nøje sammen med eurospørgsmålet, men det mener ministeren ikke det gør.
Det er vi så uenige om.
Jeg opfattede bare ministerens melding i dag til spørgsmålet om folkeafstemninger sådan, at ministeren måske havde fortrudt sine noget ubesindige udtalelser eller nærmest trusler om, at hvis modstanderne blev ved med at kritisere og f.eks. drage spørgsmålet om den sociale velfærd ind i debatten om euroen, hvor den jo helt sikkert efter min mening hører hjemme, så ville ministeren true med, at der ikke skulle være folkeafstemninger fremover.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-04-26:
Regeringen er selvfølgelig meget opmærksom på, hvad Europarådets Parlamentariske Forsamling drøftede og vedtog den 6. april 2000 om Ruslands håndtering af Tjetjenienkrisen.
Såkaldte statsklagesager, som hr. Søren Søndergaard omtaler,
anlægges, når alle andre muligheder og alle andre reaktioner inden for de nationale retssystemer eller i det internationale samarbejde må anses for at være utilstrækkelige. Det kan ikke udelukkes, at man kan komme dertil, men det skal dog noteres, at Rusland nu har accepteret et forslag fra FN's Menneskerettighedskommission om at etablere en undersøgelseskommission.
Det vil jeg komme nærmere ind på i mit svar på det andet spørgsmål fra hr. Søren Søndergaard.
Lad mig understrege, at den undersøgelseskommission, som Rusland har accepteret nedsat, skal være bredt sammensat og uafhængig, ikke international, men bredt sammensat og uafhængig.
Marianne Jelved (RV), 2000-04-26:
Regeringen har ikke antydet eller slået på, at de, der erklærer sig imod, at Danmark deltager i den fælles valuta, gør det af rent følelsesmæssige grunde og uvidenhed.
Jeg ved ikke, hvor der er baggrund for den slags antydninger, og det er misbrug at antyde, at regeringen gør den slags ting.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-04-26:
Absolut.
Lad mig minde om, at Europarådets Parlamentariske Forsamling jo altså så en proces fra april og frem til juni måned for sig.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2000-04-26:
Formålet med dagens beslutningsforslag er i og for sig positivt, nemlig at sikre forbrugerne størst mulig tryghed ved at sørge for autorisation til de resterende optikere, der ikke har den grundlæggende teoretiske uddannelse, og hvis midlertidige autorisation nu er udløbet. Autorisationsordninger gør det lettere for forbrugere at identificere optikere, samtidig med at en autorisation er ensbetydende med, at det offentlige indestår for pågældende optikers uddannelsesmæssige kvalifikationer.
Når det er sagt, så kan Socialdemokratiet alligevel ikke støtte forslaget.
Som ministeren også var inde på, fik den omhandlede gruppe allerede i 1994 en midlertidig autorisation, der især havde til formål at sikre, at de optikere, der ikke havde det uddannelsesmæssige forhold i orden, kunne få dette ved at følge særligt tilrettelagte kurser i en 5-årig periode.
Problemet var blot, at ingen af optikerne reelt tog imod tilbudet.
Årsagerne hertil kan være mange, men det ændrer ikke på det faktum, at vi i dag står med samme problem som for 5 år siden.
Ministeren har af sundhedsfaglige grunde afvist at give autorisation til de omhandlede optikere.
Dette er dog ikke ensbetydende med, at de 30 personer lades i stikken. Ministeren har således, kunne vi forstå, tilbudt at gå ind i en nærmere vurdering af restgruppens individuelle kvalifikationer med henblik på en autorisation som optiker.
En række modeller, der skal sikre de omhandlede optikeres faglighed, bør kunne findes, og ministeren, kunne vi også forstå, vil efter første behandling vende tilbage til Sundhedsudvalget med et nærmere forslag til en mulig overgangsordning for restgruppen, og det er vi i Socialdemokratiet tilfredse med.
På den her baggrund kan Socialdemokratiet ikke støtte nærværende beslutningsforslag.
Brian Mikkelsen (KF), 2000-04-26:
Da den konservative ordfører, fru Henriette Kjær, ikke kan være til stede, skal jeg på hendes og Det Konservative Folkepartis vegne sige følgende: Vi er i Det Konservative Folkeparti indstillet på at finde en løsning for de ganske få personer, der ikke i forhold til nuværende lov har opfyldt betingelserne for at få varig autorisation som optikere. Da disse personer har haft virke som optikere i mange år, går vi ud fra, at de er fuldt ud kompetente til at varetage de opgaver, optikere nu har.
Vi synes ikke, det er rimeligt at udelukke denne lille gruppe fra at opnå varig autorisation.
Det er lidt underligt, at de er gode nok til at passe deres job som optiker den ene dag, men ikke gode nok den næste dag.
De har så haft muligheden for at følge et 2½-års langt uddannelsesforløb i dagtimerne, men det er jo nærmest umuligt, når man er selvstændig erhvervsdrivende og skal passe sin butik.
Det samme gælder mulighederne for at ansætte en autoriseret optiker.
Det kræver, at butikken har en vis størrelse og omsætning, så det er ikke en mulighed, der står frit for alle. Vi håber derfor, ministeren vil vise sig en smule fleksibel.
Jeg kunne også høre af ministerens tale her, at man er villig til at tage diskussionen op og sikre de personer, det drejer sig om.
Med hensyn til skadessynspunktet står der i bemærkningerne til lovforslaget fra 1994, at set fra et skadessynspunkt er behovet for en autorisationsordning for optikere derimod ikke specielt stort, og man begrunder autorisationsordningen med, at det ud fra en forbrugersynsvinkel er hensigtsmæssigt.
Det er vi også enige i.
Lovgivningen skal heller ikke være så ufleksibel, at den uden særlig tungtvejende argumentation fratager folk deres levebrød.
Som sagt håber vi på velvilje fra ministeren.
Anni Svanholt (SF), 2000-04-26:
Formålet med at give optikere autorisation i 1994 var at få øget forbrugernes sikkerhed både med hensyn til briller og med hensyn til kontaktlinser, og SF støttede i sin tid det forslag og lagde vægt på autorisationen.
Men der blev jo også i den forbindelse indsat nogle overgangsbestemmelser, hvor de personer, som ikke har den uddannelse, men som i de sidste 10 år før lovens ikrafttræden havde været beskæftiget som optiker, for en periode af 5 år efter lovens ikrafttræden kunne fortsætte med at udføre almindelig optikervirksomhed.
Der bliver hermed givet den overgangsordning, som gav en årrække til at tilpasse sig og få tid til at gennemføre f.eks. efteruddannelsen med henblik på at kunne opnå varig autorisation.
og vi ved jo også, at fra 1. juli 1977 blev det muligt at tage en ren optikeruddannelse.
Efter lovens vedtagelse i 1994 er det blevet sådan, at der vel er knap 1.700 autoriserede optikere i dag.
Tilbage er en lille gruppe, hvis autorisation er udløbet, men vi synes, der er givet mange muligheder. Der er tilbudt uddannelse, har jeg forstået, der er tilbudt kurser af forskellig art, som også kunne tilpasses de vilkår, de enkelte har i dagligdagen,
men de er ikke blevet gennemført.
Vi lægger megen vægt på hensynet til forbrugernes sikkerhed, og at det sikres, at der står respekt om autorisationen, og derfor kan vi ikke støtte det forslag, som ligger her.
Men som ministeren fremførte, synes vi også, det måske kunne være hensigtsmæssigt at få foretaget en individuel vurdering, for man kan vel ikke udelukke, at nogle personer i den pågældende gruppe efter en nærmere vurdering viser sig at have den fornødne faglighed.
Hvis man foretog en nævnsbedømmelse, kunne det måske også give anledning til, at nogle kunne få en supplerende uddannelse med henblik på at opnå autorisation, så den mulighed og den vurdering imødeser vi meget gerne.
Klaus Kjær (DF), 2000-04-26:
Da Dansk Folkepartis ordfører på sundhedsområdet, fru Birthe Skaarup, ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne fremsætte følgende bemærkninger til beslutningsforslaget:
Vi ønsker med dette forslag til folketingsbeslutning
sammen med Venstre, De Konservative, CD og Frihed 2000 at sikre de optikere, der har arbejdet i en lang årrække med deres fag, men ikke har bestået en uddannelse som optiker.
Det er helt klart et problem, når dygtige og samvittighedsfulde optikere ikke kan arbejde med deres fag, til trods for at de gennem en lang årrække har virket som selvstændige optikere og erhvervsdrivende.
Denne gruppe, som i forbindelse med lovvedtagelsen i maj 1994 fik dispensation
fra de gældende regler om autorisation,
Det er sværere, end man forestiller sig, at drive et enmandsfirma og samtidig gennemgå en uddannelse, og ydermere har denne gruppe allerede en uddannelse qua deres nuværende stilling samt en håndværksmæssig uddannelse som finmekaniker eller instrumentmager.
Derfor må der efter vor opfattelse findes nogle lempelige ordninger for denne lille gruppe, eventuelt
nogle grundlæggende kurser, hvor der eksempelvis er mødepligt, dog uden at de pågældende skal op til en eksamen.
Dansk Folkeparti har stor forståelse for, at det er tidskrævende at være indehaver af en optikerforretning, og såfremt man derudover skal følge et langt uddannelsesforløb, er faren for, at man mister sin kundekreds, som konstant skal vedligeholdes, til stede, eller også kommer indtjeningen i fare. Vi anbefaler, at der findes en løsning på problemet, for det er jo beskedent.
Det er desuden erfarne optikere, denne gruppe omfatter, og de udgør bestemt ikke noget sundhedsfagligt problem, så derfor anbefaler vi naturligvis forslaget.
Annie Lunde Hansen (CD), 2000-04-26:
Da CD's ordfører på området ikke kan være til stede i dag - hun er i øvrigt også medforslagsstiller til dette forslag -
skal jeg på CD's vegne blot tilkendegive, at vi synes, det ville være meget, meget rimeligt, om man fandt en løsning for den lille gruppe optikere, det drejer sig om.
Det mener vi man kan gøre med dette forslag, og derfor mener vi også, at der faktisk ikke er nogen anden mulighed end at stemme for det forslag, der foreligger her i dag.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2000-04-26:
I 1994 blev der, som det allerede er sagt, lovgivet om, at retten til at udøve virksomhed som optiker kræver autorisation.
Autorisationsordninger fastsættes normalt kun for de faggrupper, hvor en forkert udøvelse af erhvervet kan betyde en fare for borgerne, og autorisationsordningen indebærer bl.a. krav om en bestemt uddannelse.
Formålet er at sikre
både kvalitet og patientsikkerhed.
I loven fra 1994 er der opstillet en række overgangsbestemmelser, som skulle sikre, at de, der drev optikervirksomhed i 1994 uden at kunne leve op til lovens krav om uddannelsesmæssig baggrund, kunne nå at erhverve denne inden for en 5-års-periode.
Der var 32, der opnåede midlertidig autorisation i 1994, og 31 af disse har - overvejende på grund af tidspunktet for uddannelsens placering og dens omfang - ikke været i stand til at gennemføre en sådan uddannelse.
Beslutningsforslaget handler om at give de personer, der har haft en midlertidig autorisation, en varig autorisation.
Det Radikale Venstre er imidlertid tilfreds med, at sundhedsministeren har givet tilsagn om at finde en løsning, som er baseret på en nærmere vurdering af restgruppens individuelle kvalifikationer.
Søren Søndergaard (EL), 2000-04-26:
Bl.a. fordi Enhedslistens ordfører på området, hr. Frank Aaen, ikke kan være til stede, skal jeg ikke forlænge debatten, men blot oplæse følgende:
Enhedslisten kan ikke støtte forslaget.
Optikerne spiller efter vores opfattelse desværre en alt for stor rolle, når det gælder sundhed og afhjælpning af synsproblemer.
Faktisk mener vi, at øjenlægerne skulle spille en større rolle på dette område, end tilfældet er i dag, og derfor vil vi heller ikke være med til at slække på kravet om autorisation.
Det forekommer os også, at den gruppe, det drejer sig om, har haft mulighed for at uddanne sig, men ikke har brugt de muligheder, der har været, og vi kan derfor ikke støtte forslaget.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-26:
Jamen jeg er da nødt til at spørge hr. Claus Larsen-Jensen, om han ikke har registreret, at vi netop ikke har en fastkurspolitik mere, fordi vi har valgt at knytte os tæt til euroen, som falder og falder.
Kan hr. Claus Larsen-Jensen bekræfte, at euroen i de 16 måneder, den har eksisteret, er faldet med 22 pct. over for den amerikanske dollar, men væsentligt mere over for den japanske yen og med omtrent det samme over for britiske pund og også faldet ganske betragteligt over for norske og svenske kroner, for bare at tage nogle få eksempler?
Og vi følger med.
Kan hr. Claus Larsen-Jensen bekræfte, at den danske kronekurs sammenvejet, altså Nationalbankens kronekursindeks siden euroen startede for 16 måneder siden, er faldet med 7 pct.?
Kronen er ufrivilligt nedskrevet med 7 pct., og dette forslag vil tilbageføre noget af den nedskrivning; det er jo det, der er tale om.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-04-26:
Og at euroen falder og stiger i forhold til valutaer uden for, er der jo sådan set ikke noget nyt i.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-26:
Det er jo faktuelt forkert, hvad Socialdemokratiets ordfører siger.
Jeg lurer på, om man overhovedet aner, hvad valutapolitik er.
Danmark har en aftale med Euroland om at holde en fast centralkurs plus minus 2,25 pct.
Denne centralkurs kan man selvfølgelig ændre op eller ned.
Forslaget går ud på her at justere den lidt op for at modvirke det kraftige fald, euroen har været ude for.
Det kan man gøre ved at tage telefonen og ringe til Frankfurt, og de vil have dyb forståelse for det.
Den type justeringer skete der masser af igennem 1970'erne og 1980'erne.
Det var dengang, vi bl.a. nedskrev kronen.
Det skal vi ikke tilbage til, for nu har dansk økonomi en styrke, som vi aldrig i historisk tid har set før.
Derfor har vi muligheden for og styrken til at revaluere og tage det inflationspres væk, som er kommet på grund af kronens fald på altså 7 pct. gennem de sidste 16 måneder; ikke noget, som er sket, fordi kronen er svag, og dansk økonomi er svag, men fordi vi har valgt at følge euroen ned. Vil hr. Claus Larsen-Jensen bekræfte, at vi sagtens kan justere den aftalte centralkurs opad?
Det var det, tyskerne gjorde i 1970'erne og 1980'erne, for så vidt angår D-marken.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-26:
Jeg vil godt spørge hr. Claus Larsen-Jensen - jeg var lidt inde på det i spørgsmålet til ministeren lidt tidligere på dagen - om det ikke bekymrer Socialdemokratiet, at det fortsatte kursfald på euroen, som vi jo følger uge for uge, og som jo har gjort euroen meget, meget svag i forhold til først og fremmest dollaren, men også i forhold til andre valutaer som f.eks. pundet, medfører inflationspres i det danske samfund, fordi det er blevet dyrere at importere?
Og hvor længe vil Socialdemokratiet acceptere, at dette inflationspres vokser og vokser med risiko for finanspolitiske indgreb på et eller andet tidspunkt?
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-04-26:
Grundlæggende handler det her om uenighed om den økonomiske politik, der bliver ført i dag, og om holdningen til euroen og det, som hr. Frank Dahlgaard og hr. Keld Albrechtsen ønsker at føre af økonomisk politik, og derfor vil jeg sige, at løsere bånd ikke er nogen god idé.
Jeg er uenig med hr. Keld Albrechtsen på det pågældende område.
Hvis vi ønsker at fastholde fastkursen, så følger vi euroen op og ned, ligesom vi har fulgt D-marken.
Sådan er det, og det er der sådan set ikke nogen grund til at knytte andre store bemærkninger til.
Så skal man i øvrigt bemærke sig, at euroens fastsættelse valutamæssigt i forhold til dollaren jo altså også afhænger af, hvorvidt den amerikanske økonomi boomer eller ikke boomer, og det gør den altså rent faktisk på nuværende tidspunkt.
Det spiller jo altså også ind i forhold til dollarens kurs i forhold til euroen.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-26:
Jamen så er vi jo inde ved sagens kerne, for hvis hr. Claus Larsen-Jensen har fået det indtryk, at vi bare skal følge og kun kan følge euroen med den centralkurs, økonomiministeren aftalte for 2 år siden i Frankfurt, så kunne vi jo lige så godt afskaffe kronen. Men meningen er jo netop, at vi under normale omstændigheder følger den samme centralkurs. Men det er ikke normalt.
Der var ingen, der for 1½ år siden anede eller troede, at euroen ville tumle og falde og falde.
I en sådan situation skal man som et selvstændigt land, hvor vi stadig væk har vores egen krone, selvfølgelig ikke bare sige, at vi blindt følger euroen.
Nej, der skal man benytte sig af muligheden for at sige: Det gør vi ikke.
Vi ønsker fortsat at have fastkurspolitikken, men vi foretager en justering, fordi vi vil modvirke en del af det voldsomme fald, euroen har været ude for.
Det kan eurolandene ligge og rode med.
Det ønsker vi ikke.
Gitte Lillelund Bech (V), 2000-04-26:
Da Venstres ordinære ordfører, fru Pia Larsen, ikke kan være til stede, har jeg lovet at læse hendes ordførertale op.
Venstre kan under ingen omstændigheder støtte forslaget om revaluering af kronen.
Danmark valgte for snart 20 år siden at følge en fastkurspolitik, og det blev senest bekræftet, da vi indgik ERM II-aftalen med Den Europæiske Centralbank.
Den danske økonomi er en lille, åben økonomi, og det er derfor klart at foretrække faste valutakurser.
Fordi vi er en lille og åben økonomi, er der risiko for store tilfældige valutakursudsving, og de negative effekter af valutakursusikkerheden taler derfor for en fortsat fastkurspolitik.
Derudover vil en revaluering forværre den danske konkurrenceevne.
Jeg synes, hr. Frank Dahlgaard tager meget let på det, når han siger i bemærkningerne til beslutningsforslaget, at dansk erhvervslivs konkurrenceevne kan tåle en revaluering, og på den måde underkender Dansk Industris udmeldinger.
Det er fastkurspolitikken, der har medvirket til at skabe en positiv økonomisk udvikling i Danmark, en økonomisk udvikling, der i øvrigt hænger tæt sammen med den økonomiske udvikling i de øvrige europæiske lande.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-26:
Jeg vil gerne spørge Venstres ordfører, om det er udtryk for en fastkurspolitik, når Nationalbankens kronekursindeks er faldet og faldet gennem 16 måneder med 7 pct., ikke fordi det er faldet i forhold til de 11 eurolande, men fordi det er faldet i forhold til den anden halvdel af dansk udenrigshandel, som er Sverige, Norge, Storbritannien, Japan, USA og alle de andre lande.
, det er en ufrivillig, utilsigtet glidende devaluering.
Det er da ikke udtryk for nogen fastkurspolitik.
Gitte Lillelund Bech (V), 2000-04-26:
Venstre går fortsat ind for fastkurspolitikken, idet størstedelen af den danske samhandel med udlandet er med eurolande eller lande, der er tilknyttet euroen i øvrigt, og derfor holder vi fast i vores standpunkt.