Mogens Lykketoft (S), 2001-10-25:
Det er klart, at når de 142 lande om godt et par uger mødes i Qatar til den fjerde ministerkonference i WTO, så er formålet at få startet en ny handelsrunde, også fordi der står meget mere på spil end handelspolitik i snævrere forstand.
Vi må forholde os til det ændrede verdensbillede, vi har
efter de grusomme begivenheder den 11. september.
Vi må forstå, at dette her er en opgave, der hænger sammen med en større indsats for at etablere en mere stabil international orden.
Derfor bliver det at få gang i en ny handelsrunde i WTO et signal om styrke og sammenhold internationalt.
Evnen til at træffe den beslutning vil være udtryk for en vilje til et internationalt samfund, der er baseret på aftaler om åbenhed.
Det vil være et middel til at imødegå protektionisme og nationalisme, som man ellers altid har en risiko for vokser sig stærkere, når en økonomisk afmatning truer.
Med andre ord: De beslutninger, der skal træffes i Doha, Qatar, er også et spørgsmål om at signalere, at der er lys forude.
Det er her første gang efter den 11. september, at verdens rige lande kan udvise en social ansvarlighed, kan bidrage til at mindske kløften mellem rig og fattig, hvad der selvfølgelig i det lange perspektiv er helt afgørende for den globale udvikling og noget, som vi på de andre dimensioner i sagen, bekæmpelse af kløfter i denne verden, skal følge stærkt op med en global deal på verdenstopmødet i Johannesburg i september næste år. Vi kan konstatere, at forhandlingssituationen op til Doha har ændret sig afgørende efter den 11. september.
I begyndelsen af september var der nok en forventning om, at der kunne opnås accept af en noget bredere runde, bl.a. kunne et vellykket miniministermøde, som Mexicos præsident stod i spidsen for i august, tyde i den retning.
Nu må man nok se i øjnene, at det bliver en mere snæver runde, der kan komme i gang.
Det er blevet vanskeligere, tror jeg, at opnå en fuldt tilfredsstillende imødekommelse af danske prioritetsemner som miljø og arbejdstagerrettigheder.
Til gengæld synes den vestlige verdens forhold til udviklingslandene og nødvendigheden af at give dem indrømmelser på handelsområdet at være styrket.
Generelt er forhandlingerne op til Doha præget af en betydelig åbenhed.
Man har lært af Seattle, og vi kan håbe, at det også kan føre til en større tilslutning til det danske ønske om en parlamentarisk forsamling, som vi selvfølgelig vil fremføre på den kommende ministerkonference.
Drøftelserne om en ministererklæring - hr. Keld Albrechtsen var lidt inde på det - bekræfter det her skitserede billede.
Forhandlingerne vil pågå helt frem til selve konferencen.
Der er fire hovedområder, der står helt centralt, og som er af særlig betydning for EU's forhandlingslinje op til konferencen: imødekommelserne i forhold til udviklingslandene, landbrug, miljø- og arbejdstagerrettigheder, investering og konkurrence.
Der indgår to hovedelementer i drøftelserne omkring ulandsinteresserne.
Det ene er implementering.
Hele spørgsmålet om implementering vedrører jo de forpligtelser, man påtog sig i den seneste handelsrunde, Uruguay-runden.
Forudsætningen for at få flertallet af WTO's medlemslande, som er udviklingslande, til at tilslutte sig en ny runde er, at vi får tilgodeset ulandenes interesser på det her område.
Vi må være indstillet på at give indrømmelser også der, hvor det er af reel, særlig betydning for udviklingslandene, fordi der er noget, de kan levere på kort sigt som landbrug og tekstiler.
Markedsadgang er selvfølgelig måske det helt, helt afgørende spørgsmål.
EU tog med »Everything but arms«-initiativet i foråret et vigtigt skridt, men vi må videre.
Andre må levere parallelle skridt.
Danmark vil arbejde for, at det bliver resultatet.
Danmark vil arbejde for, at udviklingslandene får bedre muligheder for at afsætte også andre produkter af særlig betydning som tekstiler.
EU er endvidere indstillet på at tage spørgsmålet om antidumping op for at opstille mere klare, mere gennemsigtige betingelser for brug af disse regler; noget, som ulandene af indlysende grunde interesser sig meget for, men hvor USA til gengæld fortsat er kritisk modstræbende.
Ud over at sikre udviklingslandene en reel chance for at leve op til tidligere indgåede forpligtelser, må vi også sikre, at de får mulighed for hjælp til at deltage i komplicerede handelspolitiske forhandlinger, får lettere mulighed for at gennemføre et stigende antal komplicerede regler på handelsområdet.
Derfor agter regeringen også fremover at fastholde denne høje danske prioritering af denne form for faglig bistand.
Lad mig tilføje, at for de fattige lande er netop kapacitetsopbygning og ikke bare teoretisk markedsadgangsmuligheder det afgørende.
Et par ord om TRIPS-aftalen og specielt spørgsmålet om adgang til medicin.
Grundlæggende indeholder TRIPS jo en balance mellem intellektuelle rettigheder på den ene side og pligter på den anden side, såvel for industrien som for WTO-medlemslandene, både i- og ulande.
Der pågår en meget intensiv drøftelse om en særskilt erklæringstekst på Doha-mødet med det formål at præcisere TRIPS-aftalen, så den kan fungere efter hensigten, og så TRIPS-aftalens muligheder for at sikre udviklingslandene billig medicin bliver udnyttet effektivt, uden at principperne om de intellektuelle rettigheder undergraves i vores del af verden og det økonomiske grundlag for den medicinske forskning fjernes.
Også her har EU en meget vigtig formidlende rolle at spille.
USA synes på den ene side at være utilbøjelig til en yderligere fleksibilitet i forhold til TRIPS-aftalen, mens det er klart, at udviklingslandene generelt presser på for undtagelser og længere overgangsordninger.
Landbrug er som nævnt et andet vigtigt emne, og det var forudsat i Uruguay-runden, at der sidste år skulle indledes forhandlinger om landbrug og tjenesteydelser, den såkaldte indbyggede dagsorden.
Disse drøftelser er imidlertid forbundet med at indlede den nye runde, og forhandlingerne skrider kun langsomt frem.
EU er under betydeligt pres, og det er oplagt, at EU vil være nødt til at strække sig, for ikke alene WTO-forhandlingerne, men også EU's udvidelse presser sig på.
Vi ved, det er meget sensitivt i vores kreds blandt EU-landene, og der er store forskelle i interesserne.
EU har indvilget i at drøfte markedsadgang, eksportsubsidier og indenlandsk støtte, men har samtidig lagt vægt på, at det sker på en måde, der ikke foruddiskonterer de kommende reformer af EU's landbrugspolitik.
Danmark ligger her i front og presser på for mest muligt liberalisering, og ikke mindst øget frihandel for landbrugsvarer vil jo som sagt være afgørende for udviklingslandenes eksportmuligheder.
De såkaldte bløde emner, miljø- og arbejdstagerrettigheder, er en tredje gruppe i forhandlingerne.
Vi må arbejde for ikke bare free trade, men fair trade, og det betyder, at vi skal frem mod en verdensorden, hvor vi ikke i nær så høj grad som i dag konkurrerer med hinanden på dårligt miljø og dårlige sociale vilkår.
Men udviklingslandene er fortsat afvisende over for de muligheder.
De frygter, at det bare fra vores side er et spørgsmål om protektionisme i ny forklædning, og at vi stiller dem over for nye krav, der skal forhindre dem i at komme af med deres varer.
Men det er der ikke tale om, det skal der ikke være tale om, og derfor må vi søge at gøre klart - også i de indrømmelser, vi giver om markedsadgang til udviklingslandene - at når vi kæmper for det her, er det ikke en kamp imod deres adgang til vore markeder, men for bløde værdier, som også set i forhold til WTO's folkelige legitimitet, anerkendelsen i det civile samfund i vores del af verden af, hvad der foregår, er vigtige.
Vi ved, det bliver et langt, sejt træk, men vi vil glæde os over de fremskridt, der opnås.
På samme måde kan vi sige om arbejdstagerrettighederne, at her når vi nok heller ikke hele vejen.
Der tegner sig et kompromis, hvorefter der i ILO-regi bliver nedsat en arbejdsgruppe, der skal drøfte forholdet mellem handelspolitik, handelsliberalisering, udvikling og globalisering, den sociale dimension og også arbejdstagernes grundlæggende rettigheder.
Den arbejdsgruppe kan WTO bidrage konstruktivt til, og det skal ses i sammenhæng med, at i betragtning af, hvor vanskelige disse emner er, blev bare det at nå så langt for kun kort tid siden anset for en urealistisk idé.
Vi havde gerne set en endnu mere offensiv tilgang, og vi vil arbejde for at få gjort den så offensiv som muligt.
Kommissionen har i øvrigt fremlagt en meddelelse om grundlæggende arbejdstagerrettigheder, der netop understreger, at initiativer på dette område skal afspejles i alle Det Europæiske Fællesskabs politikker, såvel multilateralt og bilateralt som internt i EU.
Hvad angår miljøet, arbejder EU bl.a. for, at forhandlinger om miljø gensidigt skal støtte hinanden for at fremme en bæredygtig udvikling, at forholdet mellem regler i multinationale miljøaftaler og regler i WTO skal afklares, at forsigtighedsprincippet skal undersøges nærmere i WTO-sammenhæng, og at forhold omkring miljømærkningsordninger bør afklares.
Også på det område er der modstand, ikke mindst fra udviklingslandene, selv om den måske på nogle punkter er mindre end i spørgsmålet om arbejdstagerrettigheder.
EU arbejder helt frem til målstregen for, at miljø kan blive så stærkt placeret i den kommende handelsrunde som overhovedet muligt, og en bred runde, der omfatter miljø, er også meget vigtigt, som jeg sagde indledningsvis, på vejen frem mod topmødet i Johannesburg i september 2002, der skal munde ud i en global pagt om udvikling, handel og miljø.
Investeringer og konkurrence er det sidste, jeg nævner.
Også de emner arbejder vi på at få inkluderet, for det er vigtigt, vi får etableret nogle rammer.
Vi har nemlig ikke overvundet den første barriere, som består i at blive enige om, at emnerne hører til på dagsordenen i en ny runde.
Udviklingslandene er ligesom før Seattle skeptiske, og mange af dem har simpelt hen ikke en konkurrencelovgivning. Lad mig slutte med at sige et par ord om EU som platform for at fremme danske synspunkter.
EU har over de seneste år cementeret sin rolle som en af de væsentligste aktører på den handelspolitiske scene.
Det er glædeligt at konstatere, at EU gang på gang kan påtage sig rollen som brobygger mellem udviklingslandene og USA, og det håber jeg også vil blive tilfældet for de afgørende spørgsmål, jeg har nævnt, i slutrunden af forhandlingerne i Doha. Vi kan ikke altid blive enige om alt indbyrdes i EU, men vi har en række grundlæggende fælles værdier.
Derfor er det afgørende, at Danmark spiller en aktiv rolle i EU på baggrund af de mandater, der er bred enighed om i Folketinget.
Det danske mandat og den danske gennemslagskraft i handelspolitikken skal ikke måles på antallet af selvstændige danske initiativer.
Det afgørende er, i hvilket omfang vi får drejet EU's position i den retning, vi ønsker, f.eks. som da vi sammen med ligesindede lande lagde pres på de øvrige EU-lande, så det trods alt lykkedes at få vedtaget »Everything but arms«-forslaget i foråret.
For få år tilbage stod Danmark alene med mange synspunkter.
Det er faktisk en succeshistorie om danske fingeraftryk, som ikke er til at tage fejl af.
Som sagt: Der står meget på spil, når vi mødes om et par uger i Doha.
Det er vigtigt, at der bliver truffet beslutning om at indlede den nye runde, og at det bliver en udviklingsrunde, ikke kun af navn, men også af gavn.
På den måde kan handelspolitikken bidrage aktivt til en ny solidarisk international orden.
Vi skal arbejde energisk for, at det sker, vi skal arbejde energisk for, at de øvrige danske målsætninger, jeg her har nævnt, og som er fastlagt i tidligere vedtagelser her i Tinget, bliver fremmet så langt som muligt. Vi ved, der er meget besværligt at gøre, og vi ved ikke nøjagtig, hvor langt vi når.
Her og nu er en ny runde, en udviklingsrunde, det aldeles altoverskyggende og afgørende, og en sikring af en sådan vil være en helt overordnet prioritet for den danske regering, for EU og for hele WTO-ministerkonferencen. Forhandling