Line Barfod (EL), 2006-04-20:
Jeg tror, ministeren godt kender ordet privatisering.
Det er et begreb, som regeringen er stor tilhænger af.
Og Venstres ordfører, hr. Jens Rohde, og beskæftigelsesministeren har selv været ude og sige, at et væsentligt formål med kommunalreformen var at øge privatiseringen.
Tvang betyder, at man tvinger kommunerne til at privatisere.
Der er en række af de love, som regeringen har gennemført sammen med Dansk Folkeparti, som tvinger kommunerne til at privatisere i større omfang.
På det sociale område har man lagt nogle opgaver ud, hvor en enkelt borger, der har brug for hjælp, kan koste kommunen en udgift på over en million.
Det kan være så dyrt, så det kommunale selvstyre kommer til at bestå i at vælge, om man skal give den borger det optimale tilbud, og så være nødt til at lukke en børnehave eller udskyde renoveringen af plejehjemmet, eller om man skal give borgeren et ringere tilbud end det, borgeren egentlig har behov for.
Det er det, man har opnået i form af forringelser af det kommunale selvstyre med den kommunalreform, man har lavet, fordi man har fordelt den økonomiske byrde på den måde ud til kommunerne.
Jeg synes simpelthen ikke, det er rimeligt, at der ligger så store enkeltudgifter i kommunerne.
Selv om de er blevet større, er det stadig væk en meget stor udgift i en kommune i forhold til i et amt, der dækkede langt mere.
Det hænger jo sammen med, at vi faktisk har taget ansvaret for at skabe de forudsætninger, der skal til for at flytte de opgaver ud.
Jeg anerkender fuldt ud, at når man skal kunne løse alle de sociale opgaver, herunder også de meget omkostningstunge, skal man selvfølgelig også have nogle mekanismer, der skaber lokal robusthed til, at man kan håndtere den opgave.
Det er jo også sket i en kombination af den nye kommunedannelse af større kommuner, overflytning af ressourcer fra det amtskommunale niveau til det primærkommunale niveau, en ny udligningsreform, som regeringen har aftalt sammen med Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre, og som i højere grad bl.a. vægter de socioøkonomiske aspekter, og så den særlige refusionsordning, der nu sættes i værk, og som betyder, at det her system kan løbes i gang frem til 2010 på et meget sikkert grundlag.
Så forudsætningerne for den her opgaveudflytning er jo selvfølgelig til stede, ellers ville vi ikke have lagt opgaverne ud.
Kunne man forestille sig, at det gav større selvstyre, hvis regeringen ikke absolut ville have, at alt skulle måles og vejes for at kunne lave tvangsprivatiseringer?
Ministeren angreb oppositionen i forhold til kommunalreformen for at sige, at vi syntes, at der er et problem med nogle af de opgaver, man flyttede ud til kommunerne.
Ministeren glemmer jo at sige, at noget af det, der er angrebspunktet, er, at man ikke sørger for, at økonomien følger med.
Når man lægger ud til kommunerne, at de skal tage sig af en række sociale opgaver, uden at de får midlerne med til at gøre det, og uden at borgerne kan være sikre på, at der også er den fornødne ekspertise i kommunerne til at tage sig af det, er det jo ikke så mærkeligt, at der er mange, der er bekymrede, ikke kun i oppositionen, men også og især blandt de grupper, som bliver ramt, fordi de enten selv har behov for social hjælp eller er pårørende til nogle, der har det.
Det er sådan et nysprog, som jeg ikke forstår, med ord som tvangsprivatisering og den slags ting.
Der anvendes simpelt hen ord, som jeg ikke forstår, og som jeg ikke kan genkende fra den virkelighed, jeg selv lever i, og som derfor selvfølgelig gør det svært at kommunikere.
I relation til det med at flytte opgaver ud tænker jeg bare på, at der er nogle her, der nu priser det kommunale selvstyre.
Så kommer regeringen og siger: Vi vil gerne give kommunerne større indflydelse på det her område.
Vi vil faktisk gerne flytte det ud.
Vi vil gerne vende planlægningspyramiden.
Så bliver man mødt af et synspunkt fra dem, der nu priser det kommunale selvstyre, der hedder: Man kan da ikke betro kommunerne, byrådspolitikerne at sidde og træffe bindende beslutninger om den fysiske planlægning.
Uh nej, der er man da nødt til at gå en armslængde væk.
Den her refleksion kunne jeg så oversætte til socialområdet, handicapområdet, specialundervisningsområdet og alle mulige andre områder.
Det har været den røde tråd i hele forløbet, fra Strukturkommissionens betænkning kom og indtil det sidste lovforslag, der banede vejen for kommunalreformen, blev vedtaget.