runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Jensen (S), 2001-02-07:
Det vil føre for vidt at gennemgå hele sagsforløbet frem til de retningslinjer, som Rigsadvokaten har udsendt, men blot for at erindre Folketinget om det, så er de nye retningslinjer baseret på afgørelser og kendelser i Højesteret.
Det skal vi alle sammen rette os efter, medmindre Folketinget griber ind og laver lovgivning.
Det er der ikke ét eneste parti, der har foreslået.
Hverken Venstre eller for den sags skyld Dansk Folkeparti har fremsat forslag her i Folketinget til egentlige lovændringer, der gjorde, at Højesterets kendelse blev sat ud af kraft.
Det er jeg nødt til at henholde mig til.
Det skyldes jo det enkle forhold, at der her er tale om et balancepunkt.
Højesteret har altså sagt, at den praksis, som er udviklet af anklagemyndigheden og byretterne i fællesskab, bryder det grundlæggende princip om, at vidner føres i retten, og at beviser forelægges i retten, når man skal domfælde folk til måske ganske mange års fængsel, men at man gør en undtagelse, når det drejer sig om de her meget følsomme sager, hvor børn og seksuelt misbrug af børn indgår.
Her bryder man princippet ved at sige: Her accepterer Højesteret, at afhøring optages på et videobånd, som spilles i retten.
Men for at sikre balancen over til, at der også skal være retssikkerhed for den tiltalte, så skal den tiltalte have mulighed for at sidde i et monitorrum på den politigård, hvor afhøringen finder sted, sådan at den tiltalte kan sige til sin forsvarer: Få lige den politimand eller -kvinde, der forestår afhøringen her, til at stille det og det spørgsmål, fordi han i retten vil nedlægge påstand om det og det forhold.
Det har Højesteret altså sagt.
Det er vi nødt til at rette os efter, medmindre Folketinget laver nye lovgivning,
og der er intet parti, heller ikke fru Eva Kjer Hansens, der har sagt, at vi skal gribe ind og flytte balancepunktet i de her sager. Så spørger fru Eva Kjer Hansen mig i dag på baggrund af, at jeg skriftligt har besvaret en række spørgsmål fra fru Eva Kjer Hansen inden spørgetiden i dag: Betyder det, at de her to konkrete sager ville være faldet anderledes ud?
Og der er svaret nej, for det er ikke retningslinjernes skyld, at de to konkrete sager ikke førte frem til, at man kunne få en vidneforklaring, der kunne føre frem til tiltalerejsning.
Sådan forholder det sig.
Jeg må vende tilbage til hr. Peter Skaarup og fru Sandy Brinck i næste svarrunde.
Peter Skaarup (DF), 2001-02-07:
Jeg siger tak for ministerens svar, selv om ministeren ikke rigtig svarede på nogen af de spørgsmål, jeg stillede - netop selvfølgelig på grund af taletiden, o.k.
Men ministeren kan så huske de to spørgsmål, jeg stillede, og derudover vil jeg godt stille et tredje.
Det handler om følgende: Er det ikke korrekt, at det, hvis der er børn, der ved fra deres forældre, at den sigtede vil være til stede i de omtalte videoafhøringsrum, så kan medføre, at sigtelse i den slags sager, hvor forældrene ved det, og barnet ved det, slet ikke bliver rejst?
Altså at de sager aldrig bliver beskrevet i den redegørelse, som Justitsministeriet har oversendt til Folketinget,
fordi sagerne aldrig bliver kørt.
Forældrene siger simpelt hen til deres børn: Vi vil ikke udsætte dig for, at du skal acceptere, at den sigtede er til stede under afhøringen.
Kunne det ikke godt være tilfældet?
Og er det derfor, vi ikke har set særlig mange tilfælde af, at børn ikke vil vidne, på grund af at den sigtede er til stede?
Eva Kjer Hansen (V), 2001-02-07:
Jeg anerkender skam ministerens engagement i det her spørgsmål, og derfor går jeg også ud fra, at justitsministeren finder det positivt, at ministeren har muligheden for at tage debatten her i dag og så uddybe de spørgsmål og de synspunkter, der allerede har været fremme.
Så var de sager måske blevet fuldført.
Det er derfor, jeg går over til at spørge ministeren:
Hvad har vi vundet ved, at vi har fået de nye regler?
Er sagen ikke, i forhold til den dokumentation og i forhold til det undersøgelsesarbejde, der er leveret, at der ikke er nogen som helst dokumentation for, at man har vundet noget som helst hverken i forhold til den sigtedes retssikkerhed eller i forhold til børnene?
Tværtimod, så er der faktisk en berettiget tvivl om, at der er sager, der har måttet droppes, fordi man har forladt det, der var praksis i 13-14 år, og nu har indført de nye regler.
Frank Jensen (S), 2001-02-07:
Jeg tror virkelig ikke, at fru Eva Kjer Hansen har den opfattelse, at vi ser forskelligt på spørgsmålet om seksuelt misbrug af børn.
Hvis fru Eva Kjer Hansen var optaget af den sag, så vil jeg tro, at fru Eva Kjer Hansen også havde blandet sig i den debat i salen, vi havde i går.
Som fru Eva Kjer Hansen ved, har jeg på regeringens vegne taget en række initiativer til at beskytte børn og unge mennesker mod voksnes seksuelle overgreb.
Det seneste er en ny bekendtgørelse om Det Centrale Kriminalregister, hvor vi nu i betragtelig grad udvider adgangen til at få oplysninger fra Det Centrale Kriminalregister, hvis der er tale om seksuelt misbrug af børn.
I øvrigt er der også tale om at udvide kredsen, der kan få adgang til oplysninger, til også at gælde private institutioner, idrætsforeninger, spejderkorps, og der er også tale om at udvide den periode, hvorunder man kan få oplysningerne i de alvorligste sædelighedsforbrydelser.
Man kan få det helt frem til livstid for den pågældende, der har gjort sig skyldig i en meget alvorlig sædelighedsforbrydelse mod et barn under 12 år.
Så jeg tillægger slet ikke fru Eva Kjer Hansen den tanke, at vi skulle se forskelligt på det modbydelige i det her.
Spørgsmålet lyder i al sin enkelhed: Er det nye retningslinjer, der var årsag til, at de to konkrete sager ikke kunne føre frem til, at der blev rejst tiltale?
I det ene tilfælde ville barnet heller ikke ved politiets tidligere afhøring udtale sig om det konkrete forhold, som var anmeldt til politiet.
Det var altså ikke retningslinjerne.
Barnet har ikke tidligere villet.
Det forandrer sig ikke ved, at manden kom op til afhøringer hos politiet og sad i et videoafhøringsrum.
Det var altså ikke de nye retningslinjer, vil jeg sige til fru Eva Kjer Hansen.
I det andet tilfælde skete der en fejl.
Jeg tror, fru Eva Kjer Hansen ved, at hvor der er mennesker involveret, og det er der altså i politiet og anklagemyndigheden, kan der også her ske fejl, og i det her tilfælde var fejlen, at man kom til at give oplysninger om, at den mistænkte sad i monitorrummet, og dét blokerede så barnet. Jeg ved ikke præcist, og det ved fru Eva Kjer Hansen heller ikke, om barnet, hvis det ikke havde fået de oplysninger, så kunne have afgivet forklaringer, der førte frem til, at der kunne rejses tiltale.
Som fru Eva Kjer Hansen ved, så er der, fra politiet efterforsker en sag og afhører i forbindelse med en konkret sag, og så frem til, at man rejser tiltale, en række forhold, der skal gøre sig gældende, for at politiet ender med at konkludere, at her kan der altså rejses tiltale.
Sandy Brinck (S), 2001-02-07:
Jeg kan samle op, hvor hr. Peter Skaarup sluttede, og foranlediget af fru Eva Kjer Hansen kan jeg stille et spørgsmål til ministeren, for jeg har i hvert fald fortolket ministerens nedsættelse af arbejdsgruppen sådan, at ministeren netop ikke anser hele området omkring seksuelt misbrug af børn for uproblematisk, og at det netop er på den baggrund, man har nedsat en arbejdsgruppe.
Eva Kjer Hansen (V), 2001-02-07:
Det er, synes jeg, nogle interessante meldinger at få fra ministeren.
Jeg vil gerne spørge ministeren, hvad ministeren mener, vi har vundet ved at få de nye regler i forhold til det, der ellers har været praksis gennem 13-14 år, hvor man foretog afhøringerne, men hvor den sigtede efterfølgende kunne se afhøringerne på video og derefter kunne kommentere dem. Hvad er det præcist, vi har vundet ved at få de nye regler indført?
Frank Jensen (S), 2001-02-07:
Det er rigtigt, som spørgeren var inde på, at jeg udførligt har redegjort for spørgsmålet i skriftlig form i svaret på S 975, og som det heraf fremgår, har der, som spørgeren også her gengiver, været to tilfælde, hvor barnet ikke kunne medvirke i videooptagelsen.
Det er ikke ensbetydende med, at det er de nye retningslinjer, som er udsendt af Rigsadvokaten, der har givet anledning til det.
Som det fremgår af min besvarelse, så forholdt det sig i det ene tilfælde sådan, at barnet heller ikke ved tidligere lejligheder ville give besvarelser til politiet og anklagemyndigheden i forbindelse med afhøring hos politiet.
Det gjorde sig også gældende ved en tidligere lejlighed.
Det andet tilfælde har jeg gengivet i min skriftlige besvarelse.
Her var der tale om en fejl.
Barnet fik simpelt hen at vide ved en fejl, at den sigtede sad i monitorrummet, og derefter ønskede barnet ikke at afgive forklaring til politiet.
Så det er altså ikke de nye retningslinjer fra Rigsadvokaten, der er årsag til, at de to konkrete sager ikke kunne føre til, at der blev rejst tiltale.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-02-07:
Man henviste dér til en hjemmeside, som dog ikke fyldestgørende kunne dokumentere, at det forholder sig sådan.
Nu har vi jo haft en lov i, jeg tror, det er 25 år om ligeløn, og spørgsmålet er, om der ikke er ligeløn, og det er baggrunden for spørgsmålet om: Hvad er den egentlige reelle forskel mellem mænds og kvinders aflønning, når man tager alle relevante forhold i betragtning, anciennitet, uddannelse, indsats, syge- og barselsfravær osv.?
Aage Frandsen (SF), 2001-02-07:
I folketingsåret 1998-1999 var der et beslutningsforslag fra Venstre og De Konservative, som gik ud på, at man skulle øge omkostningsgodtgørelsen.
Ved den lejlighed sagde vi, at vi syntes, at der var nogle problemer i det system, vi havde på det tidspunkt, og vi syntes på samme måde som regeringen, og som regeringen foreslog, at man skulle nedsætte en kommission, som skulle se nærmere på de ting for at få belyst fordele og ulemper ved det daværende system og fordele og ulemper ved forskellige systemer.
Det var så den kommission, der i enighed kom frem til en rapport, og det er sådan, at hvis man nedsætter en kommission, og når de grundigt bearbejder de her ting, så har vi en forpligtelse til at se på det med henblik på, om det ikke kunne være fornuftigt nok, det, de kommer med.
Det betyder ikke, at vi nødvendigvis altid vil være enige med en sådan kommission, det er slet ikke sikkert, at vi vil være det, men vi synes rent faktisk, at en række af de synspunkter, som var i rapporten, var fornuftige.
Umiddelbart kunne man godt sige: Jamen hvorfor skal man ikke have 100 pct.'s dækning, hvis man vinder en sag?
Sådan er det jo i det civile.
Ja, men det er også sådan, at hvis man taber en sag, så får man nul dækning.
Så der har altid været en vurdering af, at det her var noget andet end det, vi kendte til i det civile søgsmålssystem, og ud fra de argumenter, der allerede lå dengang i rapporten, syntes vi, at det var fornuftigt at bruge det, som man anbefalede fra hele kommissionens side, nemlig dækningen på 50 pct., og så også 85 pct.'s dækning i de tilfælde, hvor skattemyndighederne tog en prøvesag.
Så det er baggrunden for, at vi også den her gang afviser et forslag, ligesom vi afviste de ændringsforslag, som var til behandling for 10 måneder siden.
Så vil jeg ikke undlade at notere, at det er interessant, at vi altså har et område, hvor man får dækning for de omkostninger, man har, når man er utilfreds med det offentliges afgørelser.
Hvis man skulle føre det ud i sin fulde konsekvens og tage hensyn - og for at bruge eksemplerne, som hr. Flemming Hansen gjorde - når det drejer sig om fru Sørensen og hr. Sørensen og fru Jensen og hr. Jensen, så er det vel ikke kun i skattesager, vi skal tænke på det.
Så er det vel også
Alligevel synes jeg, at det er værd at notere, at der er én type sager, man er særlig opmærksom på, når det drejer sig om retssikkerhed, mens der er andre typer sager, man er mindre opmærksom på.
Altså ud fra de betragtninger, som vi også kom med for 10 måneder siden, afviser vi dette beslutningsforslag.
Jette Gottlieb (EL), 2001-02-07:
Også Enhedslisten kan tilslutte sig forslaget, men havde håbet på en lidt grundigere behandling.
Aage Frandsen (SF), 2001-02-07:
Med hensyn til situationen med skattemyndighederne på den ene side og skatteborgeren på den anden side i forhold til, at vi har en situation med en myndighed, der kan bevilge førtidspension, og så en borger, der mener at være berettiget til førtidspension, er der selvfølgelig en forskel.
Og det er sandelig også sådan, at myndigheden på den ene side, når det drejer sig om en førtidspensionist, betvivler den person, som mener, at han eller hun er berettiget til førtidspension.
Man betvivler, at det nu er rigtige oplysninger, på samme måde som man i skattemyndighedssammenhæng også betvivler nogle oplysninger.
Der er forskelle, men sandelig også ligheder; der er retssikkerhedsproblemer i begge tilfælde.
Og så med hensyn til søvnløsheden.
Hvis jeg skulle være søvnløs over alle de problemer, jeg eventuelt ser rundtomkring i verden, så tror jeg slet ikke, at jeg sov.
Derfor er det sådan, at jeg kan sige, at jeg overhovedet ikke er søvnløs af den eller af andre grunde, for når man sover, skal man sove, når man er vågen, skal man være vågen, og så kan man have sine tanker om den verden, man gerne vil forandre, og man slås for at forandre; det gør vi begge to, godt nok somme tider - ret ofte - i hver vores retning.
Eva Kjer Hansen (V), 2001-02-07:
Før jul fik vi Rigsadvokatens rapport om de hidtidige erfaringer med de nye regler, og rapporten viser, at i 6 ud af 18 situationer, hvor barnet har fået at vide, at den sigtede var til stede, var der problemer: To i form af, at barnet var nervøst i begyndelsen af afhøringen, to, hvor barnet ikke ville udtale sig i begyndelsen, og to, hvor barnet slet ikke ville udtale sig. Jeg har nu gennem spørgsmål fået afdækket, at i de sidstnævnte to sager har man helt måttet droppe sagerne, fordi man ikke kunne komme videre.
Det er dét, der får mig til at spørge ministeren, om ministeren finder det acceptabelt, at konsekvenserne af de nye regler altså er, at man simpelt hen må droppe sager, hvor børn har været udsat for seksuelle overgreb.
Elisabeth Arnold (RV), 2001-02-07:
Jeg skal ikke trække forhandlingen i langdrag, men blot sige, at Det Radikale Venstre også støtter de nye forslag til ændring af Folketingets forretningsorden.
Helge Mortensen (S), 2001-02-07:
Da mit partis ordfører, hr. Ole Løvig Simonsen, ikke kan være til stede i øjeblikket, skal jeg på hans vegne fremføre følgende: Forslaget indeholder to elementer, dels en præcisering af, hvad der fremover skal forstås ved folketingsgruppe, dels en administrativ ændring, der medfører, at der også fremover kan indgås hovedaftaler på Ombudsmandens område. Præciseringen af, hvad der forstås ved en folketingsgruppe, er bl.a. afstedkommet af den drøftelse, der var i Udvalget for Forretningsordenen, da fire nuværende medlemmer af FRI meldte sig ud af Fremskridtspartiet og dannede en selvstændig folketingsgruppe.
Dette forhold bliver nu bragt endeligt på plads, samtidig med at ordet partigruppe ændres til det mere præcise folketingsgruppe.
Den anden del af forslaget giver mulighed for, at der kan indgås hovedaftale med Ombudsmandens medarbejdere på samme måde, som i dag er gældende for medarbejdere i Folketinget.
Socialdemokratiet kan støtte forslaget, og jeg har samtidig lovet at tilkendegive for ordførerne fra Venstre, Det Konservative Folkeparti, SF og Dansk Folkeparti, at også disse partier kan støtte forslaget.
Kim Behnke (FRI), 2001-02-07:
To ting til skatteministeren: Påstanden om, at der ikke er noget nyt i det her forslag i forhold til den diskussion, der var for 10 måneder siden, er simpelt hen ikke korrekt.
Den diskussion, der var dengang, var, at man skulle have 100 pct. godtgørelse, hvis man fik ret, både helt og delvis.
Det forslag, der har været til behandling i dag, er et forslag om, at man skal have 100 pct. godtgørelse, når man har helt ret.
Det delvise er stadig væk på 50 pct.
Det er den nye debat, vi har haft i dag.
Ministeren slutter af med at spørge, om der i dette anfægtelsessystem er retssikkerhed.
Når vi ønsker, at Told og Skats afgørelse skal være inappellabel, som det hedder, altså være en endelig afgørelse, er det ud fra, at det vil være med
til at disciplinere advokater og revisorer til ikke at bringe deres klienter i fedtefadet, men skrive nogle regninger, som er retvisende.
Mariann Fischer Boel (V), 2001-02-07:
Blot en lille opklarende kommentar til skatteministeren: Det var selvfølgelig ændringsforslaget.
Det er indlysende klart, det kunne jo ikke være andet, for det var selvfølgelig sådan, at selve forslaget stemte et stort flertal af Folketingets medlemmer for.
For det er jo nu engang sådan her i verden, at får man ikke den, man elsker, må man elske den, man får.
Frode Sørensen (S), 2001-02-07:
Vi må nok sige, at debatten jo ikke har flyttet ret meget på grupperingerne fra den 5. april sidste år, hvor lovforslag nr. L 267 blev gennemført efter en anbefaling fra Omkostningsdækningsudvalget, der jo som tidligere nævnt var meget bredt sammensat.
Jeg skal gøre opmærksom på, at i henhold til den vedtagelse i april sidste år er det sådan, at jeg skal udarbejde en redegørelse over udgifterne til godtgørelse.
Og jeg kan sige, at for perioden 5. april og frem til 31. december 2000 er denne redegørelse under forberedelse.
Så den kommer.
Jeg har lyst til bare lige at komme med et par kommentarer omkring lidt af det, der var på plads.
Nu er det desværre sådan, at jeg ikke har fået undersøgt, hvordan stemmerne egentlig var.
Det, jeg nævnte, var én stemme for, men så vidt jeg erindrer, var der da vistnok til sidst et markant flertal for det.
For jeg har da også bemærket fru Mariann Fischer Boels udtalelser om, at L 267 jo alt andet lige var i den rigtige retning; jeg vil ikke hænges op på stemmetallet fra dengang, men jeg mener, at det var mere end én.
Til hr. Flemming Hansen bare ganske kort - nu er det muligt, at jeg har hørt forkert på det tidspunkt
, og det er også muligt, at hr. Flemming Hansen er forsvundet fra salen
: Jeg fik opfattelsen af, at Landsskatteretten var sådan noget halvvejs uneutralt.
Jeg har da opfattelsen af, at det vil Landsskatteretten nok være meget ked af.
Landsskatteretten skal varetage borgernes interesser i meget høj grad, hvilket den også gør, og hvilket måske også afspejler de kendelser, der kommer derfra.
Til sidst vil jeg sige, før jeg lige kommer med et par kommentarer til forslagsstillerne, at fru Sonja Albrink var inde på de klare kriterier for at opstille regler for, hvornår skatteyderen skulle have den 100 pct.s dækning.
Og jeg vil gøre opmærksom på, at det jo ofte er sådan, at en sag består af flere klagepunkter, og derfor kunne man jo nok få en diskussion, hvis der var fire punkter, og man fik medhold i tre.
Med hensyn til den 100 pct.s dækning er det så sådan, at det punkt, man ikke fik medhold i, kunne man trække fuldstændig ud af den side af sagen?
Det kunne måske godt give anledning til nogle uklarheder.
Til hr. Kim Behnke vil jeg sige, at jeg ikke mener, og jeg mener heller ikke under debatten her i dag at jeg har hørt, at der er kommet nye argumenter ind i forhold til det, vi drøftede frem til vedtagelsen den 5. april sidste år.
Omkring bestemmelsen om advokatsalærer i henhold til vejledende satser eller i forhold til konkurrencemyndighederne, så tror jeg nok, de fleste egentlig mener, at den frie konkurrence er udmærket, men selvfølgelig kan den også nå frem til det her.
Afslutningsvis til hr. Kim Behnke vil jeg sige omkring anfægtelsessystemet, hvor Told og Skat vil få en mulighed for at anfægte en urimelig regning, at som jeg læser bemærkningerne til beslutningsforslaget, vil en sådan afgørelse fra Told og Skat være endelig, fordi det er sidste instans, og det kunne måske sådan rokke en lille smule ved retssikkerheden på det område.
Kim Behnke (FRI), 2001-02-07:
Svaret på hr. Frank Aaens sidste spørgsmål er ja.
Svaret på hr. Frank Aaens næstsidste spørgsmål er, at det ikke hjælper noget, hvis det er hr. Frank Aaen og mig, der så bliver enige om, hvad der skal ske på det her område, og så i øvrigt resten af Folketinget er uenig med os.
Vi har udvalgsarbejdet til at få afdækket, om andre end hr. Frank Aaen og jeg kan blive enige om, at de borgere med den lille økonomi skal have en særlig form for retshjælp eller sådan noget i skattesager. Men et positivt tilsagn fra min side til begge hr. Frank Aaens spørgsmål, spørgsmål nr. 2 og 3. Til hr. Frank Aaens spørgsmål nr. 1, nemlig om ikke der er en forskel på cilvilretssager og strafferetssager, som kører ved domstolene, og så skatteretssager: Jo, for vores skattesystem er jo blandet sådan sammen, at man starter med en klageinstans, men slutter i en retssal, nemlig ved Landsskatteretten.
Frank Aaen (EL), 2001-02-07:
Det her med at gøre sig procesøkonomiske overvejelser kunne jeg sådan set godt tilslutte mig et stykke hen ad vejen.
Når man f.eks. hører om en skattemyndighed, der forfølger et menneske, fordi vedkommende har vundet en halv gris i andespil, vil jeg sige, at så havde det været en god idé, at der havde været en eller anden mekanisme, så man havde sagt: Hov, her stopper vi, det er for småt.
Så det kunne vi sådan set godt blive enige om.
Det, jeg prøvede at sige med mine bemærkninger før, var, at det, vi taler om her, jo ikke er domstolsafgørelser.
Ved domstolene har vi en dommer, der træffer beslutning om godtgørelse.
Det er jeg helt tryg ved.
Hér har vi altså nogle administrative systemer, hvor borgeren i udgangspunktet helt frit kan rejse en sag.
Og så har vi her oven i købet sagt, at man får penge, selv om det er en grundløs sag.
Det er altså et anderledes system.
Og det synes jeg også at hr. Kim Behnke skal forholde sig til, inden vi bare giver mulighed for, at man kan få større dækning end i dag, fordi det også forrykker det nuværende system over i at være et almindeligt domstolssystem.
Og så vil jeg sige, at jeg synes, hr. Kim Behnke skulle have været meget mere positiv over for det tilsagn, vi kom med, om, at vi gerne vil se på lige præcis den lille økonomis problem, og så svare på det, jeg så spurgte om: Vil hr. Kim Behnke så også være med til, at vi kigger på det i forhold til andre situationer, hvor borgerne kommer i klemme i forhold til myndighederne?
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2001-02-07:
I Kristeligt Folkeparti synes vi, at det her er et godt forslag, vi synes også, det er godt gennemarbejdet, og det fastholder jo ét meget væsentligt princip, nemlig at hvis en borger får fuldt medhold i en skattesag mod skattemyndighederne - det er altså borgeren, der har ret, og skattemyndighederne, der har taget fejl - så bør den pågældende borger ikke have udgifter i forbindelse med, at vedkommende får ret.
Dette er for mig at se det, det handler om, det er det, der er hovedtanken i dette forslag, og den tanke støtter vi gerne.
Jeg forstod, at der da også hos hr. Frank Aaen var en lille åbning, det skulle så være ved en anden lejlighed, men man må da se på, hvilke døre der åbnes ganske lidt, så vi måske alligevel kan få en vis støtte. Det ville jo være utrolig rart, hvis der kunne være et flertal i dette Folketing, så den, der er blevet uretfærdigt behandlet og vinder, ikke selv skal have udgifter forbundet med det.
Kan vi begynde med dem, der har en lav indtægt, er det da en lille begyndelse.