runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ester Larsen (V), 2002-01-15:
Der dannes initiativgrupper landet over.
Det er initiativer, som støttes af tusindvis af borgere.
Det gøres ved medlemskab, ved støttebidrag, ved testamentariske gaver, ved underskriftindsamlinger og på mange måder.
Baggrunden for denne opbakning og denne folkebevægelse er de fremragende hospiceinstitutioner, som private kræfter har fået etableret.
Stærke private organisationer har demonstreret, hvordan hospicefilosofien, der bygger på medmenneskelig omsorg og respekt for det enkelte menneske og dets værdier, kan omsættes til praksis.
Hospice giver hjælp til at leve, til man dør.
Her gives lindring for smerte og fysisk besvær, men personalet magter også at tale om det, der gør psykisk ondt, om angst og uro og om den måske svære afsked med livet, og der tages også hånd om de pårørende.
Disse gode eksempler på, hvor fremragende omsorgen for døende kan udføres, har stillet vores traditionelle tilbud i relief, og her er tilfredsheden ikke iøjnespringende.
Mange efterladte melder om omsorgs- og opmærksomhedssvigt, når patienterne er uden overlevelseschancer.
Erfaringer har vist, at det især er kræftpatienter, der har behov for hospiceophold.
Kræft er vor tids svøbe.
Selv om mange bliver kureret, oplever en del, at behandlingerne ikke rækker. Som supplement til et godt sundhedsvæsen bør der høre et hospice.
Udviklingen har vist, at palliative team er nyttige og velfungerende bindeled mellem sygehus, døende i eget hjem og hospice.
Det bør være en menneskeret at få en værdig død -
ikke mindst for mennesker, der lever alene.
I Venstre er vi meget optaget af at sikre gode hospicetilbud over hele landet, og vi er optaget af, at det i vid udstrækning sker i et tæt samspil med engagerede hospicegrupper, som allerede findes.
Venstre deler regeringens forventning om, at der hurtigst muligt bliver etableret flere egentlige hospicer rundt om i landet.
Venstre er tilfreds med, at regeringen vil følge op på aftalen med amterne i forbindelse med de forestående økonomiaftaler, og vi er tilfredse med, at regeringen er parat med lovgivningsinitiativer, hvis amterne ikke holder de aftaler, der er indgået.
Venstre kan ikke støtte forslaget i den foreliggende form.
Karen J. Klint (S), 2002-01-15:
Jeg vil gerne stille et spørgsmål til fru Ester Larsen gående på, hvor stor en betydning det har for Venstre, at det fortsat fortrinsvis er i privat regi, der findes hospicepladser, idet det jo tidligere er fremgået af nogle debatter her i salen, at det måske netop var dér, uenigheden var størst.
Kunne man kopiere hospicekulturen ind i det offentlige, eller kan den kun findes i det private?
Ester Larsen (V), 2002-01-15:
offentlige system
, men virkeligheden har vist, at de selvejende institutioner, som ligger adskilt fra sygehusene, har nogle optimale muligheder for at give gode tilbud til døende.
Birthe Skaarup (DF), 2002-01-15:
Kan fru Tove Videbæk bekræfte, at de 150 mio. kr., som den tidligere regering afsatte, ikke blot var til hospicer, men også var til udredning omkring demente?
Karen J. Klint (S), 2002-01-15:
Jeg vil tillade mig at komme med en lille formodning om, hvorfor det måske går knap så stærkt, som mange af os ønsker.
Hvis vi går tilbage til den rapport, der nu har været omtalt et par gange, dokumenterer den faktisk, at det tager meget lang tid at få lavet en uddannelse, så endnu flere personer end det personale, der er på de eksisterende hospicer og på de sygehusafdelinger, der giver hospicetilbud i offentligt regi, er velkvalificerede til at varetage opgaven.
Det er altså et spørgsmål om, at vi også får sat turbo på uddannelsesdelen og ikke kun på anlægssiden.
Tove Videbæk (KRF), 2002-01-15:
Om det er en lille eller en stor del af løsningen, skal jeg afholde mig fra at bedømme, men det er i hvert fald ikke nok.
man nogle ekstra palliative tilbud.
Men endnu har jeg ikke set, at det er blevet til de store løsninger på hospiceområdet, og derfor er jeg da glad for, at sundhedsministeren siger, at han vil følge meget tæt og konkret op på området, for vi har brug for, at der sker noget meget snart.
Karen J. Klint (S), 2002-01-15:
Det er ikke, fordi jeg skal være en Spørge-Jørgen i dag, men sidst vi debatterede denne sag, fyldte udskriften faktisk 21 tætskrevne sider. Det er, som om den enighed, der blev opnået med den vedtagelse, vi lavede i maj sidste år, måske har været så god, at debatlysten i dag er relativt lille.
Jeg tager derfor ikke kun ordet for at stille et spørgsmål, men også for at få af- eller bekræftet, om det, efter at enigheden nu er blevet meget stor, er indholdet af hospicetilbuddene, vi går efter, og ikke så meget driftsformen.
Men samtidig vil jeg gerne spørge Kristeligt Folkeparti, om de synes, det er en lille eller en stor del af løsningen, som den tidligere regering var med til at sikre ved at afsætte 150 mio. kr. over et antal år netop med det formål at støtte og give et bedre tilbud og bedre kvalitet for døende.
Tove Videbæk (KRF), 2002-01-15:
Dette forslag ser næsten ud, som om det var dyrket i Kristeligt Folkepartis have.
Et hospice i hvert amt eller mulighed for omsorg, pleje og smertebehandling under hospicelignende forhold i alle landets amter er lige det, der skal til, så alle kan få disse tilbud, uanset hvor i landet de bor og uanset pengepung.
I dag er det sådan, at vi kun har ganske få hospicer i landet, og hospicerne må daglig fortælle døende og deres pårørende, at der er fuldt hus, og at de døende kan komme på venteliste i de sidste få uger eller dage af deres liv.
Det er uacceptabelt, uanstændigt og umenneskeligt, at mennesker de sidste få dage af deres liv skal stå på venteliste til hospice, mens de måske ligger i en seng med gardin for på en gang på en travl sygehusafdeling.
Det er forhold, jeg har set ved selvsyn, og vi må og skal have dette problem løst, så vi med sandhed kan sige, at vi tilbyder vore medborgere en værdig død på et sted, hvor der er ro, en varm atmosfære, plads til de pårørende og et personale, der har tid til at være til stede og i nærheden konstant. De senere år er der taget forskellige initiativer på området.
Der er afsat midler til undersøgelse og til at sikre de få hospicer, som allerede eksisterer, økonomisk.
Så vidt så godt, men det hjælper bare ikke alle de danskere, der bor i amter, hvor der ikke er tilbud om hospice.
Den tidligere regering har indgået en aftale med amterne og vil følge op på sagen og sikre en forbedring af de palliative tilbud.
Når jeg ser på de initiativer, som Kristeligt Folkeparti har taget, og som Venstre og De Konservative har været medforslagsstillere til, forventer vi naturligvis, at regeringen følger op konkret, kontant og hårdt og kommer med forslag på området, hvis amterne ikke opper sig.
Fru Ester Larsen sagde, at hun forventer, at der hurtigst muligt bliver etableret flere hospicer rundtomkring i amterne.
Det vil vi også i Kristeligt Folkeparti forvente, og vores langmodighed er heller ikke stor på det område.
Enhedslistens forslag ville jeg forfærdelig gerne stemme for, men jeg tror ikke, det er realistisk, at ordningen vil kunne gennemføres ved udgangen af 2002.
Men ellers er det et forslag, der ser ud, som om det var vokset i Kristeligt Folkepartis have.
Naser Khader (RV), 2002-01-15:
Der er ingen tvivl om, at vi skal prioritere plejen og omsorgen for uhelbredeligt syge i den svære, sidste tid, og Enhedslistens forslag om at etablere hospicer er i den sammenhæng både glimrende og sympatisk.
Når Det Radikale Venstre alligevel vil forholde sig afventende til forslaget, skyldes det, at vi ikke mener, det er hensigtsmæssigt at pålægge amterne at oprette hospicer.
Det vigtigste er, at vi ser den palliative behandling som en helhed, hvor vi forbedrer de initiativer, der allerede nu eksisterer, og hvor hospicepladserne bliver en integreret del af det samlede palliative tilbud.
I økonomiforhandlingerne med amterne for 2002 har vi allerede taget hul på problematikken og inden for en 3-årig periode aftalt, at der skal etableres palliative teams i alle amter.
Aftalen ligger i tråd med Sundhedsministeriets anbefalinger fra maj 2001, hvor det i rapporten påpeges, som andre ordførere også har nævnt, at den palliative indsats indeholder langt mere og andet end etablering af flere hospicer.
Ministeriets anbefalinger går bl.a. på at etablere en palliativ tværgående enhed i alle amter, der skal styrke samarbejdet mellem den praktiserende læge, plejehjem, hospice, sygehus og pårørende.
Der er et stort behov for at afklare en ansvarsfordeling mellem de berørte parter.
Det er ikke hensigtsmæssigt at gøre etableringen af hospicer til en pligt.
I stedet ønsker Det Radikale Venstre i højere grad at sætte nogle overordnede mål for den palliative behandling, som amter og kommuner i fællesskab skal udfylde, men hvor de selv kan vælge den mest passende form for indsats, jf. det kommunale selvstyre og ansvaret for at prioritere.
Indsatsen kan bestå af palliative teams, hospicefunktioner på plejehjem og sygehuse eller selvstændige hospicer.
Når Det Radikale Venstre derfor forholder sig afventende, er det ikke ud fra en nedprioritering af området, men ud fra et ønske om mere overordnede, men lokalfunderede løsninger, hvor vi først og fremmest sikrer et samarbejde og en kompetence- og ansvarsfordeling mellem de involverede parter.
Det er en vigtig forudsætning, for at vi kan give de døende og deres pårørende den fornødne tryghed, og i øvrigt mener jeg, at vi snart bør afklare ansvarsfordelingen i forhold til amterne.
Kamal Qureshi (SF), 2002-01-15:
Ved diskussionen om hospice her i salen i januar 2001 gav SF udtryk for sin holdning, nemlig at uhelbredeligt syge
skal have mulighed for at vælge at afslutte livet på et hospice eller lignende, hvor der kan tilbydes god omsorg, pleje og lindring, og hvor pårørende får bedre mulighed for at være deltagende end på et sygehus.
Vi mener, at tilbuddet om ophold på et hospice skal være en del af det offentliges skattefinansierede tilbud og gratis for patienten.
Vi ser meget gerne, at der sker et ordentligt samarbejde med kommunerne og etableres et sammenhængende, fleksibelt tilbud til uhelbredeligt syge og døende, hvor hjælp og støtte til døende i eget hjem af fagfolk fra bl.a. specialafdelinger, de såkaldte palliative afdelinger, også skal kunne indgå.
De holdninger har SF stadig.
Den daværende sundhedsminister har nedsat en arbejdsgruppe om lindrende behandling, hvis rapport »Hjælp til at leve, til man dør« blev diskuteret i maj 2001.
I rapporten står, at den palliative indsats indeholder langt mere og andet end etablering af flere hospicer.
I det forslag til vedtagelse, som blev vedtaget, var Enhedslisten medforslagsstiller sammen med SF, Det Radikale Venstre og Socialdemokratiet.
Det undrer derfor, at Enhedslisten nu kun finder behov for hospicer til uhelbredeligt syge.
SF er fortsat af den opfattelse, at lindrende behandling er andet og mere end et hospiceophold.
I f.eks. et arealmæssigt stort amt er det ikke et tilstrækkeligt tilbud til borgerne at kunne visiteres til et hospice, som kan ligge meget langt fra bopælen.
Her er behov for et mere differentieret tilbud, så den uhelbredeligt syge kan vælge, om pleje skal gives i eget hjem, på et plejehjem, på et særligt afsnit på et sygehus eller på et hospice.
SF er som nævnt positiv over for tanken om hospicer, men indholdet af tilbud til uhelbredeligt syge skal være bredere, for at forslaget kan opnå støtte fra SF.
Jeg vil meget gerne spørge Venstres ordfører endnu en gang: Er det sådan, at hvis der kan anvises midler til denne her vaccination, som ikke har noget med det eksisterende sundhedsbudget at gøre, er det så noget, Venstres ordfører kan støtte, eller er Venstre imod forslaget principielt?
Else Theill Sørensen (KF), 2002-01-15:
De mennesker, der får brug for et ophold på et hospice, og deres pårørende er i en situation, som er meget belastende for dem alle.
Det drejer sig om uhelbredeligt syge mennesker, som ved, at de skal dø inden for en kort tidsperiode, og den sidste tid, et uhelbredeligt sygt menneske lever, skal så vidt det overhovedet lader sig gøre forløbe trygt, roligt og værdigt og med professionel pleje.
Også de pårørende har brug for støtte og hjælp til at klare den situation, som langt de fleste kun oplever få gange.
De kan f.eks. have brug for hjælp til at vide, hvordan man drøfter døden med den døende, og hvordan man med ord tager afsked.
Afskeden kan jo ikke gøres om.
Mange vil gerne have mulighed for at dø hjemme, men i en masse tilfælde er det ikke muligt, og det er bl.a. i de tilfælde, et hospice er den gode løsning.
De hospicer, der allerede er etableret, giver gode muligheder for hjælp og støtte i de her situationer.
Men der er kun få pladser, som vi også lige har hørt, og de er geografisk meget ulige fordelt.
Det forhindrer mange i at vælge hospiceløsningen, fordi selve afstanden er et uoverskueligt problem i sig selv,
og derfor mener vi i Det Konservative Folkeparti, at der er behov for flere hospicer og en bedre fordeling ud over landet.
Med hensyn til den form, som hospicetilbuddene skal have, ser jeg meget gerne, som også flere tidligere ordførere har været inde på, at der gives mulighed for, at hospicer, der er oprettet som selvejende institutioner af en kreds af meget engagerede mennesker, og hvor det faglige grundlag kan dokumenteres at være i orden, kan komme ind under sygehusloven og det frie sygehusvalg.
Det Konservative Folkeparti vil som sagt gerne have flere hospicer, så det bliver et tilbud, som alle, der har behov for det, kan benytte sig af.
Men vi kan ikke tilslutte os forslaget, som det ligger, dels på grund af den meget stramme tidsramme, og dels på grund af formuleringen »i alle amter«.
Karen J. Klint (S), 2002-01-15:
Men det er ikke alle pladserne i privat regi, der er omfattet af den støtteøkonomi, Folketinget stod bag for et par år siden.
Birthe Skaarup (DF), 2002-01-15:
Jeg ved ikke, om tallet er blevet større, men det er rigtig nok, som fru Karen J. Klint siger, at tallet lå omkring 250 pladser, og på nuværende tidspunkt, efter hvad jeg kan regne ud, er der omkring 40 pladser som et tilbud til den danske befolkning.
Karen J. Klint (S), 2002-01-15:
Fru Birthe Skaarup nævnte den rapport, som lå bag forespørgslen sidste år i maj, og jeg har et lille spørgsmål.
I den rapport blev det slået fast, at der i Danmark var et behov for 257 hospicepladser, et meget konkret tal, hvis vi skulle ligge på det engelske niveau, og at der til et befolkningsunderlag på 250.000 borgere var et behov for 12 hospicepladser.
Derfor går mit spørgsmål på, om fru Birthe Skaarups parti stadig væk vedkender sig det tal i rapporten, eller om det er et væsentligt større tal, der tales om fra Dansk Folkeparti.
Birthe Skaarup (DF), 2002-01-15:
Efter vedtagelsen af forslaget i forrige folketingssamling om, at Sankt Lukas Stiftelsens, Diakonissestiftelsens hospicer samt Sankt Maria Hospice i Vejle Amt indgik i lov om sygehusvæsenet,
Et sted, hvor man vederlagsfrit kan tilbringe den sidste tid af livet.
Endvidere var vi en del partier, der i efteråret stod bag en hospicekonference her på Christiansborg netop for at sætte fokus på dette vigtige område.
Det at borgerne får mulighed for at vælge et hospice i nærheden af, hvor de bor, ligger Dansk Folkeparti stærkt på sinde, samt at det gøres muligt at oprette flere hospicer i landets amter, således at mange syge borgere kan afslutte livet i rolige og fredfyldte omgivelser uafhængigt af hospitalsmiljø og væk fra de hvide kitler.
Steder, hvor pleje, omsorg og smertelindring er i top, må være det optimale.
Svagheden ved de hospicetilbud, som eksisterer, er, at man kan komme ud for, at såfremt der ikke er ledige pladser på et hospice, gælder ordningen jo faktisk kun til, at der er brugerbetalte pladser tilbage.
Derfor er det nuværende tilbud for svagt. Vi synes, det er urimeligt, at en døende og familien kun har de muligheder, altså enten selv at betale eller komme på venteliste, hvad der overhovedet ingen mening er i, eller modsat vælge et hospice, som ligger i et andet amt.
Selvfølgelig handler det om at få patienten i centrum og give de alvorligt syge ophold og tilbud på præmisser, der er optimale, og der er for få hospicetilbud på nuværende tidspunkt.
Den yderligere skævvridning er, at det ikke er lige meget, hvor i landet man bor, når henvisningsproceduren følges for enhver, der er syg.
Enhver vil naturligvis i det tilfælde indlægges i nærheden af sin bopæl og i nærheden af sine nærmeste, og det er altså ikke muligt på nuværende tidspunkt.
De skal have bedre mulighed for uddannelse i at yde den rette åndelige og psykiske omsorg for døende, og dér er også en stor opgave forude.
Der er ingen tvivl om, at Dansk Folkeparti mener, at der bør afsættes økonomi til et permanent løft for drift af hospicer, men også til at lave overenskomster med selvejende hospicer.
Her er der mange frivillige, der har gjort en kæmpeindsats.
Der er græsrodsbevægelser, der har arbejdet i mange år på netop at få et hospice i forskellige amter, og det synes vi også man må tage ind i de betragtninger.
så kan vi ikke rigtigt være med. Og hvad mener Enhedslisten også med det, der står i indledningen om, at det skal være under hospicelignende forhold?
Det er ganske umuligt at få indført et hospice i hvert amt inden udgangen af år 2002.
Men der er ingen tvivl om, at Dansk Folkeparti også her i dag er positivt over for forslaget, og det tror jeg vi alle i det her Folketing er.
Det er jo også således, at når de har hospice, så bruger de alvorligt syge ikke sygehusvæsenet eller belaster sygehusvæsenet i en sådan grad, som de gør på nuværende tidspunkt.
Men vi er positive over for etablering af hospicer overalt i Danmark.
Karen J. Klint (S), 2002-01-15:
Tak for det.
Undskyld!
Den svarede meget til den afgående ministers tale og opfølgning på den rapport, som er blevet nævnt.
Forholdene for alvorligt syge og døende forbedres langsomt rundtomkring, men det kan ikke siges for ofte, at døende skal have en omsorgsfuld og kvalificeret behandling og pleje, hvad enten den foregår i eget hjem, på sygehus eller på hospice. Der findes desværre sygdomme, hvor vi må opgive at helbrede, men derfor behøver vi ikke at opgive at føre kvalitet til livet.
Det er vigtigt for os at understrege, at døden ikke må overtages af de professionelle.
Til gengæld skal vi så huske, at den døende ofte har behov for professionel støtte i den sidste tid, og det gælder, uanset hvor man opholder sig henne, og hvordan denne tid tilbringes, eller om det sker på et tilbud, som er betalt efter sygehuslovgivningen eller efter servicelovgivningen.
Jeg er enig i, at de eksisterende hospicer har vist at kunne noget andet og mere i sammensætning og dermed i kvaliteten af tilbud til den døende end det, der er typisk på en traditionel sygehusafdeling.
Jeg har tidligere i denne sal talt om en særlig hospicekultur, som vi alle tydeligt oplever på besøg på eksisterende hospicer både her i landet og i udlandet.
En kultur, der på en helt unik måde forbinder en god sundhedsmæssig pleje og behandling med omsorg og behandling af social karakter, herunder også aspekter af psykologisk og åndelig art.
Vi ser gerne, at sådanne tilbud findes i alle amter.
For at sikre denne helt specielle faglighed i et tilbud er det dog nødvendigt, at vi har et vist antal pladser/senge, sådan at der er personalenormering og viden nok til at udvikle tilbuddet, men også at vedligeholde det og give det. Vi tror derfor ikke på, at det handler om at få meget små hospicer for at dække landet geografisk.
Så det er ikke driftsformen eller selve den fysiske ramme, vi ønsker at gå efter.
Det er selve tilbuddet i indholdet, og på det niveau er vi meget enige med forslagsstillerne.
Det er indeholdet i tilbuddet, vi skal gå efter, og det skal være uafhængigt at driftsformen.
Vi kan ikke anbefale det på det foreliggende grundlag, for vi ønsker ikke på nuværende tidspunkt at lave et lovforslag på området eller støtte en særlig lovgivning, der tvinger amter og kommuner til at lave hospicer.
Men vi vil gerne være med til stadig væk at påvirke amter og kommuner til at fremme, at der bliver flere hospicetilbud, uanset driftsformen.
Tove Videbæk (KRF), 2002-01-15:
Til fru Birthe Skaarup: Ja, det kan jeg bekræfte, og det har jo også gjort, at man overhovedet ikke ved, om det vil udmønte sig i initiativer på det palliative område i alle amter, desværre.
Til fru Karen J. Klint vedrørende uddannelser vil jeg sige, at det med uddannelser, krav, behov, kvalitet osv. på området jo ikke er noget, som den tidligere regering fremlagde sidste år, men det er jo noget, som Sundhedsstyrelsen lavede en udredning, en vejledning omkring allerede i 1996-1997.
Så der har jo sådan set været 3-4 år, hvor man godt kunne have kommet i gang med at gøre noget på det her område, men hvor den tidligere regering åbenbart ikke har været interesseret i at gøre noget ved det.
Hans Andersen (V), 2002-01-15:
Jeg kan kun understrege, at vi først og fremmest ønsker at anvende ressourcerne på sundhedsområdet bedst muligt.
Og der ønsker vi at fremme afviklingen af ventelister fremfor at give ældre en gratis influenzavaccination.
Helt grundlæggende kan man sige, at det først og fremmest er de ældres vurdering af eget helbred, der gør, at de ikke vælger dette tilbud om influenzavaccination.
Og med hensyn til at der ikke anvises finansiering her, vil vi gerne diskutere forslag, men vores prioritering er først og fremmest, at de penge, der er i det eksisterende sundhedsbudget, vil vi bruge på afvikling af ventelister og ikke til gratis influenzavaccination af ældre.
Morten Homann (SF), 2002-01-15:
Det er jo altid rart at lytte til tillidsfulde mennesker, og jeg kunne forstå, at Venstres ordfører har tillid til, at markedet nok skal regulere efterspørgslen efter boliger.
Men hvordan vil Venstres ordfører så forklare, at der er en så stor boligmangel, som der er i dag, og at der er så lange ventelister til at få en lejebolig?
Og hvordan det kan være, at markedet, som Venstres ordfører jo har så blind tillid til, ikke har løst det problem?
Det vil jeg meget gerne have svar på.
Lissa Mathiasen (S), 2002-01-15:
Jeg må konstatere, at der åbenbart er sket et skred i den holdning, Venstre har til netop pensionskassebyggeri.
Da vi havde B 95-debatten sidste forår her i salen - om forslaget, der kom fra bl.a. Venstre - var man enig i, at hvis der skulle gives pensionskasserne en skattelempelse for at bygge det byggeri, skulle det være til en rimelig pris, så også almindelige mennesker med almindelige indtægter skulle have mulighed for at kunne leje de boliger.
Men jeg kan forstå, at det synspunkt har man forladt.
Er det, fordi man er kommet i regering, man synes, at nu kan det være lige meget?
Rikke Hvilshøj (V), 2002-01-15:
Det er jo imponerende, at der nu bliver sagt »finansieret med skatteyderpenge«.
Først indfører man med pinsepakken denne beskatning, som begrænser pensionskassernes mulighed for at bygge boliger.
Nogle år efter erkender man, at det var vist at stramme skruen for meget, så nu skruer man den tilbage, og nu giver man så pensionskasserne en hel masse skatteyderpenge.
Spørgsmålet er nok nærmere, om man ikke gik
for vidt med pinsepakken.
Så til spørgsmålet om, hvad huslejen skal være, hvad prisen skal være.
Jeg mener ikke, der nødvendigvis er behov for, at vi fra politisk hold skal regulere.
Det er en fundamental forskel mellem Venstres tankegang og den socialdemokratiske tankegang, det erkender jeg, men vi har altså tillid til, at markedet nok skal bygge de boliger, der er efterspørgsel på, og bliver de for dyre, og der ikke er nogen, der vil have dem, bliver udlejerne nødt til at sætte prisen ned.
Det behøver vi ikke at detailregulere her fra Folketingets side.
Tove Fergo (V), 2002-01-15:
Jeg føler trang til at gentage, at kristne betaler for deres egne begravelsespladser, ikkemedlemmer af folkekirken betaler for deres egne begravelsespladser, Det Mosaiske Trossamfund betaler for sine egne begravelsespladser, frikirkerne betaler for deres egne begravelsespladser, alle i det danske samfund betaler for deres egne begravelsespladser.
Jeg kan ikke se, at der skulle være nogen som helst grund til, at specielt en gruppe som muslimerne skal have deres begravelsesplads delvis eller helt finansieret af statsskatten.