Charlotte Antonsen (V), 2005-06-07:
Jeg fortsætter med den vigtige sag, som det lige er blevet sagt at det er.
Der er også politik i den nye forfatningstraktat.
Det er vi ikke nået så meget til i debatten endnu, men noget af det, jeg gerne vil fremhæve, er, at forfatningstraktaten giver en bedre mulighed for at bekæmpe international kriminalitet og terrorisme.
Terroren er rykket tættere på i disse år, og derfor er det vigtigt, at de lovlydige borgere bl.a. ved hjælp af internationalt samarbejde i Europa får en mulighed for at bekæmpe terrorisme og bekæmpe mafia og anden form for grænseoverskridende kriminalitet.
Det lægges der op til i forfatningstraktaten.
Et sidste punkt er, at der i forfatningstraktaten lægges op til en fælles styrket udenrigspolitik.
Vi ønsker ikke gentaget en Iraksituation, hvor de europæiske lande går ud med hvert sit synspunkt.
Vi ønsker, at man samarbejder mere og i højere grad forsøger at finde fælles fodslag.
Det er også vigtigt, at EU fremover bliver i stand til at stå i spidsen i verden for at sikre demokrati og menneskerettigheder, også i de dele af verden, som ikke har fået den slags ind med modermælken.
EU-samarbejdet er et frivilligt samarbejde, der bygger på tillid, der bygger på kompromiser.
Det er samtidig noget af det, der også gør, at EU-samarbejdet er et meget skrøbeligt samarbejde.
Det er jo lige præcis det, vi ser i disse dage, at landene har været enige om et kompromis om en forfatningstraktat, men i den lange ratifikationsproces, hvor ti lande skal have folkeafstemninger, er der altså så to lande, der har meldt fra.
Der er to lande, der har stemt nej til forfatningstraktaten.
Og det gør, at situationen lige i øjeblikket virker sådan lettere kaotisk.
Nejet i Frankrig og nejet i Holland er blevet fulgt af de to regeringers ønsker om, at vi andre skal fortsætte ratifikationsprocessen.
Vi hørte også i går fra den britiske udenrigsminister, Jack Straw, at man i Storbritannien sætter processen lidt i stå, men samtidig var der et signal om, at de øvrige lande fortsætter ratifikationsprocessen.
Det siger sig selv, at der skal 25 underskrifter på, den dag forfatningstraktaten træder i kraft, og derfor er det, der er behov for nu, at få en helt klar melding, især fra Frankrig og Holland, om, hvordan man i praksis har tænkt sig at sikre, at vi igen kan samles om den forfatningstraktat, der en gang har været enighed om.
Så det, vi ønsker fra Venstres side, det, der er vores melding i øjeblikket, er, at landene nu må samle sig sammen og især må Frankrig og Holland komme med nogle ideer til, hvordan de agter at løse den situation, de er kommet i.
Det er vigtigt, at vi på det kommende topmøde i næste uge får fuldstændig klarhed over, hvad det er for et grundlag, hvad det er for en traktat, vi skal stemme om.
Jeg vil godt slutte af med at gentage, at for Venstre er der ikke tvivl.
Det er en god traktat for Europa, det er en god traktat for Danmark.
Især med hensyn til
det sidste har vi set, at det franske nej, det hollandske nej jo bl.a. har været ledsaget af en bekymring i befolkningen for, at det gik lige hurtigt nok.
Det er faktisk den danske vej, man har valgt i EU i øjeblikket, den lidt forsigtige, den traktatændring, som alene er betinget af, at det europæiske politiske landkort har ændret sig.
Så for at vi kan fortsætte helingen af Europa, vil jeg stadig væk og på det kraftigste anbefale danskerne at stemme ja til forfatningstraktaten.
Situationen er jo desværre ikke lige så let, som vi godt kunne have ønsket os, og derfor synes jeg, det er meget vigtigt her fra starten af debatten at fastslå, at Venstre ønsker, at Danmark kan tilslutte sig EU's forfatningstraktat.
Vi synes, det er en god traktat, vi har forhandlet.
Vi mener, at forfatningstraktaten er en nødvendighed for at få et EU med nu 25 lande og flere på vej til at fungere i praksis.
Der er lagt op til nogle tilpasninger af de fælles spilleregler, så vi får et forenklet samarbejde, et mere effektivt samarbejde.
Der lægges også op til, at vi skal have større åbenhed, ligesom demokrati er en af overskrifterne i den nye forfatningstraktat.
Hr. Frank Aaens andet spørgsmål kom så heller ikke til at handle om forfatningstraktaten, men derfor skal jeg da gerne svare alligevel.
Den model, som hedder fri konkurrence og det, som vi vedtog i 1986 i Danmark ved en folkeafstemning, nemlig det indre marked, er grundlaget i EU, og det vil det stadig væk være.
Der er sådan set ikke noget nyt i det.
Vi har en Lissabonproces kørende i Europa, som vi måske skulle tænde lidt mere op under, så vi i Europa som sådan i højere grad forsøgte at løfte i flok.
Men den kan også let komme til at lide lidt under, at vi ikke har fået gennemført forfatningstraktaten, for også på beskæftigelsesområdet bliver der jo bedre muligheder for med den nye forfatningstraktat at træffe beslutninger, fordi det bliver lettere at få et kvalificeret flertal på områder, hvor vi i forvejen kan gennemføre politik.
Så det ser faktisk meget godt ud med arbejdsløsheden, hvis vi kunne få lov at komme videre med ratifikationsprocessen.