runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Colette L. Brix (DF), 2002-05-07:
Jeg skal love for, at Dansk Folkeparti vibrerer i fru Sandy Brincks hoved.
Men hertil vil jeg nu gerne sige, at vi startede i håbet om at få meget, og efter vores vurdering og sådan som vi regner i Dansk Folkeparti, har vi også fået meget.
Jeg ved godt, det er ikke nok for fru Sandy Brinck, for fru Sandy Brinck vil gerne have alt, men det ved vi godt vi ikke kan få.
Så synes jeg faktisk, det er en lille bitte smule groft
at sige, at vi sælger os selv for at få et navn.
Jeg har et navn, jeg har fået et navn, jeg er døbt.
Så er der lige en ting til, for debatten er efterhånden ikke så rar, som den har været, og det vil jeg gerne sige til skatteministeren, mens andre hører det
: Meget, meget vil jeg være med til som ordfører, men jeg vil aldrig nogen sinde være med til noget, der er uretfærdigt.
Det har jeg lært, for min far var nemlig også socialdemokrat.
Han udviklede sig bare lidt senere og kom til at stå i et andet parti, og det kan man jo have lov til.
Man kan jo starte et sted, og så kan man udvikle sig, men der er også noget, der hedder beton, og der er noget, der hedder klodser, og her kan man jo blive resten af sit liv.
Det kan man jo vælge.
Det kan man jo allerede vælge, når man er ung, og når man er gammel, kan man sidde og sige: Gud ske tak og lov, her blev jeg.
Klodsen stoppede, og dér blev jeg.
Jeg synes ikke, at den beskyldning mod Dansk Folkeparti for, hvad vi har fået ude i virksomhederne, er rigtig.
Det drejede sig nemlig om de mennesker, der arbejdede.
Det drejede sig ikke om invalidepensionisten, der ikke kunne gå på arbejde.
Det drejede sig ikke om den mand, der ikke havde arbejde.
Det drejede sig om de mennesker, der var omfattet af dette cirkulære, der hedder: Man går på job om morgenen, og man går hjem i løbet af dagen.
Vi prøvede i Dansk Folkeparti at være med til at løse problemet, så hvis de blev syge, kunne de blive behandlet hurtigere og komme tilbage på arbejdet for deres familiers skyld, for det danske samfunds skyld og også for firmaernes skyld.
Det er så ikke nok, og det er ikke godt nok, men vi kunne ikke få alt, for det stopper ved 35 mio. kr., og det er da også en slat penge.
Jeg synes egentlig, det er meget godt gået med det, vi er blevet enige om.
Jeg ved godt, det aldrig vil være godt nok, og lige meget, hvad skatteministeren finder på, bliver det aldrig godt nok, for der bliver ikke nok penge at dele ud.
Jacob Buksti (S), 2002-05-07:
Jeg synes da, at der blev stillet et meget interessant spørgsmål til skatteministeren.
Nu har vi andre oplevet, at når vi beder skatteministeren om at komme op og svare på spørgsmål, får vi ikke noget svar. Så tænkte jeg, at når nu Venstres ordfører beder skatteministeren om et svar, har man aftalt, at der kommer et svar.
Charlotte Antonsen (V), 2002-05-07:
Jeg vil gerne spørge, om man ikke skal passe på at skyde på alt, hvad der rører sig, for så kommer man til at ramme sig selv.
Og er det ikke det, vi ser her?
På den ene side angriber Socialdemokratiet os for, at der stort set ingen sager er på dette område.
Det siger hr. Henrik Sass Larsen.
På den anden side siger Socialdemokratiet, at pengene vil fosse ud på grund af det her forslag.
Kritikken hænger jo ikke sammen.
Jeg vil gerne spørge skatteministeren: Kunne man ikke forestille sig, at en lille mand, der kommer i klemme i det store skattesystem, måske tænker sig om en ekstra gang, inden han forsøger at få retfærdighed, fordi han ved, at en skattesag koster både tid og mange penge?
Kan det ikke være én af forklaringerne på, at de fleste sager, vi ser, er med de større virksomheder?
Anders Samuelsen (RV), 2002-05-07:
Det er, fordi jeg må protestere imod, at skatteministeren siger, at der ikke var mange, der syntes, at det radikale forslag var en god idé.
Alle syntes sådan set, at det var en rigtig god idé.
Der var bare ikke rigtig nogen, der troede på, at det kunne lade sig gøre at virkeliggøre ideen, og det er af respekt for de partier, som har den håndfaste holdning hele vejen igennem systemet; dvs. f.eks. SF og Socialdemokratiet.
Men de partier, og her kommer regeringspartierne altså ind i billedet, som faktisk går ind på præmissen om, at man kan skelne og sige, at her er der 50 pct.s ret, her er der 60 pct. og her er der 70 pct. - det er det, regeringspartierne gør med det her forslag - kommer det til at virke helt absurd, at man går ind på præmissen, og man synes egentlig, at det radikale forslag er en god idé, men alligevel vælger man det næstbedste, nemlig sit eget forslag.
Aage Frandsen (SF), 2002-05-07:
Det er jo rigtigt, at vi normalt er kritiske over for skatteministerens politiske holdninger, måske også over for hans håndtering af sagerne.
I dette tilfælde var det imidlertid ren ros fra vores side med hensyn til, at man kigger på sagen i 2003.
Men det er efter vores opfattelse også en tilståelsessag og tegn på, at regeringen er klar over, at det er nødvendigt at kigge efter, om det nu også fungerer så godt.
For der er et problem i det.
Det var ren ros til skatteministeren.
Jeg håber, at skatteministeren vil tage imod rosen, når den er der.
Det er jo ikke så tit, at den kommer, vil jeg bare lige sige.
Så med hensyn til de forskellige typer af forslag: Skatteministeren får ret, men det betyder ikke, at skatteministeren har ret.
Skatteministeren får ret, for ministeren har et flertal her i Folketinget, og det er der jo ingen tvivl om.
Men ud fra skatteministerens egen argumentation mener jeg, at skatteministeren, når det drejer sig om, hvem man gerne vil gavne i den her sag, skulle støtte vores forslag, og ud fra argumentationen om, at man kan finde ud af, hvordan niveauerne ligger, skal ministeren støtte Det Radikale Venstres forslag.
Så det var, fordi jeg gik ind på skatteministerens egen tankegang og anbefalede forskellige ting, men skatteministeren får ret, men har ikke nødvendigvis ret.
Henrik Sass Larsen (S), 2002-05-07:
Det er jo meget interessant, at ministeren kan svare, at hver eneste eksempel er ét for meget.
Grunden til, at vi får sådan et svar, er, at ministeren sikkert ikke aner det.
Men jeg skal da hurtigt kunne sige, at det er meget, meget få tilfælde.
De allerfleste sager, det her drejer sig om, er jo virksomheder, som bringer de hersens sager videre.
Og det er også sådan, at er det sager af principiel karakter, gives der allerede i dag 85 pct. dækning.
Derfor er det, at jeg tænker: Hvorfor så ikke benytte sig af nogle af de muligheder, som Advokatsamfundet eller andre har peget på, eller bruge SF's forslag, der siger, at hvis det virkelig er den lille mand og ikke virksomheden, vi skal til at uddele penge til, som jo i øvrigt er udmærket tilfreds med de her ting, hvorfor så ikke taget et af de forslag, hvor enten ministeren selv kunne give dispensation, eller hvor man fik mulighed for at afgrænse personkredsen til, at det er den lille mand?
Det, Venstre gør her, som også Venstres øvrige ordførere var inde på, er jo, at man med det her forslag strør om sig med penge til folk, som er udmærket tilfreds med det, der foregår i øjeblikket, og påstår, at det er på grund af den lille mand, og at det er for at varetage den lille mands interesser.
Det passer jo ikke.
Det passer jo heller ikke, at det rent faktisk kommer
den lille mand til gode med 100 pct. omkostningsgodtgørelsen.
Det, der er blevet påvist gang på gang med de hersens forslag, er, at de rent faktisk ikke holder vand, når det kommer til stykket.
Svend Erik Hovmand (V), 2002-05-07:
Vi har jo haft denne debat adskillige gange.
Derfor synes jeg, at det var nyttigt for mig at slå fast, hvad det er for nogle regler, der gælder, og hvad det er for nogle forhold, som vi agter at tage i anvendelse i spørgsmål om den åbne ladeport eller tagselvbordet.
Jeg synes, at det er vigtigt at få det understreget ikke mindst i relation til det indlæg, som hr. Aage Frandsen kom med.
Hr. Aage Frandsen siger, at det er en ladeport.
Men jeg tror nok, at hvis hr. Aage Frandsen gjorde sig den ulejlighed at sætte sig ind i de fem punkter og konsekvensen af dem, ville han komme til en anden erkendelse.
Og så bebrejder hr. Aage Frandsen os, at vi oven i købet er så forsigtige, at vi vil forelægge en redegørelse for Folketinget efter det første år. Vi har ikke hermed sagt, at vi skal revidere loven, men vi har sagt, at vi vil komme med en redegørelse.
Og så kan både hr. Aage Frandsen og vi andre se, om det er gået, som vi tror, det vil gå, eller om det er gået, som det åbenbart er hr. Aage Frandsens opfattelse at det vil gå.
Hr. Aage Frandsen spørger også: Jamen hvorfor ikke tage vores forslag, eller hvorfor ikke tage De Radikales forslag?
Det interessante er jo, at det faktisk kun er Det Radikale
Venstre, som synes, at det radikale forslag er en rigtig god idé, og at det kun er hr. Aage Frandsen, som synes, at hr. Aage Frandsens forslag er en rigtig god idé.
Jeg tror faktisk, at det bliver en meget, meget positiv oplevelse, også for hr. Aage Frandsen.
Og til hr. Jens Peter Vernersen: Jamen det, hr. Vernersen i virkeligheden koncentrerer sig om, er diskussion om, hvorvidt det bliver 49,4 pct. eller det bliver 50,2 pct. Det er jo dér, det er interessant.
Jeg vil gerne sige, at hvis det er sådan, at man er utilfreds med den medholdsvurdering, som gives, kan man jo klage, og langt størstedelen vil jo ikke ligge i dette marginale felt. Så vil jeg endelig sige, at det er da rigtigt, og det er til hr. Jacob Buksti, at Advokatrådet og revisorerne har en anden tilgang til den her sag, end vi har.
Og jeg vil sige til hr. Henrik Sass Larsen, når han spørger, hvor mange eksempler der er på, at den lille mand har tabt mere end sagen, at hver eneste af den type eksempler er ét for meget.
Charlotte Antonsen (V), 2002-05-07:
Det er jo forunderligt at høre, hvordan Socialdemokratiet og hr. Jens Peter Vernersen nu står heroppe og forsvarer Advokatrådet.
Jeg vil gerne spørge ministeren, hvordan lovgivningen er i dag.
Hvad var det for en lovgivning, Socialdemokratiet afleverede?
Er det ikke korrekt, at hvis vi ikke havde gjort noget på dette område, så ville den lille mand kun få refunderet 50 pct. af sine udgifter?
Det, der er tale om nu, er, at man, hvis man vinder sin sag, får refunderet 100 pct., hvis man taber sin sag, får man refunderet 75 pct.
Det er altså under alle omstændigheder en tiltrængt hjælp til de skatteydere, der har tid og kræfter til at gå op imod det store system.
Men jeg kan forstå på de forskellige socialdemokrater, der blander sig, at de i virkeligheden er flintrende ligeglade med de enkelte skatteydere.
Man tænker
Jens Peter Vernersen (S), 2002-05-07:
Det, vi hørte ministeren give udtryk for heroppe fra talerstolen, var oplæsning fra det skriftlige materiale, betænkningen, der ligger her i dag.
Der blev jo stillet nogle andre konkrete spørgsmål, som Advokatrådet i hvert fald ikke kan svare på, men jeg må da forudsætte, at ministeren kan, når ministeren nu har fremsat lovforslaget.
Det er det spørgsmål om delvist medhold, hvorom man skriver: Det er en helt uoverskuelig og reelt umulig opgave at træffe afgørelse om medholdsgraden.
Det skriver Advokatrådet.
Jeg synes, det må være rigtigt, at der så bliver givet svar heroppefra.
Jeg håber da, at skatteministeren i hvert fald har brugt så meget tid på det her lovforslag, at det vil være helt enkelt at forklare det.
Aage Frandsen (SF), 2002-05-07:
Forstod jeg fru Colette L. Brix rigtigt?
Ville Dansk Folkeparti i virkeligheden hellere have løst problemet ved at afsætte nogle penge til sygehusene frem for via skattesystemet?
Er det rigtigt forstået?
Det er da lidt synd, at Dansk Folkeparti er kommet i den situation, at man kommer til at give pengene via skattesystemet, og det er specielt synd, når man sådan set kan være med i et flertal, der sørger for, at pengene går direkte til sygehusvæsenet i stedet for via skattesystemet.
Er det rigtigt forstået, at i virkeligheden ville man hellere have gjort noget andet?
Hvis man hellere ville have gjort noget andet, og man er en del af et flertal, er der sådan set mulighed for, at man kan bevæge sig fra den ene side over til den anden side, og så er der flertal herovre for, at pengene kan gives direkte til sygehusvæsenet.
Hans Andersen (V), 2002-05-07:
Til fru Sandy Brinck: Det er jo summen af mange indsatser, der skal gøre, at vi får nedbragt ventelisterne.
Det vil så betyde, at vores politik bliver gennemført hurtigere, og det har jeg ikke noget imod. Det er jo summen af mange indsatser.
Så synes jeg, det er helt utroligt, at det med skat på sygdom altså er noget, der optager partierne til venstre for midten.
Hvis ens arbejdsgiver sørger for, at man får opereret knæet og hurtigt kommer tilbage igen, så skal man altså beskattes af det.
Og det har man så ikke noget imod.
Nu kommer man med et lovforslag, der skal gøre, at det ikke er tilfældet.
At man bliver skattefri.
Det her er bare en videreførelse af alkoholbehandlingsproblematikken.
Jeg synes, det er særdeles godt, og så synes jeg, at man skal tænke på, at arbejdstageren kommer hurtigt tilbage på arbejde og ikke er på sygedagpenge.
Der er mange vindere i det her spil, og jeg synes, det er et særdeles godt forslag.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-07:
Jeg fik bare ikke noget svar på, hvorfor lovforslaget ikke omfatter selvstændige erhvervsdrivende og deres medhjælpende hustruer.
Sandy Brinck (S), 2002-05-07:
Nu taler Venstres ordfører om 1½ mia. til sundhedsvæsenet.
Hvis nu regeringen selv troede på sin politik, så ville det jo netop føre til, at det lovforslag, vi nu behandler, ville være fuldstændig unødvendigt. Men det må regeringen jo ikke tro på, og det må vi så bare konstatere.
Jeg kan sige, at det eneste, de 1½ mia. og det her lovforslag har tilfælles, er, at ingen af dem hjælper den ældre medicinske patient.
Men jeg mangler stadig væk at høre fra Venstres ordfører, om det er korrekt, at når regeringen nu synes, at arbejdsgiveren skal kunne vælge ud blandt sine medarbejdere, hvem der skal have sundhedsbehandling, er det så netop et udtryk for arbejdsgivernes frie ledelsesret?
Aage Frandsen (SF), 2002-05-07:
Nu dukker de der 1,5 mia. kr. så op en ekstra gang.
I de sidste 9 år er der i gennemsnit givet det, der svarer til 1,3 mia. kr. årlig.
Så gives der 1,5 mia. kr. i 2002 - og kun i 2002 og ikke i 2003.
Hvis vi bare siger, at regeringen holder i 2 år, så giver 1,5 mia. kr. over de 2 år i snit 0,75 mia. kr. pr. år.
Det er mindre end 1,3 mia. kr. Man fremstiller det, som om de der 1,5 mia. kr. er mange penge.
Det er overhovedet ikke mange penge.
Samtidig henter forskellige ministre en hel masse penge fra amter.
Netto fjerner man penge.
Den har jo sådan set heller ikke noget med sagen at gøre i øvrigt.
Hans Andersen (V), 2002-05-07:
Generelt kan vi jo sige, at vi giver 1,5 mia. kr. ekstra til sundhedsvæsenet, og vi giver dem på en sådan måde, at vi forlanger, at der bliver produceret noget.
Det er der så flere amter, der får problemer med, for lige pludselig skal de levere varen for de penge, vi giver.
Men vi giver 1,5 mia. kr. til forskel fra de tidligere regeringspartier, som ikke havde nogen intentioner om at give ekstra penge til sundhedsvæsenet; som ikke følte, at der var noget problem i sundhedsvæsenet med lange ventelister.
Det gør vi.
Og så går vi ind og siger, at nu vil vi gerne give virksomhederne mulighed for at tage et socialt ansvar, så vi kan få medarbejderne tilbage igen på arbejdsmarkedet, så de ikke er på sygedagpenge.
Der er mange vindere ved det her, men især arbejdstageren: At han ikke bliver beskattet af den sygdomsbehandling, han får.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-07:
Hr. Hans Andersen sagde i sit indlæg i starten, at det her havde et erhvervspolitisk sigte.
O.k. så spiller vi det spil.
Nu har vi beskæftiget os med, at det altså ikke var de svageste lønmodtagere, men hvorfor er det så heller ikke dem, der vælger at være selvstændigt erhvervsdrivende og de medhjælpende hustruer?
Hvorfor er de ikke med i det her?
Det er altså en speciel gruppe, som efter pålydende skal have hjælp ud fra, at virksomhederne skal påtage sig deres sociale ansvar, men vel at mærke over skattevæsenet.
Men hvorfor kun en speciel gruppe inden for erhvervslivet?
Colette L. Brix (DF), 2002-05-07:
Man bliver ved med den svage gruppe, som er hårdt ramt derude, og de, der kommer ind under forsikringen på bekostning af dem, der ikke kan komme ind.
Det holder vi fast i.
Det var ikke for invalidepensionister, og det var ikke for de mennesker, der intet job havde.
Forslaget var et forslag for alle de mennesker - Socialdemokraterne, truckførerne - der går på job hver eneste dag.
Vi startede med, at det var kommunaldirektører, rådmænd og folketingsmedlemmer, der skulle være omfattet af forslaget.
Nu er forslaget lavet om, så medarbejderne på gulvet også er med i det.
Så vil jeg også gerne sige en anden ting: Det havde nu for én gangs skyld klædt Socialdemokratiet, om man var kommet i arbejdstøjet i stedet for at sidde og sige: Æh, bæh, buh, dig vil vi ikke lege med!
Jeg er lidt loren på det, men jeg er næsten sikker på, at uanset hvilke kommaer og streger, der var blevet sat, var man ikke gået med, hvis der havde stået oppe foroven, at DF var med.
Jeg er ked af at sige det, men sådan har jeg opfattet debatten. Så til det med de fine borde og hvad vi har fået.
Jeg har ikke været med ved nogen fine borde med skatteministeren.
Vi har prøvet at få noget igennem, der har ligget nogle ting på bordet, og til sidst fik vi at vide, at skatteministeren kunne gå så og så langt, og så slog vi til.
Vi har været i arbejdstøjet, og vi synes, at det, vi har fået, er bedre end ingenting for de mennesker, der arbejder hver dag.
Aage Frandsen (SF), 2002-05-07:
Det andet, der ligger i det, er jo, at selv om man har ændret i det her, så det selvfølgelig er knap så slemt i den forstand, at man har valgt nogle bestemte ud, så er der jo stadig væk nogle, der ikke er med i ordningen.
Så hvis man har et socialt ansvar, skal det selvfølgelig være alle, det skal omfatte.
arbejdsgiverne nu skal udvise socialt ansvar - og det skal man jo kvittere for - så går jeg ud fra, at man forventer, at arbejdsgiverne sørger for ordninger også for disse mennesker og vel også betaler den skat, som de jo så eventuelt kommer til at betale senere hen, så de ikke kommer i klemme, de, der er på deltid.
Der må man så sige, at arbejdsgiveren betaler det beløb, det koster, plus noget mere, så vedkommende også kan betale skatten.
Hans Andersen (V), 2002-05-07:
Lovforslagets hovedformål er jo at skabe incitament til at påtage sig et socialt ansvar.
Som det er i dag, har vi skat på sygdom, på sundhed.
Arbejdstageren opfatter det jo som uforståeligt og urimeligt, at man i nogle tilfælde beskattes af at få en sundhedsbehandling og i andre tilfælde ikke.
Så hører jeg på debatten, at det, vi står over for, er, at vi har ventelister til sundhedsvæsenet, at vi efter mange, lange og seje drøftelser, efter flere overvejelser blandt mange partier har flere partier følt sig tvunget til at gå med til at bevilge ekstra 1,5 mia. kr. til sundhedsvæsenet.
Men det her drejer sig om at give virksomhederne mulighed for at påtage sig et socialt ansvar, og man er altså åbenbart meget imod, at man skal give virksomhederne den mulighed.
Det er jeg meget uforstående over for.
Ved siden af klarer sundhedsministeren sammen med partierne her at give yderligere 1,5 mia. til sundhedsvæsenet, men det er en anden diskussion.
Det her er diskussionen, om vi vil give virksomhederne en mulighed for at påtage sig et socialt ansvar, og det synes jeg, at man gør ved det her lovforslag, så det vil jeg gerne støtte.
Colette L. Brix (DF), 2002-05-07:
Jeg vil sige, at man blander tingene her, det er pærer, æbler, appelsiner og bananer, ingen tvivl om dét.
Der er nu indgået et forlig om det her, L 97, og vi er stolte af det, der er indgået.
Alle vil gerne have mere.
Det er faktisk sådan, at vi nu begynder at diskutere, om vi vil genere den almindelige lille mand på gaden, og hvad ved jeg.
Vel vil vi ej!
Men nu er festen slut.
Det er blevet sådan her.
Der er et flertal, der har bestemt det.
Vi kan jo ikke blive ved med at diskutere de samme ting.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-07:
Jeg synes da, det var en interessant bemærkning, at det var fru Colette Brix' opfattelse, at dette her skulle gælde for både Socialdemokrater og truckførere.
Men der er jo også en del mennesker uden for de grupper, og der kan jo endda være sammenfald mellem de to grupperinger, det kan man ikke afvise.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor det ikke også skal fungere for Dansk Folkeparti-folk, der går på deltidsarbejde f.eks., eller for Dansk Folkeparti-stemmer, som ikke har været på deres arbejdsplads i et helt år.
De er udelukket fra det her, og det er det, jeg synes, der er det virkelig socialt skæve i det.
Vi har ikke rigtig fået noget svar på, hvorfor det ikke er kommet med.
Det er det, der er det uansvarlige.
Aage Frandsen (SF), 2002-05-07:
Hvis man har nogle millioner, 30, 40, 50 mio., som man kan bruge til forskellige ting inden for sundhedsområdet, så kan man vælge at bruge dem på én måde, og man kan vælge at bruge dem på en anden måde, og man kan vælge at bruge dem i et skattefradrag, som nogle får glæde af, men det er ikke alle. De, der ikke har glæde af det her - jeg ved ikke, hvorfor de specielt nu ikke er et problem i forhold til sundhedsvæsenet - er pensionister af alle typer.
De er ikke på arbejdsmarkedet.
Jeg troede sådan set, at Dansk Folkeparti var meget optaget af, at pensionisterne også skulle behandles på sygehusene, men de penge, det drejer sig om her, gives til dem, der er på arbejdsmarkedet, de gives ikke til en anden gruppe.
Jeg ved ikke, om Dansk Folkeparti oprindelig hellere ville have haft pengene til alle inden for sundhedsvæsenet.
Det var det, mit tidligere spørgsmål gik på.
Var det det, man gerne ville?
Vil man gerne det, så skal man da ikke forhandle med skatteministeren, der siger: Hertil og ikke længere!
Så skal man bare sige til skatteministeren: Pak sammen med dit, vi har et andet flertal i Folketinget.
Sådan kan man da bare gøre.
Jeg er altså bange for, at skatteministeren, som jo kan være en charmerende herre, altså har snydt Dansk Folkeparti.
Jeg er bange for det.