runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-06-17:
Det er da rigtigt, at der skal være en sammenhæng imellem ideologi og konkrete forslag, men noget tyder på, at hr. Sjursen ikke har læst denne redegørelse særlig godt.
Den er netop ikke kun udtryk for ideologi, men peger også på en lang række områder, hvor regeringen nu sætter en række aktiviteter i gang, og det er kommuneaftalen i øvrigt også udtryk for.
Hr. Sjursen var tidligere inde på spørgsmålet om deltidsbeskæftigelse og børnefamiliernes ret til deltidsbeskæftigelse.
Jeg ved ikke, om hr. Sjursen er opmærksom på, at rent faktisk er det sådan, at i over 85 pct. af de overenskomster, der i dag findes på arbejdsmarkedet, er der deltidsbestemmelser.
Jeg kunne forstå på hr. Jann Sjursen, at det ikke er tilfredsstillende, men vel; det er klart, at der mangler 15 pct. Jeg vil godt også spørge hr. Sjursen, når han siger, at børnefamilierne skal have ret til deltid: Er det sådan, at Kristeligt Folkeparti nu er parat til at være med til at lovgive på området og dermed tilsidesætte arbejdsgivernes ret til at lede og fordele arbejdet?
Er Kristeligt Folkeparti parat til det?
Det vil jeg godt vide.
Lars Løkke Rasmussen (V), 1998-06-17:
Under det forrige punkt på dagsordenen, forhandlingen om regeringens børnepolitiske redegørelse, valgte jeg en tone og en emnekreds, som fik Socialdemokratiet til at fare i flint, og for at råde bod på det vil jeg blot her sige, at jeg med de argumenter, arbejdsministeren har givet, som jeg fuldt og helt står bag, vil tilkendegive, at Venstre ikke kan støtte dette beslutningsforslag.
Mogens Andreasen (DF), 1998-06-17:
Det ser ud til at blive en meget kort debat om det her
beslutningsforslag
Men jeg skal da sige om det, at overenskomsterne for 1998 jo er afsluttet med regeringens og Folketingets indgreb den 7. maj 1998, men det er, som om Enhedslisten ikke har forstået, hvad der skete ved indgrebet den dag, for det beslutningsforslag, vi behandler her i dag, er et forsøg på at udvide børnepasningsorloven og samtidig få forhøjet børneorlovsydelsen.
Det er efter min opfattelse et spørgsmål, der skal behandles af arbejdsmarkedets parter, og ikke en afkortelse
af arbejdstiden, som skal vedtages i Folketinget.
For ganske kort tid siden behandlede vi her i Folketinget forslag fra Enhedslisten og Kristeligt Folkeparti
om at hæve forældreorlovsydelsen fra 60 til 80 pct. af den maksimale dagpengesats, og af bemærkningerne til forslaget her fremgår det, at børnefamilierne ønsker mere tid.
Men jeg tror nok, vi skal lægge mærke til, at der rundt omkring tales om, at der er forældre, som, når de har ferie, simpelt hen alligevel sender deres børn i institution, så de selv kan rejse på ferie.
Så vi kan ikke rigtig se, at yderligere børnefamiliesamvær hænger sammen med det praktiske liv.
Godt forsøgt, vil jeg sige til fru Jette Gottlieb og hr. Frank Aaen, men vi hopper altså ikke på den limpind.
Dansk Folkeparti kan ikke støtte det forslag.
Vi vil i hvert fald ikke støtte dette forslag.
Ove Hygum (S), 1998-06-17:
Forslagsstillerne lægger op til, at fuldtidsansatte forældre til børn under 7 år skal have ret til en ugentlig nedsættelse af arbejdstiden på 7 timer med en lønkompensation svarende til mindst den maksimale dagpengesats.
Efter forslaget vil arbejdsgiveren få kompensation fra staten, når forældrene gør brug af deres ret, forudsat at der ansættes erstatningsarbejdskraft. Forslaget begrundes med, at børnefamilier ønsker mere tid sammen, og det imødekommer regeringens børnepakke ikke efter forslagsstillernes opfattelse.
Regeringen er opmærksom på, at familiepolitik også handler om, hvordan vi skal indrette vores samfund, så vi får tid til hinanden og med hinanden.
Det handler også om, at der skal være balance mellem det offentliges ansvar og familiens ansvar.
Det er kun familierne selv, der kan prioritere og tilrettelægge deres hverdag, så der er balance mellem arbejdsliv og familieliv.
Jeg skal her fremhæve, at det er en forudsætning for vores velstand, at både mænd og kvinder er aktive på arbejdsmarkedet.
Samfundet stiller til gengæld en stadig bedre og bredere social service til rådighed.
Det er sagt
meget enkelt i redegørelsen, at uden en stor arbejdsstyrke er det ikke muligt at opretholde velstanden, og uden velstand er det ikke muligt at opretholde en udbygget offentlig service. Høj erhvervsdeltagelse og en god offentlig service er derfor hinandens forudsætninger. Mere fritid betyder også, at nogle skal betale mere end i dag, ellers hænger det ikke sammen.
Det er der statsfinansielt ikke noget grundlag for.
Øget fritid er et spørgsmål om løn og ansættelsesvilkår, og pengene hertil må og skal findes inden for den lønramme, der til enhver tid er til rådighed.
Sådan er det.
Forslagsstillerne peger på, at forslaget også vil have en beskæftigelsesfremmende virkning, fordi arbejdsgiveren kun får kompensation, hvis der ansættes erstatningsarbejdskraft.
Vi må ikke glemme, at børnefamilierne ofte er arbejdsmarkedets kernegruppe, og i de seneste år har der været et øget pres på arbejdsmarkedet.
Vi er i dag tæt på at have flaskehalsproblemer trods en vis ledighed, og der er derfor brug for alle på arbejdsmarkedet. Mere fritid vil medføre, at den samlede arbejdsmængde vil falde, og det vil igen påvirke den danske velfærd.
Jeg skal derfor meddele, at regeringen ikke kan støtte forslaget.
Bjarne Laustsen (S), 1998-06-17:
I Socialdemokratiet sympatiserer vi, som det også fremgår af den netop afsluttede diskussion om børnefamiliernes vilkår, med, at børnefamilierne skal have mere tid, men vi kan alligevel langtfra støtte det fremsatte beslutningsforslag. For det første ligger det område, forslaget berører, inden for det aftaleretlige område og er som udgangspunkt ikke noget, vi skal træffe beslutning om her i Tinget. Mere fritid er et spørgsmål, der må tages op mellem arbejdsmarkedets parter.
Jeg kan her ikke lade være med at nævne, at det er lidt underligt, at Enhedslisten bringer et sådant forslag frem netop nu, når de lige har brugt megen tid på at skælde ud over de tidligere regeringsindgreb.
For det andet tror jeg, at selv om vi nok skal støtte børnefamilierne, skal vi fortsat passe på med den udvidede forskelsbehandling af grupper på arbejdsmarkedet, som forslaget lægger op til.
Der kan laves meget vide og fleksible tiltag på den enkelte arbejdsplads, uden at det offentlige - dvs. den fælles kasse - skal ind og yderligere understøtte gruppen af småbørnsfamilier.
For det tredie vil jeg ligesom ministeren understrege småbørnsfamiliernes eget ansvar.
Det kan ikke nytte, at folk bliver ved med at sætte sig så hårdt, at to fulde indtægter er nødvendige for at kunne overleve.
Småbørnsforældre må selv have et vist ansvar for at skabe tid og plads til børnene i deres hverdag.
Socialdemokratiet støtter større fleksibilitet på arbejdsmarkedet, men vi tror ikke, at den opnås ved flere offentlige tilskud.
Derimod tror vi - trods forårets indgreb
på forhandlingssystemet som vejen frem til at få aftalt større fleksibilitet inden for alle fag
Socialdemokratiet kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Jens Heimburger (KF), 1998-06-17:
Det Konservative Folkeparti kan heller ikke støtte dette beslutningsforslag.
Vi ønsker ikke yderligere indblanding i arbejdsmarkedets aftaleforhold, og vi har i det hele taget svært ved at se, at vi skulle lave en ordning, der gjorde, at lige netop denne gruppe skulle tilgodeses med yderligere frihed, selv om vi har haft en lang diskussion i dag om børnefamilierne.
Jan Petersen (S), 1998-06-17:
Der var i hr. Sjursens indlæg den grundlæggende præmis, at der bør tages udgangspunkt i familiernes vilkår og ikke i arbejdsmarkedets vilkår.
Jeg tror, hr. Sjursen og vi andre er enige om, at vi skal gøre noget, der gør tilværelsen bedre for hvert barn og hver familie i Danmark, og at vi er enige om, at familien er en meget grundlæggende enhed, som er samfundsnyttig og også nødvendig for, at vi kan trives som mennesker.
Men vi er nødt til at tage udgangspunkt i den virkelighed, vi har i dagens Danmark, og den er, at mennesker af begge køn på den ene side er selvforsørgende og på den anden side stifter familie og får børn.
Befolkningen har begge udgangspunkter for sin tilværelse.
Jeg tror, det har været ganske godt for mange børn, at deres forældre er kommet i arbejde; jeg tror, de har haft gavn af det.
Men at vælge at gå på arbejde og blive selvforsørgende eller lade være er jo alle menneskers frie valg, og der er intet af det, hr. Jann Sjursen ønsker, som mennesker ikke må vælge.
Dér, hvor vandene skilles, er i spørgsmålet om, hvad samfundet skal betale for, og hvis hr. Sjursen mener, at vi skal lade være med at have verdensrekord i erhvervsfrekevens i fremtiden, synes jeg, hr. Sjursen skylder os et svar på, hvor mange plejehjem han vil have lukket, for forudsætningen for vores velfærdssamfund er, at vi har den erhervsfrekvens vi har.
Hvor mange plejehjem, hvor mange hospitaler, hvor mange af den slags institutioner skal der lukkes?
Villy Søvndal (SF), 1998-06-17:
Jeg må sige efter at have hørt ministrene, at det ville være vanskeligt efter denne debat at bebrejde ministrene, at de har lovet mere, end de kan holde, for jeg synes stort set ikke, der var nogen ting.
Der var en redegørelse om, at fremtrædende faglige folk manglede mod, hvis de ikke forstod visionerne i regeringens børnepolitik.
Det er vel, fordi de er skuffede.
Jeg tror, at arbejdsministeren og jeg sammen deltog i den faglige konference, hvor der blev rejst forventningen om, at der nu ikke bare skulle snakkes, drøftes, diskuteres, men at der skulle ske noget. Når socialministeren betegner det her som en ny måde at føre politik på, er jeg til dels enig, men jeg synes ikke, det er en god ny måde at føre politik på.
Det er klart, at
når man rejser de forventninger, man gjorde i valgkampen, kan man ikke blive overrasket over, at der er en positiv forventning om, at der også var noget i dem.
Når man beskriver kommuneaftalerne som et udtryk for, at det er en fordel med den lave profil, er jeg lodret uenig.
Jeg synes ikke, der er nogen høj børnepolitisk profil, og det nytter altså ikke at sige, at vi nok skal holde amterne fast på, at selv om de siger, de beskærer deres sociale område, bliver der penge til det hele.
Det gør der ikke, medmindre vi retter op på noget af det, der er lavet i den amtskommunale aftale.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-06-17:
Jeg havde lidt svært ved at finde ud af hr. Jann Sjursens ordførertale, i hvert fald den første del af talen, hvor hr. Sjursen kritiserede regeringen for, at der var mangel på konkrete initiativer i redegørelsen, og samtidig slog fast, at debatten om familiepolitik, børnefamiliernes vilkår, børns vilkår er meget ideologisk præget.
Hr. Sjursen konstaterede også, at sådan skal det også være; men de to udsagn har jeg meget svært ved at få til at harmonere.
Jeg opfatter faktisk redegørelsen som et oplæg, hvor man fremlægger en række visioner og en række emneområder, der nu skal arbejdes konkret videre på.
Hr. Sjursen behøver ikke at gøre det nu, for jeg tror, hr. Sjursen har lige så store problemer med at komme med den dokumentation, som Venstre og De Konservative havde; men så kom med den i løbet af i dag eller i morgen.
Påstanden holder jo ikke stik.
LO har lavet en beregning, hvor man tager en gennemsnitlig LO-familie.
Der er lavet en lang række regneeksempler, som viser, at ud fra en gennemsnitsbetragtning - og her taler vi om både højtlønnede og lavtlønnede LO-medlemmer - er der tale om et årligt mindreprovenu på 1.000 kr. i år 2002 for en gennemsnitlig LO-familie.
De påstande, man kommer med heroppefra, holder ikke stik, og jeg er ked af, at hr. Sjursen træder i præcis de samme fodspor som Venstre og De Konservative.
Jens Heimburger (KF), 1998-06-17:
Jeg vil sige, at i nogle familier overlader man det en gang imellem til en enkelt repræsentant, men jeg tager det som en udfordring.
Til hr. Dyrlund vil jeg sige, at mig bekendt er der i hvert fald nogle socialdemokrater, der har lagt mere vægt på, hvad man mener med pladsgaranti, end der kan gøres i denne her redegørelse.
Der er også nogle, der har betonet det omkring fleksibilitet i orlovsordningerne som noget meget mere konkret, end at det skulle skydes til hjørnespark med arbejdsmarkedets parter.
Jeg kan bare mærke, at tonen i det, der er fremlagt i dag, er, at det skal være noget, der skal fungere, og det er sådan set det, jeg kvitterer for: at man er landet lidt på benene efter valget.
Det er ikke at finde de ressourcer.
Det er så også et svar til hr. Jørn Pedersen.
Det tror jeg er en ambition, vi kan dele i fællesskab.
Jeg vil sige til hr. Jan Petersen omkring fleksibilitet, orlovsordninger, retskrav osv. og hele det element af deltid, som også bliver nævnt i redegørelsen, at kunne vi få noget mere deltid samtidig, vil jeg ikke afvise, hvis arbejdsmarkedets parter på et spørgsmål om deltidsbeskæftigelse overhovedet ikke vil være fleksible, at vi vil gå ind f.eks. og være med til at give dem et vink med en vognstang, hvis vi kan gøre det her fra Folketinget.
Jeg tror, vi skal kigge på orlovsordninger, deltidsarbejde og flere af de ting i en sammenhæng, og hvis arbejdsmarkedets parter vil gå oprigtigt ind i det, så er det godt.
Hvis de ikke vil, vil Det Konservative Folkeparti godt være med til at diskutere, hvordan vi kan stimulere dem herfra.
Susanne Clemensen (CD), 1998-06-17:
CD kan heller ikke støtte det her beslutningsforslag.
Som det er blevet sagt tidligere her i dag, er det jo et spørgsmål om at finde en balance mellem arbejdsliv og fritidsliv, og det mener vi at børnefamilierne selv er de bedste til finde og prioritere.
Men derfor kan vi jo godt hjælpe børnefamilierne lidt på vej, f.eks. ved at opmuntre dem til at spare op, f.eks. med en kapitalpensionslignende ordning, sådan som fru Yvonne Herløv Andersen tidligere har været inde på.
Jeg er bange for, at hvis man giver småbørnsfamilierne ret til en nedsættelse af arbejdstiden med 7 timer om ugen, vil det betyde, at det rent faktisk vil blive sværere for de unge at blive ansat på arbejdsmarkedet.
Og jeg kan heller ikke helt forstå, at man i disse tider, hvor arbejdsløsheden er faldende, og man endda taler om, at der måske vil opstå flaskehalsproblemer på lang sigt, så siger, at det her forslag vil give beskæftigelse til flere.
Jeg tror, at man står med et problem dér, og derfor vil jeg sige, at CD ikke kan støtte forslaget.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-06-17:
Det var hr. Heimburger, der her i sidste del af sit indlæg kom ind på spørgsmålet omkring mere fleksible arbejdstider, mere deltidsbeskæftigelse, og så var hr. Heimburger lige ved at sige, eller også sagde hr. Heimburger det: Dér vil vi gerne være med til at give arbejdsmarkedets parter et vink med en vognstang.
Nu har jeg behov for vejledning.
Hvad skulle det vink med en vognstang gå ud på?
Jens Heimburger (KF), 1998-06-17:
F.eks. er vi med til at fastsætte ferielovgivningen.
Men det er klart, at hvis regeringen lægger op til med den her børnefamiliepolitiske redegørelse, at man vil diskutere det med arbejdsmarkedets parter, så kan den samme regering vel også godt sige, at det her betoner vi meget, uden at skulle true med lovgivning lige med det samme. Jeg var ikke lige ved at sige det.
Jeg sagde et vink med en vognstang, men det må være regeringen, der gør det.
Jan Petersen (S), 1998-06-17:
Hr. Villy Søvndal må være en skuffet mand.
Bortset fra et enkelt lyspunkt bar indlægget præg af, at der skulle mere inspiration til.
Jeg vil gerne forholde mig til hr. Villy Søvndals indlæg på den måde, at hr. Søvndal må være skuffet - det er o.k. - hvis han havde forventet, at regeringen i dag havde en lovpakke at smide på bordet.
Men det burde hr. Villy Søvndal vide ikke var præmissen, da vi havde forespørgselsdebatten i februar tidligere på året.
Der skulle afleveres en redegørelse, der indeholdt de forslag, som regeringen arbejdede med.
Og det, redegørelsen også giver anledning til, er en bemærkning om, hvordan man så kommer videre.
Via drøftelser med arbejdsmarkedets parter vender regeringens minister for arbejdsmarkedet tilbage med konkrete forslag om, hvordan børnepasningsorloven kan blive mere fleksibel.
Jeg ved godt, hr. Søvndal ville have et forslag her og nu, og at inspirationen er HK, inspirationen er SF, men regeringens ene vinkel på det her er de krav, vi i Socialdemokratiet er kommet med, og regeringens anden vinkel på det er de krav, der er kommet fra Det Radikale Venstre. Dem skal jeg ikke redegøre for her.
Men de krav, som vi stillede i vores løfter under valgkampen, de kan indfries.
Hr. Villy Søvndal skal ikke komme med sine forslag og sige, at det er det, vi har lovet. Vi har ikke lovet den fleksibilitet, den form, som hr. Villy Søvndal tror.
Anders Samuelsen (RV), 1998-06-17:
Noget, som jeg synes man kan blive lidt trist over, er den form for demagogi - det synes jeg godt man kan kalde det - som vi her har lyttet til, som om vi nu er blevet bombet jeg ved ikke hvor mange år tilbage.
Jeg vil gerne spørge hr. Villy Søvndal, hvornår han mener, man kan dømme en regering på, om den har gennemført eventuelle valgløfter eller ej?
Kan man det efter ganske få uger, eller kan man det, når den har siddet i en periode og arbejdet med sagerne? I denne redegørelse er der ganske rigtigt - og det skal jeg også vende tilbage til - primært lagt op til nogle hensigtserklæringer.
Men at vende skuden om og måske som udgangspunkt gå efter sit eget valgprogram og så sige, at alt det skal være indfriet, før verden var reddet, er måske lige at gå en anelse for vidt, ikke mindst hvis man ikke sidder med i regeringen.
Hver gang, vi skal snakke om det her område, skal vi altså udbygge, udbygge, udbygge; det er ikke et spørgsmål om, hvorvidt man kan gøre tingene på en anden måde.
Den slags spørgsmål synes jeg aldrig man hører fra SF's side.
Inge Refshauge (DF), 1998-06-17:
Arbejdsmarkedet har en meget stor rolle i dette oplæg, nemlig i form af fleksibilitet i arbejdstiderne for forældrene.
Derudover skal kommunerne tage en stor del af slæbet med at indrette åbningstiderne i børneinstitutionerne
meget mere fleksibelt, end det er tilfældet i dag.
Og det kan blive noget af en opgave, for slet ikke at tale om omkostningerne for kommunen.
Som det ser ud i oplægget, bliver det igen erhvervslivet og kommunerne, der må holde for.
Regeringen løber fra de løfter, de gav i valgkampen og i statsministerens nytårstale.
Ikke et eneste forslag er konkret udmøntet.
Forslaget omkring ferielovens ændring er nok det mest positive.
Dansk Folkeparti ønsker, at forældre og børn får så meget tid sammen som muligt, så der skabes tryghed i opvæksten.
Det gøres bl.a. ved at lette lidt på økonomien.
Det uudnyttede skattefradrag for børnene skal kunne benyttes af forældrene, så familien får et samlet skattefradrag.
Nu skal man til at drøfte tingene med amter, kommuner og arbejdsmarkedets parter, men det får børnefamilierne jo ikke noget konkret ud af lige med det samme.
Kunne regeringen ikke have gjort det allerede ved nytårstid, før aftalerne med kommunerne og amterne var i hus?
Det hele kan blive noget med meget lange udsigter til forbedringer for børnefamilierne.
Igen kommer
det gamle ord om, at love er ærligt, holde besværligt,
til sin ret.
Meloditeksten, som regeringen er kommet med, indeholder da mange gode takter, men man har jo ikke forhandlet om, hvem der skal betale musikken.
Jan Petersen (S), 1998-06-17:
Jeg vil godt kvittere for et konstruktivt indlæg, for viljen til at ville samarbejde viser jo, at CD og CD's ordfører er vant til at tage ansvar for, at tingene foregår i en ordentlig og en realistisk rækkefølge.
Så det vil jeg gerne kvittere for.
Det forstyrrer selvfølgelig lidt min almindelige positive holdning, at det blev kaldt - tror jeg - et tyndt oplæg.
Sådan er det med den type redegørelser her, hvis man ikke husker præmissen, og den var, at der ikke skulle fremlægges lovforslag i dag, og hvis man i øvrigt bruger det generelle ord, at børnefamilierne skal have det bedre, til at sige, at de forslag, jeg selv havde, skal så indfries nu.
Altså det, jeg skal stå til ansvar for her, er, hvad vi som Socialdemokrater har lovet i valgkampen, og der kan jeg konstatere, at krydser jeg det af punkt for punkt, så er de enten foreslået - det er et enkelt et af dem - eller også er de sat på sporet. Så det vil jeg gerne nævne.
Der er altså tale om, at der inden for den vækst, der er aftalt med kommunerne på 1 pct., også er plads til, at man fortsat kan udbygge antallet af daginstitutioner.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-06-17:
Tak for venligheden, skal jeg sige med det samme.
Og så til det sidste: Det kan jo blive svært for kommunerne at få plads til det inden for den ene procent.
Ganske vist kan man gøre meget med omstilling og effektivisering og andre måder at gøre ting på, men hvis man også skal gøre noget for folkeskolen og ikke helt glemme de gamle, er det svært at følge med i takten.
Jeg medgav jo også, at man ikke havde tabt målet af sigte, men at det ville komme til at tage sin tid.
Nu, vi er så gode til at pege på sider og krydse af - det er en skam, at ikke alle har papiret foran sig, så er det jo problematisk - men på side 4 i redegørelsen har man lavet en boks 1, som ikke har noget med valget at gøre, men som er et udspil til en fremadrettet børnefamiliepolitik. I den står der jo, hvad det er, man konkret vil.
Der er det jo, jeg har siddet og kigget på, hvad initiativerne i det er. Og det er altså, som jeg sagde før, omkring ferie, hvad jeg også selv synes er vigtigt, og det er også omkring drøftelser om at fordoble aftrapningsintervallet for fripladstilskud til daginstitutioner. Hvis de andre tiltag i boksen var formuleret lige så konkret, at der var noget at tage fat på, så havde man jo ikke behøvet at have skuffede ordførere heroppe, for man må jo egentlig fra Socialdemokratiets side glæde sig over, at forventningerne har været så store, ikke?
Det er jo ikke noget at være ked af.
Det havde været værre, hvis man ikke havde regnet med, at der kom noget som helst.
Villy Søvndal (SF), 1998-06-17:
Det er så også et svar til hr. Anders Samuelsen.
Det er ikke demagogi det her.
Hvis ikke det her Folketing griber ind over for nogle af de mest udsatte områder på det sociale område, bliver virkeligheden, som de, der var tidligt oppe i morges, kunne høre om i Frederiksborg Amt, nemlig at man halverer indsatsen på misbrugsområdet.
Det gør man direkte med henvisning til den aftale, der i går blev lavet om den kommunale økonomi.
Gør det ikke indtryk på De Radikale, når amtsborgmestrene siger, at konsekvensen af den indgåede aftale om den amtslige økonomi er, at døgninstitutionsområdet, at familieplejeområdet skal lægge ryg til?
Det er pæne socialdemokratiske, formoder jeg, amtsborgmestre, Venstreamtsborgmestre, jeg ved ikke, om De Radikale har amtsborgmestre - jo, det har de - men det er den slags folk, der siger det her.
Jeg antager, at de ikke er demagoger.
Jeg antager, at en af forskellene på dem og hr. Samuelsen er, at de er det stykke tættere på virkeligheden, der gør, at de er nødt til at være optaget af virkelighedens distraherende kendsgerninger.
Jeg vil godt citere, hvad Folketinget faktisk vedtog den 6. februar:
»Under henvisning til statsministerens nytårstale opfordrer Folketinget regeringen til senest den 1. maj 1998«
Konkrete forslag.
Jeg opfatter det ikke som konkrete forslag, når det skal overvejes, når det skal vurderes, når det skal drøftes, osv.
Det synes jeg er velegnet til studiekredse.
Konkrete forslag opfatter jeg sådan, at der fremlægges direkte forslag, der siger: Sådan har regeringen tænkt sig at gøre det.
Og det er den prøve, regeringen ikke bestod.
Anders Samuelsen (RV), 1998-06-17:
Jeg skal på Det Radikale Venstres vegne bakke den række af tidligere ordførere, som ikke kan støtte det her forslag, op.
Det er der flere årsager til at Det Radikale Venstre ikke kan.
Men da forslaget samtidig hænger sammen med en nedsat arbejdstid på 7 timer om ugen, hvordan skal det så helt konkret foregå på en virksomhed, hvor man kun har nogle få ansatte og der er en enkelt, der får nedsat arbejdstiden?
For der er jo ikke en masse, som man kan samle sammen og dermed ansætte en ekstra, men bare en enkelt, og så skal man altså ansætte en enkelt for en time ekstra om dagen f.eks. Det virker ikke realistisk.
Og der er en række steder, man kunne angribe på den måde, og Det Radikale Venstre kan på den baggrund ikke støtte forslaget.