Kristian Jensen (V), 1999-03-18:
Rundt om i EU kører diskussionen om EU-Kommissionens fremtid, om Europa-Parlamentets nye rolle og parlamentariske position på fuld kraft.
Landene og især politikerne er meget optaget af, hvilke aspekter dette giver for det fremtidige styrkeforhold mellem Ministerråd, Kommission og Parlament, og hvorledes Kommissionen fremover skal stå til regnskab for sine handlinger, om det skal være enkeltvis eller kollektivt.
Ligeledes er debatten i hele Europa og især i de tidligere undertrykte østeuropæiske lande i fuld gang for at sikre landene den bedst mulige position til optagelse i EU - lande, der i årevis har kæmpet for at komme ind i varmen og blive optaget i kredsen af EU-lande, på samme måde som de første lande for en uge siden blev optaget i kredsen af NATO-lande.
Derfor mener vi, at Danmark har et ansvar for at holde spørgsmålet om de baltiske landes optagelse højt på dagsordenen.
En del af dem sidder sikkert tilbage med en flad fornemmelse af, at det ikke er lykkedes fuldt ud at få resulatet af forhandlingerne til at leve op til de mål, Danmark havde sat på forhånd.
Alt dette er spørgsmål, som præger den europæiske dagsorden, og som er vigtige for EU og for Danmark.
På trods af det har økonomiministre, statschefer og Folketinget nu i flere omgange brugt tid og kræfter på et helt andet område, nemlig på diskussionen om ophævelse af det toldfri salg fra den 1. juli 1999.
Vi ved godt, at ændringerne vil få store konsekvenser for visse områder af landet, men 8 år er rigelig tid til at indrette handelsmønstre og trafikformer på de nye vilkår og komme videre i udviklingen.
Med 8 år burde erhvervene og de handlende i de ramte områder være klar til, at det toldfri salg nu bortfalder, men i stedet for at bruge kræfterne på omstillingen er kræfterne brugt på klynk og på at arbejde på at udsætte afskaffelsen af det toldfri salg.
Vi må nu konstatere, at spørgsmålet var til debat på økonomiministrenes møde i mandags, er det her i salen i dag og efter al sandsynlighed også kommer det på det kommende EU-topmøde i Berlin, hvor Englands socialdemokratiske premierminister Tony Blair har bebudet at sætte sagen på dagsordenen igen.
Venstre ønsker klart, at det toldfri salg skal afskaffes, og at det indre marked skal have mulighed for at virke uden det konkurrenceforvridende element, som toldfri handel er.
Venstre bakkede op om afskaffelsen i 1991, hvor det var Venstres nuværende formand, der som økonomiminister var med til at træffe beslutningen, og Venstre ønsker i dag, at det toldfri salg skal afskaffes.
Men Venstre er meget bekymret over den alt for store rolle, som sagen om ophævelse af det toldfri salg har spillet, og bekymret over den megen tid, som Ministerrådet har brugt på spørgsmålet om ophævelse af det toldfri salg set i lyset af andre, større og meget påtrængende problemer, som EU står over for.
I Venstre havde vi nok hellere set, at den indsats var lagt i sager, som var mere værdige til den store opmærksomhed.
Derfor har Venstre givet den melding
, at hvis regeringen fandt, at det ud fra et samlet synspunkt og ud fra en vurdering af de danske interesser ville være til dansk fordel med et mere fleksibelt mandat, så vil Venstre være klar til at bakke op om et sådant ønske. Venstre erkender nemlig, at det er ved forhandlingsbordet, at man har det bedste indblik i mulighederne for at fremme Danmarks interesser bedst muligt.
Venstre vil ikke lade stædighed eller stolthed stå i vejen for at opnå et resultat, som i det samlede billede vil være til gavn for Danmark og danske interesser.
Hvis regeringen vurderer, at vi kan opnå væsentlige indrømmelser på områder, der er af større betydning for Danmark end en delvis udskydelse af afskaffelsen af det toldfri salg, så vil Venstre bakke det op.
Hvis regeringen ligeledes fra sin plads ved forhandlingsbordet ikke mener, at det tjener Danmarks interesser at ændre på datoen for ophævelse af det toldfri salg, så vil Venstre bakke det op.
Venstre mener, at Danmark er bedst tjent med, at regeringen i denne sag har størst mulig handlefrihed til at gå efter Danmarks interesser, og derfor ønsker vi ikke at fastholde ophævelsen eller udskyde ophævelsen med et mandat.
Vi strækker hånden frem til hjælp for regeringen, men vi vil ikke tvinge regeringen til at tage imod vores tilbud.
Det er op til regeringens vurderinger, og derfor kan vi ikke støtte nogen af de fremsatte forslag til vedtagelse.