runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Nielson (S), 1997-11-20:
Hr. Bent Hindrup Andersens spørgsmål er i familie med spørgsmålet om, hvorvidt vi er holdt op med at slå vores svigermødre, for rent faktisk er det efter de oplysninger, jeg har, mange år siden, der er ydet tilskud fra Danida til indkøb af pesticider i udviklingslandene.
Tværtimod er vores aktivitet rettet mod indsatser, som kan reducere anvendelsen af dem, og rettet mod arbejderbeskyttelse og alt, hvad der ellers kan gøres, også mod forsøg på at anvende andre bekæmpelsesformer, f.eks. biologiske bekæmpelsesformer, som ikke er baseret på anvendelse af pesticider.
Så det er lidt en forkert beskrivelse af den eksisterende situation, der tages udgangspunkt i i den måde at spørge på.
Hvad angår kunstgødning, tør jeg ikke svare helt så klart, for der kan være situationer og sammenhænge, hvor en kontrolleret anvendelse af kunstgødning kan have et fornuftigt formål, men generelt er det jo ikke den vej, vi prøver på at dreje udviklingen.
Det er sådan, jeg må svare.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-20:
Jeg ved ikke, om det var tiden, der forhindrede udviklingsministeren i at svare på spørgsmålet om det danske sprog i publikationer, men nu får han i alt fald lejligheden.
Poul Nielson (S), 1997-11-20:
Jeg mener, at jeg svarede så rundt og forsigtigt i første omgang, som jeg syntes det var forsvarligt at gøre, og jeg vil altså ikke love, at vi altid vil skrive alt på dansk, når vi rapporterer fra internationale møder.
Jeg erklærer mig dog enig med hr. Langkilde i, at der er meget, der taler for, at vi skriver så meget som overhovedet muligt på dansk, men vi må kunne foretage en vis afvejning.
Men frem for at love et eller andet fuldstændig firkantet, som i en eller anden sammenhæng vil vise sig at være en smule ude af proportioner, vil jeg altså hellere tage omkostningen ved ikke at stille hr. Langkilde helt tilfreds nu.
Addi Andersen (CD), 1997-11-20:
Var den særlige FN-generalforsamling i sommer en succes?
Det kan man vist ikke sige.
Ingen er vel særlig imponeret over den.
Og når der ikke kan opnås enighed om fælles handling, stiller det endnu større krav til det enkelte land om at tage sin tørn. Den enighed, vi oplevede i Rio om målene for en fælles global indsats for at opnå en bæredygtig udvikling, genfinder man desværre ikke, når det drejer sig om at gøre en aktiv indsats.
Danmark er nået utrolig langt med vores indsats.
Vi er faktisk nået så langt, at det vil have store omkostninger at nå bare en lille smule længere.
Og de omkostninger skal man se i lyset af, hvad man opnår.
Nu vil jeg ikke gentage det efterhånden fortærskede eksempel om røgrensning eller CO2-reduktion på et dansk, russisk eller kinesisk kraftværk.
Men det er da tankevækkende, at man for de samme penge kan opnå en reduktion af udledningen til den fælles atmosfære på måske op til 50 gange, hvis pengene lægges i et land med en dårligt udviklet teknologi frem for at foretage flere nyinvesteringer i Danmark. Jeg synes faktisk, at den holdning, at hovedindsatsen for forureningsbekæmpelsen lægges i Danmark, er forkert.
Atmosfæren er ét stort fælleseje, og så nytter det ikke noget, at vi bliver ved med at plage vore egne fabrikker og andre virksomheder med miljøkrav, forbud og påbud, for indsatsen er simpelt hen ikke særlig målbar globalt set.
Hvis statsministeren derfor mener noget reelt med den tale, han holdt på FN's særlige generalforsamling i sommer, må regeringen også gå ind for en omlægning af miljøindsatsen, så det ikke fortsat er dansk erhvervsliv, der skal holde for, men at indsatsen skal ske i andre lande, hvor man får mere for pengene.
Men der er selvfølgelig miljøproblemer som f.eks. vandmiljø og jordforurening, som er nationale anliggender, og her skal vi handle lokalt, for nu at blive i Rio-jargonen.
Diskussionen om de ting har vi rig lejlighed til at tage på andre tidspunkter i den kommende tid.
I foråret vedtog vi et dagsordensforslag, som pålagde regeringen at arbejde for bestemte mål i det fortsatte arbejde med opfølgningen af Rio.
Men med det magre resultat, der kom ud af mødet i sommer, skal man nok overveje, om vi ikke først og fremmest skal prøve på at få fodslag i EU om såvel miljøpolitik som ulandsbistand, før vi går ud med krav om global enighed, der trods alt er et meget stort krav.
CD støtter en aktiv opfølgning af aftaler og forhandlingsresultater fra Rio.
Men vi vil ikke være med til, at Danmark skal ende med at stå som en Atlas, som alene bærer hele kloden.
Et af de vigtigste mål for Danmark må være, at andre lande skal bære sin del af byrden.
Forslaget til vedtagelse, som CD selv har været med til at fremsætte, stemmer vi selvfølgelig for.
Steen Gade (SF), 1997-11-20:
Jeg var glad for den sidste tilføjelse, vil jeg sige til hr. Bent Hindrup Andersen, for jeg tror ikke, der er ret mange
herinde, der er imod fair trade som begreb.
Det kan selvfølgelig godt være, at der er nogle, men det er i hvert fald ikke et flertal.
Det andet er, at der jo heller ikke er et flertal herinde, der er imod, at vi skal satse på en økologisk produktion.
Så den sejr er altså også hjemme.
Og så er jeg glad for, at konklusionen blev, at hr. Bent Hindrup Andersen vil stemme for forslaget til vedtagelse, for ellers havde jeg med rette kunnet sige, at hr. Bent Hindrup Andersen kun var ude på at finde hår i suppen, men det har altså ikke været hr. Bent Hindrup Andersens motiv, og så kunne hr. Bent Hindrup Andersen jo lige så godt have været medforslagsstiller.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-11-20:
Afslutningsvis skal jeg sige, at Enhedslisten jo gerne havde set, at så vigtig en del som fair trade i form af den måde, man skal overføre midlerne til ulandene på, havde stået i forslaget til vedtagelse, og at vi også gerne havde set, at der var en klar markering af, at vi med bæredygtighed mener økologisk bæredygtighed, også når det drejer sig om arbejdet i det danske Folketing, men det har altså ikke kunnet lade sig gøre at overtale forslagsstillerne til det.
Men på baggrund af, at der er mange utrolig gode ting i forslaget, stemmer vi alligevel for det.
Og jeg håber i hvert fald, at den debat om økologi og fair trade, der har været, betyder, at det også bliver taget højtideligt, selv om det ikke direkte står i forslaget.
Hans Christian Schmidt (V), 1997-11-20:
Der var et enkelt spørgsmål til Venstre om, hvorvidt kvalitet var det vigtigste.
Jeg behøver vel ikke svare på det, for det ved ordføreren selvfølgelig godt, og jeg kan bekræfte, at det er det altid, når vi er med.
Så er der en ting, jeg gerne vil tale med ordføreren om,
nemlig om det her med nye midler.
Skulle jeg forstå det
sådan, at ordføreren er af den opfattelse, at det ofte er sådan, at de nye midler, der bliver godkendt, er dårligere end de gamle, der er på markedet?
I så fald er det da sådan set helt nyt.
I Miljøudvalget plejer vi jo at høre, at der er nogle midler på markedet, men at man sætter nogle spilleregler op, og på den måde forsøger man hele tiden på at skaffe nye og bedre midler.
Hvis det er sådan, at ordføreren mener, at det ofte bliver sådan, at man godkender midler, der er dårligere end dem, der er på markedet, må vi da til at kigge på det sammen med ministeren, for det er da virkelig noget, vi ikke kan bruge.
Det kan vi altså ikke leve med, så jeg går da ud fra, at det var en fortalelse.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-20:
Der var et spørgsmål, jeg gerne vil besvare med det samme.
Kvaliteten er selvfølgelig det vigtigste, det er ikke hastigheden, der er det vigtigste.
Derfor blev vi også overbevist af debatten, da vi diskuterede det sidste gang, til at ændre de 3 måneder til en 6-måneders-periode for at sikre den nødvendige kvalitet.
Den anden ting, der blev kommenteret, var, om alt nyt var bedre.
Jeg var oppe at sige før, jeg ved ikke, om den socialdemokratiske ordfører ikke var til stede, at vi regner med, at når man ofrer millioner af kroner på noget og vil gå i gang med en lang godkendelsesprocedure, har man sikret sig, at det er noget bedre, man kommer med, noget, der er noget mere miljøvenligt; ellers vil det jo være ganske svært at få nogen til at købe det.
Derfor vil jeg tro, at 90-95 pct. af de nye midler, er de miljøgevinster, vi taler om her, og dem vil vi altså ikke være med til at blokere for.
Peter Christensen (S), 1997-11-20:
Da jeg så denne sag, blev jeg meget inspireret af vort nylig overståede kommunevalg.
Her havde vi den kutyme, at når der blev rejst en sag, som der rent faktisk ikke var noget nyt i, blev den afvist.
I andre sammenhænge ville man lade den slags gå under begrebet unødig trætte, og så kan forslagsstillerne jo selv beslutte, hvor den skal ligge. At jeg har ret i min påstand, kan jeg sådan set bevise ved, at man ikke engang har syntes, det var nødvendigt at skrive noget nyt.
Næh, man henviser til Folketingstidende, og man er jo venlig, for man skriver også, hvilken side det er, så folk kan blive orienteret.
Man henviser til det gamle forslag, B 107, fra 1994-95, og det var selvfølgelig også fristende for mig at sige, at jeg ville henvise til den og den side angående min ordførertale dengang og sige: Det var så det!
Men der er jo lidt nyt i det, vi må jo være ærlige over for hinanden.
Nu er man gået fra 3 måneder til 6 måneder.
Og det kommer sig måske af, at hr. Aage Brusgaard fra Fremskridtspartiet på daværende tidspunkt godt kunne se, at 3 måneder var måske ikke lige sagen.
Nu kan jeg se, at man nok heller ikke er specielt interesseret fra Fremskridtspartiet og Dansk Folkeparti, for de er jo heller ikke repræsenteret i salen i dag.
Jeg ved ikke, om de kommer på et senere tidspunkt, men det kunne tyde på, at sagen her ikke er prioriteret særlig højt. Så vil jeg også godt sige lidt om hurtighed, og det er lidt almene betragtninger.
Det er jo sådan her i livet, at fordi man er hurtig til at lave et eller andet, betyder det
egentlig ikke, at man får en bedre kvalitet.
Er det at få kvalitet i vurderingen, eller at det sker hurtigt?
Når man hører deres indlæg, kunne man tro det sidste.
Når en eller anden virksomhed har fundet frem til et nyt bekæmpelsesmiddel, går man åbenbart ud fra, at når der er kommet et nyt, må det være meget bedre end det gamle.
Det må jeg altså lige sige, og så må man tage det til efterretning.
Der har også været en fejlvurdering med hensyn til revurdering, for det ligger jo sådan, at for gamle midler er der en helt klar procedure.
Så vi vil fra Socialdemokratiets side med stor beklagelse afvise forslaget.
Svend Auken (S), 1997-11-20:
Vi har en fælles interesse i en så hurtig behandlingstid
Det er mit synspunkt.
Bodil Thrane (V), 1997-11-20:
Uanset grundighed og ønsket om at vide, hvad man gør - hvad vi er helt enige i i Venstre - vil jeg gerne spørge ministeren, om det virkelig er meningen, at der skal gå 4 år for at få et middel godkendt eller nyvurderet, eller hvad man nu ellers måtte have af ønsker for at få undersøgt sagerne.
Skulle det virkelig være nødvendigt, at det tager mere end 4 år for at få den slags på plads?
Det ville være nyttigt at vide for de mennesker, som sidder derude og har brug for alle disse midler.
Peter Christensen (S), 1997-11-20:
Jeg vil nøjes med at svare hr. Hans Christian Schmidt.
Det er jo således, at de gamle midler også bliver revurderet, og det er sådan her i verden, at tingene ikke er sort-hvide, selv om Venstre på mange områder prøver at gøre dét til et slogan.
Der kan altså godt være gamle midler, som er blevet revurderet, der er bedre end nye midler, der bliver godkendt, for godkendelsen siger jo ikke noget om, at det er en bedre kvalitet end det, der er på markedet i forvejen, og det håber jeg da hr. Hans Christian Schmidt kan bekræfte.
Svend Auken (S), 1997-11-20:
Hvis vi kan springe hele den øvrige debat over, ved at jeg allerede svarer nu, skal jeg gerne tjene Folketinget med det.
Jeg mener, vi skal underkaste det nye en lige så grundig behandling, som vi underkaster det gamle i forbindelse med revurdering, og revurderingens formål er jo ikke at forbyde alt gammelt.
Det er at luge ud i de gamle midler, så vi kun har de gode eksisterende midler i fortsat anvendelse.
Regeringen er selvfølgelig enig i, at man skal give en så hurtig sagsbehandling, som man kan, når den samtidig skal være forsvarlig.
Man skal imidlertid ikke tage fejl af, at i øjeblikket er vores system meget stærkt belastet.
Vi har været igennem en omfattende revurderingsproces, som vi jo først kunne tage fat på, efter at Folketinget var færdig med at arbejde med disse ting i samlingen 1994-95.
I den forbindelse er vi snart nået gennem midlerne.
Vi har forbudt 170 midler, i øvrigt i enighed med eksterne eksperter.
Miljøstyrelsens vurdering har i alle tilfælde vist sig at være holdbar ud fra et fagligt grundlag.
Der er en række andre eksisterende midler, som også er inde i processen, og de skal selvfølgelig prioriteres.
Det har jeg sagt nej til hver gang.
Jeg har sagt: Vi må have undersøgt, om det passer eller ikke passer.
Det skal der også være ressourcer til, og hvis vi forsømte den opgave, fordi vi havde en 6-måneders-regel, ville vi ikke gavne miljøet.
Der kan i øvrigt også tænkes situationer, hvor vi er nødt til at give en eller anden midlertid tilladelse osv., og det gør vi også inden for de bestående regler, hvis der er en brugerinteresse i det.
Men lad os snakke videre om det i udvalget, for jeg vil meget gerne diskutere pesticidspørgsmål videre frem.
Hans Christian Schmidt (V), 1997-11-20:
Jeg vil gerne opfordre ministeren til at tone lidt ned med hensyn til, hvilke ting ministeren finder vigtige og ikke vigtige.
Jeg synes, det er lidt ærgerligt at høre, at ministeren åbenbart er kommet til den konklusion, at nu har han kigget på noget én gang, og så kan det ikke lade sig gøre, og så må man opgive at kigge mere på det. Men det er måske derfor, vi stadig væk har de problemer, vi står med her, netop fordi der ikke sker noget i ministeriet, men at man bare siger, at det ikke kan lade sig gøre alligevel.
Men så var det da en god idé at gå i gang med det, og det er jo netop det, der står her: Ministeren skal sikre, at sagsbehandlingstiden for vurdering af bekæmpelsesmidler maksimalt udgør 6 måneder.
Jeg vil også godt sige, at man kan jo ikke sætte lighedstegn imellem, at fordi noget på en eller anden måde går hurtigt, bliver det overfladisk.
Effektivisering og det at være hurtig til sit arbejde kan jo mange gange medføre, at man også gør det ordentligt, så lad ikke det synspunkt være en rettesnor.
Jeg vil spørge ministeren, om det ikke er muligt, at ministeren kan få hul på et eller andet initiativ, som måske kunne gå i den retning.
Jeg synes, holdningen er for opgivende, og det synes jeg ikke vi kan holde til, så jeg vil opfordre ministeren til at gå herop og sige her fra talerstolen: Nu må vi i gang!
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-20:
Jeg vil gerne spørge, om ministeren synes, det er logisk, når han regner med, at de fleste, der kommer frem med nye produkter, som de har ofret millioner og atter millioner af kroner på at udvikle, har udviklet dem med henblik på, at de skal være ringere end dem, der var i forvejen.
Jeg har den opfattelse og den erfaring, at hvis folk vil investere i produktudvikling, tror de, at de kommer frem med noget bedre.
Det går galt en gang imellem, det har ministeren et par eksempler på, og der kunne givetvis findes flere.
Men normalt er ambitionen vel at komme med noget, der er bedre end det eksisterende.
Vi hører fra avlerne, at de gerne vil bruge det mere skånsomme middel, som findes i Holland eller findes andre steder, og altovervejende må det dog normalt være sådan, at nye midler - alt andet lige - er bedre, mere miljøvenlige end de gamle midler.
De kan også være mere effektive, men det vil jeg også regne med at man sikrer sig, når man kommer med nye midler.
Jens Vibjerg (V), 1997-11-20:
Inden vi kommer ind i en længere debat, vil jeg gerne lige have opklaret, om jeg forstod ministeren ret, når jeg hørte ministeren sige, at nye midler ikke er bedre end gamle midler, for hvis det er tilfældet, er der jo ingen grund til at revurdere de gamle midler.
Vi har jo netop været enige om at få de gamle midler, der er en belastning for miljøet, ud af markedet og få de nye ind, men for at vi kan få de nye ind, er det jo en betingelse, at de er godkendt.
Vibeke Peschardt (RV), 1997-11-21:
midt ned gennem Jylland, og man vil altså gennemføre en meget massiv satsning på togdrift i det håb, at befolkningen vil lade bilerne stå.
Det er ambitiøst, må man sige, og der er da også takter i forslaget, som vi egentlig sympatiserer meget med.
Men jeg vil ikke kalde forslaget helt realistisk, heller ikke selv om der kun er tale om en undersøgelse.
Det skal ske i samarbejde med de regionale trafikselskaber, og jeg tænker først og fremmest på Århus og Aalborg og måske andre steder, hvor der findes brugbare skinnearealer, der kan bruges, hvis der i øvrigt er lokal vilje til det.
Vi kunne godt tænke os at være med til at lægge nye spor ud for en virkelig effektiv pendlertrafik.
Toget har jo sin store force rent miljømæssigt på de steder, hvor der skal flyttes mange mennesker på den hurtigste måde.
Vi ved, at der er problemer her på Sjælland, det har vi været inde på tidligere i dag og i går, men der er bestemt også andre steder, hvor det er aktuelt.
Vi kan ikke give tilsagn om at støtte Enhedslistens forslag, men det er en god inspiration, og det har bestemt været meget, meget spændende at læse det.
Jeg er sådan set lidt imponeret af Enhedslistens måde at arbejde på.
Nu lægger de et frø i jorden i år 1, og jeg kunne egentlig godt tænke mig at se, hvordan det ser ud om 50 år, men det kommer jeg nok ikke til at opleve.
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-11-21:
Dette forslag er, som det er blevet sagt af flere ordførere, et godt, gennemarbejdet forslag helt ned i detaljerne, og der skal da ikke lyde utak fra Fremskridtspartiet over, at man laver et så gennemgribende godt stykke arbejde.
Det er helt klart. Men det, der kommer tydeligt frem heri, er i hvert fald det, som vi har hørt fra Enhedslisten og for den sags skyld også fra SF utallige gange: privatbilismen skal fjernes i Danmark, og vi skal alle sammen benytte den kollektive trafik.
Det er en ønskeseddel fra Enhedslisten, vil jeg kalde det, helt ned i detaljerne, og den har man da lov til at fremsætte, og al ære og respekt for det.
Men ikke desto mindre må man også sige, at gudskelov har Enhedslisten ikke flertal her i Tinget til at gennemføre det, der står i forslaget. Vi i Fremskridtspartiet ønsker helt klart tværtimod at hjælpe privatbilismen - forstået på den måde, at flere skal have råd til at køre i egen bil, særlig i landdistrikterne, hvor netop arbejdsmand Petersen og frue osv. i allerhøjeste grad har brug for en bil.
Det er ikke for sjov, de kører i bil i dag, og det er ikke for sjov, de skraber penge sammen eller måske optager lån for at kunne købe en bil.
Vi ønsker som sagt, at det skal være nemmere at få egen bil, og vi ønsker ikke, at der skal lægges yderligere byrder på privatbilismen.
Det skal tværtimod gøres billigere, så fra Fremskridtspartiets side må vi sige nej, nej og atter nej til dette forslag.
Vi ønsker at gå den anden vej og gøre det nemmere for borgerne - ikke for kapitalisterne, for de har altid råd til at køre bil - men netop for de mindrebemidlede skal det være nemmere at få en bil, og derfor må vi klart afvise det foreliggende forslag.
Arne Melchior (CD), 1997-11-21:
Fru Peschardt kaldte dette forslag for ikke helt realistisk, og det kan jeg godt skrive under på, men det er et betydeligt understatement.
Jeg fra min side vil kalde det overambitiøst.
Al ære for indsatsen, for de er sandelig flittige i den gruppe; det er der ingen tvivl om.
Men forslaget er simpelt hen uladsiggørligt, og hvis man brugte de milliarder, der her er tale om - ingen kan med sikkerhed sige hvor mange, men lad
For selv om 50 pct. af bilerne skulle blive afskaffet, som forslagsstillerne drømmer om, ville der ikke blive ret mange flere kunder til de strækninger, der er tale om.
Jeg må henvise til, hvad jeg sagde om service under det foregående punkt på dagsordenen.
Man kan ikke yde enhver tænkelig service, man kan ikke engang yde enhver service, som man meget gerne ville yde.
Her i samfundet må der prioriteres med midlerne, ligesom jeg godt kunne tænke mig, at den flittige Enhedsliste prioriterede sin arbejdsindsats lidt anderledes, så man brugte sin tid og sine kræfter på forslag, som er gennemførlige tidligere end om de fra fru Peschardts side angivne 50 år.
Der er ikke tale om nogen realisme i forslaget, overhovedet ikke.
Mon ikke alle de 179 medlemmer herinde gerne ville gøre dem endnu bedre?
Men det kan vi altså ikke gøre uden at udskrive større skatter og afgifter
eller uden at lade det gå ud over nogle andre ting, som vi også gerne vil gøre bedre. Jeg mener, at dette forslag - så sympatisk det end kan forekomme for dem, der bor visse af de steder, der er nævnt i forslaget - ikke kan gennemføres, uden at det koster andre vitale interesser meget mere, end det vil gavne de mennesker, der kunne få en bedre trafikbetjening.
Jeg skal i øvrigt henvise til, hvad jeg på CD's vegne sagde under den mere generelle trafikdebat, vi havde i går, for det gælder også for dette forslag.
Bjørn Westh (S), 1997-11-21:
Jeg svarer gerne på spørgsmål fra udvalget.
Jette Gottlieb (EL), 1997-11-21:
Jeg vil bare bemærke, at da forslaget blev fremsat, så vi kun en fjerdedel af den samlede plan som et direkte projekteringsforslag, og der var disponeret med 6 mia. kr. Jeg går ud fra, at der ikke bliver fremlagt en sådan plan, hvis man ikke har en forventning om, at pengene bliver bevilget, men da jeg ikke støtter forslaget, vil det da kun glæde mig, hvis det bliver skrinlagt.
Det ville jeg synes var udmærket.
Jeg vil faktisk mægtig gerne se dem, og hvis ministeren vil give mig et tilsagn om, at jeg kan få dem at se, kan jeg måske lave et endnu mere kvalificeret forslag næste gang.