Jytte Andersen (S), 2003-04-03:
Jeg skal starte med at sige fra Det Radikale Venstre, at de er sympatisk indstillet over for forslaget og vil arbejde positivt med i udvalgsarbejdet, men de har nogle helt andre ideer end dem, der har været givet udtryk for her fra både forslagsstillerne og andre partier, hvad angår abonnementsordningen.
På den baggrund vil jeg godt slutte vores meget lange debat - jeg synes faktisk meget gode og specielt meget engagerede debat - med at glæde mig over, at dansk teaterpolitik er sat på den politiske dagsorden, at regeringen er opmærksom på, at alle partierne er optaget af det og er imødekommende på lange stræk i forhold til de forslag, som vi har fremsat her i dag.
Jeg er meget enig med kulturministeren i, at vi som politikere lige præcis nu står over for nogle store nye udfordringer, fordi vi får et par store nye huse her lige om lidt.
Det kræver selvfølgelig en stillingtagen til teaterlandskabet som sådant, og jo hurtigere den stillingtagen kommer, jo bedre vil klimaet være i vores teaterlandskab.
For noget af det, som mange teatre frygter, ikke mindst her i Københavnsområdet, er, hvad der sker, når de nye huse kommer.
Så jo tidligere, jo hurtigere ministeren, regeringspartierne rykker frem, jo bedre synes vi, det er.
Derfor vil jeg godt appellere til ministeren om komme lidt mere frem i skoene, lidt op på beatet og måske lidt hurtigere med et konkret udspil, der kan sende signal om, at der ikke behøver at være den utryghed, som jeg fornemmer der er i teaterverdenen lige præcis nu. Men tak til ministeren for relativt positivt medspil og også for at have sat det på sin egen dagsorden, selv om vi synes, det kom lidt sent, men bedre sent end aldrig.
Til fru Ester Larsen vil jeg godt sige, at jeg stadig - men det kan vi jo arbejde videre med i Kulturudvalget - stiller mig meget tvivlende over for fru Ester Larsens og Venstres ræsonnement om, at støtten kun skal gå til det, der er succesområder, for hvordan man kan udpege det på forhånd?
Man bestiller jo sit abonnement, før der overhovedet har været premiere, og før der har været premiere og forestillingerne har gået et stykke tid, ved man jo rent faktisk ikke, hvad der bliver succes eller fiasko.
Så det er ikke helt lykkedes for mig at forstå endnu.
Men jeg vil også kvittere positivt over for fru Ester Larsen for den tilkendegivelse, som har været modsat det, fru Ester Larsen i diverse interview har givet udtryk for, nemlig at man ikke skulle støtte det, der ikke kunne klare sig på markedsvilkår.
Hvis vi havde haft det synspunkt på området dansk film for nogle år siden, så var vi jo ikke gået ind og havde sat det så højt på den politiske dagsorden, brugt så mange penge på at generere talentmassen inden for filmen.
Fru Louise Frevert har jeg sådan set givet mine bemærkninger, og der er lidt lang afstand imellem os.
Derimod er vi meget enige i og meget glade for den konservative ordførers tilkendegivelser om enighed, om samarbejderne i teaterlandskabet, om administration, om repertoire, om det grundlag, vi træffer
politiske beslutninger på, og at succeskriteriet for dansk teater ikke alene er belægningsprocenterne.
Fru Carina Christensen var lidt mere betænkelig, når det drejede sig om den del af vores forslag, der har med ledelsesstrukturen at gøre.
Her vil jeg blot sige, at det jo ikke er udtryk for, at vi siger, at alle ledelser i dansk teaterliv generelt er amatøragtige og ikke er dygtige nok.
Men det er vores opfattelse, at det ville være til gavn og glæde for teaterlivet som sådant, hvis man havde - præcis på samme måde, som man på Det Kongelige Teater - en kunstnerisk leder, en administrativ leder, der kan matche en mere professionel bestyrelse, som også har en bredere indsigt.
Den misforståelse, der var med børn og unge i forhold til vores abonnementsordning, må vi jo arbejde videre med.
Jeg kan også forstå på ministeren, at han ikke helt har forstået hensigten med vores forslag, nemlig at vi, når det drejer sig om abonnementsordninger, primært skal fokusere på børn og unge.
Endvidere skal vi sikre alle teatre et økonomisk grundlag, hvor de både kan have en fornuftig ledelse og en kunstnerisk udvikling, og i det ligger altså også en sikring af vækstlaget for det enkelte teater.
Derudover kommer så det vækstlag, der skal sikres via det nyetablerede kunstråd, som vi jo netop har vedtaget.
Hr. Ole Sohn, som har været nødt til at gå, vil jeg godt takke for den positive tilkendegivelse og sige, at hr. Ole Sohn i hvert fald har forstået forslaget så langt, at det netop har haft til hensigt at sætte fokus på at gøre det teater, vi har i dag, som på det meget store stræk er et ganske godt teater med masser af publikummer, endnu bedre.
Altså et lidt højere ambitionsniveau end vi har haft indtil dette øjeblik.
Jeg har den samme bekymring, og det har jeg også givet udtryk for heroppe fra talerstolen nogle gange om, at de systemer, vi har i øjeblikket, og den frygt, der ligger i miljøet, eller nervøsitet er måske et bedre ord, for, at man ikke kan få sine penge hjem, gør, at man lægger sig på den sikre midterbane, og det indsnævrer i virkeligheden det udbud og dermed indsnævrer det også den alsidighed, som teatrene skal byde befolkningen. Til fru Bodil Kornbek vil jeg også sige tak for et meget engageret indspark her.
Dér, hvor Kristeligt Folkeparti tilkendegiver uenighed med forslaget,
er jo, at vi meget klart siger, at vi ikke vil lukke teatre.
Og det mener vi altså.
Vi mener sådan set, at hvis vi hæver ambitionsniveauet, hvis vi gør det samme, som vi gjorde for dansk film for nogle år tilbage, så vil det måske vise sig, at der dårligt er teatre nok. Dermed være ikke sagt, at man ikke kan organisere teatre på en ny måde.
Vi er faktisk meget optaget af, at der skal spilles på de scener, vi har.
Vi synes, det er utilfredsstillende, at man eksempelvis på Folketeatret lukker to scener.
Vi synes, det er utilfredsstillende, at man på Gladsaxe Teater i perioder i teatersæsonen ikke spiller.
Så vi er sådan set optaget af, at scenerne bruges.
Hvordan vi så får organiseret ledelsen omkring det, jamen lad os snakke om det.
Vi er faktisk også optaget af at have nogle scener i København, som står til rådighed for det, jeg vil kalde trupper, altså ikke spejdertropper, vel, men skuespillertrupper eller for den sags skyld dansetrupper.
Ligesom vi har spillesteder, hvor orkestre og bands kan komme ind, kunne man også forestille sig, at der var frie scener
for grupper af skuespillere, der lavede noget selv.
Det kunne vi måske bruge nogle af de scener til, som i dag ikke har så høje belægningsprocenter.
Det er i hvert fald et tema, som vi efterfølgende har diskuteret, det er derfor, vi ikke har fået det skrevet ind.
Så alt i alt tak for en god debat til faktisk alle ordførerne.
Vi har - og det er jeg da glad for, at også ordførerne har lagt mærke til - lagt meget arbejde i de her
Vi er helt bevidste om, at det ikke er en ny teaterlov, som er bundet sammen på alle ledder og kanter og sådan noget.
Det hænger jo ganske enkelt sammen med, at vi ikke har et embedsapparat.
Sådan er det at være i opposition, og det lever vi så i øvrigt glimrende med, for der er jo andre måder
at få politikudvikling frem på.
Men når vi har gjort så meget ud af det, hænger det sammen med, at vi kerer os om teatret, og vi er bekymrede for teatrets udvikling som dynamo for vores kultur, hvis vi ikke gør noget.
Vi mener faktisk, at teatrets opgave er uvurderlig både for det enkelte individ og for samfundet som sådan.
Det udfordrer; det skal stimulere; det skal provokere; det skal sætte tanker og følelser i gang; det skal bidrage til, at vi får værnet og udviklet vores sprog; det skal stimulere vores fantasi.
Vi skal kunne spejle os i det rum, man sidder i, når man er i teatret, og finde nye forståelser, nye erkendelser i forhold til den samfundsudvikling, vi er i, og som ikke alle kan forstå. Og det skal være med til at give os en identitet som individ, som folk, så vi også er i stand til at flytte os i et internationalt samfund.
Det er vores opfattelse og min opfattelse, at det netop er ved hjælp af oplevelsen i et teaterrum, hvor man kan sætte sig tilbage og blive provokeret, stimuleret, at man faktisk bedre bliver i stand til at forstå nye sammenhænge og få udvidet horisonten.
Den har vi så hårdt brug for at få udvidet i den komplekse verden, som vi er i, og som bevæger sig hele tiden.
Derfor synes vi, at teatret er en helt uundværlig del af vores samfund, og det er derfor, vi gerne vil bruge penge på det.
Vi vil gerne bruge flere penge på det, men vi har jo så også en økonomisk ansvarlighed.
Vi tror i og for sig også, at den milliard, der allerede bruges på teatret, ville kunne bruges bedre.
Det er vi sådan set ret overbeviste om.
Så tak for debatten, tak for bemærkningerne, tak for, at regeringen nu sætter toget på skinner, men lad det gerne køre lidt hurtigere.