Charlotte Fischer (RV), 2006-11-08:
Det, jeg forholder mig til her i dag, er, om frit valg-garantien skal sænkes fra 2 måneder til 1 måned.
Det er sådan set det, det drejer sig om i dag, og så efterlyser jeg sådan set bare et beslutningsgrundlag for, hvorfor det lige er det, der er det allervigtigste af det, vi skal gøre.
Kan ministeren f.eks. oplyse noget om, hvordan det står til med de interne ventetider?
Nej, det kan ministeren ikke, for det ved vi intet om.
Kan ministeren oplyse, hvad det her koster?
Jeg har kigget i lovforslaget, og jeg kan ikke finde noget om det.
Vi ved ikke engang, hvad det her koster, så vi kan ikke engang diskutere, om de her penge kunne have gjort langt større gavn et andet sted.
Så for mig er det her ikke et spørgsmål om at give de her patienter den her rettighed, som fru Charlotte Fischer sammen med den øvrige del af oppositionen ikke vil være med til at give dem, og så tage hul på de interne ventelister – for mig er det et både-og.
Så ved jeg godt, at vi nu diskuterer udvidelsen af reglen fra 2 til 1 måned, men styrken af argumentationen skal da også måles med historiske alen.
Der noterer jeg mig bare, at de argumenter, der nu bruges for at give patienterne flere rettigheder, lyder fuldstændig, som de lød sidst.
Da holdt argumenterne ikke, og det skaber da – hos mig i hvert fald – en vis tro på, at de nok heller ikke holder den her gang.
Hvad det her koster,
afhænger jo af, hvordan regionerne agerer.
Man kan selvfølgelig gå ind og regne på: Hvor mange patienter får alt andet lige en rettighed, de ikke har i dag?
Hvor mange af de potentielle brugere, der så bruger ordningen, kan vi ikke vide, og om det antal passer, afhænger jo af den måde, regionerne i øvrigt agerer på.
Hvis jeg bare kort må sige lidt mere, vil jeg sige, at der jo altså er en mekanisme, der går den anden vej, for i dag har vi 15 selvstændige sygehusvæsener, hvor den enkelte patient altså vinder retten i den her lille geografi, hvis man ikke i den lille geografi kan give et tilbud inden for 2 måneder.
Fremover får vi fem store regioner, så patienten får jo kun retten, hvis ikke man inden for den nye store region kan give et tilbud i det offentlige regi.
Det trækker sådan set i retning af, at færre får det her tilbud.
Ministeren sagde, at det nu, når vi talte om frit valg-garantien, der skal sænkes til 1 måned, blev tydeligt, at det er regeringen og Dansk Folkeparti, der er de eneste her i Folketinget, der vil patienterne det godt.
Det synes jeg virkelig er en useriøs måde at diskutere på, en tåbelig argumentation, som dækker over, at det her er et helt ægte spørgsmål om at prioritere ressourcerne.
Det afviser ministeren også og siger, at det ikke er et spørgsmål om at vælge mellem det ene og det andet.
Men det her koster jo altså et eller andet x antal millioner, som så går fra noget andet, man kunne have brugt pengene til, så selvfølgelig er det en prioritering.
Jeg vil godt spørge ministeren: Hvorfor er det så vigtigt at prioritere det her i en tid, hvor vi i stigende grad mangler personale?
Antallet af manglende speciallæger og sygeplejersker stiger og stiger, nu har det ramt over 1.000.
Vi kan læse høringssvarene; mange udtrykker betænkelighed og efterlyser sådan set, at vi prioriterer noget andet, og det er bl.a. de interne ventetider, som de oplever er et større problem.
Det her sker jo på et grundlag, hvor man kan sige, at vi i bedste fald handler lidt i blinde.
Vi ved ikke noget om de interne ventetider endnu, vi ved faktisk heller ikke – jeg kan i hvert fald ikke læse det ud af lovforslaget – hvad det her koster, så vi har faktisk ikke nogen mulighed for at tage stilling til: Hvor mange penge er det, og kunne vi have brugt dem mere fornuftigt et andet sted?
Det tror jeg ikke jeg har sagt.
Jeg har sagt, at oppositionen ikke vil give patienterne de her rettigheder, og det vil oppositionen jo ikke.
Det tror jeg da så at landets patienter vil reflektere over.
De argumenter, der er imod at give patienterne de her rettigheder, er fuldstændig ekkoagtige af, hvad de var, dengang vi indførte 2-måneders-reglen.
Der kunne man heller ikke i de høringssvar, der kom dengang, finde sådan stor
soM013s08560926tojo.fm
Page 910
Friday, January 5, 2007 12:54 PM
lid støtte i systemerne og hos systemtænkerne til, at patienterne skulle sættes fri.
Da valgte vi så at sætte sund fornuft og valgløfter igennem ved at sige, at vi lever i et højt beskattet velfærdssamfund, og derfor må danske patienter sådan set have en berettiget forventning om, at de kan komme i behandling, når de er syge, og det skal ikke være en løs hensigtserklæring, sådan som det var under den tidligere regering, hvor man løb som en kanin med en stang og en gulerod, og man løb og løb efter den, men kom aldrig nærmere målet.
Så vi satte konsekvens bag.
Vi har jo gjort alle indvendinger til skamme.
For hvad var det, man sagde dengang, og som man også siger nu?
Man sagde: Hvor skal personalet komme fra?
Hvor skal pengene komme fra?
Sandheden er jo, at da vi gav patienten den frihed, kom de, der ville byde sig til, også, og ud over de 100.000 patienter, der har haft glæde af det, har de mange flere patienter, der nu behandles i det offentlige sygehusvæsen, også haft glæde af det, og det samme vil ske, når vi nu udvider reglen yderligere.