Kuupik Kleist (IA), 2003-06-03:
Der har været mange grønlandsrelaterede aktiviteter i det forgangne folketingsår.
Der har været afholdt en række debatter her i Tinget, konferencer har været afholdt og høringer gennemført både her og dér
, men det altoverskyggende tema har endnu en gang været sikkerhedspolitikken og hermed Thulebasen og forsvarsaftalen af 1951. Det er et tema, som på mange måder er dominerende for hele det nuværende grønlandsk-danske forhold.
De gammelkendte konfrontationer og sammenstød blussede op på ny, uden at der endnu kunne siges at være opnået nogen reel fornyelse i tilgangsvinklen, uanset at der bl.a. fra vores gruppe, Den Nordatlantiske Gruppe, faktisk lå konkrete forslag til sådan en ændring.
Grundloven og forsvarsaftalen af 1951 blev igen forsvarsværkerne mod reel fornyelse, og konfrontationerne kan dermed fortsætte.
Men med principerklæringen fra Itelleq har kejseren så fået nye klæder, og vi kan fortsætte vor rolle her i Tinget som de uartige, råbende drenge under kejserens optog gennem byen.
Det har på godt og ondt været et år i missilskjoldets skygge.
En hurtig konklusion på det hidtidige forløb af missilskjoldssagen må være, at intet endnu er endeligt afgjort, at der endnu er et hav af uafklarede spørgsmål, og at det ikke burde haste mere, end det jager. Danmarks og i hvert fald Grønlands officielle stillingtagen til eventuel medvirken afventer stadig forløbet af resultaterne af de grønlandsk-dansk-amerikanske forhandlinger om ændring af den forældede forsvarsaftale og andre dertil knyttede aftaler.
Nogle vil nok påstå, at Folketinget tog endelig stilling til spørgsmålene under forespørgselsdebatten den 29. april, men det lykkedes jo som bekendt ikke under debatten at fravriste regeringspartierne og deres støtter en klar udmelding om den side af sagen, så jeg vil stadig tillade mig at drage ovenstående konklusion, altså at intet endnu er afgjort.
Men uanset hvad landsstyreformanden og den danske udenrigsminister kommer hjem med i forbindelse med forhandlingerne i USA, så løser det ikke fortidens synder eller fjerner fortidens affald.
Affaldet skal helt væk, og det gælder for Dundas såvel som for alle andre områder med militære efterladenskaber.
Affaldet skal helt væk.
Det skal ikke bare pakkes ind.
Vi vil også gerne have ordentlig oplysning om, hvad der siver ud fra vores jord, og hvad der ligger på bunden af vores fjorde.
Det er ikke betryggende ustandselig at få nye, hidtil skjulte oplysninger om udsivende giftstoffer og hemmeligholdte bomberester, oplysninger om vores eget land, som vi kun får på grund af ihærdige journalister og stråleramte arbejdere.
Det er uanstændigt, og jeg kan love, at vi fra Den Nordatlantiske Gruppe ikke agter at stoppe
, før vi får alle oplysninger frem om disse forhold. Statsministeren bebudede i sin åbningstale den 1. oktober sidste år, at regeringen ville fremsætte lovforslag om udvidede beføjelser for Færøerne og Grønland på det udenrigspolitiske område.
Jeg efterlyste forgæves et mere konkret bud på, hvad lovgivningsinitiativet ville indeholde.
Der er nu gået et helt folketingsår, uden at vi er blevet meget klogere på hensigterne og indholdet i det kommende lovforslag.
Regeringen har viftet med en principerklæring, underskrevet af landsstyreformanden og udenrigsministeren, en erklæring, som i sin essens er en beskrivelse af de eksisterende forhold.
Men når nu statsministeren i dag gentager, at regeringen vil fremsætte et lovforslag, så må jeg også gentage mine spørgsmål: Vil det bebudede lovforslag gå ud over rammerne af hjemmestyreloven?
Vil det f.eks. omfatte en ret til at forhandle på egne vegne i Den Internationale Hvalfangstkommission?
Vil det omfatte ret til at forhandle andre udenrigs- og sikkerhedspolitiske spørgsmål?
Og endelig: Hvornår agter regeringen at fremsætte sit lovforslag?
Vi har i det forløbne folketingsår fra Den Nordatlantiske Gruppe fremsat en række forslag, som alle er blevet afvist af et massivt flertal her i Folketinget.
Man kan selvfølgelig påstå, at vores forslag har været ude af takt med de intentioner, som er indskrevet i den danske grundlov for 50 år siden, men forslagene har alle sammen haft til hensigt at skubbe positivt til den udvikling, der allerede er i gang i rigsfællesskabet og ikke mindst på Færøerne og i Grønland.
Vi har naturligvis ikke haft til hensigt at få Folketinget til at stemme for forslag, som gik ud over grundlovens grænser.
Til gengæld er vi røget ud i til tider surrealistiske juridiske akademiske diskussioner, som kom til at tjene som røgslør for den manglende vilje til dialog og fremdrift.
Realiteten er jo, at de forslag, vi har fremsat - alle som et - om ejendomsretten til jorden og undergrunden, om anerkendelsn som folk og om missilskjoldsbeslutningen, alle sammen har kunnet gennemføres juridisk, hvis der var politisk vilje til det. I en periode beskæftigede vi os også med, at det burde være lovligt at indføre grønlandsk og færøsk mad til Danmark, sådan at de mange grønlændere, som frivilligt eller tvunget opholder sig her, kunne få lov til at spise den mad, som vi er vant til, og som er en del af vores kultur og identitet. Statsministeren garanterede at ordne det inden for lovens rammer, hvilket betød, at vi undgik, at det blev helt forbudt at indføre sælkød, hvalkød osv. i Danmark.
Men det var jo egentlig ikke det, det gik ud på.
Det kan ikke være rigtigt, at EU-lovgivning, konkurrencelovgivning m.m. kan forhindre regeringen i at tillade en meget begrænset mængde af kød og fisk fra Grønland og Færøerne blive importeret til Danmark.
Der er hverken kogalskab, mund- og klovsyge, genmanipulation eller salmonella i de grønlandske og færøske produkter, og hvilke danske produkter skulle vores velduftende mad vel konkurrere med? Jeg skal på vegne af den nordatlantiske gruppe derfor
endnu en gang bede regeringen om at drage omsorg for, at i det mindste grønlændernes huse i Danmark samt de fængsler og institutioner, som huser grønlandske borgere, kan indføre den mad, de har behov for.
Det leder mig til at erindre mit besøg for nylig på anstalten på Herstedvester.
Der sidder i øjeblikket ca. 15 grønlandske indsatte samt et antal på andre institutioner.
De sidder der naturligvis på grund af en række alvorlige forbrydelser, de har begået, og som de selvfølgelig er blevet idømt foranstaltninger for ligesom alle andre lovovertrædere i det danske rige.
Men det særlige ved de grønlandske lovovertrædere er, at de er de eneste forbrydere i Danmark, som dels er deporteret fra deres eget land for at afsone straffen, og hvad endnu værre er: De er idømt tidsubestemte straffe.
Det betyder, at de ikke ved, hvornår deres straf er udstået, hvornår de eventuelt kan få udgang, og hvornår de kan komme hjem igen.
Det er ganske enkelt umenneskeligt, og det er på kanten af psykisk tortur.
Nogle af dem har siddet der mere end 20 år.
Danmark er da også igennem en årrække i Menneskerettighedskommissionen blevet kritiseret for dette forhold.
Det alene gør det ikke.
Tværtimod ser det ud til, at netop disse instanser medfører, at tiden omkring den helt nødvendige ændring af disse forhold trækkes ud.
Kommissionernes arbejde i sig selv ændrer jo ikke reelt ved de alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne, der sker hver eneste dag.
Og uanset at Retsvæsenskommissionen nu er færdig med sit arbejde, er der lange udsigter til, at retspraksis bliver ændret.
Det er urimeligt.
Den nordatlantiske gruppe vil nu tage initiativ til indgriben over for de tidsubestemte straffe.
De skal væk og afløses af anstændige, begrænsede strafudmålinger.
I denne her tid, hvor det er så populært at diskutere grundloven og eventuelle ændringer, er det påfaldende, at den ligestilling, som befolkningerne i alle dele af riget skulle nyde godt af, lige præcis ikke gælder for de kriminelle.
Det kan ikke passe, at vi stiltiende accepterer en praksis, som tilsidesætter alle danske og internationale normer.
Folketinget skal, kan og må ændre på disse forhold.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at sige, at når vi tror, at vi kan skabe sådan nogle forandringer, så er det, fordi vi gennem det sidste år har gjort flere positive erfaringer i samarbejdet med de danske ministerier.
Det vil jeg gerne takke for, specielt Socialministeriet og Finansministeriet, som vi har kunnet glæde os over et konstruktivt samarbejde med omkring de socialt udsatte grønlændere i Danmark og omkring de afledte virkninger på Grønland af den danske finanslov.
Konklusionen må være, at på det mere jordnære og tekniske plan har det forløbne folketingsår været en positiv oplevelse, mens det, så snart vi nærmer os de overordnede og principielle spørgsmål samt udenrigs- og sikkerhedspolitikken, er mere vanskeligt at finde fodslaget.
Jeg er også derfor mere forhåbningsfuld over for statsministerens ønske om at finde veje til forbedrede forhold for det grønlandske erhvervsliv end til de kommende forhandlinger omkring Selvstyrekommissionens rapport, men på begge områder er der potentiale for reel, konstruktiv fornyelse af det dansk-grønlandske forhold hen imod selvstændighed og ligeværdighed.
Det er som bekendt mit partis mål med arbejdet her i Tinget, og jeg vil derfor love statsministeren at gå til netop det arbejde med åbent sind og stor energi i det kommende år.
I en tid, hvor der er så mange, som har en dansk fokus på både grundloven, EU-konventionen, NATO og FN-samarbejdets udvikling samt Danmarks rolle i det nye verdensbillede,
Det er en skam, fordi det faktisk var Danmark, der var primus motor i etableringen af det nye FN-forum for oprindelige folk.
Danmark var således meget aktiv i forbindelse med de første mange år af FN's tiår for oprindelige folk, et tiår, som rinder ud i 2004, og forventningerne er stadig høje både politisk og økonomisk til den danske indsats.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi ikke skuffer dem, og at regeringens besparelser ikke kommer til at ramme disse folk.
Jeg skal derfor opfordre til, at de midler, Danmark har brugt på dette område, også til ILO, fastholdes og gerne øges.
Jeg er interesseret i at høre, hvad regeringen agter at gøre på dette område i fremtiden, og vil samtidig tilbyde min støtte til enhver positiv indsats for oprindelige folk.
Hvad er regeringens bud på en opfølgning af strategien?
Der er ingen tvivl om, at det forløbne folketingsår både for den grønlandske befolkning og for Folketinget har kastet et klarere lys over de indbyrdes forhold mellem rigets tre dele.
Tilbage står udenrigs- og sikkerhedspolitikken.
Konfrontationerne på udenrigs- og sikkerhedspolitikkens område illustrerer magtforholdet og også, at de nordatlantiske besiddelser er væsentlige for Danmarks internationale placering og status og fortjener en opmærksomhed, som afspejler denne rolle. Jeg håber, at den kommende sommer og efteråret bringer den nødvendige afklaring vedrørende missilskjoldsprojektet og forsvarsaftalen, så vi også kan bruge kræfterne på mange andre presserende områder, som har behov for opmærksomhed.
Jeg vil også gerne slutte med at sige tak til alle kollegerne her i Tinget og til regeringen for det folketingsår, der er gået.
Tak for kampen og tak for samarbejdet.
Jeg synes, at Folketingets engagement har været mærkbart stigende, når det gælder rigsfællesskabet.
Den nordatlantiske gruppe vil gerne påtage sig en behørig del af skylden derfor.