runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (FP), 1997-12-11:
Jeg synes også, at det er væsentligt at dvæle her et øjeblik, specielt når ministeren er indstillet på, at vi diskuterer lige præcis den her del af forslaget.
Ministeren har jo ret i, at der ikke er nogen grund til, at myndighederne hver eneste gang, inden de skal ud og foretage sig det mindste, skal ned på dommerkontoret og have et stempel, for så bliver det et gummistempel, det er der ingen tvivl om.
Men det, som jeg har foreslået flere gange på vegne af Fremskridtspartiet, er, om man ikke kunne gøre det, at man sagde, at de almindelige regler, der gælder for ransagning, også skal gælde for alle andre myndigheder. Altså for det første, at der skal være en eller anden form for mistanke, helst en begrundet mistanke om, at der er noget, der ikke er i orden, og at man derfor er nødt til at gå ind og kigge, og for det andet, at man skal have samtykke fra den, hos hvem man går ind.
Det skal politiet jo, hvis de vil ind og ransage hos en bankrøver.
Så skal de have samtykke for at kunne komme ind, og hvis ikke der gives samtykke, er det sådan, at politiet i dag, hvis de skal ind, kan gøre det, hvis det er sådan, at de kan regne med, at øjemedet ellers vil forspildes, men så skal de i retten inden 24 timer og have godkendt det, de har gjort.
Kunne man ikke lave det samme her?
Sagen er jo, at i langt de fleste tilfælde siger den pågældende borger: Kom dog endelig indenfor og se, for jeg har ikke noget at skjule.
Kunne man ikke lave det sådan, at de almindelige regler er gældende?
Margrete Auken (SF), 1997-12-11:
Det er på den anden side lidt tåbeligt at ulejlige Folketinget med det, så jeg vil nøjes med at henvise til denne tale og sige, at vi står ved den helt ned til forslaget om et lovråd.
Vi synes stadig væk, at Venstre eventuelt skulle fremsætte vores gamle forslag om et lovråd, som er en af de måder, hvorpå man kunne komme ind på nogle af de problemer, der bliver rejst, hvoraf nogle jo er reelle, men ikke uden videre til at løse ved, at man kommer med et forslag som Venstres.
Jeg har i forlængelse af det her kun tre ting at sige.
Den ene er, at vi gerne én gang til vil understrege betydningen af, at myndighederne opfører sig ordentligt, når de kommer ud hos folk.
Der er for mange eksempler på, at der har været en noget afstumpet optræden, og det kan ingen af os være tjent med.
Jeg synes, det er fint, at vi også her fra Folketinget siger det med store bogstaver.
Jeg tror ikke, vi skal lave en retssikkerhedsreformkommission for at finde ud af det og få det sagt, men jeg synes, det er vigtigt at få det understreget.
Derudover vil jeg som den anden henvise til Advokatrådets reformprogram, fordi jeg synes, der trods alt er betydelig bedre ting i det.
Det er sådan set også noget, som hører hjemme i Folketingets Præsidium, hvordan vi skal kigge på disse sager, da det er en nok så vægtig del af det, der ligger i Venstres forslag.
Og til sidst vil jeg egentlig godt spørge Venstre, for det er noget, som jeg ikke var opmærksom på sidst: Sammenblander man ikke i dette forslag den private ejendomsret med hjemmets ukrænkelighed?
Hjemmets ukrænkelighed betyder, at her skal man virkelig have det store apparat med, før at nogen kan få lov til at komme ind på ens enemærker på den måde.
Men det, at man har ejendomsret til sin virksomhed, hvad enten det nu er en gård, eller det er en fabrik, eller hvad det nu måtte være, betyder jo ikke, at der ikke er adgang til den fra myndighedernes side.
Det er ikke det samme, som at man skal have en retskendelse for at komme og lave en almindelig kontrol.
Jeg vil godt spørge Venstre, om der ikke er sket en sammenblanding af hjemmets ukrænkelighed og den private ejendomsret?
Det er altså ikke nødvendigvis helt det samme i grundlovsforstand. Der er nogle, der har gjort mig opmærksom på det, fordi jeg åbenbart ikke selv var opmærksom på det sidste gang, og jeg vil derfor godt spørge Venstre, om det ikke er, jeg vil ikke kalde det en fejl i forslaget, men altså i hvert tilfælde en uklarhed i forslaget, at de to ting ligesom glider i ét med hinanden.
Der er altså ingen bestemmelser om, at de private virksomheder er nogle, som myndighederne ikke bare kan gå ind i, ikke fordi man behøver at have mistanke om noget, det kan være ganske almindelige høflige eftersyn osv., og der er ikke tale om, at det er en ukrænkelig plads, som hjemmet er det.
Jeg synes virkelig, jeg her får bekræftet det, som jeg blev gjort opmærksom på, nemlig at der finder en sammenrodning sted.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1997-12-11:
Selvfølgelig er der forskel på private hjem og erhvervsvirksomheder på mange leder, men ikke så meget i den her forbindelse.
Mener fru Margrete Auken, at politiet skal have lov til bare at vade ind i en privat virksomhed?
Sådan er det ikke i dag.
Det tror jeg faktisk ikke vi er så uenige om.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-12-11:
Dette er jo en uændret genfremsættelse fra sidste år, og jeg vil derfor i det store og hele henvise til det, som jeg sagde som ordfører for Det Radikale Venstre ved sidste års behandling.
Det står i Folketingets forhandlinger 1996-97 på siderne 6519-6520, datoen er den 30. april 1997, og her gennemgik jeg punkt for punkt de enkelte emner, som indeholdes i dette forslag.
Igen i år går en stor del af debatten på det med de offentlige myndigheders adgang til privat ejendom, det være sig private hjem eller erhvervsvirksomheder.
Jeg skal ikke gentage den diskussion, som lige har udfoldet sig på korte bemærkninger, men den bekræfter jo, at det er noget af det, som Venstre er meget optaget af, nemlig om de offentlige myndigheder i samfundets interesse går for vidt, når de skal ind og tjekke momsregnskaber, arbejdsmiljø, måske gylletanke og sådant noget.
I mit parti mener vi ikke, at der er nogen problemer på dette område.
Det er nødvendigt at fastholde
disse stikprøvevise besøg.
De har stor forebyggende effekt.
Det kan være, at man skulle til at overveje, om erhvervslivet har for lang kredit på f.eks. momsregnskaber.
Vi kunne, med de edb-muligheder, vi har i dag, sige: Online, så er der afregning samme dag, som man har foretaget transaktionerne, og så er der måske én adgangsbeføjelse mindre at tænke på.
Men i det store og hele vil jeg altså henvise til det, jeg sagde sidste år, fordi det er det samme forslag, og vi har ikke ændret mening siden sidste år.
Pia Kjærsgaard (DF), 1997-12-11:
Det er rigtigt, som det har været fremført nogle gange, at dette er en genfremsættelse af et tidligere forslag fra Venstre, og at Dansk Folkeparti støttede forslaget sidste gang.
Det siger sig selv, at det gør vi også nu.
Vi synes, at nedsættelse af en kommission måske nogle gange kan opfattes som hensættelse og syltekrukke, og andre gange kan det være velegnet, specielt når det er større emner som f.eks. i dette forslag, der omhandler borgernes retssikkerhed i forhold til det offentlige. Det sker heldigvis også en gang imellem, at det er borgerne, der får ret over for systemet, og så er det vigtigt, at borgerne får ret hele vejen igennem, at de føler sig trygge, at de føler sig godt behandlet, og vi ser i for mange tilfælde, at det ikke altid er det, der gælder.
Specielt myndighedernes adfærd over for borgerne burde nok vendes en gang, så borgerne følte, at systemet var til for dem og ikke omvendt.
Med jævne mellemrum bliver vi politikere
Om der skal yderligere punkter med, er en diskussion værd.
Jeg ved ikke umiddelbart, hvad Dansk Folkeparti skulle foreslå.
Jeg kan samtidig sige, at de emner, som Enhedslisten synes skulle med, kan vi ikke tilslutte os.
Men vi håber alt i alt, hvis der skal nedsættes en sådan kommission, at det så er med stor vægt fra en meget stor del af Folketinget, som kan blive enige om, at der er nogle punkter, som i allerhøjeste grad trænger til en revision.
Politikerne, stort set fra alle partier, har igennem mange år slået til lyd
for en regelforenkling, en mindskelse af lovjunglen, og at den lovjungle, der alligevel skal eksistere på et mindre niveau, bliver langt, langt mere forenklet, sådan at borgerne kan forstå, hvad det er, politikerne lovgiver om, og såmænd også så politikerne selv kan forstå, hvad det er, der bliver lovgivet om.
En tydelig lovforenkling burde i allerhøjeste grad finde sted.
De bemærkninger, der har været fremsat om boligens ukrænkelighed, om indtrængen i private virksomheder og private hjem, er selvfølgelig også noget, som i allerhøjeste grad fortjener en grundig og seriøs diskussion.
Alt i alt kan Dansk Folkeparti tilslutte sig
dette forslag.
Vi håber, det vil vise sig, at der ved sidste behandling vil være et flertal for det.
Noget kunne tyde på det.
Søren Søndergaard (EL), 1997-12-11:
For det første vil jeg godt spørge, om dét betyder, at loven ikke skal gælde for Grønland og Færøerne, for det må jo være implikationen, og det må vi da have et klart svar på.
Og for det andet
: Jeg spurgte jo ikke, hvorfor Det Konservative Folkeparti mente, at man skulle kunne skrive dansk; jeg spurgte, hvorfor Det Konservative Folkeparti har ændret holdning i spørgsmålet. Hvorfor har Det Konservative Folkeparti i det spørgsmål en anden holdning i dag, end Det Konservative Folkeparti havde, da De Konservative og Venstre i folketingsåret 1994-95 fremsatte beslutningsforslag nr. B 45, hvori de ønskede, at man skulle kunne tale dansk, men hvor der ikke står et ord om skriftligt dansk?
Hvad er forklaringen på den holdningsændring?
Det er et utrolig simpelt spørgsmål, og man skulle tro, at det også ville være utrolig simpelt at give svaret.
Frank Jensen (S), 1997-12-11:
Jeg skal blot for mit vedkommende afslutte med at besvare hr. Søren Søndergaards spørgsmål: Jeg er sikker på, at når vi får overstået de her meget principielle fægtninger, som vi har haft her i debatten i dag, så vil vi også kunne finde løsninger og et bredt parlamentarisk flertal, der også kan imødekomme nogle af de kritikpunkter, der har været rettet, både af kommissæren for Østersøregionen og fra flere medlemmer her i Tinget, specielt når det drejer sig om karenstiden i forbindelse med bødestraffen for færdselsforseelser og på en række andre områder.
Jeg synes, at der er kommet tilkendegivelser her i dag, der tyder på, at der også her kan findes en bred forståelse, og så vil jeg glæde mig og se frem til en ny forhandlingsrunde.
Den kan blive indledt, når højtiden her til jul er overstået.
John Vinther (KF), 1997-12-11:
Sådan er det altid, og sådan vil det også være i indfødsretsspørgsmålet.
Det Konservative Folkeparti kommer altid gerne til
forhandlinger
Det gør Venstre også.
Det er klart, at vi ikke forventer, at regeringen fuldstændig kan gå med til alt, men enkelte dele af det må selv regeringen være indstillet på at give køb på, hvis den vil nå frem til en fælles aftale.
således, at det i hvert fald er et krav, som Det Konservative Folkeparti og Venstre lægger megen vægt på
Men det betyder ikke, og det betød det heller ikke, da vi diskuterede det i foråret, at Det Konservative Folkeparti og Venstre ikke er indstillet på at gå ind og se på en dispensationsmulighed, hvis der foreligger ganske særlige omstændigheder omkring en enkelt ansøgers personlige forhold.
Sådan skal det ikke forstås, sådan har det aldrig skullet forstås, og sådan vil det heller ikke skulle forstås i fremtiden.
Frank Jensen (S), 1997-12-11:
Det kan godt være, at den konservative ordfører ikke ret gerne vil tage ordet i sin mund, men det er nødvendigt at forstå helt præcist, hvilken forudsætning vi her har. Må jeg konkludere sådan, at der ikke er noget konservativt ultimativt krav om, at forhandlingerne skal sluttes med, at der skal indføres en regel om, at har man fået en straf, uanset om det er tyve år siden, så skal man ikke for evig være afskåret fra at få dansk indfødsret.
Hvis det er konklusionen, så er vi nemlig kommet meget længere frem mod at kunne få en fælles forståelse.
Det var det, det strandede på i foråret, for det var et ultimativt krav.
Vi forsøgte at lægge mange modeller frem.
Det vil jeg gerne gøre igen.
Den fælles forståelse, vi kan have, er at finde et kompromis mellem de to meget principielle standpunkter, som vi har, hvor der er en række partier inklusive mit eget, Socialdemokratiet, og Det Radikale Venstre - de to regeringsparier - der siger, at vi vil have muligheden for i nogle helt ekstraordinære tilfælde at kunne give de ansøgere, der har fået fængselsstraffe på fire år og derover en mulighed for at få indfødsret.
Hr. Vinther ved jo, at vi ikke har haft sådanne typer sager de seneste år.
Der er heller ikke nogen i det lovforslag, som der er afgivet betænkning over i dag i Indfødsretsudvalget.
Der er vist en enkelt, der har fået 1 års fængsel.
Ingen derover og altså kun en enkelt ud af de godt 1.100, der er på det lovforslag.
Vi taler altså ikke om - det billede kan man jo få, når man hører ordførerne fra de yderste højrepartier - at det kun er kriminelle, som vi sidder og behandler og giver dansk indfødsret.
Der er nogle ganske få, under 1 pct., der har været på kant med lovgivningen, og der er en meget, meget mikroskopisk del, 1 promille, der har været derude, hvor vi begynder at løfte øjenbrynene.
Men jeg er indstillet på, at vi indleder forhandlinger, blot jeg kan konkludere af debatten, at der ikke er noget ultimativt krav på dette felt, og jeg tager det som udtryk for en tilslutning til min konklusion, hvis hr. Vinther ikke tager ordet igen.
Henrik Svane (RV), 1997-12-11:
Jeg er af den opfattelse, at man ikke kan gradbøje ordet ultimativt.
Jeg vil derfor anstændigvis bede hr. John Vinther om at gå på talerstolen og bekræfte, at V og K har ønske om at gå til forhandlinger én gang til om disse spørgsmål.
Vi måtte bryde i foråret, blandt andet fordi jeg som ordfører for Det Radikale Venstre sagde, at barmhjertighed og tilgivelse er en dyd i et humant samfund.
Søren Søndergaard (EL), 1997-12-11:
Jeg vil da gerne ønske regeringen held og lykke i forhandlingerne med Venstre og De Konservative.
Jeg ved ikke, om Dansk Folkeparti og Fremskridtspartiet også skulle være med.
Det er blot en enkelt ting, som kaldte mig på talerstolen, for justitsministeren sagde, at der skulle laves et kompromis, og så kunne jeg let komme til at høre det som et kompromis mellem den nuværende lovgivning og så de forslag, som Venstre og De Konservative har fremsat.
Så jeg vil bare bede justitsministeren om at bekræfte, at det selvfølgelig også indgår i forhandlingerne.
John Vinther (KF), 1997-12-11:
Jeg skal til det af justitsministeren og hr. Henrik Svane fremførte melde således, at det er Venstres og Det Konservative Folkepartis opfattelse, at der på grundlag af de udsagn, der er kommet i dag, er grundlag for videre drøftelser.
Så langt er vi helt enige.
Så skal jeg til hr. Henrik Svane sige, at jeg ikke ved, om man kan gradbøje ordet ultimativt, men jeg skal endnu en gang forsøge at forklare - mere af hensyn til historieskrivningen - hvad det var, der var ultimativt i perioden fra januar til maj
Det ultimative bestod i, at vi ville have det med, men det var derimod ikke ultimativt, at man ikke skulle kunne dispensere fra det kriterie, hvis der i den enkelte ansøgers personlige forhold var forhold, der berettigede en dispensation.
Men lad os nøjes med at konstatere, at der er grundlag for videre forhandlinger.
Lad os mødes, lad os se på, hvor vi kan blive enige, og hvad der kan komme ud af det.
Kristen Touborg (SF), 1997-12-11:
Der, hvor jeg selv kommer fra - nu er det ikke lige Kommunernes Landsforening, jeg tænker på, men Århus - har vi alt det
Nu troede jeg jo så, at når ministeren udtalte sig sådan, så kunne vi også forvente, at vi fik et ændringsforslag fra ministeren om at få det her ind i lovforslaget.
Det gjorde vi ikke, og derfor har SF jo stillet det; men det er med nogen forundring, at jeg nu må konstatere, at regeringspartierne faktisk ikke går ind for den linje, som ministeren gav udtryk for her fra Folketingets talerstol.
Jeg vil anbefale, at man stemmer for SF's ændringsforslag og for den holdning, ministeren har givet udtryk for.
Ved førstebehandlingen af dette lovforslag foreslog SF, at vi skulle dele rykkergebyret op i to, sådan at de 50 kr. skal på den første erindringsskrivelse, der kommer ud, så man dermed kunne undgå, at ganske ubetydelige beløb vil blive pålagt et ret stort rykkergebyr - i en række tilfælde et gebyr, der er væsentlig større end det, hovedstolen egentlig drejer sig om.
Ved den lejlighed gav både den konservative ordfører, hr. Christian O. Aagaard, og indenrigsministeren udtryk for, at det fandt de, der var en vis rimelighed i at se på, og indenrigsministeren udtalte i den forbindelse: »Jeg tror, at vi kan finde en løsning på det problem under udvalgsbehandlingen, og jeg vil gerne medvirke til det.«
Det tog jeg som et løfte om, at problemet så ville blive løst.
Der er dog ikke kommet andre ændringsforslag end det fra SF om det her.
Men jeg mener altså, at ministeren ved førstebehandlingen gav udtryk for, at det også var ministerens linje, og derfor havde jeg regnet med, at der også ville være støtte fra regeringspartierne til ændringsforslaget.
Derfor skal jeg anbefale Folketinget at stemme for ændringsforslaget fra SF.
Arne Melchior (CD), 1997-12-11:
Hr. John Vinther henviste til, at der i indenrigsminister Thorkild Simonsens oplæg fra for en uge siden anvendes visse vendinger magen til dem, som forslagsstillerne her i dag har anvendt.
Og det henviste jeg faktisk også til, og det er det, der giver mig håb om, at det skulle kunne lykkes at nå en bred konsensus, idet jeg stærkt føler, at det ikke så meget er grundholdningerne, der skiller i denne sammenhæng, men definitionerne.
Og de er sandelig også vigtige.
Så jeg kan minde hr. John Vinther om, at vi havde en udlændingedebat for halvandet år siden, hvor den konservative daværende ordfører, hr. Helge Adam Møller, brugte udtrykket om udlændingepolitikken for de konservatives vedkommende, at den var »skarp og retfærdig«, og hvor den daværende indenrigsminister, fru Birte Weiss, brugte udtrykket »human og retfærdig«.
Skarpt og retfærdigt behandler man forbrydere, men humant og retfærdigt behandler man folk, der er kommet her til landet.
Så skal jeg sluttelig sige tak for, at hr. John Vinther forstod min beherskede tilslutning, idet han ordret konstaterede, at jeg havde givet delvis tilslutning til elementer i forslagene.
Det er helt korrekt opfattet, og jeg ser frem til nogle forhandlinger måske med både justits- og indenrigsministeren for bordenden, således at vi kan opnå det, vi alle er allermest interesserede i, nemlig en bred forståelse af hensyn både til de nyankomne og til vor egen værdighed.
Poul Qvist Jørgensen (S), 1997-12-11:
Jeg har forstået, at vi prøver på at klare en anden omgang i korte bemærkninger.
Derfor vil jeg bare sige tre ting.
Det ene er, at jeg ikke anser det for en overtrædelse af etikken omkring forhandlinger, at man nævner, at en af parterne lancerer begrebet ultimativitet; det gør jeg slet ikke.
Det andet er med hensyn til det dér tjek på sprogfærdighederne, for det er jo lige præcis, og det bliver en gentagelse af vores debat fra før, for at sikre os en rimelig objektivitet, at vi har bedt om at få lavet disse kurser, hvor justitsministeren har givet tilsagn og det er ved at blive gennemført.
Det tredje, som jeg synes, der er brug for at sige i en kort bemærkning, er imidlertid, at det bør være - det er det i hvert fald for mig - en overvejelse, som man gør sig hver eneste gang, vi taler om karenstid efter en overstået sanktion fra det offentliges side.
Det må for enhver, der tænker i retfærdige og juridiske baner - jeg er ikke jurist - skurre i ørene, at vi laver en sanktion, som bliver lagt oven i en dommers sanktion.
Det må være et enigt udvalg, der forsøger at nå frem til det, således at det ikke er enkeltpersoner eller enkeltpartier, der bare sidder og stanger karenstider ud, for det er i virkeligheden en betænkelig ting at gøre det overhovedet - set ud fra et menneskeligt og set ud fra et juridisk synspunkt.
Søren Søndergaard (EL), 1997-12-11:
Til fru Gitte Seebergs orientering vil jeg oplæse, hvem der er forslagsstiller for det nuværende forslag.
Det er hr. John Vinther, hr. Niels Ahlmann-Ohlsen, fru Gitte Seeberg, fru Inge Dahl-Sørensen, fru Tove Fergo og fru Jonna Grønver.
Og bag beslutningsforslag nr. B 45 fremsat den 25. januar 1995 stod hr. John Vinther, hr. Helge Adam Møller, fru Gitte Seeberg, fru Inge Dahl-Sørensen, fru Tove Fergo og fru Jonna Grønver. Den eneste forskel, der er mellem de to forslag, er altså, at hr. Helge Adam Møller ikke længere er med, og at det i stedet er hr. Niels Ahlmann-Ohlsen. Skal det forstås på den måde, at det er hr. Niels Ahlmann-Ohlsen, som har insisteret på denne udvidelse af partiets politik? Derudover kunne jeg godt tænke mig at spørge fru Gitte Seeberg til sidst: Hvilke andre ting, som Det Konservative Folkeparti og fru Gitte Seeberg mener der skal være i indfødsretslovgivningen, er udeladt af dette forslag?
For det er altså kun en delmængde af partiets politik på det her område, så kan vi ikke få oplyst, hvilke andre forslag Det Konservative Folkeparti har i posen, og som man vil fremsætte næste år?
Gitte Seeberg (KF), 1997-12-11:
Jeg synes ikke, jeg behøver at gentage det, jeg allerede har sagt én gang før, men jeg kan sige til hr. Søren Søndergaard, at Det Konservative Folkeparti ikke har planer om at fremlægge andre ting vedrørende indfødsret.
Men jeg kan også sige, at vi da håber meget på, at det her forslag ender i egentlige forhandlinger med ministeren, for vi vil noget på det her område, og vi er da også villige til at se på det med bøderne.
Anne Baastrup (SF), 1997-12-11:
Da hr. Steen Gade ikke kan være her, skal jeg kort på SF's vegne meddele, at vi afviser beslutningsforslaget.
Sagen er den, at beslutningsforslaget grundlæggende går ud på, at man skal gøre sig fortjent til at blive dansk statsborger, at det skal være et blåt stempel at blive dansk statsborger, og at forslagsstillerne helt har set bort fra, at i virkeligheden burde vi fra den danske stats side stille krav om, at folk blev danske statsborgere for reelt at kunne blive integreret.
Og dér har jeg forsøgt at undersøge forskellen mellem det yderste højre og så Venstre og De Konservative, som hele tiden forsøger at komme over og blande sig med det yderste højre.
For jeg havde rent faktisk forstået, at Venstre og De Konservative ikke har afvist, at mennesker, der har ophold her i landet, skal have ret til at blive integreret, og at det rent faktisk er en positiv politik at få integreret dem; men når man læser det her beslutningsforslag, er det ganske tydeligt, at det ikke er Venstres og De Konservatives ønske at integrere mennesker: Folk skal være integreret først, og så, når de virkelig har opført sig rigtig godt, kan det godt være, at man måske som en nådegave vil give dem et dansk statsborgerskab!
Så skal jeg fortælle lidt om, hvordan virkeligheden også er, for jeg tror ikke, mange af de henvendelser, jeg får på det her område, er henvendelser, som folk kunne drømme om at rette til hverken Venstre eller Det Konservative Folkeparti.
I dag har jeg fået en henvendelse fra en kvinde, som utrolig gerne vil have dansk statsborgerskab.
Hun taler perfekt dansk, hun har ikke nogen problemer, hun har en videregående uddannelse, og hun har fået et arbejde; men forudsætningen for, at hun rent faktisk kan varetage jobbet, er, at hun har dansk statsborgerskab.
Der er 2 års ventetid på at få dansk statsborgerskab, selv om man i øvrigt opfylder alle betingelserne; det er i sig selv et problem, og det gør, at hun nu i 2 år henvises til bistandshjælp, fordi vi har de relativt skrappe regler.
Har Venstre og De Konservative slet ikke overvejet, at det rent faktisk kunne være en fordel for nogle mennesker og for det danske samfund, at de pågældende fik
dansk statsborgerskab?
Kunne det ikke være en fordel for finanssektoren, at den fik nogle mennesker, der kendte til den arabiske kultur og dermed kunne være et gode for en bank og en god repræsentant for bankens virksomhed?
Har Venstre og De Konservative virkelig den opfattelse, at der ikke kan være nogen som helst grund til, at visse mennesker skal have dansk statsborgerskab, og at det kan være en fordel for det danske samfund?
Jeg ser frem til, at Venstre og De Konservative på et eller andet tidspunkt begynder at overveje, om man ikke skulle betragte udlændinge som ressourcer og ikke kun som mennesker, man bare hele tiden skal forfølge verbalt eller på anden vis.