Jeppe Kofod (S), 2003-01-21:
De indre danske konflikter har med god grund været genstand for talrige debatter op igennem 1990'erne og senest i Folketinget i april 2001.
Må jeg ikke indledningsvis slå fast, at vi fra Socialdemokratiets side lægger meget vægt på, at vi kan få historien om den kolde krig fuldt ud belyst, at man får adgang til arkiverne, at man får den frie forskning i gang, så man får afdækket hele perioden.
Det er også derfor, vi allerede i 1999 nedsatte PET-kommissionen.
Den havde jo som formål, som det også er nævnt tidligere, at foretage en sammenhængende, bred historisk undersøgelse af hele perioden fra 1945 til Murens fald i november 1989 med fokus på politiets efterretningsvirksomhed på det politiske område, men også at redegøre for, hvordan Østlandene øvede indflydelse i Danmark, bl.a. gennem kontakter til politiske partier og organisationer.
Endvidere var det også os, da vi var i regering, der var med til at fremsætte ønske om en historisk udredning i form af en hvidbog om Danmarks sikkerhedspolitiske situation fra efter Anden Verdenskrig til Sovjetunionens sammenbrud, som DUPI skulle stå for.
Jeg vil også gerne sige, at det forslag til vedtagelse, som hr. Aage Frandsen har fremsat, støtter vi også i Socialdemokratiet, vi er medforslagsstillere, og det er i virkeligheden en test af, hvorvidt regeringen mener noget med de ord, som man har sagt fra talerstolen her og i offentligheden.
Men det, vi kan stille os lidt uforstående over for, er sammenfaldet af, at regeringen den 23. august sidste år ændrede kommissoriet for DUPI-undersøgelsen, samtidig med at man har udpeget forhenværende udenrigsminister Uffe Ellemann-Jensen til at være formand for bestyrelsen for Dansk Center for Internationale Studier og Menneskerettigheder.
De to ting i forening gør, at vi er lidt betænkelige ved, hvad projektet egentlig er for den nye borgerlige regering, når det gælder en reel, objektiv, saglig afdækning af hele den kolde krigs periode.
Det bestyrkes også af, hvad udenrigsminister Per Stig Møller i dag skriver i en kronik i Jyllands-Posten.
Han redegør her for, hvorfor man udpeger Uffe Ellemann-Jensen til formand, og siger så: »For dette gjorde regeringen på mit forslag Uffe Ellemann-Jensen til formand, og hvem kunne det borgerlige Danmark egentlig være mere tilfreds med og tryg ved, når f.eks. dette studie i Den Kolde Krig skal føres til ende?« Det skriver udenrigsministeren i dag, og det vil sige, at indirekte siger man jo her fra regeringens side, at grunden til, at man sætter Uffe Ellemann-Jensen i spidsen for den her nye spydspids i international forskning i Danmark, international politik, bl.a. er for at sikre, at når man laver et studium om den kolde krig, skal man sikre, at det borgerlige Danmarks synspunkter bliver refereret hele vejen igennem, og at man tager hensyn til det borgerlige Danmark.
Det synes jeg er stærkt betænkeligt for den frie forskning, og det kan undre mig lidt, at Dansk Folkeparti ikke vil være med til at tage et opgør med regeringen om denne her sag.
Grundlæggende mener vi i Socialdemokratiet, at det er klogt og rigtigt at afvente undersøgelsernes resultat, hvidbogen fra Institut for Internationale Studier, hvis den bliver en uafhængig hvidbog, hvilket vi håber på den gør, og også PET-kommissionens arbejde.
Det synes vi er utrolig vigtigt, så vi kan få en debat om den kolde krig på et sagligt og redeligt grundlag.
Men jeg vil også gerne gøre et par bemærkninger om Socialdemokratiets indsats.
Hvis der er noget parti i Danmark, der har ført an i opdæmningen mod den kommunistiske trussel, så er det Socialdemokratiet.
Især i starten af den kolde krigs periode umiddelbart efter Anden Verdenskrig, hvor den kommunistiske trussel oplevedes som meget virkelig, organiserede Socialdemokratiet kampen mod den kommunistiske infiltrering, specielt den danske stalinistiske venstrefløj i Danmark.
Kampen foregik overalt på danske arbejdspladser og overalt i samfundet, og det stod vi i spidsen for.
Samtidig var det også, som jeg har nævnt tidligere, masser af socialdemokrater, der i de nye kommunistiske lande blev ofret først, fordi vi var kommunismens største fjender.
Men det er vel også kendt fra historien om Sovjetunionen og Stalin, at det var populært langt ind i borgerlige kredse.
Der er blevet nævnt mange citater i dag, jeg skal bare føje et til.
Den konservative udenrigsminister i befrielsesregeringen Christmas-Møller udtalte engang: Vi er alle socialister.
Han mente i øvrigt, at også de borgerlige kræfter burde have stor forståelse for de positive kræfter, der fandtes i Sovjetunionen.
Jeg synes, det er vigtig at få afdækket, hvad de udtalelser indgår i, og få afdækket hele historien om den kolde krig.
Det synes vi i Socialdemokratiet er helt afgørende.
Så vil jeg også gerne sige, at vi fra starten har været stærke tilhængere af det nordatlantiske samarbejde.
Det var under en socialdemokratisk regering under ledelse af Hans Hedtoft, at vi tiltrådte NATO i 1949.
Men det var også Socialdemokratiet, der gik imod, at Danmark skulle have atomvåben i 1952. Og det, der har været kendetegnende for vore synspunkter igennem den kolde krig, har været, at vi også ønskede en afrustning.
Vi ønskede ikke en verden, hvor man i sidste ende som værste scenarium kunne ende op i en altødelæggende atomkrig, men vi ønskede også at afruste. Så med disse ord, da tiden desværre er udløbet, vil jeg sige, at vi glæder os til undersøgelsens resultat, men har
bare det ene store spørgsmål til regeringen: Hvordan vil man sikre, at man ikke, som udenrigsministeren skriver her, vil begynde at infiltrere, begynde at prøve at bestemme, hvad der skal stå i en endelig udredning fra Institut for Internationale Studier om den kolde krig?
Hvis det, der står i den her kronik i dag i Jyllands-Posten står til troende, synes jeg, regeringen har et kæmpe problem.