Louise Frevert (DF), 2003-04-11:
Indrømmet, det lyder vældig forjættende, hvis man kunne have en ligelig fordeling af mænd og kvinder på topposter, i bestyrelser og i organisationer, men det virkelige billede ser ikke sådan ud.
Derfor har Dansk Folkeparti en vis sympati for intentionerne i forslaget, nemlig at der skal flere kvinder i toppositioner, på topposter både i organisationer og i virksomheder samt i forskerstillinger på universiteterne.
Men vi mener ikke, at det er den lovgivningsmæssige vej, vi skal gå for at opnå de resultater. Vi vil medgive, at det er meget ringe, at der er så få kvinder på topposter samt i de store virksomheders direktioner.
Det ved vi også fra kommunalt regi, hvor direktionerne er absolut mandsdominerede.
Men pointen må være, som forslagsstillerne også skriver, at det er mænds og kvinders egen selvforståelse, der skal til revision.
Gennem 1980'erne og 1990'erne havde vi god fod på ligestillingspolitikken, og det er Dansk Folkepartis klare overbevisning, at vi er nået meget langt, men man kan nå
længere.
Hvordan gør vi det?
Det er ude i marken, slaget skal stå, og ikke lovgivningsmæssigt.
Det vil være en sovepude at lovgive om særbehandling af det ene eller det andet køn, der må kunne medføre, at nogle arbejdspladser ville føle sig nødsaget til at ansætte en kvinde på en toppost, selv om personen ikke er egnet til jobbet, men udelukkende fordi hun er kvinde.
Ville kvinden synes om det?
Man kan ikke lovgive om personlige ønsker.
Det vil være en forfærdelig udvikling og en decideret glidebane at komme ind på denne form for kønsfavorisering.
En af pindene i forslagsstillernes beslutningsforslag er fuldstændig i overensstemmelse med, hvad man kunne forestille sig burde være en opgave ude i det virkelige liv, nemlig den tredje pind, hvor der står: »en systematisk opdyrkning og styrkelse af den kvindelige talentmasse i medlemsvirksomheder og organisationer.«
Det er jo en rigtig formulering om, hvordan man burde have en personalepolitik og en holdningsændring i virksomheder og institutioner.
Derfor mener vi ikke, at det skal være et lovgivningsspørgsmål, men en holdningsændring på arbejdspladserne.
Man kunne eksempelvis fra ligestillingsministerens side opfordre til, at disse ting blev effektueret og dermed gjort synlige.
I stedet for at blive ved med at tale frem og tilbage om det samme emne, som vi har talt om i de sidste 30 år, er det på tide, at virksomheder og organisationer gør noget ved problemet.
Jeg tror, det er den vej, vi skal gå, og dermed få arbejdsstyrken til selv at ønske forandringen og gøre noget ved det i stedet for at påtvinge en kultur, som ikke kan udvikles i det tempo, som man vil lovgive om.
Sagt på en anden måde: Holdninger og kulturudvikling sker ikke fra den ene dag til den anden.
I takt med generationsskiftet i toppen af erhvervslivet vil virksomhedskulturerne være mere fornyende, og en naturlig følge vil være at ansætte kompetente kvinder til hvilke som helst poster, de er egnede til inden for både det private erhvervsliv og i den offentlige sektor.
Vi mener, der er lys for enden af tunnelen, og er fortrøstningsfulde med hensyn til ligestillingens fremtid i Danmark.
Og med de initiativer, ministeren har iværksat, er vi på den rigtige vej.
Vi kan ikke støtte forslaget, da vi afventer resultatet
af ministerens undersøgelser, hvorved vi mener, at det så vil være relevant at genoptage emnet.