runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Freddy Dam (V), 2002-01-29:
Da Venstres ordfører på dette forslag, hr. Ulrik Kragh, er forhindret i at møde i salen, skal jeg på hans vegne fremkomme med følgende bemærkninger: Der er tale om et meget enkelt forslag, der går ud på, at SF vil pålægge alle offentlige virksomheder og institutioner at udarbejde en politik med henblik på sikring af etnisk ligestilling ved ansættelse af medarbejdere.
Forslaget indeholder desuden et krav om, at disse virksomheder en gang årlig skal aflægge et offentligt regnskab for, hvordan politikken så er blevet efterlevet i det forløbne år.
Venstre anerkender behovet for en bedre integration på arbejdsmarkedet og konstaterer med tilfredshed, at det tilsyneladende er lykkedes de private virksomheder at gå foran, uden at det har været nødvendigt med lovgivning, og at arbejdsmarkedet parter nu tilsyneladende er enige om at gøre noget ved problemet i fællesskab.
Selv om Venstre således er helt enige i det, som er målet med beslutningsforslaget, nemlig etnisk ligestilling ved ansættelse i det offentlige, indstiller vi alligevel forslaget til forkastelse.
Baggrunden herfor er følgende: Når offentlige virksomheder og institutioner efterspørger arbejdskraft, og det under ansættelsesproceduren måtte vise sig, at personer med anden etnisk oprindelse har de bedste kvalifikationer til arbejdet,
så skal de naturligvis vælges uanset køn, race eller religion.
Sådan er det: den bedst kvalificerede skal have jobbet.
Derfor behøver virksomhederne ikke spilde tid og papir på en speciel politik
og rapportering på dette her område.
Venstre er af den opfattelse, at virksomheder, der drives i offentligt regi, skal ledes professionelt på samme måde som ordentligt drevne private virksomheder.
Det indebærer, at virksomhedsledelsen er bevidst om virksomhedens mål og forretningsgrundlag, bevidst om medarbejdernes udviklingsmuligheder og virksomhedens sociale ansvar.
Hvis SF er af den opfattelse, at offentlige virksomheder ikke praktiserer en tilstrækkelig professionel ledelse på dette område, og hvis SF har eksempler på usaglige beslutninger på området, så foreslår Venstre, at SF retter skytset mod de konkrete virksomheder i stedet for at tvinge alle offentlige virksomheder til at etablere studiekredse for at udforme nye papirpolitikker, som alligevel ikke tilfører samfundet mere værdi. Venstre erkender som sagt, at der er behov for et samspil mellem virksomhederne, det offentlige og de arbejdssøgende, og integration på arbejdsmarkedet er derfor højt prioriteret i de kommende udlændinge- og beskæftigelsespolitiske udspil fra regeringen.
Vi vil derfor markant øge de etniske minoriteters mulighed for deltagelse på arbejdsmarkedet, og i forbindelse med den samlede lovpakke »Flere i arbejde« vil vi anvise, hvordan vi forestiller os, at problemet kan løses i praksis.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2002-01-29:
Forslaget og den debat, det vil afstedkomme, kan være et pejlemærke for en større samlet lovpakke på området.
Jeg tror ikke, at der er nogen her i Tinget, der er uenig i, at fri og lige adgang til arbejdsmarkedet er et nødvendigt grundlag og også er de vilkår, der skal lægges til grund for beslutninger, for at der kan ske en vellykket integration.
Der er også, som vi har det i dag, lige adgang for alle med en arbejdstilladelse til at søge arbejde i offentlige virksomheder, men at søge arbejde og så at få det er bestemt ikke det samme.
Statistikken viser, at en alt for lille procentdel af de ansatte i stat, kommune og offentlige virksomheder har en anden etnisk baggrund end dansk.
Der er altså brug for en aktiv politik for at integrere indvandrere på arbejdsmarkedet og ikke mindst i den offentlige sektor.
Derfor støtter Socialdemokratiet SF's opfordring til regeringen om at pålægge offentlige virksomheder og institutioner at udarbejde en politik for etnisk ligestilling.
Vi forestiller os, at det kan indgå i handlingsplanen »Flere i arbejde« og »Indvandrere i arbejde«, som regeringen har bebudet til efteråret.
Forslaget om en offentligt tilgængelig statusrapport, altså beslutningsforslagets anden del, er vi også positive over for, og vi håber, at det falder i tråd med regeringens andre planer på området, f.eks. sikringen af etnisk ligestilling i den private sektor.
Socialdemokratiet finder hele forslaget meget rimeligt og meget relevant, og vi vil i udvalgsarbejdet arbejde for et forslag af den art under hensyntagen til, at beslutningen skal kunne integreres i en samlet handlingsplan for indvandrere i arbejde.
Søren Krarup (DF), 2002-01-29:
Dette forslag til folketingsbeslutning skal afvises af to grunde, men den første grund, den principielle, er afgørende.
Selve begrebet etnisk ligestilling er nemlig i dette land udtryk for en anmasselse eller en provokation af selve Danmarks forudsætning eller grundlag, som betyder, at det øjeblikkelig burde vises på porten, ligesom det anstændigvis burde have ført til, at der aldrig var blevet oprettet et Nævn for Etnisk Ligestilling.
For hvad vil etnisk ligestilling sige?
Ordet etnisk kommer af det græske substantiv ethnos, som betyder folk, og ordet etnisk betyder altså folkelig.
Og folkelig ligestilling det kan der herske i et indvandrerland, hvor alle folkegrupper er lige fremmede, men at ville indføre etnisk ligestilling i en gammel nation beboet af et folk er ensbetydende med at fratage folket dets førstefødselsret til dets eget land, og det er altså ensbetydende med at øve vold imod folket i landet.
Nej, danskerne de er ikke en folkegruppe blandt andre i Danmark, men danskerne har hjemme i Danmark, danskerne er børn af hjemmet og ikke én slags gæster blandt andre gæster.
Derfor skal der naturligvis ikke herske etnisk ligestilling i Danmark, men der skal omvendt herske respekt for Danmark som danskernes land, i hvilket gæster kan blive budt velkommen, og fremmede kan blive danske, men hvor det hele netop sker på danskernes, på folkets, på nationens betingelser.
Der skal være lighed for loven, sådan er det, og sådan skal det være i et retssamfund, men lighed for loven det er noget ganske andet end etnisk ligestilling, for loven - i sidste instans grundloven - det er en dansk lov, som både danskere og fremmede i landet skal rette sig efter.
Lighed for loven, ikke etnisk ligestilling.
Respekt nemlig for dét for dette land grundlæggende forhold, at danskerne er hjemmets børn, og vil gæster blive hjemmehørende i Danmark, så må de acceptere hjemmets husorden og ikke ophæve den via en forslag om etnisk ligestilling, der skal gøre alle lige fremmede i Danmark.
Må jeg tilføje, at dette forslag også skal afvises, fordi det naturligvis er optakt til et bureaukrati og dermed en byrde for virksomheder og institutioner, som de ikke skal have pålagt.
Ikke blot i danskhedens, men også i frihedens navn skal det stemmes ned i en papirkurv.
Der er over det en tone af totalitarisme, af trang til at ensrette og terrorisere frie mennesker på baggrund af ideologisk formynderi, som får i hvert tilfælde mig til at kaste et blik på en enkelt af forslagsstillernes fortid.
Jeg er ikke i tvivl om, at tankegangen ville have været acceptabel i Sovjetunionen, men den hører ikke hjemme i Danmark.
Mette Frederiksen (S), 2002-01-29:
Kan fru Louise Frevert bekræfte, at det at tage en uddannelse og udvikle egne kompetencer i langt de fleste tilfælde styrker den enkeltes placering i samfundet?
Og kan fru Louise Frevert i sammenhæng med dette bekræfte, at en række af vores dygtige børn og unge med anden etnisk herkomst har svært ved at finde vej til uddannelsessystemet, og at det derfor er en forpligtelse for alle grene af vores uddannelsessystem at sikre og sørge for at understøtte, at også de her børn og unge får en chance på deres videre færd? Kan fru Louise Frevert bekræfte, at det også er et ansvar for de kunstneriske uddannelser at åbne sig op og i øvrigt benytte sig af de kompetencer og ressourcer, der selvfølgelig ligger hos mange af disse børn og unge?
Ole Sohn (SF), 2002-01-29:
Det er jo sådan, som også integrationsministeren gjorde opmærksom på, at man faktisk har gjort et forsøg på at lave nogle målsætninger for, hvor mange nydanskere der skulle ansættes inden for de statslige arbejdspladser.
Der viser virkelighedens verden, at det lever man overhovedet ikke op til.
Og der er heller intet, der tyder på, at man vil kunne leve op til det inden for de fastsatte tidsgrænser.
Derfor er der vel rent faktisk et problem, og jeg kan ikke forstå, at hr. Lars Barfoed ikke kan se, at man faktisk har gjort forsøg med ordninger, som ikke efterleves.
Det er jo netop et udtryk for, at der er problemer med at sikre folk med en anden etnisk baggrund end dansk plads på det danske arbejdsmarked.
Og det er et problem for samfundet.
Søren Søndergaard (EL), 2002-01-29:
Hvad er forklaringen på det?
Er der et bud?
Hvis der er en anden rimelig forklaring, så kan det være, at vi skal kigge derhen.
Lars Barfoed (KF), 2002-01-29:
Hr. Ole Sohn siger, det er et problem, at man ikke når de mål, man har stillet op, og at der ikke ansættes
tilstrækkelig mange indvandrere i de offentlige virksomheder.
I hele forslaget ligger der jo, at der på en eller anden måde er tale om en diskrimination fra de offentlige virksomheders side og dermed i sidste ende fra de offentlige lederes side i forhold til folk af anden etnisk oprindelse.
Anderledes kan man ikke læse det efter min mening.
Der kan jo være mange årsager til - så kommer jeg også ind på hr. Søren Søndergaards spørgsmål - at der er en større arbejdsløshed blandt indvandrere.
Det er jo et væsentligt spørgsmål, måske et meget stort spørgsmål at besvare her
under de korte bemærkninger, men det har bl.a. noget at gøre med manglende sproguddannelse, at man ikke i højere grad har integreret indvandrene.
Under alle omstændigheder er en af de væsentligste opgaver for os at arbejde med, at i hvert fald de politiske rammebetingelser for at få integreret flere indvandrere på det danske arbejdsmarked, såvel på det offentlige som på det private, bliver bedre, således at de faktisk bliver integreret, for det er vejen til en total integration i vores samfund.
Søren Søndergaard (EL), 2002-01-29:
Nu tog jeg bevidst udgangspunkt i ufaglærte job, for hvor den samme tendens gør sig gældende for a-kasse-medlemmer, kan det jo ikke være viljen til at ville arbejde, at der ikke er noget økonomisk incitament, som er årsagen, for vi har jo en lovgivning, der tager hånd om det. Man er jo tvunget til at tage det job, man bliver anvist.
Hvis man siger nej, kommer der en karantæne.
Hvis man siger nej igen, mister man retten til understøttelsen og skal genoptjene den.
Der må altså være nogle andre mekanismer, der gør, at ufaglærte på dagpengeret, hvis de kommer med en anden baggrund end den traditionelt danske, har sværere ved at få et job og et ufaglært job, hvor sprogkundskaberne ikke spiller nogen rolle i sig selv. Det behøver ikke nødvendigvis være noget med diskrimination, men det kunne være noget med, hvordan man ansætter folk forstået som, hvor man opslår sine job, om man opslår dem offentligt eller man ikke opslår dem offentligt osv.
Det ville jo være ideelt, hvis det var noget, man kiggede på, når man lavede en sådan plan, så man virkelig gav alle lige muligheder ved f.eks. at opslå jobbene på en sådan måde, at alle havde mulighed for at søge jobbene.
Lars Barfoed (KF), 2002-01-29:
Jeg vil fastholde, at manglende sprogkundskaber, manglende uddannelse, manglende kendskab til måden, hvorpå det danske samfund fungerer, manglende økonomisk incitament og flere andre forklaringer ligger til grund for den mangel på integration, som vi har.
Det kan meget vel være, at de grunde, hr. Søren Søndergaard nævner, nemlig at man ikke er dygtig nok fra mange arbejdsgiveres side til at opslå stillingerne alle steder, hvor det kunne være relevant at gøre det, også er en del af forklaringen.
Det synes jeg da man skal tage med ind i de samlede overvejelser.
Men når vi nu taler om etnisk ligestilling, mener jeg stadig væk, at der ikke fra de - det vil jeg i hvert fald se bevist, før jeg tror på det - offentlige arbejdsgiveres side skulle være et bevidst forsøg på at diskriminere nogen som helst, som har en anden etnisk oprindelse end dansk, på det offentlige arbejdsmarked.
Dette forslag går ud på, at man skal lave årlige politikker og statusopgørelser, og det mener jeg er det rene bureaukrati, men jeg synes da, det er fint, hvis der er offentlige arbejdsgivere, som bl.a. følger hr. Søren Søndergaards forslag om at se på, om man annoncerer tilstrækkelig kreativt efter medarbejdere, at man finder nogle steder at annoncere, hvor indvandrere måske i højere grad ville se opslaget.
Jeg synes da, at det ville være glimrende, hvis man gjorde det, men man behøver jo ikke sådan en i Folketinget vedtaget politik, det kan man bare begynde at gøre.
Jesper Langballe (DF), 2002-01-29:
Jeg får nu her mulighed for at færdiggøre det spørgsmål til integrationsministeren, som jeg ikke fik færdiggjort før.
Jeg var i gang med at sige, at integrationsministeren jo har henvist til dette her cirkulære, som bandt hans samvittighed så dybt og inderligt, så »her står jeg, jeg kan ikke andet«.
Der vil jeg sige, at der lyder jo i det en undertone af: desværre kære venner, for vi ville da gerne stramme reglerne og jo før, jo bedre.
Men når så integrationsministeren udtaler sig til VU, til Venstres Ungdom, så lyder det anderledes.
Jeg står her med en pressemeddelelse, hvor Venstres Ungdom højst mærkværdigt protesterer mod udlændingeudspillets tale om, at 2 års fængsel eller derover ikke kan give indfødsret.
Fuldstændig latterlig protest al den stund 2 års fængsel er næsten umuligt at opnå for voldskriminalitet her i landet, og så svarer integrationsministeren: Vær kun rolige, kære venner, ...
Bertel Haarder (V), 2002-01-29:
Folketinget har efter min mening ikke gjort sig selv til gummistempel.
Man har valgt at sikre en vis ligelig behandling af ansøgerne, og man har valgt at undgå udstilling af enkeltpersoner.
Det sikrer imod udstilling af enkeltpersoner, ligesom kontorcirkulæret sikrer den lige behandling, så jeg synes, det alt i alt er en fornem måde at forene Folketingets absolutte magt til at beslutte person for person, hvem der skal have indfødsret med de hensyn til lige behandling og undgåelse af udstilling af enkeltpersoner, som man med god grund vil vise.
Til slut vil jeg sige til hr. Kamal Qureshi, at dette med, hvad der er dansk, og hvad der ikke er dansk, det er jo en personlig sag.
Det kunne mange Grundtvigvers illustrere:
»Det er hjerterødderne, der bestemmer«.
Men grundloven har jo sagt præcis, hvordan man får dansk indfødsret, og her er det den enkelte person, det enkelte medlem af Folketinget, der selv bestemmer, hvilke kriterier
man anlægger.
Sådan er det.
Bodil Kornbek (KRF), 2002-01-29:
Personerne i dette lovforslag, vi behandler, opfylder de kriterier, der er for at få dansk statsborgerskab, kriterier, som Folketinget har udstukket for et par år siden.
Størstedelen af personerne i L 52 opfylder altså de betingelser, der er for at få indfødsret direkte.
Enkeltpersoner kan tildeles indfødsret på dispensation, som efter almindelig praksis og procedure bliver behandlet i Indfødsretsudvalget.
Der er dog et fåtal, hvor man kan diskutere i forhold til de kriterier, som et flertal i Folketinget endnu en gang har fastlagt, om de alligevel ikke skal have tildelt indfødsret.
Danmark får nu 4.263 nye voksne statsborgere.
Og i Kristeligt Folkeparti mener vi, at det er noget helt særligt at få tildelt dansk indfødsret.
Dette burde være en særlig begivenhed, som landets kommuner skulle markere ved en festlighed.
Med statsborgerskabet følger også et medansvar for det danske samfunds fremtid, dvs. en fremtid hvor den enkelte borger er både medbestemmende og medansvarlig.
Der følger rettigheder såvel som pligter med et dansk statsborgerskab.
Der er brug for den enkelte borger, hvis vi vil være med til at bevare vort velfærdssamfund.
Sammenfattende kan jeg konstatere, at samtlige personer i dette forslag opfylder de kriterier, der er lagt for at opnå indfødsret.
Derfor kan Kristeligt Folkeparti klart og roligt støtte dette lovforslag.
Søren Søndergaard (EL), 2002-01-29:
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvordan antallet af ansøgninger kan blive mindre ved hjælp af et strammere kontorcirkulære eller nogle strammere retningslinjer for, hvem der kan få indfødsret.
Altså der er jo et antal, der kan søge, det vil der jo være.
Så er det klart, at kontrollen selvfølgelig kan sortere nogle fra, men kontrollen kan jo ikke sortere nogen fra, før de har søgt.
Derfor er der, hvis ikke man tror på, at embedsmændene kan gennemføre det, sådan set kun ét alternativ.
Det er jo, at folketingsmedlemmerne selv tager ud på adressen og undersøger, om folk bor der, eller om de ikke bor der.
Nu tror jeg, det er rimeligt svært at søge om dansk indfødsret, hvis man ikke har nogen adresse.
Jeg skal ikke kunne afvise, at der kan være et eksempel, men det kan man jo få undersøgt og få afklaret.
Men alternativet til, at embedsmændene laver den undersøgelse, er jo, at folketingsmedlemmerne laver en undersøgelse af det antal, som nu engang søger, uanset at det så er en meget mindre del, der får.
Det bliver altså en meget, meget interessant opgave,
hvis folketingsmedlemmerne skal til at cykle rundt i landet og diskutere med hver enkelt ansøger.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2002-01-29:
Jeg ønsker også noget dokumentation for, at man giver dansk statsborgerskab til mennesker, som ikke har nogen bopælsadresse, og som man ikke kan finde.
Jeg tror, det bliver vanskeligt.
Så vil jeg godt sige, at hvis ikke man havde set 45 navne plukket ud af det her forslag, havde det netop været et eksempel på, at man i embedsværket ikke anede, hvad der foregår, men her er der da netop en garanti for, at man har arbejdet minutiøst med sagerne, siden man plukker 45 mennesker ud og siger, og her ved man godt, at det vil det siddende flertal i Folketinget ikke acceptere, og derfor bliver de pågældende automatisk plukket ud, inden man genfremsætter forslaget.
Det er da for mig en garanti og en sikkerhed for, at de her embedsmænd ikke sidder og sover i timen, men det er tilsyneladende det, som Dansk Folkeparti mener at de gør.
Det synes jeg i virkeligheden er en grov og beskæmmende anklage fra et medlem af Folketinget mod embedsmænd i det danske samfund.
Søren Krarup (DF), 2002-01-29:
Det er jo ganske klart, at når der er tale om 4.300, der skal have indfødsret, kan man ikke grundigt gennemgå de enkelte.
Jeg minder om, at det var 10, der fik det i 1850.
Jeg forlanger ikke, at man skal cykle ud.
Jeg tror, jeg vil tillade hr. Søren Søndergaard at tage en bil.
Men det korte af det lange er, at i det nye kontorcirkulære skal der efter min mening være tale om, at det højst er 500, der får indfødsret, for så har man mulighed for grundigt at gennemgå deres forhold.
4.000, 5.000 er fuldstændig håbløst, og det betyder, at det er ganske samvittighedsløst, når man svarer ja eller nej.
Det skal virkelig være grundigt, og det må Folketinget også på en eller anden måde selv være ansvarligt for at det bliver.
Søren Søndergaard (EL), 2002-01-29:
Jo, men det, jeg ikke kan forstå, er, hvordan man kan begrænse antallet af ansøgninger til 500.
Man kan selvfølgelig begrænse antallet af folk, man vil give indfødsret, til 500.
Man kan lave en lov, der siger: Vi vil kun give 500 om året.
Sådan en lov vil man sikkert kunne lave.
Det er muligt, der er flertal for det, det ved jeg ikke.
Kamal Qureshi (SF), 2002-01-29:
Nu bliver jeg også bekymret, og derfor vil jeg da gerne spørge ministeren på et tidspunkt, om det virkelig er sådan, at embedsmændene ikke er i stand til at behandle de sager så grundigt, som hr. Søren Krarup synes de skal behandles.
Hvis det er sådan, vil jeg da mene, at så er der da helt klart grund til bekymring, og der er da helt klart grund til, at man ligesom tager det med i betragtning, at embedsværket er overbebyrdet og ikke er i stand til at behandle ansøgningerne.
Hvis det virkelig er sådan, vil jeg også gerne støtte hr. Søren Krarup.
Søren Krarup (DF), 2002-01-29:
Jeg siger, at det er klart, at man ikke sagligt og grundigt kan undersøge 4.200.
Det er os, der skal undersøge det, og det er fuldstændig rigtigt, at antallet af ansøgere kan være meget stort.
Jeg mener, og det er det, jeg vil arbejde for i det nye kontorcirkulære, at en lov om indfødsret ikke må rumme mere end 500 navne, og så vil jeg tage det helt udvendige, håndgribelige kriterium, at jeg siger, at det er et spørgsmål om tid.
De første 500, der søger, og hvis forhold embedsmændene godkender,
kommer på, og så begynder vi at undersøge dem.
Folketinget skal lovgive.
Det kan ikke uddelegere sin lovgivningsmagt til embedsmændene.
Jesper Langballe (DF), 2002-01-29:
Da der nu er kommet kludder i ordførerrækken, kan jeg ikke lade være med at sige, at det dog er utroligt med sådan en række ordførere, der tropper op i gåsegang for at bevidne, at de ikke kan høre, hvad der bliver sagt.
Det er ikke embedsværket, der er en skandale, det er Folketinget, der er en skandale.
Det er Folketinget, der begår grundlovsbrud.
Ingen tvivl om det.
Så vil jeg gerne sige til hr. Helge Adam Møller, hvis
ordførertale jeg glædede mig overordentlig over at høre, for jeg syntes, at dér blev indfødsretten omtalt på det niveau, den bør omtales: De Konservative er jo ikke med i dette kontorcirkulære.
Var det muligt, at man kunne få De Konservative til at optræde i overensstemmelse hermed og gøre regeringspartneren opmærksom på, hvad der er sagt i talrige andre sammenhænge her i Tinget, nemlig at efter et folketingsvalg er der ikke noget, der hedder forlig, så begynder man på en frisk, og at et forlig, som består i et såkaldt kontorcirkulære, der forpligter fremtidig lovgivning, jo er en meningsløshed?
Hvornår er et cirkulære blevet bestemmende for fremtidige lovgivning?
Det vil jeg egentlig gerne have hr. Helge Adam Møllers svar på og et svar på, om vi dog ikke kunne finde hinanden - ikke bare til 1. juli, men allerede nu - og få standset dette vanvid.
Helge Adam Møller (KF), 2002-01-29:
Jeg kan huske engang for 8-10 år siden, at der stod en gæv radikal kvinde på denne talerstol - sådan nogle kan findes, når man leder længe - det var fru Aase Olesen, som i forbindelse med en debat herninde, hvor hun var meget uenig med en minister, som ikke levede op til et forlig, sluttede sin tale med at sige: »Et ord er et ord, og en mand er en karklud«, og så kiggede hun ned på ministeren.
Jeg er ikke med i det forlig, men jeg erkender, at det andet regeringsparti, Venstre, er med, ikke bare i et kontorcirkulære, men i et forlig, hvor der udtrykkeligt står, at det forlig først udløber eller kan ændres efter 1. juli år 2002.
Det mener jeg at man skal holde, og det har jeg meget respekt for at man gør.
Derfor kan det ikke træde i kraft før efter 1. juli, men det står altså direkte i forliget.
Det er ikke afbrudt, fordi vi har haft folketingsvalg.
Der står i forliget, at det udløber med udgangen af år 2004, og det holder man selvfølgelig.
Det er et godt princip.
Jann Sjursen (KRF), 2002-01-29:
Jeg vil godt følge det, hr. Søren Krarup svarede fru Bodil Kornbek for nogen tid siden, op, hvor hr. Søren Krarup sagde, ja, nærmest antydede, som flere af spørgerne har været inde på, at man ikke rigtig kunne stole på embedsmændene, fordi der var 45 personer, der er blevet pillet af listen ved dette lovforslag, som er en genfremsættelse af et tidligere regeringsforslag, og hvor hr. Søren Krarup får det til at se ud, som om vi overhovedet ikke kan stole på, hvad de embedsmænd nu engang laver.
Det fremgår af den skriftlige fremsættelse til lovforslaget, at disse 45 personer er undtaget på det nye lovforslag, fordi de siden fremsættelsen af det gamle lovforslag er blevet sigtet eller dømt for kriminalitet, som efter retningslinjerne er til hinder for naturalisation, og er personer, hvis ansøgning har været forelagt det tidligere Indfødsretsudvalg.
Det vil sige, at disse mennesker er blevet pillet af listen, fordi man - og også dem fra embedsmandsside, der gennemgår ansøgningerne - har fundet, at de ikke længere opfylder betingelserne.
Derfor, må jeg sige til hr. Søren Krarup, er det ikke, fordi man ikke har styr på det, man har faktisk rimeligt godt styr på det.