Troels Lund Poulsen (V), 2002-04-05:
ABM-traktaten, som i dag er til debat her i Folketinget, har en speciel plads i dansk udenrigspolitik.
Som ikkeatomar og -militær magt er Danmark nemlig ikke en del af traktaten.
I Venstre mener vi, at traktaten er et gode, og at den har styrket og fremmet stabilitet og afspænding på den internationale politiske og militære scene.
Men vi respekterer også, at traktaten er indgået på et særligt tidspunkt i historien, da særlige forhold gjorde sig gældende, og vi noterer os ikke mindst, at den blev indgået mellem to stormagter.
Vi mener derfor heller ikke, at der er grund til at stille sig på bagbenene, hvis de to parter eller blot den ene
af parterne ønsker at udtræde af traktaten, såfremt dette ikke påvirker freden og stabiliteten i Europa negativt, og Venstre mener ikke, at USA's varslede udtræden af traktaten har denne effekt.
ABM-traktaten var svaret på et meget specifikt historisk problem.
USA og Sovjetunionen besad hver især atomvåben nok til at udslette hinanden og resten af verden adskillige gange, og i erkendelse af denne trussel forhandlede parterne en kontrakt på plads, der løste problemet på to måder.
For det første lagde man et loft over antallet af sprænghoveder, USA og Sovjet hver især kunne besidde, og for det andet udtænkte man en politik, »Mutual Assured Destruction«, hvorved parterne ville vægre ved sig at bruge atomvåben, fordi de vidste, at et angreb næsten øjeblikkelig ville medføre et tilsvarende modangreb fra fjenden.
ABM-traktaten var med andre ord løsningen på en spændt politisk situation, der skulle forhindre verdens ødelæggelse gennem en atomkrig.
Den balance, ABM-traktaten skabte, kunne eksistere af flere årsager.
For det første var verden opdelt i to nogenlunde lige stærke blokke, nemlig NATO og USA samt Warszawapagten med Sovjetunionen i spidsen.
For det andet var disse to blokke fjendtligt indstillet over for hinanden.
For det tredje kendte traktatens parter deres fjender.
For det fjerde muliggjorde traktaten et stop for opbygning af de atomare arsenaler.
Og endelig for det femte havde de to parter kontrol med produktion og spredning af atomvåbnene.
Parterne havde med andre ord kontrol med de faktorer, der gav traktaten mening.
Det trusselbillede, som vi kendte under den kolde krig, hvor de to supermagter, om jeg så må sige afbalancerede hinanden med truslen om gensidig udslettelse, er ved forstandige aftaler om nedrustning ændret totalt.
I dag udgør slyngelstater eller uregerlige lande som Nordkorea, Iran og Irak en ny latent trussel mod fred og sikkerhed.
Det er lande, hvis ledere lader hånt om deres fattige befolkninger, som ikke tænker rationelt, og som hader demokratiske principper.
Vi har jo set, med hvilken kynisme et land som
f.eks. Irak har brugt masseødelæggelsesvåben over for sin egen befolkning
Ekstra bekymrende er det derfor også, at disse lande allerede har eller vil få fremførselsmidler til disse våben, uden at det er påkrævet af hensyn til landenes sikkerhed.
Det er USA's planer om realisering af et missilforsvar, der har gjort det nødvendigt for USA at opsige ABM-traktaten.
For USA var det nødvendigt enten at få revideret eller opsagt traktaten for at muliggøre fortsat udvikling af et missilforsvar.
Først da det var klart, at USA ikke ville komme til enighed med Rusland om en revision eller en fælles opsigelse, skred USA til en ensidig opsigelse.
Venstre har i samme forbindelse noteret sig, at den amerikanske opsigelse ikke kom som en overraskelse for Rusland, samtidig med at præsident Putins reaktion var behersket.
Det er i den forbindelse værd at bemærke, at præsident Putin har sagt, at en opsigelse af AMB-traktaten ikke udgør en trussel mod Ruslands sikkerhed.
Dette er jo et historisk skifte i russisk udenrigs- og sikkerhedspolitik. Venstre kan derfor ikke se, at freden og stabiliteten i Danmark, Europa eller verden er truet.
ABM-traktaten skabte stabilitet, men denne stabilitet har Europa efter Murens fald helt taget til sig som sin egen.
Traktaten er ikke længere en forudsætning herfor.
Forudsætningen er snarere alles vilje til at være åbne over for den nye situation.
Det er nu mere end 10 år siden, at Sovjetunionen opløstes.
Det er endnu længere siden, at verden var truet af en ny atomkonflikt, og hvis ikke alle erkender det, så lad mig hermed proklamere, at den kolde krig er slut.
Af samme grund kan den kolde krigs traktater heller ikke nødvendigvis dække alle de behov, de tidligere to atommagter har i dag. Venstre mener således, at der er vigtige grunde til at lade Rusland og USA justere deres respektive politik på området, og derfor er det også med interesse, at Venstre følger de forhandlinger, der foregår mellem USA og Rusland.
I Venstre er vi fulde af fortrøstning til, at der nok skal blive lavet en ny strategisk ramme, der vil betyde en betydelig nedskæring i antallet af strategiske sprænghoveder. Endelig noterer Venstre sig med stor tilfredshed, at regeringen løbende vil holde Grønland tæt inddraget, hvis Thuleradaren skulle indgå i nogle nye planer. På den baggrund vil jeg gerne på vegne af Venstre, Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti, Det Konservative Folkeparti, Det Radikale Venstre og Kristeligt Folkeparti fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget opfordrer regeringen til at arbejde for, at USA og Rusland når til enighed om en ny, aftalt ramme for international stabilitet, herunder betydelig nedskæring i antallet af strategiske atomvåben.
Folketinget henviser i øvrigt til Folketingets vedtagelse den 3. maj 2001.«