Pia Christmas-Møller (KF), 2000-03-15:
Jeg vil godt sige det ligeud: Når jeg læser regeringens lovforslag, bliver jeg i hvert fald temmelig deprimeret.
Er vi virkelig ikke nået længere?
Vi skriver år 2000, og alligevel må vi konstatere, at der ikke er ligestilling i Danmark.
Jeg husker tilbage, da jeg var 14 år og lige var begyndt at interessere mig kraftigt for politik.
Jeg havde meldt mig ind Konservativ Ungdom og syntes jo virkelig, at det gik fremad på mange områder, også med ligestillingen, og jeg blev meget glad, da vi i Danmark på EF's foranledning fik knæsat princippet om ligeløn.
Det skete i Folketingsåret 1975-76.
Først da, kan man sige, fik vi i Danmark knæsat princippet om, at mænd og kvinder principielt skulle have samme løn for samme arbejde.
Jo, dengang var der grund til at tro, at nu ville man med stormskridt nærme sig en situation, hvor der var ægte og regulær ligestilling.
Altid har jeg vendt mig kraftigt imod kønskvotering, vendt mig imod ideer om, at mennesker, uanset om det var mænd eller kvinder, skulle placeres på bestemte poster alene på grund af deres køn.
Lige så stærkt har jeg altid arbejdet for lige muligheder, for at det skulle være kvalifikationerne og interesserne, der var afgørende for, hvad man kom til at beskæftige sig med, det være sig erhvervsmæssigt, det være sig politisk.
Men jeg må jo sige: Vi er ikke nået særlig langt på de 25 år.
Jeg kan se af bemærkningerne til regeringens forslag, at der er knap 27 pct. kvinder i bestyrelserne for statslige foretagender.
Og når vi ser på kvindeandelen i forbindelse med nynedsatte og indberettede udvalg, ja, så er den kun på 38 pct., og det på trods af, at vi i 1985 gennemførte en lovgivning, som lagde op til, at man i forbindelse med udpegelse af kommissioner og forskellige udvalg i offentligt regi skulle byde med både en kvinde og en mand.
Det er ikke tilfredsstillende, at vi ikke er nået længere, og det er deprimerende, at det overhovedet er nødvendigt fortsat at have særlige instrumenter, som skal fremme ligestillingen.
Når det er sagt, vil jeg kommentere lovforslaget, som det ligger, og det falder efter min mening i fire hovedafsnit, i hvert fald fire hovedafsnit, jeg vil kommentere.
Det meget synlige, der lægges op til, er nedlæggelse af Ligestillingsrådet og etablering af et Videnscenter for Ligestilling.
Det forslag kan vi støtte, ligesom vi også er principielt positive over for etablering af et ligestillingsnævn. Men igen her er vores tilgang lidt defensiv, for vi synes ikke, det burde være nødvendigt.
Hvorfor kunne det ikke være en sag, der blev ordnet i nogle af de mange andre nævn, der er på området?
Men igen her: Virkeligheden viser, at problemer med ligestilling og spørgsmål af den karakter nok ikke rigtig kan løses af arbejdsmarkedets parter.
Men det fjerde er vi knap så begejstrede for, og det er det bureaukrati, der lægges op til i forslaget.
Og det femte, de mange bemyndigelser, som forslaget lægger op til, både til ligestillingsministeren og til en række ressortministre, er vi dybt betænkelige ved.
I det hele taget mener vi, at der er mange gode ideer i lovforslaget, men den konkrete udmøntning er på en lang række områder værd at undersøge nærmere.
Vi er ikke helt sikre på, at man har fundet den helt optimale formulering.
Derfor kan jeg på Det Konservative Folkepartis vegne tilsige en positiv, men kritisk udvalgsbehandling af lovforslaget.