runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Jensen (S), 2003-10-09:
Ingensinde i danmarkshistorien har en regering overtaget et så velfungerende Danmark, som VK-regeringen gjorde i november måned 2001.
Det var et samfund, hvor arbejdsløsheden var bragt ned fra 350.000 til 140.000.
Det var et Danmark, der var gang i, og der havde været investeringer på en række felter, der havde gjort kvaliteten i Danmark bedre. Så spøger jeg bare igen: Er det det Danmark, vi oplever nu?
På bare 2 år er det lykkedes den borgerlige regering at skabe et helt andet Danmark, et Danmark, hvor arbejdsløsheden igen stiger, det har vi ikke oplevet siden 1994, et Danmark, hvor de offentlige kasser er ved at blive tømt, og hvor man i øvrigt fører en stram økonomisk politik over for kommuner og amter, der gør, at det, man har sagt, inden man gik til valg, om, at man skulle forbedre sygehuskvaliteten, man skulle forbedre ældrekvaliteten, får vi meldinger selv fra Konservative og Venstrefolk derude om, at det kan de ikke gennemføre med de rammer.
Kan fru Charlotte Dyremose ikke se, at det er en stærkt betænkelig kurs, vi er ude på, også for Det Konservative Folkeparti, som jo også selv ønsker, at der skal være en god kvalitet på sundhedsområdet?
Men den halter bagefter, specielt på de medicinske afdelinger.
Til det med skattelettelserne: Det er jo rigtigt, det er der indgået en aftale om, men den er jo ikke udmøntet; danskerne har ikke set nogen skattelettelse endnu.
Men næste år vil de lavest lønnede i det her land få en skattelettelse på de der
129 kr. om måneden
Men vil fru Charlotte Dyremose så ikke også erkende - jeg har erkendt, at der kommer skattelettelser, hvis det bliver en realitet, og det ser det jo ud til at blive med Dansk Folkeparti - at når man så i samme moment har gennemført takststigninger på daginstitutionsområdet, som jeg nu lige har fået tallene på fra 2002-2003, hvor det for dagplejen er steget med 10 pct., for vuggestuer også 10 pct., for børnehaver 10 pct., altså når man laver takststigninger på daginstitutionerne, på transportområdet, på uddannelsesområdet, gennemfører en række af de initiativer, som også rammer den samme målgruppe, som får den lillelillebitte skattelettelse, så er der færre penge tilbage?
Derfor er vi nødt til at sige, at skal man gennemføre en skattereform - og det vil vi gerne -
så skal man virkelig sætte beskatningen ned, også mere end det, regeringen gør, på arbejde, men til gengæld finansiere det ved at hæve skatterne der, hvor vi har meget lave skatter i det her samfund, for det er der nogle, der kommer igennem med.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-10-09:
Det er allerede tidligere blevet nævnt, bl.a. af hr. Jens
Rohde,
hvad denne her regering har brugt væsentlig flere penge på, end Socialdemokratiet gjorde før.
Så den polemik vil jeg ikke gå ind i endnu en gang.
Men det, hr. Frank Jensen også tidligere sagde i sit svar til mig, var jo netop, at vi har nogle konjunkturer for tiden i verden omkring os, der gør det svært, og som desværre har betydet, at der er nogle mennesker, der har mistet deres arbejde.
Det ændrer ikke på, at vi fortsat afdrager på gælden, og det ændrer ikke på, at vi bl.a. har tilført flere penge til sundheds- og socialområdet.
Nu var det vistnok igen mig, der skulle spørge, og det, jeg spørger hr. Frank Jensen om, er: Man siger, at regeringen bruger for mange penge, fordi vi lader den enkelte dansker beholde nogle af de penge, som den enkelte dansker bidrager til samfundet med ved at tjene ude på arbejdsmarkedet og ved at hjælpe med at skabe vækst; det kalder hr. Frank Jensen uansvarligt og siger, men til gengæld er vi ansvarlige Socialdemokrater, vi vil bruge langt flere penge; for det er ikke uansvarligt, når det er Socialdemokraterne, der bruger langt flere milliarder, end regeringen gør.
Det er det, jeg ikke forstår.
Og nu er det mig, der stiller spørgsmålene!
En ting blev der skabt klarhed over, der blev skabt klarhed over den forskel, der er på socialdemokratisk og konservativ politik, hvor De Konservative vil lade den enkelte beholde flere af de penge, man selv har tjent, vil skabe vækst ved at borgerne får lov til at beholde flere af deres egne penge, mens Socialdemokratiet på den anden side vil øge det offentlige forbrug, lade staten bruge flere penge og i øvrigt have et langt højere forbrug i deres finanslovforslag end det, regeringen har lagt op til.
Ud over det vil man så bruge loven til at sikre sig, at man har de her mange flere penge, og dem vil man så lade de fremtidige generationer afdrage på ude i kommunerne.
Jeg hører hr. Frank Jensens argumentation med hensyn til, hvor mange penge der er råd til at bruge, som at regeringen er uansvarlig og bruger for mange penge, og derfor bliver Socialdemokratiet nødt til at være langt mere uansvarlige og bruge langt flere penge.
Jeg forstår det simpelt hen ikke.
Frank Jensen (S), 2003-10-09:
Jeg indrømmer, at det var en vanskelig beslutning, efter at der var et flertal i Folketinget, som ville gennemføre en krig, som ikke var i overensstemmelse med FN-pagten.
Her har en række partier i Folketinget jo fælles syn, og vi stemte imod selve krigen.
Men da der var et flertal her i Folketinget og Danmark var med i angrebskrigen mod Irak, så mener vi, at det også påhviler de krigsførende lande efter folkeretten, efter Genèvekonventionerne, at sikre stabiliteten i det land, der har været udsat for en sådan angrebskrig.
Når det var besværligt, var det jo, fordi vi stod i et dilemma.
Vi havde ikke stemt for den krig, men vi mener stadig væk, at folkeretten skal overholdes, og de krigsførende lande skal gennemføre en stabiliseringsindsats af hensyn til borgerne i Irak, af hensyn til deres sikkerhed, af hensyn til bevarelse af f.eks. store kunstværdier og skatte i Irak, således at man ikke skulle udsættes for de lange knives nat og tyverier i Irak.
Der stod vi så.
Skulle vi, når vi havde stemt imod krigen, sige ja til vores folkeretlige forpligtelse, eller skulle vi lade Dansk Folkeparti, V og K sejle videre alene med det?
Og sådan er Socialdemokratiet: Vi siger, at folkeretten gælder, også selv om man ikke har stemt for angrebskrigen.
Vi ønsker, at FN skal ind i Irak og overtage opgaverne for koalitionen så hurtigt som overhovedet muligt.
Derfor har vi også sagt til regeringen, at man ikke kan forlænge mandatet for den danske tilstedeværelse, uden at man gør alt, hvad man kan for at få FN ind.
Regeringen må benytte sig af sine kontakter hos den amerikanske præsident og hans administration.
Jeg håber, at statsministeren hører efter, for jeg mener ikke, det er nok, at man lader andre ministre lægge det pres på den amerikanske administration.
Jeg mener, at det bør være statsministeren.
Vi ved jo, at det var samtaler direkte mellem den amerikanske præsident og den danske statsminister, der førte til, at regeringen gik ud af FN-sporet og gik med i koalitionen, uden at der var et FN-mandat for krigen.
Derfor bør statsministeren benytte sine kontakter hos den amerikanske administration til at lægge pres på, at FN kommer ind og overtager opgaverne så hurtigt som overhovedet muligt.
ser så forskelligt på, så jeg vil også tro, at SF ville være med
, hvis FN overtager opgaverne i Irak.
Man kan ikke have gennemført en krigshandling i Irak uden efterfølgende at påtage sig verdenssamfundets ansvar for, at der skabes stabilitet i det land.
Villy Søvndal (SF), 2003-10-09:
Tak for svaret fra hr. Frank Jensen.
Der er ingen grund til at være uenige om det, vi ikke er uenige om, nemlig at forspillet under alle omstændigheder var så mystisk, og jeg har ikke Socialdemokraterne mistænkt for at have den samme fascination af Bush og Rumsfeld, som højresiden i Folketingssalen har.
Det er ikke det, der er mit ærinde.
Der er vi helt på linje.
Men det, jeg synes også må have været bekymrende set fra et socialdemokratisk synspunkt, er en situation, hvor Kofi Annan advarer så skarpt.
Når man kender Kofi Annan, ved man nemlig, at det er en ekstraordinær situation, når Kofi Annan er så skarp, som han har været i sine udmeldinger om nødvendigheden af, at FN kommer på banen. Bekymrer det ikke hr. Frank Jensen i en situation, hvor vi har en regering, der ligger så fuldstændig fladt for den amerikanske præsident, som tilfældet er, at skulle have dem til at administrere et mandat, der er så vanskeligt, som hr. Frank Jensen selv indrømmer, at det socialdemokratiske mandat er i den her situation?
Jeg vil gerne dreje debatten lidt længere ud på omverdenen.
Det er jo en kendt sag, at vi har fået en indadvendt, højrenational regering, og det er jo måske som et svar på det, at hr. Frank Jensens ordførertale indeholdt meget lidt om verden omkring os.
Det synes jeg er ærgerligt, fordi vi er i en situation, hvor der er så mange brændpunkter, der brænder på samtidig.
Vi er helt opmærksomme på, at Socialdemokratiet oprindelig var imod, da regeringen sammen med Dansk Folkeparti startede en ulovlig angrebskrig mod Irak.
Men efter det synes vi nok, at det har været svært at finde nogen som helst linje - også i en situation, hvor Kofi Annan jo meget har efterlyst, at man pressede på for at sikre FN en langt mere central placering - og senest i går med tilsagnet om, at man vil styrke et ekstra styrkebidrag i Irak.
Jeg spørger: Hvad er egentlig linjen, eller er der forskellige linjer, eller er det sådan lidt afhængigt af vindretningen den tilfældige dag?
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-10-10:
Det er jo rart at høre et SF, som gerne vil bevæge sig væk fra dansk navlepilleri og til et europæisk perspektiv, og derfor har jeg et par enkelte spørgsmål til fru Anne Grete Holmsgaard.
For det første: Er det korrekt, når jeg hører, at SF helst vil kunne anbefale forfatningstraktaten ved folkeafstemningen, selvfølgelig afventende regeringskonferencens resultat?
For det andet: Er SF ikke enig i, at opgaven ved regeringskonferencen, uanset hvad man mener om forbehold osv., er hundrede procent loyalt at sikre, at forbeholdene består i den nye traktat?
For det tredje: Er SF ikke enig i, at i og med at den samarbejdsform, vi har, specielt omkring det retlige forbehold, forsvinder, er vi nødsaget til at finde en ny forankring på dette område?
For det fjerde vil jeg gerne spørge til den ledende rolle globalt: Er det logisk, at vi f.eks. ikke kan deltage i Petersbergopgaverne, som jo er omfattet af forsvarsforbeholdet?
For det femte om det sociale Europa: Hvad er det for et snit, vi skal have mellem nationalstaternes social- og velfærdspolitik og den europæiske indsats?
Gitte Seeberg (KF), 2003-10-10:
Når jeg ikke svarede før, så var det ikke af uvillighed, men fordi der simpelt hen ikke blev stillet noget spørgsmål til mig af hr. Langballe.
Jeg tror, at Danmark ville have haft mulighed for at påvirke det, ja.
Men jeg kan ikke her garantere det, der er jo ingen, der kan vide, hvordan det var gået, hvis Danmark havde siddet med ved forhandlingsbordet. Men jeg føler mig helt overbevist om, at så havde vi haft mulighed for at præge udviklingen.
Så mange områder er det jo heller ikke, hvorpå den danske udlændingepolitik adskiller sig fra EU's.
Men den gør det på enkelte områder, som til gengæld er temmelig markante.
Jesper Langballe (DF), 2003-10-10:
Jeg ved ikke, om fru Seeberg ikke vil svare eller ikke kan svare.
Danmark har helt klart været et europæisk foregangsland med hensyn til at standse den folkevandring fra Afrika og Mellemøsten, som Europa har lavet, og det skal nok på lang sigt på en eller anden måde brede sig i Europa.
Men jeg må gentage mit spørgsmål til fru Seeberg: Tror fru Seeberg virkelig, at stramninger af den radikale karakter, der er lavet her i Danmark, og som var nødvendige, hvis der skulle bremses effektivt op, havde været mulige at få igennem i EU?
Det er jo i virkeligheden det, fru Gitte Seeberg siger, at hvis vi ikke havde haft det retlige forbehold, så havde vi haft muligheden for at præge hele EU med den udlændingepolitik, som vi nu selv har indført.
Det kan fru Gitte Seeberg ikke selv for alvor tro på.
Tove Videbæk (KRF), 2003-10-10:
Også fru Gitte Seeberg vil jeg gerne stille et spørgsmål
vedrørende EU's værdigrundlag.
De Konservative bygger jo på og nævner ofte udtrykket Gud, konge og fædreland
, så derfor vil jeg spørge, om De Konservative ligesom en række europæiske og derimellem også flere kristendemokratiske lande vil gøre en indsats for, at det kristne værdigrundlag kommer med i præamblen og i artikel 2's værdikatalog i EU-traktaten.
Venstres ordfører mente ikke, det var nødvendigt at få det med, men at man skal holde politik, kristendom og religion hver for sig.
I Kristeligt Folkeparti mener vi, at man naturligvis skal skelne mellem kristendom og politik, men vi mener også, at det ikke kan skilles ad.
Vi mener, at lovene i Danmark og mange europæiske lande har bygget på det kristne værdigrundlag i hundreder af år.
Vil fru Gitte Seeberg og De Konservative være med til sammen med en række andre europæiske lande at arbejde for, at dette fundament, hele dette værdigrundlag, som vi har bygget på i århundreder, skal skrives ind i EU-traktaten
, eller betyder dette grundlag heller ikke noget for De Konservative?
Peter Skaarup (DF), 2003-10-10:
Der er noget, jeg ikke forstår.
Det Konservative Folkeparti skriver i 1995, at man ønsker fastholdt princippet om, at det enkelte medlemsland på skift får lov til at varetage formandskabet i EU, og nu siger man, at det vil man også arbejde på under det italienske formandskab, og under regeringskonferencen vil man også arbejde på, at der er skiftende formandskaber.
Så er det, jeg ser et problem i, at regeringen samtidig siger, at man går ind for konventets udspil, for konventets udspil taler ikke om skiftende formandskaber for Det Europæiske Råd.
Konventets udspil går på, at der bliver en EU-præsident, ja, der bliver også en EU-udenrigsminister.
Så enten må man altså gå ind for en EU-præsident, som regeringen gør, eller også må man ikke gå ind for det, og så må man gå ind for det, som det er nu, at man har skiftende formandskaber. Der er ingen tvivl for mig at se.
Det er, at man bør gå ind for skiftende formandskaber, for det er også de små landes mulighed for en gang imellem at være med til at sætte dagsordenen, ligesom Danmark gjorde i andet halvår af sidste år.
Da fik Danmark en enestående mulighed for at påvirke tingene.
Det har vi ikke fremover, hvis man følger det, at der skal være en egentlig præsident.
Thor Gunnar Kofoed (V), 2003-10-10:
Vi hørte en meget flot, faktisk en EU-positiv tale: tilhænger af udvidelsen, respekt for forbeholdene, vi skulle alle sammen have en kommissær osv.
På et tidspunkt følte jeg næsten, at hvis bare statsministeren sagde, at han havde lyttet lidt til SF i denne her sag, så ville SF gå ud og anbefale, at vi skulle stemme ja til det her traktatforslag, der ligger. Så kommer malurten i bægeret til sidst.
Der er nogle forbehold, vi skal have visse krav stillet.
Er det nogle krav, man stiller op, for at man i sidste ende alligevel fra SF's side kan gå ud og anbefale et nej, eller hvor står SF egentlig i denne her sag?
Hvad er den reelle bagtanke med hele det her?
Gitte Seeberg (KF), 2003-10-10:
Vi får en helt ny situation med 25 medlemslande, og det er også det, den nye traktat lægger op til.
Men jeg synes egentlig, at spørgsmålet om, hvad regeringen vil arbejde på, og om de kommende møder i næste uge i udenrigsministerkredsen bør rettes til udenrigsministeren. Men det er klart, som vi også har sagt tidligere, at så går vi ind for skiftende formandskaber, og vi går også ind for skiftende gruppeformandskaber.
Peter Skaarup (DF), 2003-10-10:
Jeg er da glad for, at fru Gitte Seeberg - og kan jeg forstå vel regeringen - arbejder for, at formandskaberne fortsat går på skift.
Det synes jeg er spændende nyt, for det, der er sagt fra regeringens side indtil nu, er jo, at regeringen accepterer det resultat, konventet er nået frem til.
I konventet tales der ikke længere om, at ledelsen af Det Europæiske Råd foretages af skiftende formandskaber.
Der står også meget klart, hvad Det Europæiske Råds formand, altså præsidenten, EU-præsidenten, skal.
Han skal lede Det Europæiske Råds arbejde og give impulser hertil.
Så mit spørgsmål til fru Gitte Seeberg går altså på: Når man nu siger, at man vil arbejde for skiftende formandskaber, og også Danmark måske kunne blive formandsland i fremtiden, hvordan har man så tænkt sig at placere den europæiske præsident, altså EU-præsidenten?
Hvad skal hans kompetencer være?
Hvad mener regeringen kompentencen skal være for EU-præsidenten, og hvad skal kompetencen være for det skiftende formandskab?
Jesper Langballe (DF), 2003-10-10:
Fru Gitte Seeberg siger, at hvis Danmark ikke havde fået sit retlige forbehold i 1992, så var det ikke bare Danmark, der havde nydt godt af den nye, stramme udlændingepolitik, som regeringen og Dansk Folkeparti sammen har lavet; så havde det været hele Europa.
Så havde Danmark øvet en så kæmpemæssig indflydelse i Europa, at hele Europa var nået lige så langt i stramninger, som vi er.
Jeg kan huske på et tidspunkt, at statsministeren i en spørgetid her i salen blev spurgt af venstrefløjen, hvordan det kunne hænge sammen, at man gerne ville have det retlige forbehold afskaffet, men samtidig havde Danmark indført en 24-års-regel med hensyn til ægteskabsfamiliesammenføring
Så svarede statsministeren: Jamen det er jo derfor, det ville have været så vigtigt, at vi kunne være fuldt ud med, for så kunne vi have gjort vores indflydelse gældende i Europa.
Jeg kunne se på statsministeren, at det troede han ikke rigtig selv på, at vi skulle have en så kolossal indflydelse
på de andre lande.
Gitte Seeberg (KF), 2003-10-10:
Først til hr. Peter Skaarup om vores gamle oplæg fra 1995
Jeg kan bekræfte, at det fortsat er konservativ politik, og jeg har også forstået, at det vil man arbejde på fra udenrigsministerens side, at formandskaberne går på skift.
Men det er jo klart, at det er et ønske; vi må jo så se, hvordan det går med det.
Til hr. Claus Larsen-Jensen: Det er rigtigt, og det var egentlig også det, min kommentar til hr. Langballe var, at havde Danmark været fuldt ud med på alle områder, jamen så havde vi jo også haft muligheden for de sidste 10 år eller 11 år at påvirke beslutningsprocessen i EU, og så havde vi måske også haft mulighed for, at de regler, som indtil videre er blevet vedtaget, og har udsigt til at blive vedtaget, havde lignet de danske regler mere, end de gør i dag.
Men vi har ikke været med, og vi har ikke haft mulighed
for at påvirke det, og derfor er der på enkelte områder nogle forskelle, bl.a. på familiesammenføringsdirektivet.
Det er jo en af grundene til, at vi i fællesskab nu har et ønske om, at regeringen forsøger at forhandle en ordning hjem, som ligner den britisk-irske model. Endelig til fru Tove Videbæk: Jeg er helt enig med Venstres ordfører i, at en sammenblanding af kristendom eller religion og politik ikke hører hjemme i EU's præambel.
Der er i Traktaten henvisninger til det kristne grundlag, men jeg mener ikke, at EU bør være et projekt alene for de kristne.
EU er et helt andet projekt.
Det baserer sig på andre ting og på andre værdigrundlag, som ikke nødvendigvis bør være religiøse.
Der bør være mulighed for at have den religiøse overbevisning, som man måtte have.
Jeg tror, hr. Peter Skaarup må have forståelse for, at i 1995, da Det Konservative Folkeparti vedtog sit daværende EU-oplæg, var situationen en anden.
Vi havde ikke en situation, hvor der skulle 10 nye medlemslande ind, og hvor man skulle finde ud af en praktisk samarbejdsfacon for det nye fællesskab.
Det er jo sådan set det, den nye forfatningstraktat også handler om: Hvordan kan man have et samarbejde, når der bliver så mange lande?
Så situationen er en anden i forhold til 1995.
Vi mener sådan set fortsat det samme, men det er en ny situation med 25 lande; med 25 lande kan formandskabet ikke gå på skift, som det hidtil har gjort.
Det er en enorm opgave at varetage formandskabet, det kender regeringen her alt til.
Den vil blive endnu større, når der bliver 25 lande.
Men for de andre ministerområder synes vi, det er rigtigt, at det går på skift.
Peter Skaarup (DF), 2003-10-10:
Jeg synes egentlig, det er fair nok, at SF siger: Vi vil godt vente og se det endelige resultat, før vi tager endelig stilling til det her.
Men jeg synes også, det ville være fair, hvis SF sagde: O.k.
vi vil så også godt give en melding
om, hvad vi mener om det resultat, der ligger nu, altså udkastet til forfatningen, som ligger på bordet nu
Det kan alle vi andre tage stilling til og danne vores holdning til, om vi mener det ene eller det andet.
Det må SF også kunne.
Derfor skal mit spørgsmål til fru Anne Grete Holmsgaard være: Hvad mener SF om det resultat, som Giscard d'Estaing har forelagt Det Europæiske Råd?
Så vil jeg også godt sige, at det vil være meget overraskende for mig, hvis det vil være sådan, at SF kunne anbefale det resultat.
Det er vel ikke noget, SF kan støtte?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-10-10:
Jeg vil godt sige til hr. Søren Søndergaard: Nej, jeg er ikke til fals for hverken slesk tale, billig portvin eller for den sags skyld for hr. Søren Søndergaard, selv om jeg erkender, at han er skarp i mælet og på mange måder vældig charmerende.
Nu læste hr. Søren Søndergaard op, og den første sætning lød noget i stil med: forbedre den militære kapacitet.
Det synes jeg egentlig ikke er specielt ildevarslende.
Og jeg synes egentlig ikke, der er særlig megen mystik om, hvad SF mener på det her område.
SF's holdning er: Vi ønsker en sikkerhedspolitik baseret på civil tænkning, civilt forsvar, og den skal gøre udgøre hele hovedgrundlaget.
I øvrigt vil jeg da gøre opmærksom på, at hvis man ser, hvad der er sket i Europa gennem de senere år, har der faktisk været faldende militærbudgetter.
Så det er ikke helt gangbart at komme - i hver tilfælde indirekte - med en påstand om, at vi bevæger os frem mod en europahær.
Det gør vi ikke.
Gjorde vi det, ville SF være inderligt imod.
Så til hr. Peter Skaarup: Hvis hr. Peter Skaarup vil have svar på mere end det, jeg allerede har givet svar på, kan det altså ikke hjælpe noget, at han inviterer til studiekreds heroppefra og kommer med ti spørgsmål.
Men lad mig dog svare på det, jeg kan nå at svare på.
Jamen herre jemini, det kunne da ikke få os til at ligge tudende på gulvtæppet, at der kommer færre danske parlamentarikere i Europa-Parlamentet, for hvad ville alternativet være?
Det ville være, at Europa-Parlamentet blev så stort, at det blev uarbejdsdygtigt, for det er da ikke specielt demokratisk.
Synes hr. Peter Skaarup, at det ville være en god udvikling med et Europa-Parlament, der bliver så stort, at man rent faktisk ikke kan samarbejde?
Skal EU have en hymne?
Jamen det har EU i forvejen.
Den er sådan set oven i købet ganske smuk.
Jeg kan slet ikke falde for det der pladder om, at det skulle være en symbolpolitik, som overhovedet skulle være skræmmende.
Man skal altså være superpopulist for at kunne falde for den slags, og det er sådan set også det, hr. Peter Skaarup er.
Peter Skaarup (DF), 2003-10-10:
Den næste ordfører efter SF er hr. Niels Helveg Petersen
, og det er jo lige før, man nogle gange kan komme til at elske Det Radikale Venstre, for dér vil komme nogle klare meldinger.
Det er et fuldtonet ja til det resultat, der er kommet fra konventet.
Det er på den ene side og på den anden side, og når man spørger om noget konkret, får man ingen svar.
Det må da være til at tage stilling til.
Det er det, alle vi andre tager stilling til.
Vi kender heller ikke resultatet fra regeringskonferencen, men vi kender resultatet fra konventet.
Hvad mener SF om dét?
Hvad mener SF om, at antallet af danske europaparlamentarikere bliver færre?
At de mindre lande får mindre indflydelse?
At der skal komme en procedure for, hvordan medlemslandene kan meldes ud, men på betingelse af de andre medlemslandes holdning til det?
Det meget vattede lysegule kort, som de nationale parlamenter får, hvad mener SF om det?
Skulle det ikke have været et rødt kort, man kunne bruge til at fastholde nærhedsprincippet med?
Et fælles europæisk militæragentur, hvad mener SF om det?
Det må vi da kunne få at høre en holdning til.
Det kan jo ikke være rigtigt, at man tre gange skal spørge om det samme uden at få svar.
Hvad mener man om symbolerne: nationalmelodi og flag?
Hvad mener man i SF?
Kom nu frem på banen og sig, hvad SF mener!