runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-20:
Så vil jeg godt spørge ministeren: Hvordan får vi så afklaret det spørgsmål, jeg stiller, for det er jo unægtelig et meget væsentligt spørgsmål?
Hvis det er sådan, at vi her har en dokumentkontrol, der ikke kan følges op af en egentlig indholdsmæssig kontrol, altså målinger, fordi man ikke har nogen plan for et egentligt kontrolprogram - det erkender ministeren jo i sit svar til mig - jamen så er det da en anden situation end den, der f.eks. er på økologiens område, hvor man kan sende politiet ud at lave en sag på en overtrædelse på baggrund af en konkret undersøgelse på stedet, der f.eks. viser, at den pågældende landmand har brugt sprøjtemidler i bedriften i strid med reglerne i økologiforordninger osv. Jamen så er det altså en anden situation, vi står i.
Det må ministeren da erkende.
Men mit spørgsmål er: Hvordan får vi afklaret det her problem?
For jeg synes, det er væsentligt, og jeg synes ikke, sagen kan slutte med, at ministeren meddeler Folketinget i dag, at det kan han ikke svare på.
Frank Jensen (S), 1999-01-20:
Det er jo en flerstrenget indsats, der skal til.
Som jeg har nævnt, har vi sat et meget stort program i gang over for dem, der begår de seksuelle overgreb.
Når først de har begået dem, skal de selvfølgelig straffes og strafforfølges; men under afsoningen af deres straf har vi nu etableret et stort behandlingsprogram internt i kriminalforsorgen og i tæt samspil i øvrigt med sundhedsmyndighederne, sådan at vi forhåbentlig derigennem kan forhindre, at der kommer flere ofre for den form for modbydelig kriminalitet, som vi jo også har i vores samfund.
Men når det drejer sig om, hvorvidt vi kan bruge grundlovens § 78, stk. 2, til at ophæve foreningsdannelser, må jeg sige, at her skal man altså løfte en bevisbyrde, og her er det min opfattelse, og jeg vil tro, at det også vil være anklagemyndighedens, at den vil man i givet fald ikke kunne løfte, når det drejer sig om pædofile foreninger.
Det er deres kriminalitet, man skal gå efter; det er, når de begår deres kriminelle handlinger, man skal strafforfølge dem, og vi skal selvfølgelig i vidt omfang undgå, at de overhovedet kommer til at begå deres kriminalitet, gennem en forebyggende indsats og også tilbud om behandling af forebyggende karakter.
Til hr. Skaarup skal jeg sige, at det fortsat er min forventning, at det arbejde, som finder sted i det udvalg, som sidder under Brydensholtudvalget og beskæftinger sig med yderligere initiativer mod distribution af børnepornografisk materiale via Internettet, vil være tilendebragt her i foråret, sådan at jeg kan vende tilbage til Folketinget og redegøre over for Folketinget her inden sommerferien om, hvilke nye lovgivningsmæssige initiativer der i givet fald skal tages på grundlag af de anbefalinger, der kommer fra Brydensholtudvalgets arbejdsudvalg.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-01-20:
Uden at jeg skal gøre mig til ekspert på dette område, må min umiddelbare reaktion være, at jeg har meget vanskeligt ved at se, hvad forskellen skulle være på, om man har den ene eller den anden form for dokumentkontrol.
Så reglerne på det område er jo sådan set klare nok. Men til det mere specifikke må jeg måske nok, da det er meget fagligt, melde pas her fra salen i dag.
Men min reaktion er: Hvad skulle forskellen i realiteten være på en dokumentkontrol, når vi taler om GMO, og når vi taler om økologi, eller når vi taler om alt muligt andet for den sags skyld.
Jamen jeg er ikke enig med spørgeren i, at en dokumentkontrol ikke kan fungere.
Vi bruger i dag dokumentkontrol på en række områder, bl.a. når det gælder økologien.
Rent faktisk
må jeg sige til hr. Keld Albrechtsen: Vi kæmpede et langt stykke af vejen for, at dokumentkontrol også skulle være indgået i den endelige EU-beslutning på det her område, fordi vi har erfaring med, at det ikke er en dårlig kontrolforanstaltning at have.
Så jeg synes netop ikke, man kan bruge det afsæt, at med dokumentkontrol er vi på Herrens mark.
Jeg vil næsten vende det om og sige tværtimod.
Når det gælder et moratorium, må jeg sige, at på et overordnet plan er det jo sådan set indgået imellem en række organisationer og miljø- og energiministeren, og det gælder så for nogle områder.
Man vil ikke kunne gøre det i forhold til fødevarerne i butikkerne, da der jo er en række produkter, som er godkendt og dermed er i handelen, så derfor ville et moratorium på det område, som jeg ser det, i realiteten bare være et slag i luften, som ikke ville kunne administreres efterfølgende.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-20:
Tak for svaret!
I virkeligheden erkender ministeren jo i sit svar, at den kontrol, der er, det, ministeren kalder dokumentkontrollen, i virkeligheden ene og alene bygger på tilliden til producenterne.
Derfor vil jeg godt spørge ministeren, om hele grundlaget for mærkningen af genprodukter dermed i virkeligheden falder til jorden.
Derfor er det, jeg spørger ministeren, om ikke det, vi er på vej ud i, i virkeligheden er dybt uforsvarligt.
Og jeg vil godt spørge ministeren, om det ikke indebærer, at vi må kræve et moratorium, altså et forbud mod udstedelse af godkendelser til gensplejsede produkter, for det, som der her er lagt op til, er jo altså noget, som vil føre til, at forbrugerne i realiteten ikke kan stole på den mærkning, der kommer til at være i butikkerne.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-01-20:
Man må ikke glemme i den her debat, at alle de genmodificerede produkter i EU, men også på nationalt plan skal igennem en række konkrete, skrappe godkendelsesprocedurer. Godkendelsen skal både beskytte miljøet og sikre, at der ikke er sundhedsmæssige betænkeligheder ved fødevarerne.
Til spørgsmålet om kontrol med mærkningen af de gensplejsede fødevarer har spørgeren ret i, at man et stykke tid endnu vil være henvist til at foretage dokumentkontrol.
Nu er det bare sådan, at dokumentkontrollen faktisk ikke er så dårligt et redskab endda.
Sagen er nemlig den, at råvaredistributører faktisk har pligt til at give alle relevante oplysninger om deres produkter, og modtagere af råvarer har omvendt pligt til at sikre sig, at de modtager alle relevante oplysninger, herunder også om, hvorvidt der er anvendt ingredienser fremstillet af genmodificerede råvarer. Forklaringen er selvfølgelig, at oplysningerne er nødvendige for at sikre, at fødevarerne bliver mærket i overensstemmelse med reglerne på området.
Derfor skal de relevante oplysninger være til rådighed, og derfor har alle parter en velbegrundet egeninteresse i, at oplysningerne foreligger, og det føler jeg mig også helt overbevist om at de gør i langt de fleste tilfælde.
I den forbindelse må jeg også minde om, at disse regler alene gælder for de genmodificerede produkter, hvor der ikke kan måles forandret DNA eller forandret protein.
Men der er diskussionen altså, om vi skal have en tærskelværdi.
Det tror jeg er ganske fornuftigt at vi får, ellers tror jeg vi kommer i en situation, hvor det her kan blive meget vanskeligt at håndtere.
Det diskuteres i øvrigt i EU på nuværende tidspunkt.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-20:
Jeg modtog for et par dage siden fra ministeren et svar omkring kontrollen med mærkning af genmodificerede fødevarer.
Det fremgår af det svar, at der i virkeligheden ikke er etableret nogen kontrol, og at planerne for kontrol afventer afgørelse på EU-plan vedrørende egnede analysemetoder.
Det vil i klar tekst sige, at i virkeligheden har vi ikke nogen kontrol.
Og det er selvfølgelig baggrunden for, at jeg stiller det her spørgsmål.
»Vil ministeren erkende, at planerne for kontrol af mærkning af gensplejsede fødevarer ikke er praktisk udførlige, og at eftersom mærkning er en forudsætning for de godkendelser til markedsføring, som er udstedt, er et moratorium over for brug af gensplejsning i landbrug og fødevarer derfor eneste mulighed?«
Skriftlig begrundelse
Råvaredistributørerne har ikke interesse i at oplyse i de medfølgende dokumenter, hvorvidt deres varer er gensplejsede, og der findes ikke sanktioner over for brud på GMO-mærkningsregler.
Imens har levnedsmiddelkontrollen kun dokumentkontrol til deres rådighed.
Selv med egnede analysemetoder vil det dels være økonomisk uoverkommeligt at kontrollere tilstedeværelsen af manipulerede gener, dels vil man ramme produkter, som er blevet uforsætligt forurenede med splejsede gener, fordi pollen fra gensplejsede afgrøder har inficeret den mark, afgrøden kommer fra.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-01-20:
Jeg må endnu en gang også til hr. Kristian Jensen sige, at diskussionen her i dag har været nyttig.
Det er en diskussion i Folketingssalen jo altid, men det er ikke sådan, at det er den, der har ændret signaler.
Der har været en fornuftig, god diskussion; de positioner, som jeg har, har jeg sådan set haft hele tiden.
I forhold til varmestuer, men også andre ting, vil jeg gerne sige, at der er sådan set ikke nogen ændring i det.
Hvis det er sådan, at man har en varmestue, hvor man har et meget bredt sortiment, hvor det er sådan, at risikoen for med det sortiment, som man har, at overføre levnedsmiddelbårne sygdomme, er til stede, så vil der gælde det samme.
Har man et smalt sortiment, som jeg gav udtryk for før, ja, så vil vi kigge på disse regler, så det vil være det samme forhold, der i givet fald gør sig gældende her. Hermed sluttede spørgsmålet.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-20:
Så vil jeg godt spørge ministeren: Der er selvfølgelig områder, hvor der er dokumentkontrol, f.eks. vedrørende økologi, men forskellen er jo - det vil jeg godt bede ministeren bekræfte - at hvis man får mistanke om, at en økologisk producent overtræder reglerne, så kan man jo altså gå ud i virkelighedens verden og kontrollere det, så kan man foretage en inspektion f.eks., og så kan det føre til en politisag, hvis det viser sig, at dokumentoplysningerne er forkerte.
Men er det ikke korrekt, at i de sager, der vedrører genmodificerede organismer, har vi bare dokumenterne, og hvis vi ikke tror på dokumenterne, så er det bare ærgerligt, for vi har ingen mulighed for at gå ud og kontrollere, om det, der står i disse dokumenter, er rigtigt eller ej?
Pernille Frahm (SF), 1999-01-20:
Men det er jo netop for at diskutere indhold, at jeg rejser det spørgsmål.
Det er jo netop, fordi det er en relevant debat, hvordan man forholder sig til FN.
For debatten kører jo nu i NATO-regi om, hvorvidt det er nødvendigt med et FN-mandat, når NATO rykker ud, hvorvidt det er ønskeligt, hvorvidt det er overflødigt, hvorvidt det er ligegyldigt.
Den debat kører nu, og den er vi da nødt til også at have, når vi diskuterer europæisk sikkerhedspolitik.
Derfor efterlyser jeg, at Socialdemokratiet tager stilling til FN's rolle, også når vi diskuterer EU-sikkerhedspolitik, EU-forsvarspolitik.
Hvor er Socialdemokratiet henne i den diskussion?
Det er jo ikke ligegyldigt.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-01-20:
Der er ingen grund til, at hr. Jacob Buksti bliver så sur.
Sagen er, at den nye socialdemokratiske skole åbenbart har lært hr. Buksti ligesom statsministeren, at hvis man får et ubehageligt spørgsmål, et spørgsmål, man ikke vil svare på, henviser man til, at man vil have en indholdsdiskussion.
Man vil ikke diskutere struktur og den slags.
Det, jeg spørger om, har faktisk meget med indholdet at gøre.
Derfor er det lidt afgørende i forhold til indholdet af diskussionen, om Socialdemokratiet i lighed med Venstre lægger op til, at der skal komme en folkeafstemning, som skal ophæve forbeholdet, eller om Socialdemokratiet sammen med bl.a. Dansk Folkeparti vil stå fast på forbeholdet og så selvfølgelig støtte alle de kræfter, de bestræbelser, som vi er glade for er i gang, på, at det er NATO, der er det totale fundament for vores forsvarsdiskussion, og ikke den debat, der længe har været, om opbygningen af en EU-forsvarsdimension, og som jo i forskellige udformninger har overlevet traktatændringer.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-20:
Jeg er bange for, hr. Kim Behnke ikke er fuldstændig opmærksom på, hvad det i virkeligheden er, som nu er ved at ske, for man har ganske vist også fra indenrigsministerens side nogle besværgelser om, at man ikke ønsker en europahær, men det er jo lige nøjagtig det, man så opretter i en ny forklædning.
Så lægger man op til et fifleri, hvor man indretter denne europahær under NATO's paraply og selvfølgelig under tilsyn af storebror i Washington.
Kim Behnke (FP), 1999-01-20:
Jamen hr. Keld Albrechtsen kan være ganske rolig.
Hverken Fremskridtspartiet eller, tror jeg, Danmark er ved at gå i nogen fælde.
Der er en ny dagsorden i Europa, der er en helt anden situation i forhold til både fransk og tysk holdning til NATO-samarbejdet og til, hvorvidt der skal være en europahær osv.
Det glæder vi os over.
Vi glæder os over, at det, vi sagde nej til i 1992, og det, vi sagde nej til i 1993, nu ikke bliver til noget.
At man inden for NATO-samarbejdet moderniserer og reorganiserer i forhold til den politiske situation, vi har nu - jamen alt andet ville da være unaturligt.
Men så længe vi har hr. Keld Albrechtsen, så længe vi har Fremskridtspartiet og Enhedslisten og andre gode folk i det danske Folketing, er det vores pligt at sørge for, at der ikke sker nogen overfortolkning hverken hos regeringen eller andre, men at vi holder Danmark ude af fælden og sørger for, at den udvikling, der sker i Europa, er i overensstemmelse med de danske interesser.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-01-20:
Da Kristeligt Folkepartis ordfører ikke kan være til stede, skal jeg læse op, hvad han ville have sagt.
Danmark skal deltage aktivt i udformningen af Europas nye sikkerhedspolitiske arkitektur efter afslutningen af den kolde krig.
De sikkerhedspolitiske aspekter har unægtelig ændret karakter siden ophævelsen af Warszawapagten og opløsningen af Sovjetunionen. Først og fremmest er de central- og østeuropæiske lande på vej til at blive optaget som medlemmer af henholdsvis NATO og EU, og Rusland har en aftale med begge organisationer, hvoraf Partnerskab for Fred-aftalen med NATO er overordentlig vigtig - alt i alt en positiv udvikling, som Kristeligt Folkeparti ønsker, at Danmark skal bidrage til.
Endelig kan vi sige, at Europa er på vej til at blive helet efter Anden Verdenskrig.
I forbindelse med debatten op til afstemningen om Maastrichttraktaten argumenterede Kristeligt Folkeparti imod det forsvars- og sikkerhedpolitiske samarbejde, der blev lagt op til med Traktaten, og vi advarede mod den rolle, WEU blev tiltænkt i Maastrichttraktaten.
Vi var af den opfattelse, at WEU af visse medlemslande blev kørt i stilling som EU's militære arm, løsrevet fra NATO-alliancen og vore nordatlantiske samarbejdspartnere.
Jeg vil godt sige, at den bekymring siden hen er blevet gjort delvis til skamme.
WEU lever i dag ikke sit eget liv, men er en integreret del af NATO-alliancen, dens europæiske søjle, og det er under de vilkår, at samarbejdet mellem EU og WEU også skal ses i dag.
Det ville dog EU's historie taget i betragtning være naivt at tro, at alle EU's medlemslande nærer lige stor begejstring for, at WEU i dag mere eller mindre opererer under NATO's vinger.
Derfor var det også for Kristeligt Folkeparti afgørende, at det danske EU-forsvarsforbehold blev fastholdt i Amsterdamtraktaten, hvilket giver basis for, at vi kan diskutere og vurdere udviklingen inden for EU's sikkerheds- og forsvarspolitik.
Med hensyn til de fremsatte forslag til vedtagelse kan jeg meddele, at Kristeligt Folkeparti kan støtte det af
hr. Jacob Buksti m.fl. fremsatte forslag
Vi lægger særlig vægt
på, at regeringen i det forslag til vedtagelse bliver opfordret til at arbejde for, at der ved en styrkelse af den europæiske solidaritet på det forsvars- og sikkerhedspolitiske område tages hensyn til de europæiske landes forskellige allianceforpligtelser
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-20:
Ministeren sagde, at kritikerne af NATO ikke rigtig havde føling med de nye sider af NATO, og så forsøgte han ligesom at begrunde bombningen af Bagdad.
Men hvad er den nye side af NATO?
Jo, den er, at man laver militære aktioner out of area, som det kaldes, altså rundt omkring i verden uden NATO-mandat, og irakbombningerne var jo et konkret eksempel herpå, hvor disse oven i købet var totalt nytteløse.
Det havde jo kun som virkning at styrke Saddam Husseins diktatur, som ministeren nævnte, det faktisk gik ud på at gøre noget ved.
Så det resultat, man altså opnår ved smide nogle bomber i hovedet på folk, er, at man kun styrker Saddam Hussein og altså skader det formål, som man egentlig havde sagt, man ville fremme.
Ministeren siger, at krisestyring ikke er krig.
I Amsterdamtraktaten fremgår det jo udtrykkeligt, at det handler om kampstyrkers anvendelse, og kampstyrkers anvendelse er på almindelig dansk altså krig.
Pernille Frahm (SF), 1999-01-20:
Der er vist heller ingen tvivl om udenrigsministerens syn på USA's rolle.
Derimod var jeg mere i tvivl om udenrigsministerens syn på FN's rolle.
Selv om det blev nævnt her, at man stadig væk mener, at FN er en del af det europæiske sikkerhedsmønster,
er det ikke klart, om man nu forestiller sig, at den europæiske sikkerhedsarkitektur, der tegner sig, skal være en, der kan handle uafhængigt af FN's mandat. Mener udenrigsministeren fortsat, at det er en forudsætning for at gribe aktivt ind i krigshandlinger, at der er et FN-mandat, eller mener ministeren, at det er ligegyldigt?
Eller mener man, at det bare er en fordel, men ikke en forudsætning?
Charlotte Antonsen (V), 1999-01-20:
til min tale.
Det var dog en ejendommelig form for diskussion.
Selvfølgelig taler jeg på Venstres vegne, når jeg er ordfører i Folketinget; det var ud over alle, gud fri mig vel, det må jeg måske ikke sige?
Undskyld.
Venstre har altid været imod de danske forbehold.
Vi har ønsket at afskaffe dem og jo før, jo bedre.
Det har altid været vores synspunkt, det er fortsat vores synspunkt, og jeg vil opfordre udenrigsministeren til endnu en gang at læse Venstres politik på området.
Der er åbenbart nogle væsentlige mangler.
Ministeren ønsker ikke at drage USA's position i tvivl.
Jamen er det ikke en realitet, at amerikanerne er på vej ud af Europa, canadierne er på vej ud af Europa?
Er det ikke en realitet, at der sendes signaler fra USA om, at Europa i stigende omfang selv skal tage sig af opgaverne?
Er det ikke en realitet, at EU inden for de seneste år på det forsvarspolitiske område har truffet forsvarspolitiske beslutninger på syv områder: evakuering af EU-statsborgere fra Afrika, træning af mineryddere i Bosnien, international politiaktion til fordel for de albanske myndigheder, minerydning i Kroatien, overvågning af situationen i Kosova ved hjælp af Vestunionens satellitcentre?
Det er muligt, jeg har glemt en enkelt her, fordi det gik så stærkt.
Hvis der er nogen, der taler uden om, hvis der er nogen, der fordrejer i denne sag, er det da udenrigsministeren.
Der sker noget i EU på det forsvarsmæssige område.
Det nytter ikke noget, at man her fra regeringens side forsøger at foregøgle, at det hele foregår i NATO.
Det hele foregår ikke i NATO.
Det har det ikke gjort i et stykke tid.
Jeg synes så i øvrigt, det er lidt ærgerligt, at vi er nødt til at diskutere med hinanden.
Jeg synes såmænd, der er rigeligt at diskutere med modstanderne, men når ministeren sådan spiller op, så vil jeg da i hvert fald ikke undlade at svare.
Så vil jeg godt til sidst understrege, at det, der er vigtigt for Venstre i det forslag til vedtagelse, som vedtages - jeg har nemlig ikke kommenteret det endnu - er, at der står, at debatten om en fælles europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik har fået en ny fremdrift.
Det er altså noget, regeringen selv skriver under på, at der er ny fremdrift i forsvarspolitikken i Europa.
Det er vigtigt.
Det er vigtigt at understrege, at EU skal have en mulighed for at udfylde sin rolle på den internationale scene på det forsvarspolitiske område.
Det er vigtigt, at der arbejdes for en styrkelse af den europæiske solidaritet på forsvarsområdet, og at der i den forbindelse tages hensyn til NATO.
Så jeg vil ikke engang sige, at ministeren har holdt sig inden for forslaget, men så er det da godt, at vi har det, så vi i hvert fald kan stemme ministeren på plads.
Jacob Buksti (S), 1999-01-20:
Her til afslutning af debatten vil jeg da gerne understrege det, som jeg i hvert fald forsøgte at understrege i min første ordførertale: ud fra en socialdemokratisk synsvinkel er vi overordentlig tilfredse med den udvikling, der foregår for tiden.
Det har hele tiden været Socialdemokratiets holdning, at fundamentet for en dansk sikkerhedspolitik og et dansk forsvar er NATO.
Det er der forskellige gode begrundelser for, men det er det, der har været vores begrundelse hele tiden.
Derfor er vi klart tilfredse med de meldinger, som udenrigsministeren også har givet her.
Det, der er centralt i den udvikling, der nu foregår, er, at det foregår inden for en NATO-ramme.
Det er helt afgørende for os.
Så det er blot sådan for at konstatere, at nogle af de synspunkter, vi har stået på hele tiden, nu er ved at blive indhentet af virkeligheden.
Så må jeg tilstå, at jeg ikke kan undlade at komme med en bemærkning til fru Charlotte Antonsen, som mener, at Venstre har den politik, at forbeholdene skal ophæves og helst så hurtigt som muligt.
Jeg har forstået det sådan, at Venstre arbejder meget stærkt på, at man f.eks. skal afskaffe ØMU-forbeholdene.
Vi er villige til at diskutere det, og det gør vi gerne, men mener Venstre, at det vil fremme den proces, hvis det er sådan, at man samtidig også skal tage forsvarsforbehold med?
Eller er det ikke sådan, at Venstre netop i kraft af den strategi, som Venstre åbenbart fører, risikerer at bringe usikkerhed om hele den danske politik?
Det er bare den overvejelse, jeg mener man i al stilfærdighed måske skulle prøve at gøre sig i Venstres folketingsgruppe.
Charlotte Antonsen (V), 1999-01-20:
Jeg skal ikke kunne sige, om det er hensynet til venstrefløjen, der gør, at man forsøger at lægge mig ord i munden, som jeg ikke har sagt.
Venstre vil af med alle tre forbehold.
Så er det rigtigt, som hr. Buksti siger, at det, vi prioriterer i øjeblikket, dér, hvor vi gør en ekstra indsats, er med hensyn til euroforbeholdet.
Det er helt korrekt, og jeg er glad for, at hr. Buksti har opdaget det sådan i mediebilledet.
Men det ændrer da ikke ved, at vi fortsat mener, det er uheldigt for Danmark at have de tre forbehold, der reelt stadig væk har betydning.
Det er der ikke noget nyt i, men det er klart, at man prioriterer sin indsats.
Lene Espersen (KF), 1999-01-20:
Jeg synes også, det er på sin plads lige at vende et par punkter her til sidst.
Jeg synes, det har været en god debat, vi har haft i dag, fordi den i hvert fald har været et tegn på, at tingene udvikler sig, og de udvikler sig måske også hurtigere, end nogen af os havde forestillet os, hvis vi havde haft debatten for nogle år siden.
Der er mange nye positive tiltag, og det, man i hvert fald kan konkludere, er jo, at der er et større og større behov for, at EU på en eller anden vis begynder at løfte en større del af opgaven selv.
Men selve konstruktionen, selve strukturen, hvordan det skal gøres, er stadig væk usikker.
Det er jo heller ikke noget, som hverken franskmændene eller englænderne har kunnet give noget svar på.
Det er meget tydeligt, at der i hvert fald er behov for, at vi på længere sigt finder den brik, der mangler i den europæiske sikkerhedsstruktur, for nu at sige noget, der er så ufolkeligt.
Der er nok ikke ret mange, der sidder og lytter til den her debat, der kan finde ud af det.
Der mangler altså stadig væk det bindeled mellem de opgaver, som NATO i dag udfører, og så de opgaver, som vi gerne ser, EU-landene på længere sigt selv tager sig af. Jeg synes, det har været godt, at vi har haft en mulighed for at diskutere det, og jeg synes faktisk også, det har været positivt, at det ikke har været sådan en for og imod forbehold-diskussion.
Det, jeg gjorde opmærksom på i min første tale, var, at jeg synes, det er ærgerligt, at der er nogle områder i dag, hvor Danmark må sige fra, også selv om vi egentlig gerne vil deltage i det.
Det synes jeg var en pragmatisk måde at sige, at forbeholdet giver os problemer.