Søren Søndergaard (EL), 1998-11-12:
Ja, Politiets Efterretningstjeneste har ikke bare gjort deres pligt, de har overopfyldt deres pligt, og det får mig til at spørge hr. Tom Behnke: Mener hr. Tom Behnke, at der skal være retningslinjer for efterretningstjenestens arbejde?
Og hvis der er retningslinjer for efterretningstjenestens arbejde, mener hr. Tom Behnke så, at disse retningslinjer skal overholdes? Det synes jeg er relevant at få afklaret.
Altså hvis det f.eks. er sådan, at efterretningstjenesten - det er noget helt hypotetisk - gennemfører indbrud i en privat ejendom uden dommerkendelse, er det så noget, der er acceptabelt, hvis det er i en højere sags tjeneste, nu ser vi bort fra det dér med øjeblikkets forspildelse osv., men altså går ind og gentagne gange laver indbrud i en privat ejendom uden dommerkendelse, er det noget, der er acceptabelt, eller skal Efterretningstjenesten overholde landets love? Kan vi ikke starte med at få det præciseret for at få at vide, hvad det er, vi snakker om, og hvordan vi kan gå videre herfra?
Til hr. Kristian Thulesen Dahl vil jeg sige, at man med god ret kan diskutere, om en række af de opgaver, der ligger i efterretningstjenesten, og som bliver udført af efterretningstjenesten, ikke burde ligge i det normale politi?
Jeg har flere gange, også i denne debat, sagt, at kriminalitet er kriminalitet, og at jeg ikke mener, at man bare kan sige: Det var politisk, og derfor skal vi slippe billigere, eller et eller andet i den retning.
Og politiets opgave er altså at efterforske kriminalitet. Så det, at man kan diskutere, hvor de opgaver, der ligger i efterretningstjenesten, skal ligge, er ikke et argument for, at kriminelle skal have lov til at gå fri.
Og vi må konstatere, at vi har nogle uheldige erfaringer
med særlige efterretningsorganisationer, bl.a. den efterretningsorganisation, som sad på Københavns Politigård før krigen, og som lavede et register over venstreorienterede, som den afleverede til besættelsesmagten, da den kom - ja, den afleverede faktisk flere navne, end besættelsesmagten bad om.
Så det er klart, at der er en diskussion dér.
Men at kriminalitet også skal bekæmpes hos folk, der kalder sig politiske, er vi fuldstændig enige om.
Så vil jeg sige til hr. Jacob Buksti: Vi er altså uenige om forløbet; det må jeg erkende.
Men jeg er sådan set villig til fuldstændig at undlade at gå ind i forløbet fra den 1. marts og frem til nu, hvis vi bare kan blive enige om, hvordan vi laver den undersøgelse.
Så lad os prøve at blive enige om det, så skal jeg love ikke at gå ind i det forløb mere; det vil i hvert fald være et godt skridt fra vores side.
Til fru Elisabeth Arnold: Jeg husker ikke, at jeg på noget tidspunkt har sagt, at jeg ikke gik ind for nogen undersøgelse overhovedet; det må jeg indrømme.
Det vil jeg i hvert fald gerne have udleveret en båndafskrift af eller et eller andet i den retning, for jeg husker det ikke.
Men jeg vil sige til fru Elisabeth Arnold, at det er da afgørende for os, at der kommer folk med forskellige erfaringer i den undersøgelse, og det er fru Elisabeth Arnold vel fuldstændig enig i.
Og jeg er næsten helt ked af, at det er mig, der skal bringe det på bane, men f.eks. synes vi da, at spørgsmålet om ligestilling og kønskriteriet er væsentligt.
Og vi synes f.eks. også, det er væsentligt, at det bliver en undersøgelse, hvor der ikke bliver udpeget tre, som ikke har nogen som helst erfaring om det, der er foregået, fordi de er meget unge, eller som på anden måde har en ensidig erfaring.
Det er det, der er vores udgangspunkt.