Ebbe Lundgaard (RV), 1997-11-28:
Jeg vil starte med at rette en fortalelse, som jeg gjorde mig skyldig i i mit første indlæg, idet jeg talte om, at fire museer ikke kunne få støtte: Jeg tror, det er fire teatre, der ikke har fået støtte, hvilket har optaget dagspressen en del, og det var i den sammenhæng, jeg talte om, at solen ikke var gået ned endnu, og det er den fortsat ikke.
Så vil jeg gerne sige til hr. Ole Donner, at det selvfølgelig er kedeligt, at hr. Ole Donner ikke kan holde sig vågen, når han læser en sådan redegørelse, og det gælder også fru Margrete Auken, og det skal vi ikke jokke mere i.
Men jeg kan da sige, at vi jo har spredt denne redegørelse til mange interesserede danskere, og at masser af dem har meldt tilbage, at de med begejstring har læst redegørelsen og engageret sig i den osv.
Og jeg forstår også på bemærkningerne og tilbagemeldingerne her, at mange har læst den både grundigt og gentagne gange.
Så måske er det motivationsmangel på et bestemt tidspunkt, der har gjort, at sådan noget er sket for et par medlemmer af Folketinget.
Og hvis vi havde haft længere tid, kunne vi sikkert være kommet ind i en meget interessant debat, også med udgangspunkt i den vægtning af den danske identitet og herunder det danske sprog, som jeg er kommet med i redegørelsen.
Og jeg er fuldkommen enig med fru Margrete Auken i, at det her er en værdidebat, og at den værdidebat godt kan føre os hen til, at den klimakonference, der er i Kyoto nu, egentlig har noget med livsværdier at gøre, og at den dermed til syvende og sidst også har noget med kulturpolitik at gøre, altså at det er nogle holdningsændringer og nogle holdningsbearbejdelser og nogle værdier, vi skal diskutere.
Og det var også det, jeg forsøgte at lægge op til inden for de rammer, jeg nu engang har haft, og med den sprogbrug, jeg har valgt, og jeg håber, at andre vil inspirere og kvalificere debatten fremover, og det synes jeg også vi er kommet et stykke vej med i dag.
Og med hensyn til bibliotekerne, som både fru Margrete Auken og andre spurgte om, vil jeg lige gøre det klart, at samme dag som jeg offentliggjorde min redegørelse, kom der en betænkning fra det såkaldte UBIS-udvalg, Udvalget om Bibliotekerne i Informationssamfundet, som jo er et udvalg, som regeringen nedsatte for to år siden, og som fik til opgave at beskrive fremtidens biblioteker og finde ud af, hvilke krav der skal stilles til bibliotekerne i fremtiden, og som samtidig fik den opgave at vurdere, hvorledes fremtidens biblioteker kan finansieres, og det var i den sammenhæng, brugerbetaling blev antydet som en mulighed. Jeg har ikke lagt mig fast på brugerbetaling, og på regeringens vegne har jeg sagt, at betaling for bogudlån ikke kan komme på tale.
Men vi er naturligvis nødt til fordomsfrit at drøfte de andre forslag fra udvalget, og det foregår i første omgang ved en høringsrunde i løbet af foråret og så naturligvis ved diskussioner om det lovforslag, som vi skal have udarbejdet og fremlagt til vedtagelse inden for det kommende års tid.
Personlig er jeg ikke tilhænger af brugerbetaling, og jeg håber, at vi kan undgå det, men samtidig må vi se i øjnene, at det vil koste 300 mio. kr. mere om året at finansiere de forslag, som udvalget er kommet med: at bibliotekerne i fremtiden bør have cd-ROM'er, videoer og musik-cd'er på hylderne i langt større omfang, end de har i dag, og det er den opgave, vi står over for. Så jeg tror, vi må se lidt mere fleksibelt og fordomsfrit på en mulig brugerbetaling, men jeg håber ikke, at der for de almindelige borgere skal være brugerbetaling for de normalt tilgængelige ydelser.
Men det er altså den diskussion, der er lagt op til, og som naturligvis skal føres grundigt i den kommende tid.
Og så vil jeg prøve at svare kort på de tre spørgsmål, der er stillet af hr. Bent Hindrup Andersen:
Om medieaftalen er kommerciel, kan man nok diskutere, og om jeg synes, den har bragt mere kvalitet ind i mediebilledet i Danmark, vil jeg lade stå som et spørgsmål, som jeg ikke her på Folketingets talerstol vil forholde mig til, for med hensyn til det kan der jo være flere forskellige synspunkter, men jeg synes ikke, det er et overbevisende ja, man kan give udtryk for, hvis man skulle forsøge sig med et svar på det spørgsmål.
Om de regionale kulturforsøg vil jeg blot understrege endnu en gang, at det naturligvis må vise sig, om kommunalvalget har bragt andre kommunalpolitikere på banen, som vil nedprioritere kulturen, og som ikke føler sig forpligtet af de regionale kulturforsøg, som man er gået ind i.
Jeg kan konstatere, at den midtvejsrapportering, der er kommet, er skuffende i den forstand, at den påpeger
, at det er meget få steder, man har lavet noget nyt.
Og det nye, man har lavet rundt om i landet,
er for det meste foregået for at få de ekstra penge, der er lagt i det regionale kulturforsøg.
Men som jeg fortrøstningsfuldt udtrykte mig, der er jo et par år endnu, hvor de regioner, der er i gang, kan komme med nye svar på, hvor kulturpolitikken skal ligge ansvarsmæssigt, finansieringsmæssigt i fremtiden.
Det vil vi se frem til.
I øvrigt skal Folketingets Kulturudvalg diskutere midtvejsrapporteringen ved en hel mødedag i løbet af januar måned.
Så til hr. Bent Hindrup Andersen om de skabende kunstnere: Nej, jeg vil ikke tage initiativ til, at der oprettes sociale støtteordninger for skabende kunstnere.
Og i det nej tror jeg, at jeg har en stor del af Folketingets partier bag mig.
Sådan har jeg forstået det.
Det, vi vil gøre i stedet for, er at give folk mulighed for at leve af deres kunst, at få betaling for deres kunstneriske arbejde eller kunstneriske udtryk.
Næste skridt bliver, at vi forholder os til den redegørelse, der kommer fra Billedkunstudvalget.
Den kommer et par måneder inde i det nye år.
Der er også en række forslag på det område.
Men det er ikke vores politik at sikre, at sociale ydelser, der er tænkt til andre formål, kan bruges af billedkunstnere som en slags indtægt, en slags borgerløn, som det jo nærmest vil komme til at minde om.
Det er ikke min hensigt at gå den vej.
Det er hensigten at skabe mulighed for, at skabende kunstnere kan leve af deres arbejde som kunstnere.
Dér har vi lang vej at gå endnu, men det er den vej, regeringen ønsker at gå.