runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Dam Kristensen (S), 2001-02-21:
Jeg tror, det var ikke mindst fru Yvonne Herløv Andersen, som præciserede, at de nye tanker omkring det rummelige arbejdsmarked måske er et af de allervigtigste projekter, som vi som parlamentarikere står over for, fordi det handler om at tænke på en anden måde.
Det gør det af hensyn til de personer, og det gør det af hensyn til samfundet, som har brug for deres indsats.
Jeg synes, at det er glædeligt her at konstatere, at i cirka det års tid, hvor jeg har haft fornøjelsen at være socialminister, har paletten af instrumenter, som et bredt flertal i Folketinget har været med til at skabe for dem, som så skal skabe det rummelige arbejdsmarked derude i det virkelige liv, været overordentlig stor.
Dette omkring de sociale klausuler er et af elementerne, som jeg selv anser for at være en endog særdeles vigtig brik.
Jeg tror, den måde, det er formuleret på her som en kan-mulighed, vil inspirere mange af de positive elementer, der er derude, til også at udnytte den mulighed.
Jeg kunne forstå specielt på Venstre og De Konservative, at proceduren var faldet dem lidt for brystet, og det kan man selvfølgelig altid diskutere.
Jeg indrømmer meget gerne, at procedurer i dansk folkestyre er utrolig vigtige; jeg har somme tider en fornemmelse af, at det er 90 pct. procedurer og 10 pct. politik, men sådan er det nu nok ikke. Men jeg bemærkede, at da de to ordførere var kommet over det, så var der gennemgående også her tilfredshed med forslaget.
foreninger og den slags, og det er jeg enig i, for det her handler ikke om at genere nogen, det handler om at give nogle muligheder; det er det, hele forslaget er gennemsyret af
Derfor håber jeg også meget,
Så jeg skal takke Folketinget for de venlige ord og medvirke til, at udvalgsarbejdet vil gå nemt og gnidningsfrit.
Aase D. Madsen (DF), 2001-02-21:
Ministeren omtalte min udtalelse om revolverpolitik, og så sagde ministeren, at det var jo for at aktivere de gode kræfter.
Men dertil vil jeg så sige, at ministeren faktisk siger: Jeg peger på dig med revolveren, men jeg agter altså ikke at bruge den.
For ellers indskrev man vel ikke tvangsdelen her i forslaget.
Jeg sidder her med høringssvarene, dem har jeg fået i morges, og høringssvarene er dateret tilbage i december og november måned.
Jeg ved ikke, om høringssvarene har været indkaldt i anden politisk anledning, men selv om de har det, har jeg efterlyst høringssvarene i ca. 14 dage.
Så det er jo underligt, når de er dateret helt tilbage i december, november måned, at de først skal ligge her til morgen. Det fatter jeg altså ikke.
Det er noget med proceduren igen, som ministeren sagde måske var vigtig, men ikke altafgørende.
Jeg mener, den er meget afgørende i denne ressort.
Jamen jeg kan ikke bruge den venlighed til noget som helst, når venligheden ikke går ud på, at vi får oversendt høringssvarene, og i høringssvarene, bl.a. fra Amtsrådsforeningen, som er kommet her i november-december måned, står der oven i købet, at høringsfristen har været urimelig kort.
Hvorfor har vi så først fået dem nu, når høringsfristen har været så kort?
Frank Aaen (EL), 2001-02-21:
»Hvad vil ministeren foretage sig i anledning af de fremkomne oplysninger om, at A.P. Møller har misbrugt DIS-lovgivningen om skattefri løn til at aflønne ansatte, der reelt arbejder i koncernes hovedkvarter?« Spm.
Pia Christmas-Møller (KF), 2001-02-21:
Normalt refererer vi jo ikke fra vores snak i sidekorridorerne, men jeg vil gøre en undtagelse i dag.
Jeg er netop blevet opfordret til at være lidt venlig, og det synes jeg jo ligger mig meget naturligt.
Jeg er grundlæggende en venlig sjæl og vil også gerne være venlig over for det forslag, som vi nu har til behandling.
Det Konservative Folkeparti var jo en del af forligskredsen bag forslaget, i hvert fald bag rammeaftalen, som ligger til grund for forslaget, og det vedstår vi os.
Ingen tvivl om det.
Grundelementerne i forslaget og særlig da de intentioner, der ligger bag grundelementerne, er vi også fortsat positive over for.
Men når det er sagt, er jeg nødt til at sige, at jeg er fuldstændig enig med den foregående ordfører i den undren, han gav udtryk for.
Det er en mærkelig metode, regeringen - og det er ikke kun på socialministerens område, det er også andre områder - er begyndt at anvende. Man har en forligsaftale, og så kommer man helt uden forudgående drøftelser, forhandlinger eller sonderinger med et lovforslag.
Jeg er nødt til at sige, at jeg håber virkelig, vi under udvalgsarbejdet kan få afklaret de problemer, som vi ser i lovforslaget.
Vi er fra konservativ side bekymret for forslagets bestemmelser på flere punkter.
Det drejer sig bl.a. om foreningerne og fondene.
Vi ved det ikke.
Det må vi have klaring på.
De mange bemyndigelser, som tillægges undervisningsministeren, er også bekymrende.
Vi har den grundholdning i Det Konservative Folkeparti, at det er i Folketinget, vi sætter reglerne.
Derfor skal det kun være undtagelsesvis, at vi giver ministrene bemyndigelser. Men det er, som om udviklingen er ved at gå i den modsatte retning, at det er hovedreglen, at ministrene - og det er ikke kun socialministeren, det er en række forskellige ministre - får den ene bemyndigelse efter den anden, hvorefter den egentlige regelfastsættelse er uden for Folketingets domæne.
Så lad mig sige, at vi er positive over for intentionerne bag lovforslaget.
Vi vedgår os rammeaftalen, men vi er dybt forbløffede, lad mig så formulere mig så diplomatisk, over fremgangsmåden fra regeringen.
Den er uklog, den er ikke konstruktiv, og i værste fald er den ødelæggende. Men jeg håber, at vi under udvalgsarbejdet kan få vendt tingene, så vi får en positiv dialog og får sikret os imod de risici, som ligger i lovforslaget på nuværende tidspunkt.
Det Konservative Folkeparti vil altså gå til udvalgsarbejdet med en positiv grundholdning.
Men man kan være sikker på, at der er en lang række specifikke spørgsmål, vi vil have afklaret.
Vi ønsker ikke, at disse kan-bestemmelser ender med at blive tvangsindgreb over for det frivillige arbejde, der finder sted i foreninger.
Det er ikke det, vi har ønsket med rammeaftalen, og jeg håber heller ikke, det er det, regeringen har ønsket.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-02-21:
Det rummelige arbejdsmarked er en af de største socialpolitiske udfordringer, vi har stået over for i nyere tid.
Det bygger på et andet menneskesyn.
Det bygger på det menneskesyn, at hver enkelt har noget, de kan bidrage med.
Det er derfor ikke tanken at fokusere på de problemer, de har, det kan være fysiske som psykiske, men i højere grad på, hvad de kan bidrage med.
Og enhver vil gerne bidrage, det er der slet ingen tvivl om.
Vi skal væk fra det dér syn med: Hvad er det, du ikke duer til, og i stedet for se på: Hvad kan du bidrage med, hvis du har evner og kræfter?
Det er det, det hele hviler på i det rummelige arbejdsmarked.
Endelig ligger der jo også det i det, at uden en gennemførelse af målsætningen om det rummelige arbejdsmarked kan vi ikke opretholde den velfærd, som vi ønsker.
Vi kan ikke oprette det niveau, som vi gerne vil have.
Og hvis ikke vi opfylder de måltal, vi har sat for fleksjobbene, så får vi et reelt problem med reformen af førtidspensionsområdet, som jo netop hviler på et andet menneskesyn, som hviler på det menneskesyn, at det er den enkeltes værdi, det drejer sig om, og ikke de manglende evner.
Det var også derfor, bl.a. CD som satspuljeparti indgik en aftale i finansloven for 2000, hvor den offentlige sektor og herunder navnlig staten skulle bidrage yderligere til gennemførelsen af det rummelige arbejdsmarked - selvfølgelig skal de det.
Det, der manglede, var jo en hjemmel til at gøre det, en hjemmel til oprettelse af sociale klausuler, som hidtil har manglet netop på det her område.
Så synes jeg også, man skal lægge sig på sinde i den debat, der har været indtil nu, at det væsentlige er, at der jo ikke følger et påbud med.
Og så er det jo også sådan, at på de områder, hvor der ligger regler for det - vi har snakket om foreninger i dag, det kan være selvejende institutioner - dér, hvor der er regler for, at man ikke kan gennemføre det her,
der bliver det da heller ikke gennemført.
Det her er et tilbud, det er en mulighed for at være med til at bidrage til at skabe det rummelige arbejdsmarked, som er en forudsætning for, at vi kan ændre det grundsyn, vi har haft på de mennesker, som står uden for arbejdsmarkedet.
Det synes jeg er utrolig væsentligt, så CD støtter det varmt.
Søren Kolstrup (EL), 2001-02-21:
»Kan ministeren bekræfte, at planlovens bestemmelser vedrørende butiksstørrelser og kravet om særlige planlægningsmæssige begrundelser ved overskridelser heraf har retningsgivende betydning i gældende planlov, og hvilken konsekvens bør det efter ministerens vurdering have for en regionskommuneplan, såfremt et amt eller en kommune forsømmer at iagttage planlovens regler om oplysning om de særlige planlægningsmæssige begrundelser for fastsættelse af butiksstørrelser ud over planlovens grænser herfor?«
Margrethe Vestager (RV), 2001-02-21:
Jeg tror, det endnu står tilbage at blive afdækket, hvad det er for nogle kompetencebehov, man præcis kommer til at opleve i forbindelse med den udvidede BST-ordning.
Men det er nu ikke lige hvidkitlet det hele
, det håber jeg i hvert fald ikke.
For den civilingeniøruddannelse, som jeg refererede til, med specialisering i arbejdsmiljø er netop meget konkret tænkt: at ingeniøren kan gå ind i forhold til konkrete arbejdsprocesser, se på designet i den proces, forholde sig til, hvilke arbejdsmiljøproblemer der opstår, anvise løsninger på, hvordan arbejdsmiljøproblemer kan forebygges og forhindres i at opstå, og også supervisere, at den type af løsninger gennemføres, sådan at det er en tilgang, som svarer til det behov, der er i forhold til f.eks. en produktionsvirksomhed eller en meget procesorienteret virksomhed. I takt med at behovet måtte vise sig, har vi jo et videreuddannelsessystem for voksne, som netop vil kunne give folk med baggrund i f.eks. en faglig uddannelse og som har beskæftigelse - en konkret beskæftigelse inden for relevante områder - en overbygning f.eks. i videreuddannelsessystemet for voksne, eller man kan også forestille sig, at der på et tidspunkt kommer diplomuddannelser, hvis vi kan se, at der inden for bedriftssundhedstjenesten er behov for det, og der efterspørges sådan nogle kompetencer.
Jette Gottlieb (EL), 2001-02-21:
Ja, men nu bevæger vi os ind dér, hvor jeg mener at diskussionen også hører hjemme.
Det, jeg prøver, er at være forud for situationens opståen, og jeg tror lige præcis, at der bliver brug for diplomuddannelser, som end ikke eksisterer endnu, for folk, som måske som indgang har en VVU-uddannelse inden for området.
Det, jeg ønsker en dialog om, er, om man er parat til at være forud for situationen, eller om man har tænkt at halse bagefter.
Nu taler jeg jo ikke bare om BST-udbygningen, jeg taler
også om det behov, der er for øget antal tilsynsførende i Arbejdstilsynet, jeg taler om øget antal ansatte i certificeringsvirksomhederne, som skal arbejdsmiljøcertificere de enkelte virksomheder osv., osv. Det er et meget stort spektrum af kapacitet, der er brug for.
Og der mener jeg, der burde være det samspil i regeringen, der gør, at man altså på uddannelsessiden forsøger at modsvare det, som man på arbejdsmarkedssiden har fået etableret som lovgrundlag.
Det, jeg spørger om, er, om man er villig til at søge lidt nye veje, komme lidt forud for situationen, i stedet for at halse bagefter.
Aase D. Madsen (DF), 2001-02-21:
Det næste forslag er da heller ikke fremkommet høringssvar fra før nu her til morgen.
Jeg vil da gøre meget, jeg vil gøre hvad som helst, men jeg har bedt om det utallige gange.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal gøre det, om jeg skal sende et brev derover.
Jeg ved det ikke.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre, om jeg selv skal gå derover.
I hvert fald er det aldrig lykkedes at få høringssvarene før samme dag, lovforslaget er kommet på.
Margrethe Vestager (RV), 2001-02-21:
Man kan altid diskutere, hvad der kommer først, men jeg synes, det vil være rimeligt, at der registreres et behov for den type af uddannelser, før man begynder at udbyde dem.
For det at udbyde uddannelser, som ingen ønsker at tage, er nu engang spild af en hel masse menneskers tid.
Jeg er meget enig i tilgangen, at netop hele videreuddannelsessystemet for voksne er en oplagt mulighed at arbejde inden for. Som fru Jette Gottlieb også bemærker, har vi endnu ikke set de første uddannelsestyper inden for kategorien videreuddannelse for voksne, og derfor har vi også behov for at gøre os nogle erfaringer.
Selvfølgelig forsøger vi at koordinere inden for regeringen, men vi tager også bestik af situationen, hvis der ikke er et behov.
Det vil sige, hvis f.eks. arbejdsministeren ikke kommer til undervisningsministeren og siger, at inden for den udvidede BST-pligt ser vi de og de behov, vil du ikke sørge for, at der bliver sat noget i gang, jamen så begynder jeg ikke noget af egen drift, fordi jeg har tænkt, at BST måske får brug for på et givent tidspunkt at gøre sådan og sådan. Men vi skal selvfølgelig meget gerne følge området og også i forhold til de iagttagelser, som spørgeren måtte gøre sig i forhold til at følge den udvidede BST-pligt, opfylde de behov, der opstår.
Jette Gottlieb (EL), 2001-02-21:
Så kan man jo forklare det sådan, at jeg altså hjælper arbejdsministeren med at definere problemerne sådan lidt på forkant.
Så vil jeg spørge: Hvor lang tid vil det i givet fald tage at etablere en VVU-uddannelse med udgangspunkt i f.eks. faglige sikkerhedsrepræsentanter fra virksomhederne, sådan at de kan gennemføre en overbygningsuddannelse, der kunne føre dem ind i en diplomuddannelse?
Hvor lang tid vil det tage at etablere et sådant system fra den dag, man beslutter at gøre det?
Margrethe Vestager (RV), 2001-02-21:
Det er ikke noget, som nødvendigvis tager lang tid.
Det, som selvfølgelig er forudsætningen, er, at der er lærerkræfter og uddannelsesmiljøer, som kan løfte opgaven; det er den absolutte forudsætning.
Når jeg nævner de andre uddannelser, er det jo bl.a., fordi det er nogle af de steder, hvor der vil være lærerkapaciteter, som kan forholde sig til det på en kvalificeret måde.
Det er nye uddannelser i forvejen, det gælder især uddannelsen i forhold til folkesundhedsvidenskab.
Jeg synes også, det er vigtigt at se, om der bliver et arbejdsfelt for nogen af dem, som måtte vælge at blive bachelorer på den uddannelse i stedet for at følge den helt til dørs.
Men såfremt i fald der er en efterspørgsel og vi kan finde de relevante faglige miljøer, tager det ikke lang tid at etablere en uddannelse.
Det, som tager tid, er at finde ud af: Hvad er målet med uddannelsen, og hvad er det for et kvalifikationsbehov, som skal opfyldes?
Hermed sluttede spørgsmålet.
Søren Kolstrup (EL), 2001-02-21:
»Kan Naturklagenævnet meddele en endelig afgørelse til en klager og samtidig i svaret til denne oplyse, at der stadig udestår en behandling af dele af klagen, og betyder en manglende færdigbehandling af en klage vedr. kommuneplantillæg for detailhandel, at planlovens overgangsbestemmelser vedr. detailhandel er gældende, indtil klagen er færdigbehandlet?«
Svend Auken (S), 2001-02-21:
Det er i øvrigt vores indtryk, at det er en lovgivning, der har fungeret ganske udmærket, og vi er optaget af, at den vil komme til at virke ens over hele landet.
Jeg går ud fra, at spørgsmålet er stillet på baggrund af den afgørelse, der netop er truffet i sagen om Københavns Kommunes kommuneplanlægning, plantillæg nr. 13 for detailhandel og kommuneplantillæg nr. 14 for Ørestad Citycenter.
Her har Naturklagenævnet truffet en afgørelse om den del af klagen, der vedrører Ørestaden, mens den del af klagen, der vedrører butiksstørrelser i 15 bydelscentre, er udskudt.
Der er intet usædvanligt eller angribeligt i, at man deler op og træffer afgørelse i nogle spørgsmål og lader andre hvile til senere behandling.
Med hensyn til den anden del af spørgsmålet kan jeg oplyse, at planlovens overgangsbestemmelser om planlægningen for detailhandel gælder, indtil der er tilvejebragt regionplanretningslinjer efter de regler, der kom ind i planloven i forbindelse med ændringen i 1997.
Er en regionplan i København, en kommuneplan, med de nødvendige retningslinjer påklaget til Naturklagenævnet, gælder retningslinjerne i planen, indtil nævnet eventuelt kender dem ugyldige, men nævnet har mulighed for at give en klage opsættende virkning, således at man ikke kan udnytte regionplanen, før klagen er afgjort.
Når klagen er afgjort, bortfalder den opsættende virkning.
Som jeg læser Naturklagenævnets afgørelse, er den opsættende virkning, som nævnet på et tidspunkt gav klagen, bortfaldet, for så vidt angår den del, der er afgjort, mens den formentlig stadig gælder for resten af sagen, altså de 15 bydelscentre.
Søren Kolstrup (EL), 2001-02-21:
Jeg siger tak for svaret, men bliver nødt til at meddele, at jeg har en anden vurdering af administrationen af vores fælles barn, nemlig planlovens ændring fra 1997.
Jeg forstår udmærket, at der kan foretages delopgørelser, og at Naturklagenævnet kan gøre noget sådant, men det, som mit spørgsmål går på, er jo, om man kan foruddiskontere den samlede konklusion, inden man overhovedet har berørt et delspørgsmål, for det er jo det, Naturklagenævnet har gjort.
Hvordan kan man konkludere på et helt område, hvor der er en delsag, som man overhovedet ikke har berørt?
Hvordan kan man overhovedet foruddiskontere en konklusion på det delområde, som man overhovedet ikke har diskuteret?
Det er dér, der opstår en dyb mystifikation ifølge spørgerens, min, opfattelse.
Naturklagenævnet er jo almindelige dødelige mennesker, de er ikke guddommelige.
Svend Auken (S), 2001-02-21:
Som jeg forstår det, er begge parter enige om, at det er en god lovgivning, vi har lavet, og vi er vel enige om alt det, der er sket ud over landet.
Det, der er uenigheden om os imellem - og det vender vi tilbage til i diskussionen her i Folketinget - er, hvorvidt Ørestaden er en ny bydel, en ny by, der skal laves, eller det er et eksternt område i lovens forstand.
Det vil jeg meget gerne deltage i en politisk diskussion om, og jeg vil gerne lægge op til, at vi fortsætter vores gode samarbejde med spørgerens parti, så vi opnår det, der er formålet med loven.
Det er et uafhængigt organ, der træffer afgørelser i konkrete klagesager, og de er nået til et resultat her, som man, hvis man er utilfreds med det, må indanke for de almindelige domstole.
Det er et uafhængigt organ, og jeg har i alle offentlige udtalelser lagt vægt på to ting: Det ene er, at jeg har tillid til Naturklagenævnet, og det andet er, at det er et uafhængigt organ, og det vil sige, at uanset om man kan lide afgørelsen eller ej, er det i hvert fald efter dansk ret selvfølgeligt, at en regering som udgangspunkt accepterer den afgørelse, der er truffet.
Søren Kolstrup (EL), 2001-02-21:
Vi kommer ikke videre dér.
Ja, det må jeg tage til efterretning.
Men omkring overgangsbestemmelserne sagde ministeren noget interessant.
Jeg forstod ministeren sådan, at han gav undertegnede ret i, at § 3, overgangsbestemmelserne, er meget entydige, at der ikke er nogen smuthuller, at så længe den overordnede kommuneplan for detailhandel ikke er på plads, så må der under ingen omstændigheder, nix pille, under ingen omstændigheder planlægges butiksstørrelser ud over de maksimumsgrænser på henholdsvis 3.000 og 1.000, som vi jo er enige om.
Jeg håber, jeg har forstået ministeren rigtigt, at der er nul smuthuller.
Der kom ministeren med sådan en lidt blød formulering, men jeg vil gerne have ministeren til at bekræfte, at dér er loven utrolig entydig.
Det kan ikke diskuteres, og dermed er der altså også en opsættende virkning.
Jeg synes, ministeren brugte ordet »formentlig«.
Det var det ord »formentlig«, jeg ikke forstod, for sagen er vel klar?
Svend Auken (S), 2001-02-21:
Jeg kan over for hr. Kolstrup bekræfte, at de nævnte bestemmelser i planloven er vigtige, og at vi brugte meget tid på dem i sin tid, da vi forhandlede planloven.
Planlovens krav er altså, at der er en særlig redegørelse, men indholdet i den bestemmer den planlæggende myndighed.
Når jeg bliver spurgt, hvilken konsekvens det bør have, hvis reglerne ikke bliver overholdt, må jeg svare, at det efter almindelig retspraksis afhænger af en vurdering af de regler, der er overtrådt, og en konkret vurdering af, hvor væsentlige fejlene er i de enkelte tilfælde.
Det er en vurdering, som skal foretages af Naturklagenævnet og af domstolene, hvis man ikke deler nævnets afgørelse.
Men jeg vil dog gerne tillægge, at i det her tilfælde har vi også i Folketinget haft en indgående diskussion om den særlige planlægningsmæssige begrundelse.
Jeg er blevet kaldt til samråd efterfølgende.
Her var der tale om en formfejl, idet man ikke havde opført den pågældende redegørelse i dokumentet.
Hvilke retsvirkninger, den manglende tilstedeværelse i denne redegørelse skal have eller ej, træffer Naturklagenævnet beslutning om.
Men ingen med kendskab til den sag - den har jo været diskuteret offentligt utrolig meget - kan være i tvivl om, at myndighederne har gjort sig særlige planlægningsmæssige overvejelser i forbindelse med den kommuneplan, der fastlægger de forskellige mål for udbygningen inden for Ørestadens område.
Søren Kolstrup (EL), 2001-02-21:
Jeg kan forstå på ministeren, at vi er enige i, at de bestemmelser, der står i planloven om butiksstørrelser, i hele sammenhængen skal forstås utrolig restriktivt.
Altså i hele lovens kontekst og også i de tilkendegivelser, ministeren er kommet med, er der utrolig mange restriktive bemærkninger: Man skal sikre ..., ministeren vil holde øje med ..., og der skal være pligt til det ene og det andet.
Jeg synes det er vigtigt, at vi er enige om, at det skal forstås utrolig restriktivt, og det vil jeg da godt have en yderligere bekræftelse af.
kom ministeren for skade at sige, at sådanne absolutte tal nok ikke skulle have den store betydning.
Derfor vil jeg gerne have ministeren til at bekræfte, at efter vi vedtog, at de absolutte tal, 3.000 og 1.000, skulle puttes ind i selve loven, dér bør der gælde en restriktiv tolkning.
Og at ministerens tidligere udtalelse til udvalget om, at det nok ikke betød så meget med absolutte tal, netop skal forstås i en situation, før vi fik ændringsforslaget.
Altså at de absolutte tal kom ind i selve lovparagraffen.
Svend Auken (S), 2001-02-21:
Vi har alle begået synder.
Jeg tror ikke, hr. Kolstrup er nogen undtagelse i så henseende.
Vi kan alle sammen være kommet til at sige noget, som vi måske ikke burde have sagt, men jeg er nu ret overbevist om, at jeg altid har sagt, efter vi blev enige om at sætte de 1.000 og de 3.000 ind i loven, at det var udgangspunktet for planlægningen, og jeg administrerede det sådan, at vi rent faktisk har holdt grænsen på 3.000 for dagligvarer i alle de regionplaner, jeg har taget stilling til.
Men med hensyn til butiksstørrelse har vi faktisk været utrolig restriktive.
Uenigheden mellem hr. Kolstrup og mig har alene været om, hvorvidt Ørestaden er en ny by og derfor ikke et eksternt center i forhold til en eksisterende by.
Det er det ene.
Og det andet er, at i forbindelse med, at Københavns Kommune har vurderet, at de, om jeg så må sige, ikke mere vil udbygge med store butikker inde i centrum, men at udviklingen måske flytter nogle af de meget store butikker, de i forvejen havde, ud til Ørestaden, har hr. Kolstrup og andre i offentligheden kritiseret denne disposition.
Men jeg kan sige til hr. Kolstrup, at vi over hele landet har holdt en meget restriktiv linje, netop når det drejer sig om butiksstørrelser.
Søren Kolstrup (EL), 2001-02-21:
Jeg vil gerne sikre mig, at vi er helt enige om tolkningen af den her lov.
Ministeren siger: Når der skal argumenteres ud fra planloven, skal der argumenteres ud fra lovens paragraffer og ikke ud fra en betænkning, hvor man har optrykt nogle svar, der ligger før det afgørende ændringsforslag, hvor ministeren kommer med udtalelser i februar-marts måned, og som Naturklagenævnet bruger til i virkeligheden at udhule den lov, som vi nu er enige om i denne sag.
Jeg synes, det er meget vigtigt at få en yderligere bekræftelse på, at det er lovens paragraffer, ikke noget med en betænkning, hvor man optrykker et eller andet tilfældigt svar fra en måned, der ligger før ændringsforslaget.