Hans Christian Schmidt (V), 2002-10-09:
Men jeg hører jo, hvad der bliver sagt: at man gerne vil dreje det over til at være en debat, som ikke er den debat, vi har i dag.
Der er jo ingen, der mangler faktuelle oplysninger for at kunne se, hvad der sker.
Jeg har i hvert fald ikke hørt nogen sige: Vi kan ikke se, hvad der sker.
Det, som vi derimod har diskuteret med hinanden, og det er ikke lang tid siden, at vi sad og drøftede det ved et fælles bord, er, hvordan vi finder de virkemidler, der skal til for yderligere at reducere udledningen af både kvælstof og fosfor, så vi kan få en målsætningsdebat.
Jeg ved, at nogle har diskuteret det, og jeg har stillet mig til rådighed og sagt: Lad os se, hvad det betyder med en kvælstofafgift, hvad det betyder med kvoter. Men det er da ikke gennemarbejdet, så diskussionen drejer sig jo overhovedet ikke om, hvorvidt nogle kan se, hvad der sker, men det er altså lidt afgørende, at man ved: Hvad kan man gøre for at forhindre det?
Det er det, hele diskussionen går på.
Jeg tror faktisk ikke, at man kan overbevise nogen om, at der findes nogle, som synes, at det bare skal gå sådan med iltsvindet, som det gør nu, og at der findes nogle, der vil gøre noget.
Nej, det, diskussionen går på, er: Skal man tilvejebringe den viden, der skal til for at finde ud af, hvordan løsningerne skal vurderes?
Ja, det er man nødt til.
Skal man finde ud af, hvilke instrumenter der skal bruges?
Og må vi se nogle eksempler og modeller på det?
Ja, det er vi rede til!
Og vi skal selvfølgelig også tage andre lande med, som i den grad påvirker os.
Det er da kun rimeligt, at vi også får det med.
Sådan er det.
Det er da ikke et spørgsmål om, at man ikke vil gøre noget.
Det er et spørgsmål om at vide, hvad man gør, og hvordan det virker.
Og der må jeg bare sige: Der var jo ingen grund til, at vi satte folk til at arbejde med de her ting, hvis vi alle sammen mente, at det vidste vi.
Sandheden er jo, at vi ved det ikke, og derfor skal vi have det at vide.
Jeg vil bare sige nok en gang: Der er ingen, der behøver at være i tvivl om regeringens vilje til at ville gøre noget.
Jeg tror sådan set heller ikke, at der er nogen, der er i tvivl om det.
Der er måske bare nogle, der i dag godt vil fremstille det som om, at hvis man ville det, kunne man sådan lige gøre det med et knips, og det kan man altså ikke.
Jeg vil gerne starte med at svare hr. Torben Hansen.
Jeg sagde til hr. Torben Hansen, at jeg tror stadig væk, at vi er nødt til at fortælle hinanden, at risikoen for iltsvind vil være der i mange år, måske ikke for altid, men den vil i hvert fald være der i mange år. Går man tilbage, ved man jo, at vi har haft iltsvind.
Men hvis hr. Torben Hansen gerne vil rejse rundt og fortælle, at hvis vi lige laver lidt ved kvælstoffet her hen over foråret, er det slut, og så kommer der aldrig mere iltsvind, skal hr. Torben Hansen gøre det.
Det er faktisk det, jeg i alle de diskussioner, vi har haft, igen og igen har sagt; det er nøjagtig det, vi gør og skal gøre.
Jeg har netop skrevet til mine ministerkolleger i Østersølandene - man skal jo huske, hvilket jeg også sagde, at det er i fjordene, og det er ude på de åbne have - om den kritiske iltsvindssituation, der er registreret i det her efterår.
Derfor har jeg bedt Miljøstyrelsen om at tage det op på et highlandermøde, som de har i Elcom-regi allerede nu i november.
Og på baggrund heraf vil jeg så vurdere, om der er behov for et ekstraordinært ministermøde om sagen i starten af det nye år.
Jeg vil i grunden ikke så gerne lægge mig ud med fru Ritt Bjerregaard, men kun sige, at jeg ikke synes, det er rart at høre på, at man på den måde bruger nogle mennesker, der virkelig er kommet i klemme, en natur og et miljø, der er kommet i klemme, til at sige: Hvis man ville, kunne man bare lige lave en løsning.
Jeg har sagt igen og igen og igen, hvordan vi har lagt planerne, og at jeg ikke kan komme med løsningen, før vi kender de faktuelle ting.
Det må da være den rigtige måde, vi nu gør det på.
Jeg er optaget af, og det tror jeg alle ved, at få gjort
noget ved det iltsvind, og jeg giver mulighed for, at man kan komme med alle forslag.
Så får vi en vandmiljøplan III, som vi forhandler på plads med hinanden.
Men vi er nødt til at tage det i den rækkefølge.
Det tror jeg faktisk også at befolkningen forstår.