Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-09-07:
Når man studerer regeringens finanslov, så synes jeg, man flere steder sidder med den fornemmelse, at der mangler nogle visioner.
Lad mig give nogle eksempler: Det ene er på hele politiområdet.
Dér har statsministeren udtalt sig markant, og justitsministeren har udtalt sig, men når man så går til finansloven, så virker den utrolig defensiv.
Man skal sidde og fifle med forskellige beregninger osv., og det er, som om regeringen ikke kan finde ud af, hvad der i grunden er behov for.
Der er et område, hvor regeringen er meget passiv.
Det er på hele familieområdet.
Dér husker vi alle statsministerens markante udtalelser i tv.
Den socialdemokratiske ordfører har prioriteret anderledes og er slet ikke kommet ind på det i sin ordførertale.
Man er stolt af, at man har fået etableret en række institutionsløsninger, men så er man også færdig.
Det at give familierne større valgfrihed er man overhovedet ikke optaget af, selv om der er mange familier, der ønsker det.
Når man vurderer finanslovforslaget, må man jo også vurdere det i lyset af, at vi har en utrolig stærk international højkonjunktur, og i det lys må man spørge: Er regeringen så virkelig ambitiøs, når det gælder om at betale den store offentlige gæld tilbage?
Det mener jeg ikke man kan sige.
Regeringen lægger sine papirer frem om, at man forventer et overskud på drifts-, anlægs- og udlånsbudgettet på 7,1 mia. kr. i indeværende år og 7,9 mia. kr. næste år.
Men når man tager i betragtning, at der i 1995 var et underskud på over 31 mia. kr., i 1994 et underskud på 40 mia. kr. og i 1993 et underskud på knap 50 mia. kr., så synes jeg, at vi i en højkonjunktur mangler nogle ambitioner for virkelig at få betalt gælden tilbage.
Jeg mener, at vi har et ansvar for, at vi ikke gældsætter næste generation.
I flere af papirerne, de mange dokumenter, vi har fået, kan man også mellem linjerne fornemme, at finansministeren - og også økonomiministeren i de dokumenter, der er kommet fra Økonomiministeriet - gerne ville have stået for en større tilbagebetaling af statens indenlandske gæld.
Man taler også med rette om, at vi får en stigende forsørgerbyrde om X antal år, hvor samfundet vil have flere, som er ældre, og dér ruster man sig efter vores opfattelse ikke godt nok.
Et andet problem er jo, at det offentlige forbrug er steget for stærkt.
Hvis vi ser på de mål, som Nyrupregeringen fremlagde i 1993 med hensyn til, hvilke vækstrater der skulle være i den offentlige sektor, må vi jo konstatere, at dér har regeringen ikke magtet at leve op til de mål, vi satte os dengang, og det mener jeg er et af de store problemer.
Et andet problem er, at den private opsparing har været dalende.
Så med hensyn til de mange tal, som regeringen lægger frem, mener jeg, at den samlede vurdering er, at tallene ikke er gode nok, når vi tager i betragtning, hvilken højkonjunktur vi netop nu har.
Når regeringen i det hele taget kan få et overskud på knap 8 mia. kr. i år 2000, hænger det jo sammen med, at man lægger nye byrder på erhvervslivet.
Er det den rigtige medicin at dosere i en situation, hvor vores betalingsbalance ikke er nær god nok, hvor vi eksporterer for lidt?
Dér kunne jeg komme med adskillige eksempler, f.eks. at regeringen vil ophæve administrationsbidraget - det vil ramme mange af de mindre virksomheder - og at man svækker landbrugets konsulentordning massivt.
Denne konsulentordning har jo også et klart miljøpolitisk sigte.
Med hensyn til de miljøkrav, som vi ønsker at landbruget skal leve op til, har vi jo netop brug for veluddannede konsulenter, som kan formidle viden ud til de enkelte landmænd.
Så skærer regeringen markant på dette område.
Det er en kortsigtet politik.
Jeg mener også, det er fejlagtigt at begrænse landbrugets skattemæssige mulighed for nedskrivning af husdyr.
Man burde være gået en mere offensiv vej, for at forskellige erhverv havde fået bedre vilkår. Så har vi også i dag haft en debat på det skattemæssige område, en debat om, hvad der er vigtigst: at betale gælden
tilbage eller at komme med skattelettelser
Dér er vores opfattelse i Kristeligt Folkeparti, at vi først og fremmest må prioritere at få betalt den gæld ned, som er etableret, som er en kendsgerning.
Og for yderligere at give mulighed for at betale gælden tilbage og for at hindre nogle af de byrder, som regeringen lægger på erhvervslivet, mener vi at man skal lægge et loft over fradraget for faglige kontingenter.
Man kunne eksempelvis lægge et loft på 3.000 kr.
Der er nogle, som ikke har fradrag for meget mere end 3.000 kr., og der er nogle, der har væsentlig mere.
Hvorfor skal de, der flotter sig mere end de mere sparsommelige, kunne gøre det på alle skatteyderes regning?
Så her er et konkret bidrag til at bedre statens finanser med det sigte at give mulighed for at betale mere af gælden tilbage.
Ellers vil jeg rose Venstre for, at de på deres pressemøde i går sagde nej til ufinansierede skattelettelser.
Jeg synes, der har været for meget tale om, at nu skal man love skattelettelser på det her og det her område.
Nej, den store udfordring er at hindre, at skatten stiger, og så at få betalt vores gæld tilbage. Når nu debatten har været: Hvor er behovet så størst, hvis den fornuftige politik giver mulighed for skattelettelser?
Ja, så må jeg sige, at det er da at få dem i arbejde, som har vanskeligt ved at komme i arbejde.
Dér er skat på arbejde efter vores opfattelse den mest uheldige skat.
Jeg forstod, at CD stadig fastholder, at ejendomsbeskatningen skal væk.
Jeg havde ellers indtryk af, at CD havde opgivet de tanker for et par måneder siden.
Nu kom de frem igen.
Jeg hører selv til dem, der er parcelhusejere, og jeg har betalt lejeværdi i 23 år og også betalt grundskyld, og lægger jeg det hele sammen, nærmer det sig vel i løbet af en 23-års-periode ½ mio. kr.
Men er det nu så urimeligt?
Er det ikke mere urimeligt med den meget høje beskatning, vi har også af de lavtlønnede?
Og hvad vil der ske, hvis vi, der har været husejere i mange år, over få år helt slap for at betale en ejendomsbeskatning?
Ja, så ville huspriserne jo stige, og vi ville få nogle vældige gevinster, mens vores børn måtte betale endnu mere for at komme i fast ejendom.
Så jeg mener, at det forslag, som CD har talt så varmt for i dag, rammer skævt generationsmæssigt. Hvis man endelig vil have skattelettelser - og vi ser gerne skattelettelser, jeg tror, at alle herinde gerne ville have skattelettelser - skal det være, når der er basis for det, og dér er det gældsafviklingen, der må gå forud, og så må vi se på, hvordan vi kan lave skattereformer, sådan at også den lavtlønnede virkelig tjener på at komme i arbejde.
Det er hovedmålsætningen i vores skatteprioritering, at det altid skal kunne betale sig at tage et arbejde, og da er der flere situationer, hvor det, man vinder ved at komme i arbejde, er utrolig lidt.
Der kan oven i købet være eksempler på, at man næsten taber på at komme i arbejde, når man regner transportudgiften og det hele med.
Så det er vores prioritering i forhold til det, der blev sagt fra CD's side.
I familiepolitikken har jeg konstateret at regeringen nærmest står med korslagte arme.
Venstre og De Konservative har lagt forslag frem, som, hvis kommunen virkelig er velvillig, er til gavn for familien, men hvis kommunen ikke er velvillig, så får den enkelte familie ikke noget ud af det.
Det er, sådan som jeg har læst det og også fået det bekræftet under de korte bemærkninger, nogle forslag, som under gunstige vilkår er gode for familien, men hvis kommunen ønsker at satse på en institutionsløsning, kan kommunen vælge at give nul kroner til de familier, som ønsker selv at tage vare på pasningen af deres børn eller ønsker at lave alternative muligheder, f.eks. at ansætte en ung i huset.
Fra Kristeligt Folkepartis side mener vi, at det område er så væsentligt, at vi vil fremføre vores forslag under finanslovforhandlingerne for at give familier med små børn bedre mulighed for at være sammen med deres børn.
Vi ønsker at tage hul på en etårig barselorlov, og det kan ske ved at børnepasningsydelsen hæves til 80 pct. af dagpengemaksimum for de forældre, der tager børnepasningsorlov i forlængelse af barselorloven, indtil barnet er 1 år, sådan at ingen behøver at bruge en vuggestue i barnets første år. Så er der nogle forældre, som vælger helt selv at tage ansvaret for pasning af deres børn.
Dér ønsker vi, at de forældre, hvor børnene er 0-3 år, skal have fordoblet børnechecken.
Dér er så vilkårene, at den ene af barnets samboende forældre ikke må være tilmeldt arbejdsmarkedet, barnet må ikke passes i offentlige dagtilbud
, og endelig vil vi højst give forhøjet børnecheck til to børn. Og så ønsker vi bedre vilkår for studerende forældre, så de økonomisk vil blive ligestillet med kontanthjælpsmodtagere. Disse forslag koster penge.
Derfor har vi også set på: Hvordan kan vi skaffe de penge inden for de ydelser, som i forvejen gives på familieområdet?
Dér har vi set på børnechecken for de 13-17-årige, som jo er lavere end for de små børn, og dér vil vi indføre et yderligere knæk, sådan at der sker en reduktion af børnechecken for de 13-17-årige med et beløb, som finansierer de udgifter, vi kommer med, for at give bedre mulighed for, at forældre med små børn virkelig får mulighed for at være sammen med børnene, mens de er små.
Vi mener, det er en rigtig prioritering på dette område.
Så vi har krone for krone anvist, hvor pengene kan hentes for at realisere de ønsker, vi har, på de tre områder, jeg har skitseret.
Et andet område, som har været meget til debat i dag, er ulandspolitikken.
Og dér er vi ikke enige i, at regeringen ønsker at flytte penge, som er tiltænkt den tredje verden, til Kosovo-området.
Dér mener vi, at der i givet fald bør tilføres ekstra midler i en akut nødsituation.
Så har De Konservative fremlagt forslag på ulandsområdet, hvor de vil komme med en dramatisk besparelse.
Det må vi skarpt afvise.
Behovene er enorme, og det er jo en rigtig langtidsinvestering at give mennesker i den tredje verden mulighed for at få hjælp til selvhjælp, så de virkelig kan udvikle deres samfund.
Det tror jeg også er den bedste medicin, man overhovedet kan give for at hindre de meget store flygtningestrømme, de meget store folkevandringer, som på mange måder er uheldige.
Således er det ikke alene ud fra en moralsk vinkel; det er også en fremsynet politik at hjælpe landene i den tredje verden med selvhjælp.
Derfor mener jeg, at det er en kortsigtet og bagstræberisk politik, De Konservative lægger frem, som vi på ingen måde kan medvirke til.
Helt anderledes må jeg sige Venstres politik er.
Det er en videreførelse af indeværende års beløb.
Til gengæld er vi enige med Venstre i, at vi yderligere må intensivere indsatsen for at forbedre ulandshjælpen.
Her kan vi ikke blive ambitiøse nok.
Her kan vi ikke arbejde intensivt nok for at finde ud af, hvordan vi gør det bedst muligt.
Der vil altid være problemer, når man vil satse på en langsigtet udviklingsindsats.
Der er ingen, der alene kender til perfekte projekter.
Det gør vi jo heller ikke herhjemme.
Også herhjemme kan vi jo i bakspejlet let finde ud af, at vi burde have gjort det og det anderledes, og sådan også på ulandsområdet, men at bruge det, at der er nogle projekter, som ikke har været forberedt så maksimalt, som de burde, som argument for en sådan dramatisk nedskæring, mener vi er virkelig fejlagtigt, når behovene er så store.
Her mener vi først og fremmest, der er brug for en styrkelse af det forebyggende arbejde, og dér håber jeg, at den defensive strategi, som ligger i papirerne, når vi så kommer til forhandlingsbordet, må blive afløst af en offensiv holdning.
På det socialpolitiske område er vi meget optaget af, at vi får gjort en ekstraordinær indsats for narkomaner og andre misbrugere, og her tror jeg, at vi bl.a. skal drøfte det
, når vi skal fordele midlerne fra satspuljen.
Vi ønsker også psykologhjælp til incestofre, der søger psykologhjælp senere end 6 måneder efter incesten.
Så der er på dette område en række enkelte spørgsmål, som jeg tror naturligt vil blive behandlet primært under forhandlingerne om udmøntningen af satspuljen. Vi vil gerne honorere regeringen for, at regeringen kom med forslag til en reklameafgift.
Vi erkender, at det er svært at udmønte i praksis, men vi synes, at i en situation, hvor vi må have betalt af på vores store gæld, er det et rigtigt initiativ. Lampen er begyndt at lyse; jeg kan kun nævne stikord her til sidst. Vi vil gerne fremføre et ønske om, at vi får en mere differentieret grøn ejerafgift.
Det tror vi er et rigtigt miljøpolitisk initiativ.
Besparelser på det område
vil vi gerne have analyseret nærmere.
Vi kan ikke se, at der er
nogen som helst fornuft i, at Danmarks Radio med de udgifter, det medfører, skal flytte til Ørestaden, ligesom vi heller ikke kan se, at vi skal investere i Turbinehallerne.
Her er et område, hvor regeringen efter vores opfattelse burde stå for en mere sparsommelig linje og også anlægge en mere regionalpolitisk betragtning, når det gælder udmøntninger på kulturområdet. Vi deltager gerne i forhandlinger om årets finanslov, men vi har også en række ønsker, og der er ting, som må være anderledes í forhold til det, regeringen har lagt frem.