Jann Sjursen (KRF), 2001-06-01:
Det vil vi, fordi Nicetraktaten for os at se er en helt klar politisk forudsætning for at få sat udvidelsen på skinner.
Vi stemmer ja, på trods af at der helt klart i Nicetraktaten er ting, som vi ikke er så voldsomt begejstrede for.
Lad mig bare her nævne ændringen af artikel 7 vedrørende demokratikontrollen.
Vi er heller ikke så begejstrede for den beslutning, der blev truffet i Nice vedrørende Kommissionens sammensætning, de drøftelser, der skal finde sted, når man er oppe over de 27 kommissærer og skal til at lave et princip omkring ligelig rotation.
Men til gengæld er vi voldsomt begejstrede for, at det trods alt lykkedes med et politisk kompromis i Nice, der gør, at de central- og østeuropæiske lande kan imødese at blive optaget i fællesskabet, kan imødese at blive en del af det fællesskab, de så voldsomt gerne vil være med i som ligeværdige partnere.
Det er det helt afgørende for Kristeligt Folkeparti, når vi skal summe op og afgøre vores stilling også i dag.
Flere ordførere har her i debatten givet udtryk for, at flertallet og flertallets politikere ikke vil en debat med befolkningen.
Det mener jeg simpelt hen ikke passer.
Vi deltager alle sammen i mange møder af forskellig karakter, hvor spørgsmålet om EU også bliver draget frem, fordi det faktisk optager en hel del af befolkningen.
Så vi tager debatten, og vi orker debatten, og vi føler os forpligtet på den.
Så er der spørgsmål om selve folkeafstemningen, som også blev fremdraget her ved tredjebehandlingen, som det også blev det ved andenbehandlingen.
Jeg vil godt sige, at vi fra Kristeligt Folkepartis side helt klart har haft den opfattelse, at Nicetraktaten skulle sendes til folkeafstemning, på trods af at der ikke efter vores opfattelse er tale om suverænitetsafgivelse i grundlovens forstand, sådan at en folkeafstemning af den grund var nødvendig.
Men vi mener, at en folkeafstemning havde været klog at tage af politiske grunde og af den grund, at vi ønsker at bygge bro til befolkningen igen oven på nej-afstemningen i forbindelse med euroafstemningen sidste år i september måned.
Det har et flertal her i Folketinget ikke villet.
Det må vi tage til efterretning.
Det skal ikke forhindre, at Danmark ratificerer Nicetraktaten.
Det stiller ikke desto mindre så meget desto større krav også til den videre debat med befolkningen ikke bare om Nicetraktaten, men om de udfordringer, som EU og dermed også Danmark står over for i de kommende år i forbindelse med de drøftelser, som følger efter Nice.
Jeg tænker her på hele oplægget til den nye regeringskonference, som skal finde sted i 2004, og som jo også er en af de, skal vi kalde det følgebeslutninger af den reviderede Nicetraktat, og de beslutninger, der er blevet truffet på topmødet, der førte til det.
Vi mener, at Danmark bør gå med ikke bare i forhold til at sige ja til Nicetraktaten, men at Danmark også bør sikre en hurtig ratifikation, som det sker nu ved tredjebehandlingen i dag, for dermed at give de central- og østeuropæiske lande, de nye demokratier i Øst, et håndslag på, at vi er forpligtede på udvidelsesprocessen, og vi vil gøre, hvad der står i vores magt for at sikre, at de nye lande kommer med så hurtigt som overhovedet muligt. Derfor ser vi frem til afstemningen her om lidt.
Derfor ser vi også frem til det, der skal ske under det danske formandskab i andet halvår af 2002, hvor intentionerne bag ikke bare Nicetraktaten, men også de topmødebeslutninger, der blev truffet i Nice om udvidelsen, for alvor skal effektueres.