Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-05-25:
Jeg vil bare til sidst spørge ministeren, hvad regeringen så gør for at støtte eller samarbejde med de danske faglige organisationer, som laver projekter i nogle af de sydøstasiatiske lande.
Er der et fast samarbejde?
Er der støtte til disse projekter, som bliver lavet af de faglige organisationer nu her i forlængelse af, at man skar den faste støtte til Fagbevægelsens Ulandssekretariat?
Og hvad gør man i det hele taget for at hjælpe med til, at de danske faglige organisationer kan være aktive i understøttelsen af det arbejde, der foregår i de sydøstasiatiske lande?
Det afgørende for mig er, at vi sætter ind og er med til at forbedre vilkårene i den her situation for arbejdstagerne.
Men hvem der varetager det, er ikke det afgørende for mig, men det forstår jeg det er for spørgeren.
Her er det altså afgørende at sikre, at den danske fagbevægelse får foden indenfor.
Det er ikke det afgørende for mig.
Det afgørende er at sikre, at vi bidrager til at bedre arbejdsforholdene for arbejdstagerne, og at vi også er med til at sikre et bedre arbejdsmiljø i de pågældende lande.
Jeg har netop i min første besvarelse redegjort for, hvordan vi fra regeringens side gør lige præcis dette.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Tak for svaret.
Jeg anerkender, at der bliver gjort noget, men jeg må alligevel opfølgende spørge ministeren om, hvad man rent faktisk gør for at forsøge at kontrollere, at de initiativer, der bliver taget, virker.
For hvis man ser på, hvordan udviklingen er i nogle af de lande i hvert fald, som ministeren nævnte, lande som Malaysia og Thailand for slet ikke at snakke om Kina, så sker der rent faktisk ikke forbedringer på det område sammenhængende med den større og større produktion, der sker i de såkaldte eksportproduktionszoner, altså frihandelszoner, som er fritaget for krav om faglig organisering.
Det er faktisk forbudt i disse frihandelszoner.
Derfor vil jeg godt høre om, hvad man konkret gør for at kontrollere, at de initiativer, der bliver taget, også virker.
Men for så vidt angår de øvrige lande, som jeg nævnte i min oprindelige besvarelse, indgår selvfølgelig kontrolmekanismer i lighed med kontrolmekanismerne i øvrigt i vores udviklingsbistand.
Så på den måde er der i lighed med vores øvrige udviklingsbistand selvfølgelig kontrolmekanismer, der følger op på de initiativer, som tages.
Vi er jo vidner til en forholdsvis omfattende udflytning af produktion fra danske virksomheder, ikke mindst til de sydøstasiatiske lande.
Samtidig er det en slet skjult hemmelighed, at arbejdsmiljø og faglige rettigheder for de ansatte på virksomheder i disse lande er meget ringe for at sige det mildt.
For at undgå, at dårligt arbejdsmiljø og manglende faglige rettigheder bliver et incitament for danske virksomheders udflytning, må det være en betingelse, at vi understøtter de faglige rettigheder og understøtter forbedring af arbejdsmiljøet over for de danske virksomheder, og at regeringen også aktivt medvirker i det.
Derfor vil jeg gerne spørge udviklingsministeren om, hvad regeringen faktisk foretager sig for at understøtte det arbejde, der bliver gjort for forbedringer på de her områder.
Regeringen er naturligvis positivt indstillet over for nationale forbedringer af faglige rettigheder samt over for bedre arbejdsforhold og -miljø.
Det er forbedringer, der ofte er til gavn for den fattigste del af befolkningerne.
Fra dansk side arbejder vi aktivt for at støtte op omkring så vel det internationale arbejde som de enkelte landes indsatser for at forbedre lige præcis disse forhold.
I internationalt regi arbejder Danmark i relation til arbejdsforhold sammen med de øvrige EU-medlemslande inden for rammerne af WTO og ILO.
EU har således netop i marts 2005 vedtaget et sæt rådskonklusioner om at fremme samarbejdet mellem WTO og ILO og dermed sikre en bedre sammenhæng mellem handel og arbejdstagerrettigheder.
Desuden ydes der fra dansk side et årligt ekstraordinært bidrag på 20 mio. kr. til ILO, hvis overordnede mål er at fremme anstændige arbejdsforhold.
Samarbejdet er fokuseret på bekæmpelse af børnearbejde og beskæftigelse af oprindelige folk samt i begrænset omfang metodeudvikling omkring indarbejdelse af beskæftigelseshensyn i nationale fattigdomsstrategier.
Der gennemføres således projekter i Vietnam, Indonesien, Malaysia, Thailand og Cambodja.
Den mest omfattende indsats foregår i samarbejde med Vietnam, der er et af de danske programsamarbejdslande.
Her indgår støtten til forbedringer af arbejdsforhold og miljø som en integreret del af tre sektorprogrammer, dvs. erhvervs-, fiskeri- og privatsektorprogrammet samt også under miljøbistanden.
Eksempelvis indgår der i erhvervssektorprogrammet støtte til det vietnamesiske arbejdstilsyn og arbejdsmarkedets parters egen rolle i forbedringen af arbejdsmiljøet.
Fra dansk side arbejdes der således i en række lande for at styrke både regeringernes, arbejdsgivernes og arbejdstagernes mulighed for at forbedre arbejdsforholdene i de enkelte lande.
»Hvad kan ministeren oplyse om regeringens holdning til forbedringer af faglige rettigheder og de ansattes arbejdsforhold/arbejdsmiljø i de lande i Sydøstasien, hvor en række danske virksomheder har etableret sig i de senere år, og hvilke konkrete initiativer har regeringen taget for at understøtte forbedringer på de nævnte områder?«