runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 1999-05-11:
Jamen det er jo slet ikke det, sagen drejer sig om.
Sagen drejer sig om, hvorvidt vi vil være med til at træffe beslutninger, som fører til militære operationer.
Vi kan her i Folketinget være med til at beslutte, om vi vil deltage i en militær operation, som er EU-ledet, eller ej.
Det hedder i kommunikeet »EU-ledede operationer«, ikke sandt.
Og det vil sige, at så sidder EU og træffer beslutning om, hvorvidt man ønsker at lede en operation.
Det er da første fase.
Det er da logik for dværghøns.
Den beslutning
kan vi ikke være med til at træffe, for det er en militær disposition.
Derefter er det rigtigt, at så henvender man sig til NATO og siger, nu vil vi bruge case by case, tilfælde for tilfælde, selvfølgelig.
Vi siger jo ikke, at fordi vi går ind i Kosovo, så vil vi også gå ind i Tjetjenien.
Derfor er det selvfølgelig case by case.
Det er da en selvfølge.
Og det vil sige, at vi fraskriver os muligheden for først at træffe beslutningen om, hvorvidt vi overhovedet ønsker en EU-ledet operation her.
Og den er militær; det står der.
Vi kan derefter, når det er besluttet i EU, og når NATO har besluttet at stille materiellet til rådighed, her i Folketinget beslutte at sætte militæret ind.
Vi fraskriver os at træffe beslutningen, om vi ønsker en EU-ledet operation eller ej.
Når de andre så har truffet den, kan vi træffe beslutning, om vi vil være med eller ej.
Det er pointen.
Og det er selvfølgelig fra sag til sag, naturligvis.
Jann Sjursen (KRF), 1999-05-11:
Altså jeg må stille hr. Thulesen Dahl et nyt spørgsmål: Er hr. Thulesen Dahl ikke enig med mig i, at det er Folketinget og Folketinget alene, der træffer beslutning om, at Danmark eventuelt skal yde et bidrag til indsættelse af nogle landtropper, hvor det så måtte være?
Er det ikke Folketinget alene, der gør det? Og så igen: Støtter Dansk Folkeparti så i virkeligheden ikke - og det vil jeg så godt have bekræftet - topmødeerklæringen, og støtter Dansk Folkeparti ikke NATO's nye strategiske koncept?
Jeg synes, det somme tider godt kan være lidt svært at få helt sammenhæng i det, som kommer til udtryk fra Dansk Folkepartis side, også om forholdet mellem EU og NATO.
Og jeg sidder såmænd og filosoferer over det dernede på bænken og når frem til, at jeg egentlig har behov for at høre, om hr. Thulesen Dahl og Dansk Folkeparti støtter topmødeerklæringen fra NATO, støtter NATO's nye strategiske koncept med alt, hvad det indebærer, eller om Dansk Folkeparti ikke gør det.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-11:
Hr. Jann Sjursen spørger, om vi støtter det, der er vedtaget på NATO-topmødet med alt, hvad det indebærer.
Det kan jeg ikke svare bekræftende til, det er klart, for »med alt, hvad det indebærer«, er så også, hvis Danmark eksempelvis bliver bedt om i givet fald at sætte landtropper ind i Kosovo mod Serbien. Og der har vi krystalklart sagt, at vi forbeholder os ret til i de enkelte situationer, hvor NATO på baggrund af NATO's overordnede strategi ønsker en indgriben, at tage stilling fra sag til sag.
Og sådan er det selvfølgelig også i forhold til det, hr. Jann Sjursen stiller spørgsmål om nu.
Det, der er det helt afgørende for mig at slå fast over for hr. Sjursen, er selvfølgelig, at det er vigtigt at holde fast i - og det er så også noget af det, hr. Sjursen er inde på - at det er Folketinget, der selvfølgelig skal bestemme, om danske tropper skal indsættes i en given konflikt.
Det er det, det her handler om, og dermed jo også Danmarks stilling i NATO, det er klart.
Men når det handler om noget af det, som NATO arbejder på, altså at man skal opfordre EU-landene til at have sin egen forsvarsidentitet, som det jo også er formuleret, så er det klart, at vi ikke støtter opbygningen af en sådan, og det er også det, jeg har givet udtryk for her i dag. Derfor ser vi altså på tingene med nuance; men det er klart, vil jeg gerne understrege, at jeg gerne vil medgive hr. Sjursen, at det selvfølgelig er således, og sådan bør det også være, at det er Folketinget, der træffer beslutning om, om danske soldater skal indsættes i en given konflikt.
Jann Sjursen (KRF), 1999-05-11:
Når jeg stillede spørgsmålet før, så var det, fordi hr. Thulesen Dahl i det første svar til mig ligesom antydede, at problemet ved topmødeerklæringen, problemet ved NATO's nye strategiske koncept, var, at vi rent faktisk kunne blive pålagt at indsætte landtropper, og det kan vi altså så ikke.
Så må jeg altså forstå det sådan, at på trods af, at hr. Thulesen Dahl i dag fremsætter et forslag til vedtagelse, som utvetydigt må tolkes som en opbakning til NATO, så bakker Dansk Folkeparti rent faktisk ikke op om NATO og topmødets konklusioner og ej heller det nye strategiske koncept, og det er jeg da i og for sig glad nok for at have konstateret, men så må jeg også konstatere, at jeg ikke synes, der er sammenhæng i Dansk Folkepartis politik på det her område.
Per Stig Møller (KF), 1999-05-11:
Først til hr. Jørgen Estrup.
Nu er hr. Jørgen Estrup jo i den dejlige situation, at han har en udenrigsminister, som er partifælle, og dér kan han jo nok komme i en studiekreds.
Det fremgår meget tydeligt af NATO-papiret fra 23.-25. april, at EU nu kan udbede sig materiel fra NATO til f.eks. at gennemføre aktioner, hvor ikke alle NATO-lande er med, eksempelvis Canada og USA.
Det har vi drøftet tidligere.
Og det vil sige, at EU som region skal kunne varetage flere ting i vores region.
Der er vi så ude af stand til at træffe den militære beslutning, for det må vi ikke på grund af forbeholdet, men vi er i stand til, hvis vi selv vil her i Folketinget, at sende soldater afsted, efter at de andre har truffet beslutningen.
Det har været lidt absurd, at vi har været med til at udføre opgaven, men vi må ikke være med til at bestemme, om den skal udføres.
Og det er ikke nogen særlig klog situation at sætte et lille land i, når man netop som lille magt nu pludselig får tilbudt en medindflydelse, som man aldrig som småstat har haft tidligere i Europas historie.
Til hr. Albrechtsen, som sagde nogle venlige ting om den fornuft, der plejer at være i mine taler - det er jeg da glad for, tak for det - så ville jeg også være glad, hvis hr. Albrechtsen sådan rigtig havde hørt efter, men jeg kan have talt for hurtigt.
Det afsnit i min tale drejede sig om, at før i tiden ville ingen europæiske lande, ingen europæiske stormagter, enkeltvis have haft råd til at rykke ind i et krigsplaget område og deltage i genopbygningen.
Det var faktisk i forlængelse af det, jeg sagde om Bosnien, at jeg talte om, at kun EU kunne klare opgaven.
Det er økonomisk genopbygning, det er hjælpepakkerne, det er handelsaftalerne, det er associeringsaftalerne.
Lad os forestile os en situation uden EU.
Der er jo ikke én eneste stormagt i Europa, der kunne have løst den økonomiske opgave, og den løser FN faktisk heller ikke, for FN kommer ikke ind med den slags aftaler, som EU kan gøre, som genopbygger et land økonomisk og giver det mulighed for økonomisk levedygtighed.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-11:
Hele hr. Estrups indlæg bygger på én grundlæggende antagelse, nemlig antagelsen om, at denne erklæring fra NATO-topmødet i Washington indebærer, at Danmark i virkeligheden har vetoret i forhold til beslutninger om EU-ledede aktioner, fordi disse skal godkendes i NATO-rådet.
Men der vil jeg godt spørge hr. Estrup, hvor han har denne ejendommelige fortolkning af NATO-topmødeerklæringen fra, om det er udenrigsministeren, der har bibragt ham den opfattelse, for det, der står i erklæringen, er jo, at vi anerkender den Europæiske Unions hensigt om at have en kapacitet for autonomous action - autonom aktion.
Autonom betyder jo selvstændig, at det er en selvstændig EU-beslutning, hvor NATO ikke er involveret.
Jørgen Estrup (RV), 1999-05-11:
Hr. Per Stig Møller svingede sig jo op til patetiske højder i beskrivelsen af den indflydelse, som Danmark nu fraskrev sig, fordi vi altså har et forbehold på forsvarsområdet.
Jeg vil da egentlig bede hr. Per Stig Møller forklare, hvad det er for en indflydelse på krig og fred i Europa, sådan tror jeg ordene faldt, som ikke fremover vil være afhængig af, hvad der sker i NATO-kredsen.
Hvad er det, som NATO nu ikke længere tager stilling til? Det synes jeg da ville være interessant.
Jeg skal ikke blande mig i fru Charlotte Antonsens og Venstres holdning til de danske forbehold.
Det er jo velkendt, at vi ikke har den samme indstilling til, hvordan man skal forholde sig til resultatet af den folkeafstemning, der var.
Men jeg lagde mærke til, at fru Charlotte Antonsen brugte vendingen, at vi i Europa kan sætte magt bag ved ordene, og jeg synes, det var en besynderlig udtalelse.
De 15 lande, som er med i det europæiske EU-samarbejde, er altså nu blevet til Europa.
Er det sådan, det skal forstås?
For så synes jeg faktisk, det er dels en ganske ubeskeden udtalelse, dels en voldsom nedvurdering af den opgave, det faktisk er at skabe et sikkerhedspolitisk europæisk samarbejde.
Den opgave, vi har påtaget os, er langt bredere.
Villy Søvndal (SF), 1999-05-11:
Hr. Jørgen Estrup understregede i sin tale behovet for et udelt europæisk kontinent på linje med slutkommunikeet i NATO-erklæringen.
Den vision tror jeg vi er meget enige om.
Det, jeg så synes er det afgørende spørgsmål,
er: Var det sådan, at NATO-kommunikeet bidrog til at nærme sig den vision om det udelte europæiske kontinent, eller var det med til at skabe problemer i forhold til den?
Udgangspunktet er selvfølgelig det stigende modsætningsforhold mellem de europæiske lande og Rusland, ikke kun knyttet til de forskellige vurderinger i den konkrete konflikt i Kosovo, men der har været meget stærke russiske reaktioner lige præcis på NATO-kommunikeet på to punkter: Det ene er spørgsmålet om indsatsen i det, der hedder det euroatlantiske område, der tolkes som en alliance, der vil gå længere ud, end den ville før.
Deler hr. Estrup ikke den opfattelse, at det opfattes som et foruroligende tegn i Rusland?
Og det andet er forholdet til FN, altså det, at man for første gang tilkendegiver, at det kan lade sig gøre uden FN-mandat.
Det opfattes heller ikke som et tillidsskabende skridt i Rusland, men tværtimod som en skærpelse af modsætningsforholdet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-11:
Så må jeg spørge fru Charlotte Antonsen: Jamen hvad er så ideen i overhovedet at lave det her?
Er der noget som helst i den nuværende konstruktion, der forhindrer de europæiske lande i at bære et større ansvar, sætte flere ressourcer ind i en NATO-ledet aktion?
Sandheden er, at det, man nu vil med den nye konstruktion, som er anderledes end de nuværende muligheder, er jo at kunne lave den EU-kontrollerede aktion, den EU-dirigerede militæraktion.
Det er hele forskellen.
Hvis fru Charlotte Antonsen og Venstre så ville foreslå, at Danmark og andre europæiske lande løftede et større ansvar og havde mere materiel i diverse konflikter osv., så er der intet til hinder for, at det foregår under en NATO-ledet aktion i stedet for en EU-ledet aktion, som det nye lægger op til.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-11:
Jeg vil godt spørge fru Charlotte Antonsen, hvordan det her ejendommelige forslag til vedtagelse, som fru Charlotte Antonsen har været med til at lave, er kommet til at se ud, som det nu gør, for fru Charlotte Antonsen siger, at Venstre faktisk støtter forslaget om en militær union i EU.
Det lægger man ikke skjul på; man støtter faktisk Prodis og Scharpings planer.
I modsætning til Socialdemokratiet vil man godt melde ud, hvad man rent faktisk har af holdning til det spørgsmål, som jo er det helt afgørende spørgsmål.
Man siger også, at man ikke vil være med til fiflerier, men man vil have, at den danske undtagelse skal ophæves på regulær vis ved en folkeafstemning.
O.k., men så vil jeg spørge fru Charlotte Antonsen, hvordan det så kan være, at man har været med til at foreslå en vedtagelse, som godkender fifleriet - ud over at man stiller krav om, at Tyrkiet absolut skal være med i EU-ledede militæraktioner.
Det er jo konsekvensen af vedtagelsen.
Det er stort set det eneste konkrete indhold, den har, et meget ejendommeligt indhold.
Jeg forstår ikke denne omsorg for det tyrkiske militærregime, der undertrykker menneskerettighederne på det groveste.
Det er sært, at man formulerer et forslag til vedtagelse på den måde, men jeg vil fortsat vælge at fortolke det som en fejl, indtil det modsatte kommer frem under debatten.
Det er i hvert fald mærkeligt.
Men jeg vil godt spørge fru Charlotte Antonsen: Den her vedtagelse indebærer jo en godkendelse af fifleriet. Det kan der vel ikke være tvivl om.
Hvordan kan den så være opstået med Venstres medvirken?
Charlotte Antonsen (V), 1999-05-11:
Der er intet fifleri i det forslag til vedtagelse, og det er derfor, Venstre støtter det.
Men hr. Keld Albrechtsen blander tingene sammen, eller også ser han spøgelser ved højlys dag. Til hr. Thulesen Dahl, der spørger, hvorfor vi så ikke bare kan fortsætte, som vi altid har gjort: Amerikanerne ønsker naturligvis, at vi i samarbejdet tager os af verdensomspændende konflikter, men der er i stigende grad også i USA tvivl om, hvorvidt man behøver at blive ved med at betale broderparten af Europas forsvar, og derfor har der været behov for en ændring.
Der har også været behov for en ændring af NATO som følge af den kolde krigs ophør og de nye typer af konflikter, der er kommet.
Der er i øvrigt også et behov for, at vi i Europa kan sætte magt bag ved ordene, at vi ikke er afhængige af en amerikansk præsidents måske hjemlige problemer med Kongres eller miss Lewinsky, eller hvad ved jeg.
Der er behov for, at vi kan tage den del af vores samarbejde alvorligt, og det kan vi med den nye beslutning, der er truffet i NATO, og det, der tegner til at blive besluttet i Køln.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-11:
Ud over det, som hr. Keld Albrechtsen har citeret, står der altså også: Danmark vil ikke hindre, at der udvikles et snævrere samarbejde mellem medlemsstaterne på dette område.
Det er en del af det danske forbehold.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-11:
Jeg synes, det var et meget interessant svar, fru Charlotte Antonsen gav: Det er vigtigt, at EU kan sætte magt bag ordene og ikke være afhængig af en amerikansk præsident, og det kan vi med det nye og det, der bliver vedtaget i Køln.
Det var
det, fru Charlotte Antonsen sagde.
Og her har vi lige hørt udenrigsministeren i en tale understrege, at EU kun kan sætte aktioner i gang, hvis hele NATO indvilger, og hvis også den amerikanske præsident dermed indvilger i, at EU tager nogle af NATO's aktiver i brug.
Altså nu må vi have afklaret, hvad det her går ud på,
det, fru Charlotte Antonsen nu svarede heroppefra for et øjeblik siden, bekræfter Dansk Folkepartis bange anelser om, at det her går langt videre end det, man har villet være ved, og at det her i virkeligheden handler om, at EU militaristisk skal kunne handle, selv om USA ikke ønsker at være med i en aktion, og selv om de i det store og hele endda måske vil modarbejde en given aktion.
Så er vi lige præcis derhenne, hvor det bliver farligt, nemlig at vi opbygger konflikter over Atlanten, og det er altså ikke i dansk interesse.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-11:
Her er vi altså tæt på det vitterlige vås.
Ingen andre ville være dårligere skikket til det end EU, vil jeg dog sige. Som sagerne står, må alle kræfter da arbejde for, at OSCE og FN kommer ind, også af politiske grunde, for overhovedet om muligt at gøre en løsning i Kosovokonflikten bæredygtig.
Men at få EU ind på banen kan da kun være en garanti for, at så bliver det, der er forkludret i forvejen, jo da fuldstændig umuligt nogen sinde at få rettet op igen.
Jeg kan kun se det som et påskud til, at nu skal EU
altså ind på den militære arena.
Nu skal der findes et påskud
til, at militærets styrker kan sendes ud under EU-flag.
Det må være det, der ligger i tankegangen.
Det er et gustent overlæg, vil jeg sige.
Jeg håber, det var en fortalelse fra hr. Per Stig
Møllers side
Noget vrøvl var det i hvert fald.
Jeg må sige, at efter fru Charlotte Antonsens sidste besvarelse bliver jo den vedtagelse, hun har været med til at foreslå, endnu mere ejendommelig, for nu får vi så at vide, at Danmark altså godt kan støtte disse militære unionsplaner, som vi ganske vist ikke kan få at vide om Socialdemokratiet støtter eller ej.
Men det ligger altså i forslaget til vedtagelse, kan man forstå.
Men der ligger også, at på grund af den danske undtagelse kan Danmark ikke være med.
Jeg indrømmer, at sådan læser jeg også den danske undtagelse.
Den kan ikke læses anderledes.
Der står, at Danmark ikke deltager i gennemførelsen af beslutninger om militære aktioner i EU.
Så det er glasklar tekst, og jeg er glad for, at fru Charlotte Antonsen læser undtagelsen på samme måde.
Men så forstår jeg ikke - men det kan være, fru Charlotte Antonsen kan oplyse mig om det - at statsministeren i onsdags kan meddele, at Danmark alligevel kan være med på trods af undtagelsen.
Og det er jo faktisk også, hvad udenrigsministeren fortæller os i dag.
Kunne man ikke bede om, at partierne bag dette forslag gør sig klart og meddeler Folketinget og offentligheden, hvad det egentlig er, som er indholdet i det her forslag?
Jørgen Estrup (RV), 1999-05-11:
Jeg synes ikke, fru Charlotte Antonsen skal snakke udenom.
Det her var jo ikke et spørgsmål om, hvad forespørgslen gik ud på, men hvad fru Charlotte Antonsen selv sagde, og det blev ordret sagt, at vi i Europa kan sætte magt bag ved ordene.
EU er altså ikke identisk med Europa, og jeg synes blot gerne, jeg vil have konstateret, at fru Charlotte Antonsen også har den lille smule beskedenhed - og realisme, ikke mindst - der gør, at vi i fællesskab kan have forståelse for, at det er en helt anden opgave end at skabe en forsvarsdimension internt i EU.
Villy Søvndal (SF), 1999-05-11:
Hensigten med en politisk debat af den her art er vel bl.a. at skabe klarhed.
Jeg må tilslutte mig dem, der har sagt, at det altså ikke er lysende klarhed, der udstråler af den vedtagelse, der ligger.
Den dækker lige fra udenrigsministeren, der jo i dansk politik har den beroligende rolle, når der sker nye store udviklinger, og som under talen sagde, at det er småopgaver, det er noget med minerydning, det er noget med krisestyringsoperationer.
Det er det, vi tager stilling til, siger udenrigsministeren med den rolle at berolige en offentlighed, der måske ikke helt har forstået, hvor hurtigt tingene bevæger sig p.t.
Over for det står fru Charlotte Antonsen, som jeg egentlig synes skal roses for at sige det meget klart.
Det her drejer sig nemlig om krig - sagde fru Charlotte Antonsen lige før - hvor danske soldater kan komme til at deltage.
Det drejer sig om at anvende magt.
Jeg synes, at fru Charlotte Antonsen fortjener ros for at sige det så tydeligt, og jeg vil godt spørge, om den beskrivelse opfattes som korrekt af udenrigsministeren, og hvordan udenrigsministeren med sin beroligende facon vil være i stand til at berolige en undrende offentlighed.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-11:
Jeg vil godt gentage mit spørgsmål til fru Charlotte Antonsen: Betyder vedtagelsen, som partierne Venstre og Socialdemokratiet står bag, at den danske undtagelse skal respekteres, at Danmark ikke kan deltage, således som det fremgår af den danske undtagelse?
Eller betyder den en godkendelse af det, som statsministeren og udenrigsministeren går og siger, nemlig at hvis EU tilkalder styrker, så kan Danmark ikke deltage i selve beslutningen i EU, men Danmark kan godt deltage i gennemførelsen af et EU-projekt, som er besluttet?
Det er ubegribeligt, at ministrene kan mene det sådan, for det strider jo glasklart mod undtagelsen, og det har fru Charlotte Antonsen også sagt meget klart og helt præcist korrekt.
Charlotte Antonsen (V), 1999-05-11:
Først til hr. Keld Albrechtsen, som jeg havde glemt før: Danmark kan i NATO-regi deltage i enhver krig, men ikke i EU-regi.
Det er det, der står i vedtagelsen; det vil sige, det er faktisk ikke nævnt i vedtagelsen, men det er det, der er realiteten i dag.
Hr. Estrups kritik fatter jeg ikke et klap af.
Jeg synes, at udenrigsministeren skal komme op og forklare hr. Estrup, hvorfor udenrigsministeren i starten af sin tale sagde: I sidste ende drejer debatten sig om, hvorledes europæerne ved hjælp af NATO-aktiver kan gennemføre de udenrigspolitiske og sikkerhedspolitiske beslutninger.
Det er udenrigsministerens egne ord.
Jeg synes, at hr. Estrup skaber kunstige konflikter, men vi kan da få en lang og interessant debat på den baggrund.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-11:
Jeg sidder sikkert som andre ordførere og glæder mig til, at udenrigsministeren markerer for at besvare de spørgsmål, som fru Charlotte Antonsen har rejst i sit ordførerindlæg, og giver sin egen vurdering af situationen.
Det, jeg vil spørge fru Charlotte Antonsen om, er, om fru Charlotte Antonsen kan forklare sammenhængen mellem, at udenrigsministeren på den ene side understreger, at NATO skal give accept af en EU-ledet militæraktion - det er jo alle
NATO-landene, der skal være enige, hvis NATO skal gå i krig, og dermed er det altså også alle landene, der skal være enige, hvis en EU-aktion kan iværksættes; det er det, udenrigsministeren forklarer os - og så det, fru Charlotte Antonsen sagde for et øjeblik siden: at det er vigtigt, at EU kan sætte magt bag ordene, at det er vigtigt, at EU ikke er afhængig af en amerikansk præsident, og det kan vi med den nye NATO-beslutning og med det, der bliver besluttet i Köln
Nu må vi altså have klarhed over det her.
Jeg er ikke i tvivl om, hvad fru Charlotte Antonsen ønsker, men jeg er meget i tvivl om, hvad der er på vej til at blive konsekvensen af det, man arbejder med.
Charlotte Antonsen (V), 1999-05-11:
På Internettet kan man få NATO-kommunikeet, som blev vedtaget i Washington, og jeg har forstået, at regeringen har støttet det.
Og der står - det er en af de nye ting, der er vedtaget - at man på forhånd aftaler EU's mulighed for at udnytte bestemte af NATO's aktiver.
Det står direkte i kommunikeet.
Det er jeg enig i er en god idé, og jeg har hørt, at ministeren og den danske regering har støttet NATO-kommunikeet, så jeg forstår ikke, hvorfor hr. Thulesen Dahl bliver ved med at rende herop og stille det spørgsmål.
Nu må jeg bede hr. Estrup om at læse forespørgslens tekst.
Det, forespørgslen i dag drejer sig om, er altså de forsvarspolitiske beslutninger på topmødet i Køln i juni.
Så kan hr. Estrup godt stå og tale om gud og hvermand.
Det har jeg ikke tænkt mig at gøre i dag.
Jeg taler om EU's forsvarspolitiske samarbejde, og bl.a. efter Amsterdamtraktaten betyder det, at Petersberg-opgaverne er skrevet ind.
Det indebærer også krisestyring.
Det indebærer altså også konflikter og krig, hvor vi kan komme til at deltage - eller hvor de europæiske lande kan komme til at deltage; Danmark kan ikke, så længe vi har forbeholdet.