Aage Frandsen (SF), 2003-01-16:
Det var den ene begrundelse.
Den næste begrundelse var den, som statsministeren kom med i nytårstalen for godt 1 år siden, hvor statsministeren bl.a. sagde: »Vi behøver ikke eksperter og smagsdommere til at bestemme på vore vegne.
I de senere år er der ved knopskydning skudt et sandt vildnis af statslige råd og nævn
og institutioner op overalt.
Mange af dem har udviklet sig til statsautoriserede smagsdommere, som fastslår, hvad der er godt og rigtigt på forskellige områder.«
Den tredje begrundelse, vi har hørt, var den, som statsministeren gav udtryk for den 27. november 2001: »Vi som borgerlige politikere kunne konstatere en påfaldende tendens til, at udsagn fra eksperter i råd, nævn og institutioner var udtryk for 68-tænkning og systematisk var kritiske over for os.«
»Det er da ikke en hemmelighed, at denne gruppe af eksperter altid støttede venstrefløjen og altid var i opposition til os, og det var mærkværdigt at opleve.«
I parentes vil jeg lige sige: Som en del af venstrefløjen oplevede jeg nu ikke det samme, at de støttede os, men sådan er der så meget.
Så har jeg også hørt en yderligere begrundelse på det seneste.
Det er, at de var overflødige.
Så der er sådan set en række begrundelser, og jeg synes, det ville være interessant at få regeringens samlede billede af, hvad begrundelsen er for disse råds henholdsvis nedlæggelse og oprettelse.
Besvarelse
Jeg vil godt som ordfører for forespørgerne takke for debatten og også takke for, at det nu tyder på, at alle i Folketinget kan stemme for det forslag til vedtagelse, som vi har fremsat, og som så indebærer som det fremadrettede, at man får et udvalgsarbejde, hvortil, som det jo så er fremhævet, der skal nedsættes et udvalg, som fortrinsvis skal bestå af uafhængige sagkyndige.
Jeg går også ud fra, som statsministeren sagde i sit svar til hr. Keld Albrechtsen, at regeringen, og det vil sige statsministeren, i det videre arbejde så formentlig indkalder de partier - og det vil sige alle partier - der nu stemmer for forslaget til vedtagelse.
I den forbindelse har jeg også hørt debatten sådan, at der sådan set ikke er noget, som udelukkes fra at kunne ligge i kommissoriet.
Dertil kan man sådan set også anføre, at det også er et spørgsmål om, hvorvidt det overhovedet gavner noget at have den slags ting.
Så det er en meget åben mulighed for et kommissorium.
Det vil også sige, at det, som har været berørt til sidst, nemlig forholdet mellem en særlig rådgiver og et parti, er et område, der skal være større klarhed omkring.
Jeg går også ud fra, at man i det videre arbejde, som det sig hør og bør, når man laver den slags på baggrund af debat i Folketinget og nedsættelse af et udvalg, så også ser på, hvem de kloge mennesker er, som kan give os råd.
Det betyder ikke, at man nødvendigvis retter sig efter det, men det er jo nok sådan, at de mennesker her ville give ganske kloge råd til os på samme måde som i tidligere betænkninger, både Nordskov Nielsen- og Bundgaard-Nielsen-betænkningerne, sådan at det er noget, som indgår som en slags regel- og retsgrundlag for både regering og for Folketinget. For os er det et ærinde, som vi har fulgt i flere år,
nemlig en sikring af, at embedsmandssystemet er så godt som overhovedet muligt, selvfølgelig ikke kun for regeringen, men også generelt for Folketinget og for offentligheden.
Derfor vil jeg godt som det sidste sige, at vi kan lave så mange regler, vi vil, vi kan prøve på at skrive dem ned, men der er ikke noget, som er mere afgørende end ministrenes moral, de særlige rådgiveres moral, embedsmændenes moral.
Det er også helt afgørende i den her forbindelse.
Når det drejer sig om forholdet til pressen, vil jeg sige, at det i høj grad er et spørgsmål om en kritisk presse, som ikke lader sig spise af, når en spindoktor leverer en historie, men hele tiden tænker på, at uanset at det er noget, man har fået serveret, og uanset at man måske har fået det alene, så har man en faglighed og en forpligtelse til det, man er uddannet som, nemlig at være journalist, som skal sørge for, at det, der måske ikke kommer ud af sig selv, kommer ud til folket, fordi folket har krav på det. Derfor kan vi godt lave nogle regler, men det vigtigste, der skal være grundlag for det her, er et samspil og i høj grad et spørgsmål om en kritisk presse, der netop også i de her tider, hvor der bygges systemer op i organisationer og partier og i ministerier, er klar over, at det filter og det skjold, der lægges ind, ikke forhindrer, at nyhederne kommer ud.
Med de ord vil jeg godt takke for en meget god debat.
Jeg er også glad for, at det er en vedtagelse, som sker på baggrund af alle her i Folketinget.