Frank Dahlgaard (KRF), 2001-10-25:
Det emne, vi har til debat i dag, hører til de tunge, og enhver ved, at Kristeligt Folkeparti lægger utrolig vægt på hjælpe de fattige lande i verden med at få fremgang og velstand og få mulighed for at opbygge samfund, som - skal vi sige - har en vis form for social sikring, som minder om vores, og som kan have demokrati, og demokrati kræver et vist minimum af velstand, af oplysthed, af evne til at kunne læse osv.
Det støtter vi.
Så kan vi godt lide det slogan, der hedder »Trade better than aid«, at handel - altså fri handel - er bedre end bare at give bistand.
Men vi skal give bistand, og Kristeligt Folkeparti er helt i front og støtter den store bistand, vi giver.
Men der er langt større perspektiver i at kunne få åbnet for en rigtig fri handel på lige vilkår i verden.
Det er det, som den konference, der starter i Qatar i næste måned, handler om.
Der er Kristeligt Folkeparti helt enig i den linje, der er lagt fra de andre partier i Folketinget, og det er vel hele vejen gennem Folketingssalen, nemlig at det skal være en udviklingsrunde med fokus på udviklingslandenes behov og ønsker.
Hvis ikke vi får gang i det, ja, så får vi en splittet verden, hvor de rige står på den ene side og de fattige på den anden side.
Nogle hævder, at det allerede er tilfældet i dag.
Det er klart, at der er problemer i det her, og hvad er fri og lige handel?
Skal vi bare købe varer fra de fattige lande, hvis de er produceret under fuldstændig umenneskelige vilkår af børn på 4-5 år, der arbejder 17 timer i døgnet osv.?
Nej, det skal vi ikke.
Hvis vi på den anden side forlanger og kræver og presser igennem, at der skal være de samme betingelser med hensyn til arbejdsmiljø og overholdelse af arbejdsmiljøregler og arbejdstider, sikkerhed på arbejdspladsen og den slags, som
vi har i Danmark og Tyskland og de vesteuropæiske udviklede lande, så har ulandene ikke en chance.
Den form for arbejdsmiljø og sikring af ordentlige sundhedsvilkår på alle arbejdspladser koster en masse penge, og dem har ulandene ikke, og så får de et problem.
Derfor gælder det altså om at finde en eller anden balance mellem bare at lave fri og rå handel og så fri handel på lige vilkår.
Det skal være noget, ulandene kan leve med, og som de har en chance for og en mulighed for at få udviklet.
Kristeligt Folkeparti ønsker, at det er EU, der er platformen i Danmarks bestræbelser på at komme igennem med disse her synspunkter, og vi er egentlig helt enige i det, som udenrigsministeren har lagt op til i sin indledende tale.
EU er den naturlige platform.
Dér kan man gøre indflydelsen gældende, det vejer tungere til.
Vi ønsker også, at landbrugspolitikken bliver inddraget, og vi ønsker også, at subsidierne, tilskuddene til landbrugsproduktionen, trappes ned.
Vi er jo i gang inden for EU, man kunne ønske, det skete i større omfang, for det er landbrugspolitik tilbage fra fortiden, formet dengang der var underskud på landbrugsvarer og fødevarer i EU, og hvor man derfor gav tilskud med høje priser.
Nu har vi overskudsproduktion og fortsætter med disse tilskud, selv om man sænker dem, men priserne på en lang række landbrugsvarer i EU er kunstigt høje.
Og når man eksporterer fra EU, får man eksporttilskud, og de store fødevareoverskud, der fra tid til anden dukker op i EU, skal så på en eller anden måde dumpes ud i den øvrige verden, og det er med til at slå bl.a. udviklingslandenes muligheder itu, når der pludselig drøner sådan et parti fødevarer ud til dumpingpris.
Kristeligt Folkeparti er et af de partier blandt næsten alle her i Folketinget, der står bag det forslag til vedtagelse, som er fremsat, og som vi selvfølgelig støtter, og som lægger hovedvægten på, at nu skal den forhandlingsrunde, der forhåbentlig bliver resultatet af mødet i Qatar, være en udviklingsrunde, som først og fremmest tilgodeser udviklingslandenes behov og ønsker.