runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ida Jørgensen (RV), 2005-01-14:
Det Radikale Venstre har stor respekt for faglige organisationer, for det arbejde, som de laver ude på arbejdspladserne, og for den indsigt, som de har i lokale forhold.
Vi mener, at de faglige organisationer gør det så godt, at det slet ikke er nødvendigt at sige, at der skal være regler om, at man er tvunget til at være medlem af dem.
Langt de fleste arbejdspladser klarer sig da også godt uden de her eksklusivbestemmelser.
For Det Radikale Venstre er det den enkeltes personlige frihed, der står på spil over for det, at man skal være medlem af en bestemt forening.
Vi har respekt, også for de aftaler, som faglige organisationer laver med arbejdsgiverne, men vi synes egentlig, det ville være meget rimeligt, hvis man kunne vælge, hvilken forening man ville være medlem af.
Hvorfor skal det kun være SiD?
Hvorfor skulle man ikke kunne være medlem af Danmarks Frie Fagforening og så lade den fagforening indgå på lige vilkår med SiD, når man forhandler med arbejdsgiverne?
Det er også blevet bragt op omkring de liberale erhverv, om ikke også man skulle sørge for, at f.eks. advokater ikke skulle have en pligt til at være medlem af Advokatsamfundet.
Det er Det Radikale Venstre fuldstændig enig i og også den del, der drejer sig om de aftaler, der er omkring sundhedsvæsenet.
Vi venter på regeringens redegørelse.
Vi er klar over, at både Advokatsamfundet og også lægernes organisationer udfører et stykke arbejde, men man må kunne dele tingene op, sådan at man så kunne give en pligt til at være medlem af de dele, der vedrører f.eks. disciplinærnævnene, men at det skulle være frivilligt, om man skulle være medlem af de andre dele.
Advokatsamfundet deler jo allerede sit kontingent op, sådan at de siger, at en del af kontingentet er tvungent, og en del af det skal man betragte som værende medlemskontingent til en faglig organisation, sådan at man på selvangivelsen betragter det som et ligningsmæssigt fradrag.
Så allerede Advokatsamfundet har været inde og tage stilling til, at man godt kan dele det her kontingent op.
Vi synes, det ville klæde Folketinget, hvis vi tog stilling til de her eksklusivaftaler, inden vi blev tvunget til at gøre det af Menneskerettighedskommissionen.
Der er jo altså to sager på vej, og i begge sager har Menneskerettighedsdomstolen valgt at sige, at de skal bruge det store kammer til at tage stilling til det her.
De vil sætte 17 dommere af til at kigge på det.
Og det kan de jo ikke gøre, hvis de mener, at det er en lille snotsag, der kommer, hvor der er en dansk fagforening, som fuldstændig har misforstået det, og at det her jo bare er en chikanesag, som man forsøger at føre for Menneskerettighedsdomstolen.
De har vurderet, at der er et problem i det her, som de vil tage stilling til.
Vi kan selvfølgelig ikke sige på forhånd, hvordan sagen falder ud.
Men vi kan sige, at der i hvert fald er så meget i sagen, at Menneskerettighedsdomstolen vælger at sige: Det her er noget, som vi vil sætte 17 dommere til at se på.
Samlet set er Det Radikale Venstre imod eksklusivaftaler.
Ole Sohn (SF), 2005-01-14:
Jeg troede, at Venstre gik ind for, at arbejdsgiveren har retten til at lede og fordele arbejdet.
Hvis en arbejdsgiver siger: På min arbejdsplads vil jeg have de og de ansættelsesforhold, herunder at man skal være medlem af en eller anden organisation, så er det noget, arbejdsgiveren bestemmer, indgår en aftale om. Så er det da fuldstændig urimeligt, hvis Folketinget skulle sige til den arbejdsgiver: Vi vil have lov at dirigere din virksomhed; vi vil have lov at sige til dig, hvordan din virksomhed skal fungere.
Jeg har brugt Metaleksemplet nogle gange.
Så griber vi direkte ind i arbejdsgivernes ledelsesret.
Det fatter jeg simpelt hen ikke.
Man blander et ideologisk felttog mod lønmodtagerne og deres organisationer sammen med en logik, hvor man siger, at man også griber ind over for arbejdsgiverne.
Man griber ind over for det grundlæggende, arbejdsgivernes ret til at lede og fordele arbejdet.
Man griber ind over for aftalefrihedsprincippet, men man vil sandelig ikke gribe ind, når der tales om, at en advokat kan miste sit job, hvis vedkommende ikke vil være medlem af Advokatsamfundet.
I Venstres iver for at kaste sig over lønmodtagere og deres organisationer blander man alle principper sammen, og det er derfor, man får lidt svært ved at argumentere for sin sag.
Søren Søndergaard (EL), 2005-01-14:
Ja, det er helt utænkeligt for hr. Søren Søndergaard, at to fagforeninger kan være på den samme arbejdsplads, hvis ikke de deler en fælles ramme.
Og det er selvfølgelig, fordi vi jo netop så ville få den situation, hvor arbejdsgiverne ville spille de to fagforeninger ud mod hinanden.
Lad os da lade være med at være naive.
Hvis den ene fagforening laver en aftale med arbejdsgiverne om, at de ansatte får 100 kr. i timen, og den anden får en aftale igennem om, at de ansatte får 120 kr. i timen,
Det er jo logik for burhøns.
Arbejdsgiveren vil da helst have, at folk melder sig ind i den fagforening, der har den dårligste overenskomst, og det vil man da understøtte på alle måder.
Når folk f.eks. bliver ansat, vil arbejdsgiveren spørge: Hvilken fagforening vil du melde dig ind i?
Så jeg er helt enig.
Jeg kan ikke forestille mig, at det ville være fornuftigt på den samme arbejdsplads at have to fagforeninger, som modarbejder hinanden.
Ole Vagn Christensen (S), 2005-01-14:
Fru Ida Jørgensen snakkede om, at Menneskerettighedsdomstolen havde lavet den maksimale bemanding i sit kammer.
Jeg har læst mange domspræmisser i forbindelse med den her sag.
Jeg har læst noget tilbage fra Landsrettens afgørelser, og jeg har også læst en hel del højesteretsafgørelser.
I domspræmisserne bliver det meget stærkt fremført, at det her jo er meget principielt, og det er det jo sådan set, fordi det handler om, hvorvidt aftalesystemet kan undergraves via de uorganiserede arbejdsgivere, og hvad man eventuelt skal sætte i stedet.
Og der har man jo så været inde på, at man så må lave en forandret lovgivning, som sikrer lønmodtagerne.
Jeg forstår godt, hvis Menneskerettighedsdomstolen er nødt til at bemande sig med det maksimale antal for at få disse afgørelser gjort så principielle, men også så retfærdige som muligt, således at man er fuldstændig klar over, hvad det er, man opnår, i det øjeblik man sådan set går ind og stadfæster, at uorganiserede arbejdsgivere har muligheden for at undergrave.
Søren Søndergaard (EL), 2005-01-14:
Jeg takker for svaret om, at man ikke fremover vil fremsætte det forslag, hvis Menneskerettighedsdomstolen konkluderer, at det er i overensstemmelse med menneskerettighederne at have eksklusivparagraffer.
Men jeg kan ikke forstå, hvorfor det andet spørgsmål skal nedgøres særlig meget.
Det er jo en diskussion om, hvor grænsen går, og den må man vel have overvejet i Det Radikale Venstre.
Kan man arbejde for Det Radikale Venstres folketingsgruppe uden at være medlem af Det Radikale Venstre?
Hvor går grænsen for, hvad udestående kan forlange i forbindelse med et forhold, som vedrører nogle bestemte?
Altså kan man lave en forening, hvor man siger, at de eneste, der kan være ansat i denne her forening, altså er folk, der er medlemmer af foreningen?
Kan man gøre det, eller skal det fremover afvises?
Eller er det bare sådan, at fra nu af skal man hvor som helst og når som helst bare kunne være medlem af hvad som helst, f.eks. arbejde for Det Radikale Venstres folketingsgruppe uden at være medlem af Det Radikale Venstre?
Bent Bøgsted (DF), 2005-01-14:
Jeg håber, at hr. Mogens Nørgård Pedersen vil læse tilbage i sagens akter fra tidligere, for så kan det konstateres, at jeg hele tiden har talt om en generel afskaffelse, også i forbindelse med østudvidelsen.
Der var også i min ordførertale i dag snak om en generel afskaffelse, og det er jo ikke det, som er fremlagt, og det er jo ikke det, der var i overensstemmelse med det beslutningsforslag, vi havde sammen.
Det er det, der er problemet.
Vi siger bare: Vi holder os til, at det skal være en generel afskaffelse, hvor hr. Mogens Nørgård Pedersen siger: Jeg ved, at jeg ikke kan få regeringen med til det, for de vil ikke afskaffe det på de områder alligevel, og så må vi hellere tage det hjørne her.
Det er sådan, det ser ud; det er det, der er billedet udadtil nu.
Og det er sådan lidt overraskende, at hr. Mogens Nørgård Pedersen ikke kan forstå, at Dansk Folkeparti holder sig til det, vi hele tiden har sagt, og det er også det, der står i vores partiprogram, vort arbejdsprogram, nemlig at vi ønsker en generel afskaffelse.
Det er det, vi hele tiden har sagt, det er det, jeg hele tiden har sagt, og det kan hr. Mogens Nørgård Pedersen ikke komme uden om, det er bare at gå tilbage og læse.
Hver eneste gang, jeg har snakket om det, har det været en generel afskaffelse.
Freddy Dam (V), 2005-01-14:
Nu er jeg ret sikker på, at systemet vil formå at finde ud af, hvor det er nødvendigt, at der handles, eller om der handles, til fastsat eller til sædvanlig markedspris.
Jeg tror også, det er hr. Jens Peter Vernersen bekendt, at der jo oprettes ti TPcentre, der skal beskæftige sig specielt med den her problemstilling.
Så vil jeg i øvrigt godt med hensyn til det, der oprindelig var i lovforslaget omkring revisorernes attestation af, at der blev handlet på armslængdevilkår, sige, at det efter min og Venstres opfattelse var og er en dårlig idé, fordi det ville være helt urimeligt at forvente, at autoriserede og andre revisorer skulle have den fornødne fagkundskab til overhovedet at vurdere, hvorvidt der blev handlet på sædvanlige handelsvilkår, og i øvrigt ville det koste overordentlig mange kroner til skade for virksomhederne.
Jens Peter Vernersen (S), 2005-01-14:
Nu har vi jo diskuteret transfer pricing adskillige gange her i Folketingssalen, og det, som er klarlagt, er, at der formentlig er ret store beløb, som bliver holdt ude fra beskatning, fordi man ikke handler til sædvanlige priser mellem selskaber, der ikke er forbundne.
Spørgsmålet er, om det ændrer sig ved vedtagelsen af det lovforslag, som er fremlagt her.
Det gav anledning til megen diskussion og mange indsigelser, ikke mindst fra Dansk Industri, og så gjorde skatteministeren det, at han trak det emne ud.
Det var netop et emne, der skulle sikre, at man fik fastsat den rigtige pris.
Synes hr. Freddy Dam, det er rimeligt, at man på den måde fortsat ikke ved, om der bliver fastsat den rigtige pris, når man handler mellem forbundne virksomheder?
Freddy Dam (V), 2005-01-14:
Så virker den.
Jeg er enig i, at den aftale, som hr. Ole Sohn refererer til, er aftalen på arbejdspladsen.
Den er i hvert fald mere frivillig end den aftale, der indgås imellem arbejdstageren og arbejdsgiveren.
Så meget vil jeg medgive.
Men finder hr. Ole Sohn det fuldstændig ubetænkeligt, at to parter sidder og træffer aftale om noget, som i virkeligheden kun skal gælde en tredje part, som slet ikke er med i aftalen?
Eller er hr. Ole Sohn enig med mig i, at det jo i virkeligheden er fuldstændig urimeligt, og at det ikke er noget, man bør udsætte lønmodtagerne for?
Formålet med dette lovforslag er at sikre, at reglerne om oplysnings- og dokumentationspligt vedrørende koncerninterne transaktioner, den såkaldte transfer pricing – dvs. transaktioner mellem virksomheder med samme ejerkreds med bestemmende indflydelse – er i overensstemmelse med EU-retten.
Indtil nu har det alene været ved transaktioner mellem virksomheder i Danmark på den ene side og virksomheder i udlandet på den anden side, at virksomhederne har skullet oplyse og dokumentere, at transaktionerne har fundet sted på sædvanlige handelsvilkår som mellem uafhængige parter – de såkaldte armslængdevilkår.
For at sikre utvivlsom overensstemmelse med EU-retten foreslås pligten til oplysning og dokumentation udvidet til også at gælde transaktioner, som ikke er grænseoverskridende.
Forslaget understøtter virksomhedernes incitament til at udarbejde dokumentationen ved at indføre bøder for forsætlig eller groft uagtsom tilsidesættelse af dokumentationspligten.
Samtidig præciserer forslaget dokumentationsforpligtelsen med henblik på at højne kvaliteten af dokumentationen.
Fremover skal det ikke være muligt at vente med at udarbejde dokumentationen eller forbedre denne til under en eventuel sag for Landsskatteretten for at få udgiften hertil helt eller delvis dækket via reglerne om omkostningsdækning i skattesager.
For ikke at belaste alle virksomheder med dokumentationspligten skal de mindre virksomheder kun udarbejde dokumentation for visse transaktioner.
Når Venstre kan støtte forslaget, skyldes det ikke blot forståelsen for, at danske regler naturligvis skal være i overensstemmelse med EU-retten, men i lige så høj grad, at et betydeligt antal virksomheder ikke har evnet at leve op til de gældende danske regler om dokumentationspligt i forbindelse med grænseoverskridende transaktioner.
Endelig forekommer det Venstre ret selvfølgeligt, at samhandel mellem virksomheder skal finde sted på sædvanlige handelsvilkår, og at det ikke skal være muligt ved utilbørlig justering af handelsvilkår at placere årets overskud, hvor det skattemæssigt er mest opportunt for virksomhederne.
I forbindelse med lovforberedelsen har de berørte parter fremsat indsigelser, som i et vist omfang er taget til efterretning, hvad der også fremgår af høringsnotatet.
Hvis der under udvalgsbehandlingen opstår yderligere spørgsmål, deltager Venstre naturligvis gerne i en positiv drøftelse heraf, men som sagt: Venstre støtter forslaget.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2005-01-14:
Når det gælder a-kasse-tvang, så er det jo sådan, at en a-kasse er en forsikring.
Jeg sagde ikke noget om, at man skulle være medlem af nogen bestemt a-kasse, og det er deri, valgfriheden er.
Det da også stadig væk tilladt at tage hånd om sin egen løn og løndannelse, så deri kunne der også være en frihed.
Når det gælder balancen mellem personlig frihed og solidaritet, mener vi, at den er langt overskredet, når man som nu for at få et arbejde skal være medlem af en bestemt forening.
For det er jo det, det drejer sig om.
Jeg kalder det tvang.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Søren Søndergaard (EL), 2005-01-14:
Nå, skal der være a-kasse-tvang?
Så forstår jeg slet ikke, hvad forslaget går ud på.
Jeg troede, at det, vi havde fået oplyst, lige præcis var, at den domstolsafgørelse ville føre til, at der ikke var tvang til at være medlem af en bestemt a-kasse. Så det er altså ikke al tvang, der skal afskaffes.
Men jeg synes stadig væk ikke, at det er særlig underligt eller hypotetisk, at man forholder sig til, hvad der sker, hvis ens ønsker kommer igennem.
Kristendemokraternes ønske er, at eksklusivaftalerne bliver afskaffet, og det kan være, det sker via en domstolsafgørelse i Strasbourg.
Så er det vel meget relevant, at man har et afklaret forhold til, hvordan man så sikrer, at folk er med til at betale de udgifter, der er, når de gerne vil nyde godt af frugterne.
Det synes jeg er et spørgsmål som man må kunne forvente at et parti tager stilling til.
Og så var der det andet spørgsmål.
Vi har en balance mellem solidaritet og personlig frihed.
Hvor vægtes solidariteten i det forslag, som Kristendemokraterne her har fremlagt?
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2005-01-14:
Selvfølgelig skal de kunne det.
Det er jo en god idé, at man står sammen, når man skal føre forhandlinger, og det er fint nok.
Og så de her hvis’er: Hvis nu det går sådan, at dommen her den 22. juni går imod, hvad så?
Jamen så må vi se, hvordan vi får tingene ordnet på det tidspunkt.
Jeg vil ikke her tage beslutning om, hvad vi så skal gøre, men det er reelt nok, at man selvfølgelig er med til at betale til det forum, som forhandler for en, som arbejder for en.
Og derfor går vi faktisk også ind for, – og det er så i en anden boldgade, men alligevel i familie med det – at der skal være a-kasse-tvang, eller at man i hvert fald på en eller anden måde skal betale til det fællesskab.
Nu betragter jeg det jo nærmest som en kommentar, men så må jeg jo undres over, at Dansk Folkeparti ikke for længst har fremsat et beslutningsforslag eller et lovforslag, der netop indeholder en generel afskaffelse.
Jeg er da enig med hr. Bent Bøgsted i, at det beslutningsforslag, vi fremsatte sammen, var om en generel afskaffelse.
Og nu ved jeg godt, at jeg ikke kan stille spørgsmål herfra til Dansk Folkeparti – den tid er forpasset – men det må dog trods alt være sådan, at hvis man kan få noget igennem, så er det bedre end ingenting, og Dansk Folkeparti har jo i lange perioder brugt snart den ene og snart den anden undskyldning for ikke at gennemføre det.
Sidst, vi diskuterede det her, var det jo ikke specielt det liberale erhverv, man var ude efter, da var det østudvidelsen, og nu er det så blevet dokumenteret, at østudvidelsen ikke har haft nogen nævneværdig indflydelse på det danske arbejdsmarked, og så finder Dansk Folkeparti en anden undskyldning for ikke at stemme for, så det er vel i bund og grund der, forskellen ligger.
Bent Bøgsted (DF), 2005-01-14:
Men nu erkender hr. Mogens Nørgård Pedersen: Lad os bare fjerne kravene for lønmodtagere, det er det liberale, og alle andre aftaler, eller hvad det nu kan være, kan vi ikke få regeringen med på.
Regeringen ville ikke have, at der skulle stå noget i forslaget om, at det også gjaldt for arbejdsgivere, og det er derfor, det kun drejer sig om lønmodtagerne og ikke den generelle afskaffelse, som vi begge to ønsker.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2005-01-14:
Nu har vi jo bestemt ingen grund til at lefle for regeringen.
Vi har grund til at føre den politik, som vi mener er den rigtige, og som er kristendemokratisk politik.
Men vi har samtidig, kan jeg forstå, den modsatte holdning end Dansk Folkeparti, som siger, at kan man ikke få hele pakken, så vil man ingenting have.
Her siger vi: Kunne vi få en del af pakken, så lad os tage det som det første step og så tage det andet senere.
Det er simpelt hen det, der ligger til grund for det, men der er ingen tvivl om, at Kristendemokraterne gerne så, at eksklusivbestemmelserne blev ophævet på hele området.
Ole Sohn (SF), 2005-01-14:
Det er meget et spørgsmål om taktik.
For hvis man ændrede et komma i sådan et forslag, så er det muligt, at regeringen havde fundet anledning til at springe fra.
Men Kristendemokraterne må da også have nogle etiske overvejelser bag at sige: Nu bruger vi de borgerlige partier til at få ødelagt eller ændret eller ophævet eksklusivbestemmelserne på lønmodtagerområdet.
Og så når Kristendemokraterne kommer med forslaget om at ophæve eksklusivbestemmelser inden for de liberale erhverv, så stemmer de borgerlige imod.
Det ved man jo godt.
Det er jo derfor, regeringen trækker det ud.
De vil ikke røre ved deres eget kerneområde, det kunne de ikke drømme om at gøre.
Men Kristendemokraterne plejer da at have sådan en fair form for tilgang til politik, hvor man siger, at det skal være ens for alle.
Her gør man bevidst det, at man falder i den grøft, hvor man om ikke lefler for regeringen så siger: Nu forsøger vi at få regeringens stemmer til det her forslag.
Det gør man vel vidende, som Kristendemokraterne også gerne ville have det, at en ophævelse af eksklusivbestemmelser inden for det liberale erhverv aldrig bliver til virkelighed, og da slet, slet ikke med denne her regering.
Derfor havde jeg håbet, at Kristendemokraterne i det mindste havde fremlagt et forslag, hvor man havde fastholdt den oprindelige idé om, at alle former for eksklusivbestemmelser skulle fjernes, men jeg kan forstå, at man alligevel har brugt taktiske våben for at få de borgerlige med.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2005-01-14:
Nu ved hr. Ole Sohn godt, at jeg ikke sådan hører til de største politiske taktikere, men lige på det her punkt er jeg faktisk blevet rådet til, at vi genfremsætter det forslag, som regeringen har fremsat.
For som hr. Ole Sohn ved, ville det jo give regeringen en god mulighed for at vige udenom, hvis vi ændrede i forslaget.
Jeg kunne aldrig have fået den tanke, men det er der så andre i mit bagland, der har.
Det skal så ikke forhindre os i at fremsætte den anden halvdel på et senere tidspunkt, for Kristendemokraterne går faktisk ind for, at det også skal gælde de liberale erhverv, altså arbejdsgiversiden.
Men for ikke at få det her skudt ned valgte vi at sige: Jamen så tager vi den her som det første step, og så er vi klar til at komme med det næste step, når vi får det her vedtaget.
Ole Sohn (SF), 2005-01-14:
Jeg er enig med hr. Nørgård Pedersen i, at der kan være behov for at retlede regeringen indimellem, men jeg synes ikke lige, det var det her punkt, der var det mest nærliggende at gøre det på.
Jeg vil gerne spørge: Hvad er grunden til, at man har valgt kun at tage en del af eksklusivbestemmelserne med i det her lovforslag?
Så vidt jeg husker, har Kristendemokraterne også haft et ønske om, at alle former for eksklusivbestemmelser skulle ophæves.
Hvorfor er det ikke med i forslaget her?
Ville det ikke være mest fair?
Hvordan kan det være, at Kristendemokraterne er fuldstændig ligeglade med det?
Søren Søndergaard (EL), 2005-01-14:
For det første snakkede hr. Mogens Nørgård Pedersen om, at der skulle være en balance mellem personlig frihed og solidaritet.
Det er jeg enig i.
Den balance lægger vi ved, at der, hvor man kan få en aftale igennem på en arbejdsplads om en eksklusivaftale, kan man have den, og så kan folk søge andre steder hen, hvis de ikke kan lide den aftale.
Hvor er Kristendemokraternes balance?
Hvor er det i forslaget her, at solidariteten bliver vægtet?
For det andet vil jeg lige høre: Hvis nu Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg skulle nå frem til, at det her ikke kan fortsætte, og det bliver ændret i Danmark, vil Kristendemokraterne så være med til at indføre en afgift, som skal betales af de folk, der vælger ikke at være medlem af en fagforening, og som går til den fagforening, der har overenskomsten på det pågældende område og dermed har udgifterne til at sikre løn- og arbejdsforhold, sådan at det ikke bare bliver nasseprinsernes paradis, Kristendemokraterne kommer til at stå som fortaler for?
Ole Sohn (SF), 2005-01-14:
Er det politisk censur?
Ole Vagn Christensen (S), 2005-01-14:
Hr. Lars Barfoed gør meget ud af den personlige frihed.
Den personlige frihed består i, at man har nogle muligheder.
Vil hr. Lars Barfoed godt bekræfte, at de muligheder, som Det Konservative Folkeparti med det her lovforslag lægger op til, er, at de uorganiserede arbejdsgivere skal have frihed til at udkonkurrere de organiserede arbejdsgivere?
Ole Sohn (SF), 2005-01-14:
Altså, hr. Freddy Dam blander to ting sammen.
Aftalefriheden består i, at forudsætningen for, at der kan eksistere så meget som en eneste eksklusivbestemmelse på det danske arbejdsmarked, er, at der er en underskrift fra en arbejdsgiver og en underskrift fra en lønmodtagerorganisation eller en gruppe lønmodtagere, altså en aftale.
Den aftale er blevet etableret i frihed.
Der er kun de to parter, der har stået sammen om at lave den aftale.
Det er hele fundamentet for aftalefriheden.
Det andet spørgsmål, som hr. Freddy Dam så henviser til, er, når lønmodtagere og arbejdsgiver i enighed har sagt, at det er den måde, vi helst vil have vores arbejdsplads til at fungere på, at der er en eksklusivbestemmelse.
Kommer der efterfølgende en lønmodtager og søger arbejde, er det korrekt, at så søger han arbejde på en arbejdsplads, hvor han kender hele paletten af rettigheder og pligter, og så tager han stilling til: Vil jeg acceptere at gå for den her løn?
Vil jeg acceptere at være med i den organisation?
Vil jeg acceptere de her arbejdstidsregler?
Vil jeg acceptere ditten og datten?
Og så siger man enten ja eller nej til det.
Det er jo fuldstændig frit for den enkelte.