runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Dalgaard (DF), 2004-11-18:
Her har vi så et andet forslag, hvor ting kan gøres bedre.
Et fællestræk for B 12 og B 8 er, at SF’s gode hjerte løber af med dem.
Der er i forslaget ingen grænse for, hvad SF vil gøre for den kriminelle: specielle afsoningsanstalter designet til netop denne type kriminelle, hvor der i overflod skal være pædagoger ansat – jo, godheden kender simpelt hen ingen grænser – ret til relevant behandling, ret til motivationskurser osv. osv.
Har SF mon tænkt på, hvilke omkostninger alle de her pinde vil medføre?
Det tror jeg faktisk ikke.
Eller også vil man finansiere det hele ved f.eks. et eller andet spektakulært forslag om at nedlægge forsvaret eller noget andet.
Det er ren og skær SF-romantik, så en finansiering inden for rammerne af, hvad vores normale samfundsforhold kan håndtere, vil slet ikke finde sted.
SF foreslår, at de indsatte skal være i mindre enheder.
Så må det selvfølgelig glæde SF, at de nye fængsler, der bliver projekteret og allerede er i gang, har mulighed for at opdele disse i mindre enheder – de nye fængsler, som SF jo i øvrigt ikke ville være med til at finde yderligere penge til i forbindelse med kriminalforsorgsforliget, som de er hoppet ud af.
Men sådan er der så meget.
Det er nemt at stå på sidelinjen og råbe op uden at tage medansvar.
Og der skal flere pædagoger ind i fængslerne, siger SF.
Ja, godheden kender ingen grænser.
I Dansk Folkeparti ser vi gerne, at de allerede eksisterende resocialiseringsprogrammer, der findes i fængslerne, fortsætter, og at de bliver bedre og udbyggede, intet problem i det.
Man skal selvfølgelig forsøge at forbedre folks opførsel, helt klart.
Jeg er sikker på, at de mennesker, der er involveret i de resocialiseringsprogrammer også selv er interesserede i at gøre tingene bedre og udvikle sig.
Det ligger forhåbentlig indbygget i enhver offentlig organisation, at man selvfølgelig skal forbedre sine aktiviteter og tage ved lære af alle de nye ting, man nu kommer under vejr med.
Men sådan som forslaget ligger her, kan vi selvfølgelig ikke støtte det.
Det er sikkert fremgået klart af min tale.
Efter Dansk Folkepartis mening bør medieansvarsloven også dække elektroniske medier på en vis måde, men som anført af justitsministeren er der altså en række problemer, som gør, at den her sag ikke er så enkel endda.
Den frivillige anmeldelse, der foregår, er jo egentlig en anerkendelse af, at der kan være nogle fordele ved at tilmelde sig Pressenævnet, men her har vi så efter vores mening et andet problem.
Så vi er enige med SF i, at det er et område, som bør have øget opmærksomhed, og vi er også enige med justitsministeren i, at det er noget, der bør ses på.
Jeg kan kun sige, at vi i udvalgsarbejdet i hvert fald vil være med til at se på, hvordan vi kan udvide kredsen af medier, som egentlig skal tilmelde sig Pressenævnet, og vi vil egentlig også se på, om sammensætningen af Pressenævnet er up to date, om ikke det er på tide, at dets sammensætning også bliver af en lidt anden karakter.
Så vi kan ikke umiddelbart tilslutte os forslaget, men vi vil heller ikke sige nej til det.
Vi vil se på problematikken i udvalgsarbejdet.
Helge Adam Møller (KF), 2004-11-18:
Hr. Morten Bødskov konstaterede i starten af sin ordførertale, at internettet – og det har jo noget med det her beslutningsforslag at gøre – er en kæmpe revolution i det moderne samfund.
Og det er jeg efter en mangeårig og langsom erkendelse nået frem til nok er rigtigt: Det er en stor revolution.
Samtidig er jeg så utrolig glad for, at jeg har en datter på 10 år, som kan træde til med råd og ekspertise, når jeg farer vild i denne moderne revolution.
Men se, med forslaget her er jeg i den situation, at det, justitsministeren sagde, var jeg enig i, og det er måske ikke så overraskende, hun er også konservativ, men jeg var også enig i alle de betragtninger, som fru Birthe Rønn Hornbech gjorde fra Venstre, og var faktisk også enig i de betragtninger, hr. Morten Bødskov gjorde.
Derfor vil jeg ikke gentage dem, men sige, at jeg var enig i dem og bare slutte med at hæfte mig ved det, som jeg tror både justitsministeren og de to ordførere fremhævede.
Jeg finder heller ikke behov for at ændre loven på nuværende tidspunkt, men jeg vil ikke udelukke, at der kan blive behov for at justere den om 3, 5 eller 7 år, og derfor lægger jeg meget vægt på det tilsagn, justitsministeren gav i slutningen af sin tale, hvor hun sagde, sådan som jeg skrev det ned, at ministeren vil være meget opmærksom på den fortsatte udvikling på området, og ministeren vil være indstillet på at tage spørgsmålet om eventuelle lovændringer op, hvis udviklingen tilsiger det.
Det samme tilsagn vil jeg godt give på den konservative folketingsgruppes vegne og samtidig sige, som også fru Birthe Rønn Hornbech lagde op til, at vi løbende diskuterer de principielle spørgsmål, hvor problemerne måtte komme, i Retsudvalget.
Det er vi meget indstillet på.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-11-18:
Ja, jeg kan godt med det samme afsløre, at Det Radikale Venstres konklusion på denne her førstebehandling af forslaget fra SF bliver den samme som den foregående talers.
Vi er klar over, at der er et problem.
Jeg synes, det er godt, at SF har påpeget det problem.
Det står beskrevet i beslutningsforslaget, at et medie kun er omfattet af medieansvarsloven, hvis det har anmeldt sig til Pressenævnet, og det betyder altså, at Pressenævnet ikke kan behandle en klage over en netavis.
Der er beskrevet et eksempel, nemlig en netavis, som ikke af den regionale tv-station var anmeldt til Pressenævnet, men de fleste af de pågældende regionalstationer anede simpelt hen ikke, at en anmeldelse var nødvendig, og derfor var den ikke foretaget.
Det er vigtigt, at vi har en presse, som har den fornødne ytringsfrihed, men også at personer, som bliver hængt ud i pressen og bliver anklaget for ting, som de ikke har gjort eller sagt, også har en mulighed for at klage over en urimelig behandling af pressen.
Men mange af de nye medietyper falder i praksis uden for Pressenævnet, fordi personerne, der ejer dem eller udgiver dem, ikke er klar over, at de skal melde sig til Pressenævnet for at kunne blive omfattet af Pressenævnets funktioner.
Vi vil fra radikal side tilbyde os som meddebattører og som medarbejdere i det udvalgsarbejde, der nu skal foregå.
Hvis de her ting kan ændres eller kan bringes i orden på anden måde end den af SF foreslåede, så synes vi, at vi skal gøre det.
Problemet skal i hvert fald løses.
Vi vil heller ikke udelukke, at vi på et senere tidspunkt må sige, at vi bliver nødt til at ændre ordningen, hvis det er sådan, at der er flere af de moderne medier, der falder uden for Pressenævnets rækkevidde.
Det er vigtigt, at de her ting fungerer, og Det Radikale Venstre bidrager gerne til arbejdet med dem.
Søren Søndergaard (EL), 2004-11-18:
Ytringsfriheden og informationsfriheden er selvfølgelig hjørnestenen i et demokratisk fundament.
Men det er også klart, at der er nogle grænser, og at der skal være mulighed for at gøre indsigelser, hvis nogen går over stregen.
Vi kan f.eks. bare tager et helt konkret eksempel: Hvis jeg i et elektronisk medie, som i dag ikke har anmeldt sig til Pressenævnet, f.eks. hævdede, at navngivne medlemmer af regeringen var uden humor og havde jord i hovedet, så synes jeg jo, at det sådan set var ganske rimeligt, at udgiverne kunne stilles til ansvar af Pressenævnet, hvis det altså kunne sandsynliggøres, at påstanden var grundløs og uden hold i virkeligheden.
Det er jo altså sådan, at enhver organisation i dag har en eller anden form for et lille elektronisk nyhedsbrev, og mange af dem er overhovedet ikke anmeldt til Pressenævnet.
Det bliver jo også erkendt af ministeren i det, hun siger.
Dermed er der selvfølgelig den mulighed tilbage, men en mulighed, som ikke bliver brugt, nemlig at gå til domstolene.
Det er noget, som tager tid, og det er noget, som er omkostningsfyldt, besværligt osv.
Derfor synes vi, det er rigtigt at kigge på det her.
Så er spørgsmålet selvfølgelig, om den model, SF har lagt op til, lige præcis er den rigtige.
Der er jo mulighed for fortolkninger der, men det kan vi jo diskutere i udvalget.
Vi er alle sammen enige om, at der er sket en voldsom udvikling på det her område.
Vi er alle sammen enige om, at mediebilledet har ændret sig.
Jeg tror også, at vi alle sammen kan se, at den måde, det fungerer på i dag, ikke er helt tilfredsstillende.
Jeg synes sådan set ikke, at der er nogen grund til at vente med at gå i gang med at lave det udredningsarbejde, der skal til for at ændre på den situation.
Hvis SF’s beslutningsforslag kan være en anledning, så synes vi, det er strålende.
Jann Sjursen (KD), 2004-11-18:
Kristendemokraterne finder umiddelbart, at SF’s beslutningsforslag ser fornuftigt ud.
Vi er ligesom forslagsstillerne utilfredse med, at det kan være op til det enkelte medie at vurdere, om mediet ønsker at indgive anmeldelse til Pressenævnet, og at medieansvarsloven ikke indeholder en tidssvarende, entydig og bindende afgrænsning af, hvilke medier der er omfattet af loven. Vi har faktisk også læst beslutningsforslaget sådan, som jeg forstod Enhedslistens ordfører havde læst det, nemlig at det i virkeligheden er en ganske enkel beslutning, man beder Folketinget om at træffe, nemlig at regeringen skal fremsætte et lovforslag om en udvidelse af kredsen af medier omfattet af medieansvarsloven.
Det er mildest talt et forslag, som rummer vide muligheder for fortolkning, som hr. Søren Søndergaard også har været inde på.
Derfor har vi alene opfattet beslutningsforslaget derhen, at man i virkeligheden beder regeringen om at revidere medieansvarsloven som sådan og iværksætte det fornødne arbejde for at gøre det, for jeg tvivler meget på, at Retsudvalget uanset de gode intentioner, der også har været fra ordførerne her i dag, og den store viden, der er til stede i Retsudvalget, kan nå fuldstændig til bunds i de problemstillinger, der er, i og med at vi for alvor er trådt ind i den elektroniske tidsalder.
Jeg har selvfølgelig lyttet til ordførertalerne, og jeg har også lyttet til de indvendinger, som ministeren har haft, men har altså også måttet konstatere, at alle sådan set mener, at der skal gøres noget.
Derfor kan jeg sådan set ikke helt forstå, at man ikke bare kan gøre det, som SF’s beslutningsforslag går ud på.
Så medmindre jeg bliver helt overbevist om, at det er totalt tosset at bede regeringen om at gøre sig de her overvejelser, som forslaget i al sin enkelhed går ud på, vil jeg sådan set sige, at vi stadig væk er positive over for beslutningsforslaget på trods af debatten, som den har været.
Men jeg lader mig selvfølgelig gerne i forbindelse med udvalgsarbejdet overbevise om, at det at bede regeringen om at komme med de her overvejelser er helt tosset.
Nu da der stort set ikke er nogen, der mener, at alting skal være, som det altid har været, ser vi selvfølgelig på det.
Under alle omstændigheder er der nogle problemstillinger, der skal tages hånd om.
Helge Adam Møller (KF), 2004-11-18:
Når man hører fru Anne Baastrup og for den sags skyld også enkelte af de øvrige ordførere, lød det jo nærmest, som om de danske fængsler var de rene forbryderfabrikker, for alle dem, der var inde, røg – når de kom ud efter ½ år eller 2 år eller 5 år – straks ind igen.
Jeg har kigget lidt på tallene, for det er altid meget spændende at se det, der på fint sprog hedder recidivet, altså hvor mange begår ny kriminalitet og kommer i fængsel igen, efter at de har siddet derinde.
Jeg kan fortælle, at for de sidste 2 år, vi har opgørelse over, er det henholdsvis 28 pct. og 27,5 pct., der kommer tilbage.
Det vil altså sige, at hver gang vi sender 100 mand i spjældet, er det de 72, vi aldrig ser igen.
Det er da ret flot.
Tænk, hvis det var sådan, hver gang man til sine børn sagde: Du skal hver gang, far eller mor siger et eller andet, ikke bare sige ja eller nej, men ja tak eller nej tak.
Det skal vi sige cirka ti tusinde gange, før det hjælper, så der bliver sagt tak.
Men her har vi det altså sådan, at tre fjerdedele af dem, der kommer ind i fængslet, ser vi ikke igen.
Det er faktisk meget flot.
Anne Baastrup (SF), 2004-11-18:
Jeg er fuldstændig enig med hr. Jann Sjursen.
Det er en meget åben dør, som regeringen i virkeligheden kan vælge at åbne helt, for regeringen kan med det her beslutningsforslag i selve teksten jo selv bestemme, hvad den vil.
Og justitsministeren sagde jo også, at der er et problem.
Jeg har lidt svært ved at finde ud af, om jeg i virkeligheden kan sende det her til anden behandling og sige, at det bliver vedtaget, fordi alle jo i princippet synes, at det skal vedtages, bare måske ikke lige sådan, som det er tænkt, og dog alligevel.
Men det, vi i hvert fald kan konstatere, er: Vi startede fra SF’s side her i foråret med at stille spørgsmål omkring lige præcis det her problem, og så synes jeg, det er tankevækkende, at justitsministeren på baggrund af vores spørgsmål, hvor vi får nogle svar om, at alt er godt, sender et brev ud og gør opmærksom på, at man skal være omfattet af medieansvarsloven, og at det så rent faktisk sætter en proces i gang.
Det viser, at der har været en eklatant mangel på viden om medieansvarsloven og principperne i § 3.
Justitsministeren siger jo også, at det er inde i en rivende udvikling, og det er vist at underdrive en lille smule, tror jeg.
Jeg tror ikke, at der er nogen af os, der i 1990 havde forestillet os et nyhedsflow, som vi har på nuværende tidspunkt, og at medieansvarsloven ikke skulle kunne tage højde for det.
Det korte af det lange er, at jeg synes, at det i hvert fald har været godt, at vi har fået sat det på dagsordenen.
Jeg synes, det er fint, at justitsministeren vil følge med i denne rivende udvikling, og hvis det begynder at gå galt, så vil hun tage fat om det.
Jeg synes, det er godt, at fru Birthe Rønn Hornbech går så langt, at fru Birthe Rønn Hornbech peger på, at der skal nedsættes en kommission.
Vi har en lang række nyhedsmedier, som fungerer på nettet, hvor der ikke er den kontrol, som der burde være.
Afstemning
Villy Søvndal (SF), 2004-11-19:
Vi kan godt tage det helt grundlæggende.
Lad os prøve, så jeg er sikker på, at i hvert fald Venstres og måske også De Konservatives ordfører forstår det.
Jeg er ikke helt sikker, men jeg prøver alligevel.
SF er tilhænger af et blandingssamfund, hvor vi har en offentlig sektor og en privat sektor.
Det betyder, at vi ikke er tilhængere af, at hverken murere eller malere eller tømrere eller alle de andre skal gøres offentlige.
Det har vi mig bekendt aldrig været.
Er den så på plads?
Så kan vi som det næste spørge: Har det nogen konsekvenser, når man putter profitmotivet ind på socialområdet, på områder, hvor vi ikke har haft tradition for det i Danmark?
Svaret er ja.
For det første har det den konsekvens, at i stedet for at bruge overskuddet til at forbedre forholdene for dem, der bruger institutionen, skal overskuddet fremover bruges til at tilgodese dem, der har investeret i virksomheden, altså tager man penge ud.
For det andet er det i det her lovforslag kædet sammen med, at man hæver loftet for forældrebetalingen, hvilket betyder, at vi reelt får en opdeling af børnene.
Det er en bekymring, som må få selv en Venstremand til at overveje, om De Konservative ikke har fået for meget i den her sag.
Hans Andersen (V), 2004-11-19:
Overskriften kunne jo også lyde: fleksibilitet og valgfrihed.
Jeg kan forstå på SF's ordfører, hr. Villy Søvndal, at fleksibilitet og valgfrihed i forhold til børnefamilierne anno 2004 ikke er noget, der optager hr. Villy Søvndal særlig meget.
Det bliver også fremstillet, som om man som privat børnepasningsinstitution kan sige nej til børn, der har sociale problemer.
Nej, det kan man ikke.
Der er ikke nogen forskel.
Så synes jeg lige, at jeg som opfølgning på den konservative ordfører her til sidst vil spørge om Falck: Skal Falck forbydes, fordi de tjener penge betalt af skatteyderne?
Er det det, hr. Villy Søvndal ønsker?
Villy Søvndal (SF), 2004-11-19:
Jeg synes bare, det er bemærkelsesværdigt, at man indføjer en paragraf eller nogle bemærkninger, som der ikke er i forhold til offentlige institutioner.
Altså hvis man var tilhænger af konkurrence, så kunne man jo i hvert fald være tilhænger af en lige konkurrence.
Det er man ikke.
Så kan man spørge: Er det her kun spekulativt?
Nej, det er lige præcis erfaringerne fra Norge.
Det er lige præcis det, som Norge, som har private institutioner, har erfaret.
Jeg bebrejder ikke folk, at de tjener penge, får en profit, fair nok.
Jeg siger bare, at det har nogle konsekvenser, når man indfører profitmotivet i den sociale opgaveløsning.
Det er De Konservative tilhængere af, fordi de er tilhængere af forskelle, fair nok.
Så er det vel også indlysende, hvorfor SF er imod.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-11-19:
Jeg synes, hr. Villy Søvndal talte temmelig meget udenom.
Altså det der profitmotiv skulle gøre, at man så er ond og ikke tænker på dem, man hjælper.
Hvorfor skulle det dog det?
Jeg synes, at hr. Villy Søvndal hverken svarede på, om han mente, at lægen, psykologen, pædagogen, sygeplejersken, når de forhandler løn, bare er griske og på ingen måde er mennesker, der også ønsker at gøre en god indsats.
Jeg fik slet ikke noget svar på, om hr. Villy Søvndal ville fortsætte sin kamp mod det private erhvervsliv ved også at forbyde Falck at drive den fremragende virksomhed, som Falck driver i dag.
Det vil jeg meget, meget gerne have svar på.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-19:
Jeg blev stillet spørgsmålet om, hvorvidt folk, når de forhandlede løn, så tænkte på penge.
Der vil jeg godt svare bekræftende.
Jeg tror, de er ganske optaget af pengene, når de sidder og forhandler lønvilkår, uanset hvilken virksomhed det er.
Det er bare slet ikke det, det her drejer sig om.
Det er jo ikke en diskussion om, hvorvidt folk skal have penge for at passe deres arbejde.
F.eks. står der på side 7, anden spalte, næstsidste afsnit: »I tilfælde hvor børn med handicap ønskes optaget i privatinstitutionen, vil optagelse kunne nægtes, hvis institutionen ikke er eller kan indrettes til at varetage barnets behov eller hvor personalet ikke har tilstrækkelig kompetence til at varetage opgaven.«
Det betyder, at institutionen bare lader være med at ansætte folk, der har kompetencen.
Til gengæld får det offentlige så alle de byrder, som man undslår sig for, fordi der skal tjenes penge.
Den mekanisme virker da selvfølgelig.
Bare lidt fundamentalt til Dansk Folkeparti om, hvad man bruger overskud til i en privat virksomhed.
Hvis det f.eks. er ISS, så er jeg sikker på, at investorerne i ISS ville sige, at de første 9 pct., der kommer i overskud, vil de godt have.
Det er grunden til, at de har investeret deres penge i ISS.
Så de første 9 pct., man trykker priserne med ved ikke at tage handicappede børn, ved ikke at tage tosprogede børn, får børnene eller forældrene ingen glæde af.
Det får investo rerne, det er jo selve tankegangen bag at lave en privat virksomhed, og der er jo ikke noget odiøst i, at de, der investerer, selvfølgelig skal tjene penge.
Det er jo grunden til, at man ikke får en bedre kvalitet.
Må jeg så ikke godt sige til kvalitetsdiskussionen, at hvis Dansk Folkeparti virkelig var optaget af kvalitet, så satte man sig ned i dag og læste Politiken, hvor fremstående erhvervsfolk siger, at det ikke er det her, der er interessant.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-11-19:
Nu siger fru Ida Jørgensen, at vi går ind og støtter virksomheden.
Nej, vi har nemlig defineret, og det lægger vi stor vægt på i Det Konservative Folkeparti, at det offentlige bidrag er ganske væsentligt, nemlig to tredjedele, til betalingen for pasning af børn, fordi vi mener, det er noget, det offentlige faktisk har et medansvar for.
Derfor bidrager vi fra det offentliges side med et tilskud til børnepasning, uanset hvor man får sine børn passet.
Så er fru Ida Jørgensen meget bekymret for det her med, at fordi man kan have en virksomhed, og man kan blande offentlige og private midler sammen, så er det et stort problem.
Nu ved jeg godt, at fru Ida Jørgensen ikke kan svare nu, men jeg håber så, fru Ida Jørgensen vil gøre det i sin ordførertale, som kommer lige om lidt.
Er det også et problem for fru Ida Jørgensen, for det er jo det samme?
Pia Kristensen (DF), 2004-11-19:
Det sidste vil jeg undlade at besvare.
Det er jo fuldstændig håbløst.
Jeg synes, at hr. Villy Søvndal overdriver lidt med det her profitsnak.
Der er en begrænsning, for ikke engang en højtlønnet familie ønsker da at betale 4.000 eller 5.000 kr. for en institutionsplads.
Når vi nu skal snakke kvalitetsforbedringer, synes hr. Villy Søvndal så egentlig ikke, at det kunne være en fordel, at sådan en institution kan bruge det her overskud til at reinvestere i institutionen, til, at der kan ansættes en ekstra pædagog, eller til, at man kan tage på lejrskole med børnene?
Synes hr. Villy Søvndal ikke, at det kunne være et gode ved den her type institution?
Hr. Villy Søvndal får det til at lyde, som om de her nye private institutioner simpelt hen vil skyde op som paddehatte.
Det er jo ikke tilfældet.
Vi har netop her i morges modtaget en undersøgelse fra Det Kommunale Kartel.
To pladsanvisere siger, at man godt kan forestille sig, at der kommer enkelte private institutioner, men de kommunale tilbud i dag opfylder langt de fleste borgeres behov.
Det må da være dejligt for hr. Villy Søvndal at få sådan noget at vide.
Jeg vil så spørge hr. Villy Søvndal: De få institutioner, man regner med vil skyde op, under hr. Villy Søvndal ikke dem deres eksistens, og at der er en gruppe forældre, der kan vælge en institution, der passer bedst til dem og deres børn?
Charlotte Dyremose (KF), 2004-11-19:
Hr. Villy Søvndal er ualmindelig bekymret for, om man kan tjene penge på det her.
Jeg forstår ikke den her tanke om, at mennesker bare er sådan nogle griske, onde nogle.
Betyder det, at sygeplejersker, læger, psykologer, pædagoger, skolelærere, når de forhandler løn, bare tænker på pengene og er ligeglade med de mennesker, de tager sig af?
Nej vel?
Så lige til sidst det her med de store organisationer, som hr. Villy Søvndal måske er mere bekymret for.
Jeg kunne selvfølgelig også godt tænke mig at forstå det andet, men jeg vil da godt vide, om hr. Villy Søvndal vil arbejde aktivt for at forbyde Falck at drive den fremragende virksomhed, som Falck driver i dag, og som jeg har indtryk af, at ualmindelig mange mennesker har en meget positiv opfattelse af.
Hr. Villy Søvndal må da være indædt modstander af, at Falck hjælper mennesker, der er kommet til skade i trafikken, og så vidt jeg kan se, gør det ganske fremragende.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-19:
Nej, jeg synes, det er en fantastisk dårlig idé.
Nu er det ikke mig, der skal stille spørgsmål, men svare på spørgsmål.
Så bare det, at vores erfaringer med, at vi sætter folk, der kun har lysten til at tjene penge, til at drive institution, indtil nu er entydigt dårlige. Alle de andre tilfælde kan jo i dag.
Private idrætsforeninger kan, som vi blev enige om, da vi diskuterede med Venstres ordfører.
I Kolding er der en musikskole, der driver børnehave.
Der er et landbrug, der driver en landbrugsbørnehave.
Der er rige muligheder for alle, der har ideelle formål.
Det, vi åbner for med det her forslag, er, at folk, der kun har et profitmotiv, et ønske om at tjene penge, kommer ind på markedet.
Men der forstår jeg, at Dansk Folkeparti er fuldstændig uden forbehold over for det, selv efter i Norge at have set alle de vanskeligheder, det gav for handicappede børn, for tosprogede børn og med at få informationer videre.
Dansk Folkeparti er faldet fuldstændig til efter at have været ovre og få kaffe hos ministeren.