Jacob Buksti (S), 2001-01-12:
Jeg vil da gerne sige tak for den helt overvejende positive modtagelse af det her forslag og samtidig sige omkring de spørgsmål, som også er rejst her, at dem vil vi naturligvis arbejde konstruktivt med at få belyst under udvalgsarbejdet.
Det er vigtigt at slå fast, at det, det handler om her, er forbedring af flyvesikkerheden.
Det er det, det handler om.
Og det er også sådan, at det, det handler om med hensyn til indrapporteringer, jo ikke er den type indrapporteringer, som allerede er omfattet af indberetninger til Havarikommissionen for Civil Luftfart.
Nej, det er de hændelser, som ikke fører til, at der sker noget, som er afgørende for, at man kan forebygge, at der faktisk sker noget på et givet tidspunkt.
Og det er det erfaringsmateriale, det er vigtigt at få indsamlet, og hvor de gældende regler i Danmark forhindrer, at der er den givne tryghed for, at det kan ske. Jeg har opfattet det, der er blevet sagt heroppefra - også fra dem, som har været kritiske på nogle punkter - at det er man egentlig enig i, men at det, man kan sætte spørgsmålstegn ved, er, hvorvidt de anvendte metoder nu også i alle enkeltheder er de bedste, og om konsekvenserne er acceptable.
Der er så stillet nogle spørgsmål omkring det her, som jeg godt vil give en antydning af svar på her, og så er jeg sikker på, at man vil vende tilbage til det i udvalget. Et af de spørgsmål, som er blevet rejst, jeg tror fra både fru Margrete Aukens og hr. Søren Kolstrups side, var, om man ikke kunne nøjes med anonyme indberetninger og så arbejde med dem i stedet for at lave en konstruktion, som der her stilles op.
Der er det min klare oplevelse, at anonyme indberetninger ikke er tilstrækkelige, fordi der dels kan være tilfælde, hvor Statens Luftfartsvæsen vil have behov for at indhente supplerende oplysninger fra den, der har indberettet, og dels vil anonymiseringen medføre, at de oplysninger, der indberettes, ikke nødvendigvis vil have tilstrækkelig kvalitet i forhold til det flyvesikkerhedsmæssige arbejde.
Flyveverdenen i Danmark er meget lille, og for at være sikker på, at episoden ikke vil kunne identificeres, vil det være nødvendigt at udelade en række oplysninger ud over navnet på piloten eller luftfartsselskabet eller flyets registreringsbetegnelse f.eks. også flytype, rutenummer, adgangs- og landingssted.
Og de oplysninger, der herefter vil være tilbage, vil ikke kunne anvendes på en tilstrækkelig kvalificeret måde i luftfartsvæsenets videre arbejde.
Det er som udgangspunkt derfor, vi har valgt, at anonyme oplysninger ikke er tilstrækkeligt.
Men som sagt kan vi vende tilbage til det under udvalgsarbejdet.
Når det drejer sig om forholdet til offentlighedsloven, er det klart et af de principielle spørgsmål, som jeg er enig i, man også må have belyst under udvalgsarbejdet.
Ja, for mig at se er den væsentligste forklaring netop, at man har koncentreret diskussionen om offentlighedsloven og derfor ikke er kommet nogen vegne.
Fordi så længe, det var offentlighedslovens regler, man skulle have fat på, ville man ikke kunne garantere den nødvendige sikkerhed for dem, der indberettede, med det resultat, at der ikke kom nogen indberetninger.
Der eksisterer jo to muligheder for at få disse indberetninger, for at få et tilstrækkeligt materiale, som kan give basis for, at man faktisk kan forholde sig kvalificeret til det her, og som vi altså må gå ud fra begge skal sikre, at der er en fortrolighed.
Det er det, det handler om, for hvis der ikke er en fortrolighed, kan vi ikke få indberetningerne.
Den ene mulighed - og det er altså den, vi i lovforslaget har valgt - er, at luftfartsvæsenet pålægges en speciel tavshedspligt, således at luftfartsvæsenet er forpligtet til at hemmeligholde oplysninger.
Herved opnås, at der på forhånd kan gives tilsagn om, at oplysninger ikke vil blive udleveret fra luftfartsvæsenet.
Den anden mulighed er, at der foreslås en ændring af luftfartsloven, hvorefter det bestemmes, at reglerne om aktindsigt i offentlighedsloven ikke gælder for de pågældende indberetninger.
Offentlighedsloven tager imidlertid kun stilling til, i hvilket omfang myndighederne er forpligtede til at imødekomme begæringerne om aktindsigt.
Offentlighedslovens regler afskærer ikke myndighederne fra efter eget skøn at videregive oplysninger i videre omfang, end loven forpligter til, den såkaldte meroffentlighed.
Og det indebærer, at der ikke ved valg af den mulighed gives den fornødne tilsikring af, at oplysningerne ikke vil blive udleveret, og derfor er det, at vi har valgt den førstnævnte løsning.
Men det skal vi som sagt gerne vende tilbage til og udbygge yderligere under udvalgsarbejdet.
Så har fru Margrete Auken været inde på, om SAS ligefrem har haft en finger med i det her.
Det kan jeg sige, at SAS ikke har.
Der er også spørgsmålet om de ansatte.
Hvad angår politiets godkendelse af de ansatte, er situationen den, at Danmark er blandt de fire resterende lande, som endnu ikke har check på personalet af sikkerhedsmæssige grunde. 27 lande
inden for den europæiske luftfartsorganisation har baggrundscheck af den her karakter, og med det, der ligger i den her lovgivning, kommer Danmark til at blive det otteogtyvende. Det er sådan - og det er også blevet nævnt her - at det naturligvis skyldes, at der er eksempler på, at der har været samarbejde med terrorister af forskellig art, og derfor er der også gennemført forskellige check både af passagerer og af de ansatte.
Derfor er det også sådan, og det vil jeg gerne slå fast, at det ligger i loven her, at den ansatte skal kunne få oplyst, hvad grunden er til, at man får et check.
Det, der står, er, at arbejdsgiveren ikke vil få oplyst, hvad grunden er.
Der er ingen grund til, at arbejdsgiveren skal have det at vide, men den ansatte skal naturligvis have ret til at få oplyst, hvad grunden er.
Så må man via det faglige system eller på anden måde håndtere det, der i givet fald videre skal ske.
Men jeg vil gerne slå fast, at det i hvert fald er intentionen.
Fru Vibeke Peschardt spurgte, om forslaget her skulle kunne fritage flykaptajnerne for pligten til at indberette selv små fejl til myndighederne.
Jeg må tilstå, at det undrer mig lidt, for jeg mener faktisk, at operationen er den direkte modsatte, nemlig at lovforslaget her faktisk pålægger flykaptajnerne at indberette.
Når det måske kan se kringlet ud, er det, fordi formuleringen er, at det er strafpligtigt, hvis man ikke indberetter, forstået på den måde, at hvis andre indberetter noget, som flykaptajnen skulle have indberettet, så er det strafbart.
til at indberette
Og så endelig til hr. Søren Kolstrup: For at der ikke skal være nogen tvivl, vil jeg bare sige, at der ingen risiko er for, at ministeren vil acceptere, at forslaget bliver delt.
Når det drejer sig om politiets kompetence, har jeg ingen som helst modvilje - også som svar på hr. Arne
Melchiors spørgsmål
- mod at delagtiggøre udvalget i de kriterier, som kommer til at ligge bag udøvelsen af den bemyndigelse, ministeren får, både når det drejer sig om hvad for nogle hændelser og hvad for nogle kriterier, der skal ligge bag politiets godkendelse
Det ligger i Justitsministeriet og hos politiet nu, og vi har ikke fået tilbagemelding derfra.
Det andet er som sagt, at personerne, som afvises, får en generel orientering om, hvad årsagerne er til det.
De tvivlsspørgsmål, der er, har vi naturligvis selv en interesse i bliver belyst, også de principielle med hensyn til både retssikkerhed, offentlighedslov og den slags ting.