Ole Sohn (SF), 2006-05-09:
Jeg ved ikke, om det er en misforståelse, der skal rettes over for statsministeren, men når statsministeren siger, at alle har fået tilbud om at deltage i forhandlingerne og præge indholdet, er det et tilbud med modifikationer, for vi blev præsenteret for tre indgangsspørgsmål, som vi skulle svare ja til, før vi kunne forhandle videre.
Vi svarede nej til de tre spørgsmål, men svarede ja til den fælles udfordring: Vi skal lidt hurtigere igennem uddannelsessystemet, vi skal blive lidt længere tid på arbejdsmarkedet, og der skal flere ind på arbejdsmarkedet.
Vi så nogle andre muligheder i form af forebyggelse og indsats for et bedre arbejdsmiljø, men de blev fejet af bordet, fordi vi svarede forkert på indgangsspørgsmålene, og derfor er vi heller ikke blevet inviteret siden.
Men det er klart, at når man ikke bliver inviteret til nedskæringsrunder, er det jo heller ingen skam at blive væk.
Jeg vil gerne sige, at det er korrekt, at Velfærdskommissionen har skabt en god debat.
Men det er en kendsgerning, at Velfærdskommissionen blev sat i verden for at komme med et meget præcist resultat og meget præcist undlade noget, og det er jo også derfor, at de steder, hvor både statsministeren og finansministeren var klare i mælet, var i omtalen af de konkrete nedskæringsforslag, som er hele omdrejningspunktet: Hvordan sørger vi for, at de unge, som i øvrigt for et stort antals vedkommende starter sent på uddannelsen, får forringet deres SU, og hvordan sørger vi for, at unge under 30 år bliver berørt af beskæringerne?
Faktisk er det sådan, at 4.300 familieforsørgere bliver ramt af forringelserne på dagpengeområdet.
7.000 børn bliver fuldstændig sagesløse ofre for de forhandlinger, som foregår nu, og er det noget, der vil være med til at velfærdssikre samfundet i fremtiden? Nej, naturligvis er det ikke det.
60.000 danskere er uden for arbejdsmarkedet som følge af nedslidning, sygdom og tilskadekomst som følge af et dårligt arbejdsmiljø, og vi kan se en stærk stigning i antallet af personer, som bliver ramt af folkesygdomme.
Man afsætter en nedslidningsfond på sølle 100 mio. kr. til at løse den opgave.
Enhver ved jo, at det ikke er nok, men enhver ved også eller burde i hvert fald vide, at hvis man bare kunne halvere antallet af personer, som bliver ramt af nedslidning, kunne man øge arbejdsstyrken med 30.000 både hurtigere, mere effektivt og mere konstruktivt end ved at skære i efterlønnen.
Vi ved jo på forhånd, og det har regeringen også tilkendegivet, at de, der vil blive ramt, er de dårligst stillede – kassedamen, hjemmehjælperen og sygeplejersken.
Derfor er det simpelt hen en for fattig dagsorden, når man ikke kan se, at der også er muligheder for at løse de udfordringer, vi står over for, ved at investere mere i fremtiden og ved at investere mere i forebyggelse og et bedre arbejdsmiljø, og på den baggrund skal jeg på vegne af SF fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse
Samtidig understreger Folketinget, at udgiften til disse reformer ikke skal bæres af de nedslidte, dem der har haft svært ved at gennemføre en uddannelse eller økonomisk dårligt stillede.
Med sådanne forpligtende målsætninger kan vi gøre velfærdssamfundet holdbart, også for de kommende generationer.
Det kan man ikke, hvis man bare sætter tre hovedpunkter, som hedder nedskæringer i SU, dagpenge og efterløn, op.