Jeppe Kofod (S), 2006-01-27:
Først vil jeg gerne takke SF for initiativet til den her forespørgsel.
Det er jo unægtelig på et meget interessant og relevant tidspunkt, vi diskuterer de her problemstillinger.
Når det er sagt, er det klart, at den uafklarede regeringssituation i det palæstinensiske selvstyreområde og valget i Israel til marts efterlader os i en situation af politisk ustabilitet.
Derfor må diskussionen selvfølgelig have en mere principiel og overordnet karakter, hvad angår problemstillingen.
Der er ingen tvivl om, at den uløste konflikt mellem Israel og palæstinenserne er roden til mange problemer i Mellemøsten og i denne verden, både sociale, økonomiske og sikkerhedsproblemer og ikke mindst terrorisme.
Netop derfor er engagementet i en løsning af konflikten fra Danmarks side, fra EU’s side, fra USA’s side, fra FN’s side og fra mange andre aktørers side helt afgørende.
Jeg tror også, man må forstå, at kernen i konflikten jo er snart mere end 40 års ulovlig besættelse af det palæstinensiske område.
Det er det, der har ført til den situation, vi har i dag, og for Socialdemokratiets vedkommende er det utrolig afgørende, at den ulovlige besættelse kommer til ophør og vi får den her tostatsløsning, hvor Israel og et nyt Palæstina kan leve i fredelig sameksistens side om side.
Men lad mig også lige slå nogle principielle overvejelser fast.
Begge parter i konflikten, Israel og palæstinenserne, har jo en retfærdig sag.
Det er hævet over enhver tvivl, at Israel har ret til at leve i fred og sikkerhed og uden terror inden for internationalt anerkendte grænser.
Det er klart.
Lige så krystalklart er det, som jeg nævnte, at palæstinenserne har ret til leve uden den efterhånden 40 år lange ulovlige israelske besættelse af deres område.
Det er også klart, at problemet i konflikten ligger i, at begge parter refererer til deres egen retfærdige sag og til modpartens uretfærdige midler i den her sag, og det skaber en voldsspiral.
Derfor er det også så afgørende, at man støtter de kræfter på begge sider, som vil en fredelig løsning, og som vil en løsning, der bygger på gensidig respekt og anerkendelse af hinanden. Man kan så sige, at resultatet af det netop afholdte valg til det palæstinensiske selvstyre, som tilsyneladende er en jordskredssejr til Hamasbevægelsen, der efter de oplysninger, jeg har fået, får omkring 74 mandater ud af de 132 mandater i selvstyreråd, er en udfordring for alle.
Det er klart, at valgsejren til en islamistisk bevægelse som Hamas jo også er et udslag af konflikten, det er også et udslag af Israels langvarige ulovlige besættelse, partiet Fatahs og selvstyrets korruption og problemer med at skaffe fremgang for palæstinenserne og stor utilfredshed i den palæstinensiske befolkning over den eksisterende situation.
Man kan også sige, at det er første gang, Hamas stiller op til et valg, og derfor er det jo et skridt i en flerpartisystemretning, som vi har set.
Men det, jeg gerne vil sige, er: Der er ingen tvivl om, at Israel jo har et medansvar for, at situationen er eskaleret i ekstremisme, også i det palæstinensiske område.
Det store spørgsmål er: Vil man fortsætte ad fredssporet, følge køreplanen for fred og opfylde de forpligtelser, man har, eller vil man følge en anden vej?
Det er klart, at hvis det bliver tilfældet, stiller situationen sig anderledes.
Jeg vil også gerne sige, at jeg har noteret mig, at kvartetten, altså EU, FN, Rusland og USA, er enige om, at hvis den nye palæstinensiske regering forpligter sig til freds- og forhandlingssporet, vil man selvfølgelig også fortsætte sit engagement.
Det synes jeg er en rigtig og klog beslutning.
Jeg tror, det er utrolig afgørende, at vi afventer situationen og ser, hvad der sker.
Det er kernen i løsningen af konflikten.
I den forbindelse vil jeg erklære mig enig i det, der er blevet sagt fra flere sider: Det er ekstremt farligt, at Dansk Folkeparti åbenbart vil kræve, at den danske regering og Folketinget skal give udtryk for, at et demokratisk valg ikke er legitimt.
Jeg synes, man skal se på, hvad det er for en ny palæstinensisk regering, der bliver dannet, og hvilken politik den fører, før man vil begynde at boykotte den.
Jeg synes, det er en ekstremt farlig politik fra Dansk Folkepartis side, for den vil i realiteten blot skabe større utryghed og usikkerhed for både den palæstinensiske befolkning og Israel, fordi den er en konfrontationspolitik, som ingen kan være tjent med.
Den bør Folketinget stå sammen om at tage afstand fra.