Ole Sohn (SF), 2002-02-07:
Nu er jeg normalt et menneske, som har et lyst sind; jeg lever faktisk efter det princip, at det første smil, man kan få på læben om morgenen, er med til at fjerne mange besværligheder, men jeg må indrømme, at jeg har meget, meget svært ved at se pointen i det her lovforslag.
Og jeg har faktisk gjort mig umage; jeg har gjort mig umage både for at se politiske pointer og saglige pointer i det.
De saglige er jo ret åbenlyst ikke til stede, for vi har at gøre med en gruppe - langtidsledige over 48 år - hvor der beviseligt er en højere arbejdsløshed, og i og med at man er langtidsledig, vil det sige, at der ikke er nogen, der har efterspurgt éns arbejdskraft i 1 år.
Så kan man komme i den situation, at en kommune, et amt, staten eller en humanitær organisation kan gøre brug af éns ressourcer, de kvaliteter, man har.
Og så siger vi fra statens side: Ja, lad os dog gøre det, lad os dog gøre brug af folk, og så oven i købet primært i den borgernære service, primært i ældreomsorgen, hvor der er behov for det, for når vi gør det, sparer staten penge.
Det er en pointe, som måske er lidt overset, men hver eneste gang vi flytter en ressource væk fra aktiveringssystemet, væk fra dagpengekontoen og ud i ordinært arbejde, hvor man kan gøre en forskel i den borgernære service, sparer staten 50.000 kr.
Regeringen er i gang med en finanslov, som er så skrabet, at man har brug for hver en femøre for at få tingene til at hænge sammen, og så fatter jeg simpelt hen ikke - heller ikke ud fra økonomiske begrundelser - hvorfor man vil påføre sig selv ekstra omkostninger.
I stedet for at lade folk lave noget fornuftigt og give kommunerne, amterne eller staten et aktivitetsrettet forhøjet bloktilskud, ja, så siger man: Okay, vi påtager os hele udgiften i staten, de 150.000 kr.
Det vil sige, at hvert eneste servicejob, som ikke bliver oprettet, påfører finansministeren en ekstraudgift på minimum 50.000 kr.
Og når det er minimum, er det naturligvis, fordi aktiveringen, som så skal følge - vi kender jo succesraten for aktivering for over 50-årige - stort set er lig nul, så det bliver ekstraomkostninger hele vejen igennem.
Det argument kan jeg for så vidt godt forstå, for konsekvensen af den holdning er jo, at en aktiv arbejdsmarkedspolitik sådan set mest er til besvær, for der går det offentlige ind og medvirker til at kanalisere folk videre i systemet.
Så hvis man siger, at markedet selv skal klare det, så forstår jeg det.
Men så forstår jeg bare ikke, hvorfor man ikke gør det omvendt og sørger for, at markedet kommer til at virke, så markedet kan dokumentere, at servicejobbene er overflødige.
For kan markedet opsuge arbejdskraften, uden at nogen bliver langtidsledige, jamen så forsvinder grundlaget for servicejob fuldstændig.
Så hvis regeringen vil bevise sit eget værd på arbejdsmarkedspolitikken, kan man oven i købet stå her og hovere over forslaget og sige: Servicejob, ha ha, der er jo ikke én, der er kvalificeret, forstået på den måde, at man ikke har været arbejdsløs i 1 år.
Men nej, det gør man ikke, man lukker ordningen og påfører staten udgifter.
Jeg skal lige sige, inden jeg konkluderer, at ordningen er kommet meget sent i gang.
Fru Karen Klint var inde på en af forklaringerne med de kommunale budgetter i forhold til finansloven, men den viden, Beskæftigelsesministeriet har i dag eller kan indhente via Arbejdsmarkedsstyrelsen og arbejdsformidlingerne er, at amter og kommuner står i kø - det lyder lidt specielt - for at hamstre, fordi de skal have lavet ordningerne frem for at tage det glidende hen over årene, når stillingerne passer ind.
Det er faktisk sådan, at Frederiksborg Amt, hvor indenrigsministeren kommer fra, har sørget for at opjustere ordningen, fordi de kan se, at der er en værdi i det, både for den enkelte og for amtet.
Vestsjællands Amt har i kraft af aktiv støtte fra Dansk Folkepartis repræsentant, som gerne vil gøre noget mere for de ældre, besluttet, at der skal ansættes 100 i servicejobordningen - det gjorde man i forbindelse med budgetlægningen - fordi der er behov for det.
Men den eneste logiske forklaring, jeg har fundet frem til, når der nu hverken er politiske og ikke engang økonomiske argumenter, er: Ethvert forslag, som SF og venstrefløjen har haft indflydelse på, skal fjernes.
Deri ligger logikken, men sund fornuft er der ikke tale om.