Helge Adam Møller (KF), 2000-10-12:
Jeg vil så godt starte med lidt ros til justitsministeren, for her i sidste måned, i september, kom justitsministeren jo med et meget stort, fint katalog til, hvordan man skulle lave bedre love.
Det er underskrevet af justitsministeren selv i september 2000, og han håber, at det kan være til nytte og inspiration i det daglige lovgivningsarbejde.
Og på en af de allerførste sider i dette vældig gode materiale står der, at det helt centrale ved ethvert lovforslag er, at formen er enkel, kort og præcis, og at sætningerne er korte og klare.
Det synes jeg er godt og rigtigt, og derfor læste jeg med stor interesse dette første lovforslag, som jeg skulle være ordfører på.
Hvis det er det, der hedder en kort, klar og enkel sætning, så ... !
Jeg vil foreslå justitsministeren, at man begynder at holde det, man selv har skrevet under.
Nå, så til lovforslaget:
Vi synes, at formålet og hovedideen er rigtige, og det kan vi tilslutte os.
Jeg har bemærket, at i et af høringssvarene siger en af Danmarks største virksomheder, nemlig LEGO, meget klart, hvad det i virkeligheden er for problemer, man prøver at løse, og jeg citerer: »Gennem årene har LEGO-Gruppens produkter været genstand for omfattende plagiering, produktefterligning og produktforfalskning.
Og så fortsætter man med, at derfor støtter man varmt lovforslaget.
Jeg vil også godt fastslå, at der ikke er nogen konflikt
med grundloven.
Lovforslaget er fuldt og helt i overensstemmelse med grundloven, og det fastslås jo også i høringssvaret fra præsidenten for Østre Landsret.
Men lad mig så i fortsættelse af det, fru Birthe Rønn Hornbech har gjort opmærksom på heroppefra, nævne, at i lovforslaget er der indbygget den klassiske konflikt mellem hensynet til den part eller det menneske, som får tyvstjålet sine rettigheder eller sine produkter, og retssikkerhedsgarantierne til den, der måtte mistænkes for at have begået tyveriet.
Det er helt klart, at justitsministeren og ministeriet har arbejdet på at finde den helt rigtige balance, men jeg tror, det måske kan gøres endnu bedre, og det vil vi godt grave i under udvalgsbehandlingen.
Lad mig nævne, at i en af nøgleparagrafferne, nemlig § 1, stk. 4, står der, at fogedretten helt eller delvis kan afslå en anmodning om undersøgelse, såfremt det må antages, at undersøgelsen vil påføre skade eller ulempe, som står i misforhold til rettighedshaverens interesse i undersøgelsens gennemførelse.
Man kan altså afslå, men jeg synes helt klart, der burde stå »skal« - altså at fogedretten skal afslå, hvis dette er tilfældet.
Det var den ene ting.
Den anden og sidste ting, jeg vil gøre opmærksom på, er: Kunne man ikke tænke sig, at det forhold, at disse sager skal behandles ved fogedretterne over hele landet, medfører, at de mange gange vil blive behandlet af en ung, uerfaren dommerfuldmægtig, som aldrig nogen sinde før og måske heller ikke senere er stødt på eller vil støde på den slags ret specielle sager?
Det giver en usikkerhed og dermed måske en lidt mindre god retsgaranti, så jeg synes, man skulle overveje, om man ikke kunne henlægge disse sager til én eller måske to fogedretter, der har den særlige ekspertise og sagkyndighed, så der hver gang træffes den helt rigtige afgørelse, som tilgodeser både den, der eventuelt har fået stjålet noget, og den, der beskyldes eller mistænkes for at have gjort dette.
Jeg synes, det er noget, vi skal dyrke under udvalgsbehandlingen.
Men ideen bag og hovedsigtet med lovforslaget kan vi tilslutte os.