Jette Gottlieb (EL), 2000-11-09:
I mine ører lød det, som om alle ordførere erkender, at der er et problem.
Det forekommer mig, at alle er klar over, at der foregår diskrimination på arbejdsmarkedet, og at den mest omfattende diskrimination, der foregår i dag, nok er diskriminationen på grund af alder.
Så er der det pudsige, at alder jo ikke er nævnt i den lov, der er om forbud mod forskelsbehandling.
Den finder stadig sted i vid udstrækning.
Men det er jo bl.a. den paragraf, der gør det muligt at tage sager op, hvis der opstår problemer, og det vil sige, at det er en lovgivning, som er med til at skabe øget opmærksomhed om diskrimination, og som er med til at give en styrket mulighed for at føre sager på det grundlag.
Det er med til i øvrigt at skabe øget opmærksomhed om diskrimination, og det er med til at give en styrket mulighed for at føre sager på det grundlag.
I øvrigt er det med til at give en ordentlig åbenhed om, hvordan man kan tillade sig at behandle folk, og hvordan man ikke kan.
Fordomme hos nogle arbejdsgivere sammenholdt med, at de voksende krav til effektivitet og produktivitet på arbejdsmarkedet har gjort det yderligere vanskeligt, har medført, at arbejdsgiverne ikke efterspørger den ældre arbejdskraft, uanset dens øvrige kvalifikationer.
Det er åbenlyst, at folk over 50 år ryger bagest i køen, og især inden for fremstillingsvirksomheder er der en kraftig tendens til, at det er dem, arbejdsgiverne fyrer først.
Det er mere reglen end undtagelsen, at der i stillingsannoncer gøres opmærksom på, at ansøgeren helst ikke må være over 35 eller 40 år.
»Ung pige i huset M/K søges«, ha, ha, ha.
Men ikke desto mindre er det jo blevet en formel, der er blevet brugt, og det har faktisk ført til, at stillingsopslag er mere åbne i dag, end de var dengang.
Så der er sådan set argumenter for, at det faktisk har en virkning, hvordan loven er udformet.
I dag satser man meget ofte på team, hvor folk er unge og på samme alder: de unge, de smukke og de effektive.
Men i virkeligheden er det en meget negativ udvikling for os, for samfundet har jo også meget gavn af, at flere generationer omgås i hverdagen og lærer af hinanden.
Særligt interesserede kunne godt få en håndfuld eksempler på stillingsannoncer, hvor alderskravet er pointeret.
Men for at understrege at forslaget om at medtage alder i antidiskriminationsloven er af væsentlig betydning, har jeg taget en konkret annonce.
Jeg vil fremhæve pecielt én, hvor der søges juridiske oversættere til EF-Domstolen.
Her understreges, at man: »... sørger nøje for, at ingen form for forskelsbehandling på grund af køn, handicap, race, religiøs overbevisning eller seksuel orientering finder sted«.
Men man skal altså være født efter den 22. september
Det kan ikke være helt tilfældigt, at det hænger sådan sammen.
Den megen snak om seniorpolitik er blevet ved snakken og har sjældent relevans i forhold til almindelige job, f.eks. i industrien eller sundhedssektoren.
Når arbejdsgiverne vægrer sig ved at ansætte ældre, bunder det jo tit i fordomme og i ren diskrimination.
Statistikken siger, at er man én gang blevet afskediget som 50-årig, så er muligheden for at vende tilbage til arbejdsmarkedet markant ringere.
Og jeg tror også, vi får en spørgsmålsrunde og svarrunde på fortolkningen af, hvordan arbejdsmarkedsstatistikken og arbejdsløshedsstatistikken ser ud for de ældre.
Jeg har i hvert fald ikke helt fortolket den, som hverken den socialdemokratiske ordfører eller arbejdsministeren har lagt den frem.
Men vi skal ikke skændes om statistik her.
Men jeg vil tilføje, at statistik ikke afspejler hele problemet.
Når man hører de utallige eksempler på virkelighedens menneskeskæbner, så finder man ud af, hvor grotesk og uretfærdigt det kan være, når man som godt uddannet og et næsten helt arbejdslivs erfaringer rigere
alligevel kan søge hundredvis af job, der kun fører til afvisning på afvisning.
Men jeg vil slutte med at kvittere for de positive udmeldinger fra arbejdsministeren, som fremkom i udsendelsen »Debatten« på DR 2 den 5. oktober 2000.
Vi havde en lang debat om aldersdiskrimination på baggrund af flere udsendelser, der havde været vist, og jeg tager arbejdsministerens udtalelser til indtægt for en klar opbakning til lovforslaget.
De faldt nemlig typisk nok i en debat, hvor intervieweren bragte den forrige behandling af mit forslag op til debat og spurgte arbejdsministeren, hvorfor han dog ikke havde støttet det på det tidspunkt.
Nu er jeg jo fuldstændig på det rene med, at det også er EU-diskussionen, der rumler her.
Der er et EU-direktiv på banen, og det er vi jo fuldstændig klar over.
Men jeg synes, det ville være en skam, hvis ministeren eller jeg selv måske eller andre af Folketingets medlemmer kunne finde på at pantsætte klogskaben og lovgivningen i afventningen på EU's direktivstyring.
Der er nogle sider i Folketinget, hvor det ikke undrer mig, at man ikke kan se forskel på EU-direktiver og dansk lovgivning, men den forskel vil jeg fastholde er meget afgørende og vigtig.
Et arbejdsmarked, som bygger på lige ret, må afvise diskrimination, ikke alene på grund af køn, race og tro, men også på grund af alder, og det her forslag kan blive et skridt i den rigtige retning.
Som sagt ikke, fordi vi tror, at det i sig selv umiddelbart ændrer noget, men fordi det giver en bedre ballast for dem, der forsøger at undgå denne aldersdiskriminering, ligesom paragraffen om etnisk ligestilling ikke har afskaffet etnisk sortering.
Vi tror på, at det at få afprøvet sager ved domstolen og på andre måder kan give en vigtig signalværdi.
Når det drejer sig om EU-implementering, er det en særskilt diskussion.
Jeg synes ikke, vi skal gøre meget ud af den.
Jeg vil bare fastholde, at det altså er dansk lovgivning, der er gældende i Danmark, og derfor er der ikke noget til hinder for, at man kan vedtage dansk lovgivning på det her spørgsmål.
Men det undrer mig, at adskillige af ordførerne henviser til, at problemet er ved at være løst - at man er ved at sikre de ældre en stærkere position på arbejdsmarkedet - når de samtidig alligevel konstaterer, at problemet er der.
Det samme gælder til De Kristelige, selv om det ender med den konklusion, at de ikke kan støtte forslaget.
Til den radikale ordfører vil jeg sige, at jeg synes, at argumentet om, at man ikke skal vedtage love, der ikke kan kontrolleres og gennemføres, er et rigtig dårligt argument.
Jeg synes, at kønsdiskriminationsdebatten viser, at det her har en vej for sig.
Og jeg vil næsten spørge, om alle de ordførere, der nu har afvist, at vi skulle indføre aldersparagraffen, også samtidig mener, at vi skal ophæve kønsdiskrimineringsparagraffen, for så ville jeg kunne forstå logikken i argumentationen.
Men jeg har ikke hørt en eneste, der antyder, at det er den vej, vi skal gå.