runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 2003-02-26:
Det er jo en spændende debat og en virkelig vigtig debat i forhold til at analysere, hvor de strategiske muligheder for at lave verden om ligger.
Vi er enige så langt, at i hvert fald i nogle spørgsmål spiller EU i dag en langt mere progressiv rolle i forhold til den nuværende amerikanske administration og indgår internationale alliancer.
Jeg tror, at Enhedslisten og SF er enige om, at det er vigtigt at medtage internationale alliancer, også i spørgsmål, der driver verden fremad.
Det er i forhold til krigsforbryderdomstol, i forhold til landmineforbud, i forhold til prøvesprængningsforbud, og hvad ved jeg.
Jeg har udtrykt mig meget uklart - det vil jeg så godt beklage - hvis det kan opfattes sådan, at jeg ikke er opmærksom på skillelinjen i de europæiske lande i forhold til Irakkrisen.
Det skal man altså være, undskyld mig, ret tungnem for ikke at have opfattet, specielt efter den danske statsministers gøren og laden på det sidste.
Jeg synes i virkeligheden, at det positive i den nuværende europæiske situation er, at vi med den danske regering og visse andre som undtagelser trods alt har en spirende selvbevidsthed blandt europæiske lande, der tør stå op mod et voldsomt amerikansk pres, selv når man får vredet armen helt derom, hvor man siger av, og bliver truet på økonomien.
Det er en ny europæisk erkendelse, som jeg tror, at der kan vokse noget flot ud af i de kommende år.
Søren Søndergaard (EL), 2003-02-26:
Jamen altså jeg kan leve med både at blive kaldt stivnakket og andet.
Jeg synes, at det interessante er at kigge på virkeligheden.
Og skal vi have lavet en alliance i forhold til det meget store problem, der hedder en kommende krig i Irak, er det ikke en alliance, der bliver lavet med EU på den ene side og nogle andre på den anden side.
Det er ikke virkeligheden.
Virkeligheden er, at EU er fuldstændig splittet, at England og andre lande, inklusive Danmark, er på én side, og nogle andre lande er på en anden side.
Derfor synes jeg, at det er et utroligt dårligt eksempel, når vi kigger på virkeligheden.
Så er det rigtigt, at der er nogle områder, hvor vi har set, at EU i modsætning til USA har spillet en progressiv rolle, nemlig i Kyoto osv.
Det er fuldstændig rigtigt.
Og det skal man da understøtte.
Men at gøre det til et udgangspunkt for éns analyse mener jeg ikke at virkeligheden giver noget belæg for.
Det er jo lige præcis det, vi ser i disse dage.
Og jeg er sikker på, at det vil hr. Villy Søvndal også vide at gøre opmærksom på, når vi inden ganske længe skal diskutere en USA-ledet krig mod Irak.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-26:
Jeg kan godt forstå, at det måske kan være svært for hr. Søren Søndergaard at medgive det, men jeg synes, det er lidt underligt at lade sig fange af så dogmatisk en tilgang til verden.
Jeg er ikke ude på at skamrose noget, som jeg ikke synes fortjener at blive skamrost.
Men jeg synes, at man skal være ret dogmatisk fastlåst, hvis man ikke noterer, at i de afgørende store spørgsmål spiller EU i dag hovedsagelig en progressiv rolle i modsætning til andre landes dagsordener, og at det er en vigtig ting at notere sig, for der ligger en mulighed for alliancer mellem lande, der har et progressivt syn på at indgå internationale aftaler, sådan som EU har det på en række områder, ligesom en gruppe af latinamerikanske lande, hvor der i øvrigt sker spændende ting i Brasilien og andre steder i Latinamerika, og Sydafrika har det.
Det opfatter jeg hverken som omtåget eller som en dyb forelskelse.
Det anser jeg som en helt nødvendig politisk analyse, hvis man vil give et bud på, hvad der er progressivt
og reaktionært i den nuværende verden
Søren Søndergaard (EL), 2003-02-26:
Jeg håber næsten, at hr. Villy Søvndal er lidt omtumlet af rusen og ikke helt alvorligt mener det, han siger.
Lad os nu tage et eksempel: Med hensyn til spørgsmålet om krig eller fred i Irak spiller EU en progressiv rolle.
Tja, gør EU det?
Eller gør de europæiske lande det?
Mig bekendt er der helt tydeligt flere forskellige linjer i de europæiske lande, hvor nogle - og vi behøver ikke engang at nævne, hvem det er, de har selv underskrevet et brev - som et hundrede procent støtter den amerikanske linje, og nogle har en helt anden linje.
Selvfølgelig skal vi altid i hver enkelt sag samarbejde med dem, der har nogle fornuftige holdninger, men det er altså ikke noget, der kan gøres så enkelt op, at det er for eller imod EU eller inden for EU eller uden for EU.
Sådan er virkeligheden ikke.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-26:
Jeg synes, det var, om jeg så må sige, forventeligt.
Jeg sagde ikke på alle områder.
Jeg husker meget tydeligt diskussionen
om Iran.
Jeg tror oven i købet, at jeg selv rejste den, da vi fælles var delegerede, og det er et tilbageskridt, det er så ubetinget et tilbageskridt. Jeg tror så også, at hr. Søren Søndergaard til gengæld må anerkende helt uden at føle sig omtåget, at når man så på de dagsordener, som også er de afgørende internationale dagsordener i øjeblikket - spørgsmålet om en international straffedomstol, spørgsmålet om konflikten i Mellemøsten, Palæstinakonflikten, spørgsmålet om Irak og om villigheden til at gå i krig uden forhandlinger, spørgsmålet om miljø og Kyoto, spørgsmålet om landminekonvention osv., osv. - var der en gryende fornemmelse af, at EU spillede en rolle sammen med latinamerikanske lande, sammen med Sydafrika, som jeg i de her spørgsmål synes var en progressiv blok.
Det, jeg så synes, er meget interessant,
er, at i alle de her spørgsmål er det i lodret modsætning til USA.
Er det ikke også værd at notere?
Søren Søndergaard (EL), 2003-02-26:
Det er ikke, fordi jeg misunder hr. Søvndal rosen, den er velfortjent.
Men hr. Søvndal blev jo helt omtumlet og nåede så frem til, at EU på stort set alle områder førte en progressiv udenrigspolitik, og det havde hr. Søvndal selv oplevet ovre i FN.
Nu tror jeg, at vi sammen havde en oplevelse omkring spørgsmålet om Iran, spørgsmålet om den måde, man forholdt sig til det regime på, og den manglende aktivitet, der skete fra de europæiske landes side, hvor lige præcis det, at man havde fået den vanvittige idé, at alt skal gå igennem EU, betød, at den danske regering, eventuelt sammen med de andre nordiske lande, ikke handlede, som de burde.
Det er jo ikke det eneste område; Tjetjenien er et andet område. Så inden hr. Søvndal bliver alt for omtumlet, så tror jeg lige, at vi skal knibe os selv i armen og konstatere, at der er en række områder, hvor EU har medlemmer, der har nogle interesser, ligesom USA har interesser, der gør, at man ikke konsekvent vil kæmpe for menneskerettighederne, f.eks. når det gælder Iran.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-26:
Jeg vil gerne kvittere for de pæne ord.
Det giver ikke problemer, tværtimod.
Vi har ikke noget ønske om at have en særlig fastlåst placering i SF, tværtimod.
Så til det meget konkrete spørgsmål, nemlig hvordan vi stiller os til øgede beføjelser til Europa-Parlamentet, specielt på landbrugsområdet.
Vi er betænkelige ved at overføre meget stor magt til Europa-Parlamentet, fordi vi har nogle demokratiske problemer med at få en europæisk debat til at fungere.
Jeg vil ikke udelukke, at om 50-60 år er det lykkedes os, og vi vil bestemt gerne bidrage til at få en europæisk debat til at lykkes i højere grad, end tilfældet er i øjeblikket.
Et demokrati forudsætter ikke nødvendigvis nærhed, men det forudsætter under alle omstændigheder en betydelig grad af kendskab til, hvad der foregår i det forum, der varetager de demokratiske ting.
Jeg tror, man skal være ekstremt veloplyst, man skal næsten bo i nærheden af en europaparlamentariker for at være oplyst om, hvad der foregår, og det er jo ikke alle, der er så heldige.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-02-26:
Efter at have haft en debat, der fuldstændig slavisk fulgte de gængse skyttegravskrige med fløjene som indædte modstandere af alt, hvad der sker på europæisk plan, og så fire partier i Folketinget, som er positive, kommer der her et udtryk for, at nu er der altså et parti, der tænker sig om, et parti, der tager udgangspunkt i den reelle verden, og som faktisk er på vej - vi ved ikke hvorhen, men jeg tør næsten ikke sige noget for ikke at provokere forfærdelige ting nu.
Men guldvægten havde været fremme, det var der overhovedet ingen tvivl om.
Jeg synes, det, hr. Villy Søvndal sagde, var meget spændende, og det var næsten alt, ord til andet, som Det Radikale Venstre også kunne støtte.
Det forslag til vedtagelse, der er fremsat, er jo også meget på linje med det, som de fire partier har fremsat.
Jeg har blot et enkelt spørgsmål til hr. Villy Søvndal.
Der blev talt meget om demokratisk underskud, og det er vi meget enige om at der er mange problemer med.
Men jeg vil gerne spørge, hvordan SF stiller sig til at lade Europa-Parlamentet få indflydelse på landbrugspolitikken.
Jeg vil også gerne spørge hr. Villy Søvndal om, hvordan SF forestiller sig, at de nationale parlamenter kan komme mere i spil i EU's politik.
Lars Barfoed (KF), 2003-02-26:
Jeg vil godt sige, at jeg har lidt svært ved at forstå synspunktet om, at der skulle være valgt sådan en konfrontationslinje.
Mig bekendt har også Enhedslisten været indbudt til et møde med regeringen i forbindelse med udarbejdelsen af det papir, der er undervejs, om den danske regerings udspil til konventet, så jeg forstår ikke hr. Albrechtsens beklagelser. Enhedslisten har bestemt haft mulighed for at tilkendegive, hvilken grad af forhandlingsvilje der er til stede hos Enhedslisten.
Og havde der været udtryk og synspunkter, der tydede på, at man kunne nærme sig hinanden, ville Enhedslisten da have haft mulighed for at tiltræde et sådant dokument.
Men jeg tror som sagt, at afstanden er for stor.
Når det gælder proceduren i komiteerne, synes jeg da bestemt, at det er noget, som også bør drøftes, hvorledes den komitéprocedure er indrettet i dag, og om det er hensigtsmæssigt.
Til gengæld synes jeg ikke, det hører til denne debat at diskutere helt konkrete politikområder som drikkevandspolitik og lignende, for så er det jo uendeligt, hvilke politikområder vi kunne tage fat på i en debat som denne.
Debatten i dag er jo dog en mere overordnet debat om indretningen af EU.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-02-26:
Med hensyn til det konkrete spørgsmål, som jeg stillede fru Charlotte Antonsen, som i virkeligheden handler om opdelingen mellem den udøvende og den lovgivende magt, så kan man sige, at EU-Kommissionen har tiltaget sig lovgivende magt ved f.eks. at påstå, at de kan vedtage regler i deres komiteer for giftstoffer i vores drikkevand.
Det burde ikke kunne finde sted.
Nu ved jeg ikke, om det så er lykkedes for dem i den her sag, det må vi så se, når miljøministeren kommer
Taletiden tillader det ikke, men jeg kunne nævne 30-40 eksempler uden videre, hvor vi kunne sidde og gennemgå det.
Det, der bare er min pointe, er, at man ikke har gjort dette konkrete arbejde.
Man har valgt et konfrontationsudgangspunkt i forhold til nejsiden.
Og det beklager jeg bare.
Lars Barfoed (KF), 2003-02-26:
Nu taler hr. Albrechtsen om jasiden kontra nejsiden.
Jeg anvendte i mit ordførerindlæg bevidst begrebet de traditionelle jasigere og de traditionelle nejsigere, for jeg synes egentlig, at vi skal begynde at bevæge os lidt væk fra det der med ja- og nejsigere, for er der egentlig længere nogen, som er nejsigere?
Det er muligt, at hr. Albrechtsen er det, men ellers er det meget få.
Spørgsmålet er nu, hvordan vi skal udforme EU's traktat, og hvilken politik der skal føres i EU, men det er ikke et spørgsmål om, at der er en jaside og en nejside.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-02-26:
Men vil hr. Lars Barfoed så ikke medgive mig, at når man erkender fra konservativ side, at det er nødvendigt at gå ind at se på gummiparagraffen, så ville det have været mere kløgtigt af regeringen, hvis man havde indbudt samtlige partier til sammen at gå ind i den drøftelse, for hvis det er et spørgsmål, der er almindelig enighed om, det, at der skal ske en opstramning, er det mig ubegribeligt, at man så fra jasiden starter med at ville forhandle det alene med sig selv.
Det er især ubegribeligt, hvis det fra jasiden er en hensigt at kunne gå ud til befolkningen og præsentere et dansk forhandlingsudspil, som så mange som muligt på så lang en strækning som muligt ville stå bag ved.
Men det kan være, det slet ikke er strategien.
Det kan være, man koncentrerer sig om et smalt udspil, hvor man siger: Vi repræsenterer - forhåbentlig - et flertal i befolkningen.
Det er ikke stort, hvis det er der, men det kører vi efter.
Det kan man jo gøre.
Men netop fordi vi kan have den her dialog, synes jeg, det er en besynderlig måde, man fra regeringspartiernes side har grebet det her an på.
Lars Barfoed (KF), 2003-02-26:
Jeg vil gerne sige om gummiparagraffen eller artikel 308 i Traktaten, at det er også min opfattelse, at det er problematisk, at den paragraf har været anvendt så meget, som tilfældet har været.
Jeg tror, at inden for de sidste 10 år har den bestemmelse været anvendt cirka 800 gange til at gennemføre regler i EU uden for Traktaten, og det synes jeg er betænkeligt.
Jeg ville nok også være betænkelig ved helt at afskaffe muligheden for i visse situation at gennemføre bestemmelser i henhold til en form for gummiparagraf, fordi der jo kan være forhold, der ikke er forudset i Traktaten, og derfor må der godt være en eller anden undtagelsesmulighed for i nogle særlige situationer at gennemføre regler, som man ikke har forudset, eller tiltag, som man ikke har forudset i Traktaten.
Men jeg ser meget gerne, at man overvejer mulighederne for at stramme op på anvendelsen af artikel 308.
Det er jo også sådan, at en af arbejdsgrupperne - arbejdsgruppen om kompetencefordeling, der har været nedsat under konventet - netop har udarbejdet en række forslag til en opstramning af anvendelsen af artikel 308, og det synes jeg er noget, vi fra dansk side skal se nærmere på, om vi ikke kunne følge op på konklusionerne fra den arbejdsgruppe.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-02-26:
Så vil jeg godt stille hr. Lars Barfoed et konkret spørgsmål for netop at komme ind i en seriøs debat.
Nu fik vi oplyst, at der kun må lovgives i EU på de områder, hvor Traktaten nøjagtig tillader det.
Skal det forstås sådan, at Det Konservative Folkeparti nu er indstillet på at afskaffe gummiparagraffen?
Hidtil har det jo netop været sådan - desværre, må jeg sige til hr. Lars Barfoed - at EU selv har bestemt, hvor EU kan lovgive.
For hvis EU ikke har haft en konkret traktatbestemmelse at henvise til, har man brugt gummiparagraffen.
Jeg forstod på hr. Lars Barfoed, at han ikke var indstillet på, at den trafik skulle fortsætte.
Se, hvis det er på den måde, vi kan komme ind og diskutere, så er der jo basis for en konkret debat, hvor vi måske endda på vigtige punkter kan være enige i Folketinget, måske endda alle partier.
Og jeg så da overordentlig gerne, hvis det kunne være tilfældet på en række konkrete områder.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-02-26:
Det er blot et opklarende spørgsmål til hr. Jann Sjursen: Jeg mindes at have hørt på et tidligere tidspunkt, at Kristeligt Folkeparti var varm tilhænger af, at charteret blev indskrevet i en kommende traktat.
Nu bliver jeg forvirret, nu vil jeg gerne vide, hvad meningen er med, at Kristeligt Folkeparti har skiftet standpunkt.
Kan vi få en forklaring på det?
Ja, jeg er næsten ked af at skulle forlænge debatten, men jeg bliver nødt til at spørge hr. Kristian Thulesen Dahl, som nu er meget voldsomt kritisk over for konventet - hvor der altså i parentes bemærket sidder to folketingsmedlemmer fra Dansk Folkeparti - meget kritisk over for konventet; det er en udemokratisk og rodet forsamling og alt mulig andet. Hvordan i alverden vil hr. Kristian Thulesen Dahl - hvis han har tid til at høre efter - konstruere på anden måde sikre, at der kommer en nogenlunde bred debat på et basalt niveau, hvor alle lande og alle partier og alle synspunkter er repræsenteret, hvis ikke det er i form af et konvent, der ligner det, der er vedtaget nu?
Hvordan vil han ellers sikre det?
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Hvilke forslag har
hr. Kristian Thulesen Dahl til at få en bedre debat end den, der er i konventet?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-02-26:
Nu har jeg siddet på min plads så længe og ventet på at kunne komme ind og deltage i en eller anden roseklub, og derfor glæder det mig overordentlig meget, at jeg nu endelig kan komme ind i sådan en roseklub, nemlig at rose Enhedslisten for et fantastisk godt forslag.
Jamen det er simpelt hen så godt, og det er da bare brandærgerligt, at det ikke kan vinde flertal her i Folketinget. Hr. Søren Søndergaard kom tidligere til at sige en ting galt her fra talerstolen.
Han sagde nemlig, at når man har en færdig traktat, altså en ny forfatning, som er godkendt af regeringerne, og som så skal ratificeres efterfølgende, så er der mulighed for, at man kan stemme ja eller nej.
Det er ikke rigtigt.
Det, vi altid bliver udsat for, er jo, at der er mulighed for at stemme ja eller ja, og hvis ikke man kan finde ud af det i første omgang, finder politikerne nok ud af, at så får man en ny chance senere for at korrigere f.eks. den misforståelse, der måtte være opstået.
Det har vi set i Danmark i flere runder, i 1992-1993, det har vi set i Irland, hvor de skulle stemme om Nicetraktaten.
Får man det forkerte svar første gang, tager man en ny runde, og så finder man en eller anden måde at få vredet armen rundt på befolkningen på og give dem følelsen af, at de ville være ladt fuldstændig i stikken og uden for alt det gode selskab, hvis man ikke stemmer ja.
Så ja, man kan stemme ja eller ja på stemmesedlen på det tidspunkt.
Derfor er det en god idé at spørge befolkningen helt åbent og ærligt: Her ligger der noget, der er på vej; det kan danne baggrund for en ny forfatning for EU.
Er det det, vi skal gå til regeringskonferencen med og sige, at det kan vi godt godkende fra dansk side, eller er det ikke?
Og så får man en afstemning på et tidspunkt, hvor det giver relevans at stemme nej, altså hvor man virkelig kan få sat et signal igennem over for regeringen, over for Folketinget om, at man bevæger sig meget langt fra det, befolkningen ønsker.
For vi tror, vi er overbevist om - det kom også til udtryk i den debat, vi havde lige før - at det, man er i gang med, ligger meget, meget langt væk fra det, den danske befolkning ønsker, og som for så vidt også mange andre befolkninger i EU ønsker.
Men det kører bare derudad.
Man har et meget, meget ufolkeligt, udemokratisk konventsarbejde kørende, hvor et præsidium sidder og kører sine ting igennem.
Det er jo også de rapporter, vi får om den arbejdsfacon, der er.
Det er meget, meget svært at få indflydelse på teksten, for det er stort set bestemt på forhånd, hvad det skal ende med. Og så får vi noget frem, som vil blive præsenteret som noget, der ikke kan ændres. Så vores budskab er: Et rigtigt godt forslag, rose, rose, rose, og nu mangler vi bare, at der også er et folketingsflertal, der vil gennemføre det, så vi kan få en fornuftig inddragelse af befolkningen på det tidspunkt, hvor det er relevant at inddrage befolkningen.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-02-26:
Jeg vil bare sige til hr. Claus Larsen-Jensen, at beslutningsforslaget skelner meget omhyggeligt mellem den situation, der foreligger, når konventets forslag ligger, og en vejledende folkeafstemning, hvor befolkningen har mulighed for at gå ind og tilkendegive sin holdning.
Jeg ved ikke, hvordan hr. Claus Larsen-Jensen alternativt forestiller sig, at befolkningens synspunkter skal komme til at influere på den diskussion, der foregår på regeringskonferencen.
Det er der ikke tradition for at man reelt inddrager befolkningen i.
Nicetraktaten var jo det mest fantastiske eksempel på, hvilken mangel på demokrati der var omkring de traktatforhandlinger.
Det kan da ikke være det, hr. Claus Larsen-Jensen lægger op til skal gentage sig.
Så jeg vil sige det på den måde, at vi må jo tage til efterretning, at Socialdemokratiet ønsker ikke denne demokratiske proces, som vi foreslår.
Men at komme og påstå, at det ikke er gennemarbejdet, at der ikke er skelnet mellem reglerne for en bindende og en vejledende folkeafstemning, at det ikke er logisk osv., det synes jeg ikke at Socialdemokratiet kan komme nogen vegne med.
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-02-26:
Til hr. Keld Albrechtsen og hr. Søren Søndergaard: Vi holder fast i, at traktater er medlemsstaternes ejendomsret, og at den procedure, der er dér, er, at først når en regeringskonference er færdiggjort, foreligger der et endeligt forfatningstraktatudkast, som man skal tage stilling til.
Det vil vi ikke have ændret på.
Den fundamentale fejlvurdering, som jeg mener de to ordførere fra Enhedslisten begår, er, at forskellen imellem en regeringskonference og så et konventforum er, at i regeringskonferencen er der tale om en relativt lukket proces, hvorimod konventsarbejdet er en åben proces, hvor alle papirer, alle debatter er tilgængelige, åbne og dermed kan indgå i forhold til en debat og en påvirkning af de pågældende ting her.
Derfor kan man ikke lave den sammenhæng.
Der er ikke meget taktik gemt i det.
Befolkningen skal ind på det tidspunkt, hvor der er noget, man skal tage stilling til, og efter at der er foregået en offentlig debat, hvor man har prøvet at påvirke resultatet.
Det mener jeg sådan set er den fase, vi befinder os i nu.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-02-26:
Jeg vil godt spørge hr. Claus Larsen-Jensen, om han i ramme alvor mener det, han sagde, nemlig at når vi kender resultatet af konventets arbejde, som bliver et færdigt traktatudkast - det er der jo ingen tvivl om på nuværende tidspunkt - så er der ikke noget at tage stilling til.
Betyder det, at Folketinget ikke skal tage stilling til det?
At regeringen ikke skal tage stilling til det?
Næh, selvfølgelig betyder det ikke det.
Det betyder da, at regeringen og Folketinget vil tage stilling til det.
Men muligheden for, at befolkningen skal tage stilling til det, mens befolkningen endnu har mulighed for at øve indflydelse på indholdet, det ønsker Socialdemokratiet ikke at støtte.
Det er da det, det handler om.
Men jeg vil sige til hr. Claus Larsen-Jensen, at man kan da ikke komme og sige, at når der ligger et færdigt traktatforslag, så er der ikke noget at tage stilling til.
Det giver simpelt hen ikke mening at sige sådan.
Søren Søndergaard (EL), 2003-02-26:
Jeg vil bede den socialdemokratiske ordfører bekræfte, at på det tidspunkt, hvor den socialdemokratiske ordfører ønsker, at befolkningen skal inddrages, er der kun to muligheder, nemlig at sige ja eller at sige nej.
Der er ikke andre muligheder.
Et ja vil føre til, at man er med fuldstændigt, selv om man har nogle kritikpunkter.
Et nej vil føre til en total krise og måske endda - set ud fra tilhængerside, det negative perspektiv - i hvert fald en dansk udfasning af Den Europæiske Union. Er det ikke rigtigt, at det, der i virkeligheden er den socialdemokratiske taktik, det er, at man skal først inddrage folk på det tidspunkt, hvor man kan sige, hvis ikke I stemmer ja, så melder vi jer fuldstændig ud af EU?
Er det ikke det, der er det egentlige indhold i det, Socialdemokratiet siger?
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-02-26:
Jeg vil bare sige til hr. Keld Albrechtsen: Der er intet ulogisk i det.
Det er jo ikke relevant at inddrage befolkningen, førend der er noget endeligt at tage stilling til, og det er der ikke på basis af konventet.
Det er der først på den formelle regeringskonference, hvor resultatet ligger.
Det er først på det tidspunkt, der er noget, der skal tages endelig stilling til.
Først da kender vi den endelige tekst.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-02-26:
Man kan have det synspunkt, at man ikke skal inddrage befolkningen på et tidspunkt, hvor vi kender forslaget til den nye traktat, som konventet har lavet.
Derfor vil jeg godt spørge hr. Claus Larsen-Jensen: Der er da ikke noget ulogisk i, at man på det tidspunkt ønsker at inddrage befolkningen og høre befolkningens synspunkt, således at befolkningen kan tilkendegive, om den synes, at det traktatudkast, som kommer til at danne hele grundlaget for forhandlingerne, er godt eller dårligt.
Man kan have det synspunkt, at befolkningen ikke skal inddrages.
Det er et politisk synspunkt.
Men ulogisk, det kan jeg ikke forstå at man kan karakterisere vores forslag som.