runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Johs. Poulsen (RV), 2005-12-15:
I vejledningen til bekendtgørelse om visitation og det individuelle kontaktforløb, der beskriver de personer, som er i matchgruppe 4, sådan der: »Den ledige har så væsentlige begrænsninger i kompetencer og ressourcer, at den ledige ikke umiddelbart vil kunne indgå i jobfunktioner på det ordinære arbejdsmarked.«
Vil fru Irene Simonsen bekræfte, at matchgruppe 4-personer ikke skal være tilmeldt arbejdsformidlingssystemet?
Irene Simonsen (V), 2005-12-15:
Det er jo dejligt, at jeg får lov til virkelig at gentage og gentage og gentage, hvor godt det, vi har lavet, er.
Matchgruppe 4 giver hr. Johs. Poulsen en rigtig beskrivelse af.
Når man i en periode af sit liv er i matchgruppe 4, så er der nogle specielle hensyn, der kan tages, også hvad angår de 300 timer, som jeg jo tror hr. Johs. Poulsen hentyder til.
Man ikke skal indgå på samme vilkår som i en matchgruppe, hvor de klart er forpligtet til at tage et fuldtidsjob.
Johs. Poulsen (RV), 2005-12-15:
Hvis det er for min skyld, fru Irene Simonsen gentager og gentager, så kan jeg sige, at det behøver fru Irene Simonsen ikke.
Jeg ville egentlig hellere, at fru Irene Simonsen svarede på mit spørgsmål, nemlig hvorvidt det var sådan, at de pågældende personer ikke skal være tilmeldt arbejdsformidlingssystemet.
Irene Simonsen (V), 2005-12-15:
Det er væsentligt igen at sige, at man i den situation, hvor der i øvrigt er et marked, som man kan gå ud på, skal have 300 timer.
Så vil jeg gerne vende tilbage til noget af det, jeg indledende sagde i min tale, nemlig at alle mennesker grundlæggende – det er i hvert fald Venstres klare menneskesyn – har brug for at få lov til at bruge de evner og færdigheder, de har, for derved at få det bedre.
Det er jo lige præcis, når man får lov til det, at man kan vokse.
Carsten Hansen (S), 2005-12-16:
Vi måtte tage lovforslaget tilbage i udvalget, da der var et punkt, som var uafklaret.
Det viste sig, at ministeren havde undladt at sende forslaget til høring hos Dansk Center for Menneskerettigheder, og vi bad ministeren om at forelægge centeret lovforslaget med henblik på at vurdere, om der kunne være mulighed for diskrimination, når almene boliger skulle sælges, og man lod lokale parter selv beslutte, hvilke kriterier der skulle opstilles.
Dansk Center for Menneskerettigheder har anbefalet, at man skriver konventionens tekst ind i lovforslaget, så det bliver sådan, at der ved forvaltning af almene boliger ikke må diskrimineres på baggrund af køn, race, national eller etnisk oprindelse, religion, tro, politisk overbevisning, kønslig orientering, alder, handicap, social herkomst og formueforhold.
Det var sådan set en hjælp til Venstre, De Konservative og De Radikale og måske også til Dansk Folkeparti, selv om jeg tvivlede mere på, at de kunne gå ind for det.
Nu har vi så stillet et ændringsforslag, som tydeliggør, at der altså er nogle principper, som skal overholdes, når man sælger de almene boliger, men det har forligspartierne afvist at støtte.
Jeg har set betænkningsbidraget fra Det Radikale Venstre, og det undrer mig, at man med den høje profil, som især De Radikale holder på dette område, afviser, at der skal stilles krav til lokale kriterier, når der skal sælges almene boliger.
Man vil overlade det hele til ministeren, der kun skal orienteres om de beslutninger, som træffes udeomkring.
Det er jeg ked af, og jeg vil også sige, at vi kommer til at tage diskussionen op igen på flere områder, når vi ved, hvordan De Radikale ellers slår sig voldsomt op på menneskerettighederne.
Man siger, at det ikke kommer til at betyde noget, fordi ministeren selvfølgelig vil overholde gældende lovgivning.
Jamen hvis det ikke betyder noget, hvorfor så ikke gardere sig og sikre, at det står i loven, så vi ikke risikerer, at en minister, der har en anden opfattelse end den, jeg mener Det Radikale Venstre har til hverdag på dette område, gør et eller andet?
Vi er meget uforstående over for De Radikales tilgang til spørgsmålet.
Jeg mener, vi plejer at have overensstemmende opfattelser på dette meget vigtige område, hvor der i dag, også her i salen, bliver sagt ting, som for 5 år siden ikke var god tone nogen steder.
Det er virkelig sådan, at tonen er blevet grovere, derfor synes vi i Socialdemokratiet, det er værd at tage værdikampen på området, og derfor er det egentlig brandærgerligt, at vi ikke kan få De Radikale med på vores forslag.
Menneskerettighedscenteret anbefaler jo i virkeligheden, at man skriver konventionsteksten ind i lovforslaget, og ministeren har erkendt, at man faktisk – i gåseøjne – har glemt at spørge om denne meget vigtige sag.
Derfor har vi stillet ændringsforslaget for at hjælpe både De Radikale og andre partier, og vi håber, der bliver tid til eftertanke her før jul, også hos Det Radikale Venstre.
Charlotte Fischer (RV), 2005-12-16:
Der skal ikke herske nogen tvivl om, hvor Det Radikale Venstre står, når det gælder menneskerettighederne.
Vi står vagt om dem, og jeg synes faktisk, det er fuldstændig useriøst, når den socialdemokratiske ordfører udlægger det, at vi ikke støtter ændringsforslaget, som et bevis på, at vi ikke støtter menneskerettighederne.
Jeg synes, vi er nødt til at finde det rigtige niveau og sige: Hvad er det, vi ville gøre som lovgivere, hvis vi indføjede den paragraf, som Socialdemokraterne ønsker?
Så ville vi på en eller anden måde sige, at lovgivningen ikke automatisk skal overholde konventionerne om menneskerettigheder, ikkediskrimination osv.
I Det Radikale Venstre går vi sandelig ud fra, at al lovgivning, der udgår her fra Folketinget, respekterer de grundlæggende rettigheder.
Hvis det skal være sådan, at det fremover skal skrives separat ind i lovgivningen for at være sikker på, at man overholder det, mener jeg virkelig, vi er ude på et sidespor, og jeg vil gerne spørge den socialdemokratiske ordfører: Hvad med al den lovgivning, hvor der ikke er en sådan præcisering?
Betyder det, at man ikke forventer, at rettighederne bliver respekteret i den lovgivning?
Carsten Hansen (S), 2005-12-16:
Jeg vil stille et modspørgsmål: Hvad er der til hinder for det, som ligger i vores ændringsforslag?
Vi risikerer jo, at der kommer diskriminering ind i billedet, når vi snakker fysisk eller psykisk funktionshæmning og formuegrænser, og derfor har det været afgørende vigtigt for os, at når der er mulighed for at træffe beslutningerne lokalt, skal det også stå i loven.
Vi forstår simpelt hen ikke, at De Radikale ikke vil være med til det, og når centeret oven i købet anbefaler at få det ind, mener jeg, det ville være helt oplagt, at De Radikale gik med til det, også på baggrund af den tone, som bl.a. Dansk Folkeparti har lagt an i disse sager.
Mette Frederiksen (S), 2005-12-16:
Ja, jeg vælger at tage ordet nu, fordi det er en meget principiel debat, vi har om et forslag, der har vidtrækkende økonomiske konsekvenser for nogle af de dårligst stillede i vores samfund.
Dansk Folkeparti har overhovedet ikke taget ordet.
Jeg har kun set fru Pia Kjærsgaard have travlt med at skrive julekort og ikke at blande sig i en vigtig socialpolitisk debat.
Vi har heller ikke hørt en eneste fra regeringen tage ordet.
Og derfor vil jeg gerne have lov til her ved afslutningen af debatten at opsummere nogle af de væsentligste bidrag fra Dansk Folkeparti til dansk politik inden for bare 2 dage.
I går førstebehandlede Folketinget integrationsaftalen.
Centralt i den står, at kontanthjælpsmodtagere, der ikke kan oppebære 300 timers arbejde, skal kunne miste deres kontanthjælp, vel at mærke kontanthjælpsmodtagere, hvis arbejdsevne er så begrænset, at de ikke vil være i stand til at kunne finde ordinær beskæftigelse på det ordinære arbejdsmarked.
Samme dag følte partiet sig kaldet til via offentligheden at meddele, at Dansk Folkeparti synes, det er helt i orden, at ældre medborgere i vores samfund skal kunne fravælge hjemmehjælp og konkrete hjemmehjælpere, alene fordi de oppebærer en etnisk minoritetsbaggrund.
Nu tredjebehandler vi så et lovforslag, hvor der skæres ned på boligstøtten for nogle af de mest økonomisk udsatte familier, nemlig enlige forsørgere og deres børn.
Og om få minutter skal vi påbegynde tredjebehandlingen af det lovforslag, hvor Dansk Folkeparti sammen med regeringen stjæler penge fra lejerne, tager milliarder væk fra de almene boligselskaber for at fylde huller op i statskassen og dermed går den modsatte vej af det, vi har foreslået, nemlig at det boligboom, forstået på den måde at de økonomiske vilkår, der gælder vores boligejere, også skal komme lejerne til gode ved at lave massive huslejenedsættelser.
Nu kan jeg se, at fru Pia Kjærsgaard stadig væk er i salen – ikke at hun hører efter, hvad der foregår på talerstolen, men formanden for Dansk Folkeparti er i salen.
Det kunne jo være, at vi kunne få formanden for Dansk Folkeparti til at gå på Folketingets talerstol og svare mig på det helt enkle spørgsmål: Er det, der er foregået de senere dage, udtryk for social ansvarlighed?
Er det at skære boligstøtten ned for enlige mødre og tage lejernes surt optjente penge social ansvarlighed?
Svaret på sidstnævnte spørgsmål er ja.
Derfor må konklusionen være – det kunne jo også være, at partiets finansordfører vil tage ordet – at det, Dansk Folkeparti lægger stemmer til lige præcis i de her minutter, er politiske forslag, der understøtter en fortsat udvikling mod et mere ulige samfund, et samfund, hvor det bliver endnu sværere for nogle af de dårligst stillede i det her samfund at få foden indenfor og skabe betingelserne for deres eget liv.
Det er under alle omstændigheder uskønt, men endnu mere uskønt er det, at Dansk Folkeparti ikke engang vil tage ordet ved tredjebehandlingen og forsvare, hvorfor det er de enlige mødre i Danmark, der skal være med til at finansiere dette års finanslov.
Det må siges at være uskønt.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-12-16:
Det var en ordentlig svada fra fru Mette Frederiksen, og det var næsten også forventet.
Det måtte jo komme på et eller andet tidspunkt.
Det var jo nøjagtig, ligesom da vi havde finanslovdebat.
Der var ikke et ord om, at vi netop på Folketingets dagsorden har behandlet et forslag om at give førtidspensionister flere penge, for det vil forstyrre det billede, fru Mette Frederiksen ønsker at give.
Men der er en enkelt ting i det, fru Mette Frederiksen sagde, jeg gerne vil holde fast i, for den er meget holdningsbestemt over for de ældre.
Det drejer sig om, hvorvidt de ældre skal have lov til at vælge, hvem der skal komme i deres eget hjem.
Det synes vi de skal, for vi synes, det er overordentlig vigtigt, at de, der kommer hos den enkelte ældre, er nogle, den enkelte ældre føler tryghed ved.
Men jeg kan forstå, at Dansk Folkeparti på det punkt har en anden holdning end den, Socialdemokraternes socialordfører ønsker at give udtryk for.
Carsten Hansen (S), 2005-12-16:
For det første er der jo en meget, meget klar signaleffekt i det, og for det andet er der jo i lovgivningen nævnt nogle eksempler, hvor vi mener, der kan komme diskriminering ind i billedet, f.eks. i forbindelse med formuegrænser og tilknytning til arbejdsmarkedet.
Hvad er tilknytning til arbejdsmarkedet?
Man kunne sagtens forestille sig, at der her kunne diskrimineres over for folk, der er handicappede.
Skal de ikke have lov til at købe en bolig, fordi de bor alment, eller hvad?
Derfor har det været afgørende vigtigt for os at få det præciseret.
Eva Kjer Hansen (V), 2005-12-16:
Samtidig viser hr. Carsten Hansens svar, at hr. Carsten Hansen stadig ikke helt har forstået det helt principielle: at det faktisk ville blive meget anderledes, hvis vi i enkeltlovgivningen eksplicit skulle fremhæve kravet om, at der ikke må diskrimineres.
Sagen er, at det er et bærende princip i lovgivningen, også i almenboligloven, at der ikke må ske diskrimination af bestemte befolkningsgrupper med race, køn, tro, alder, handicap osv. som begrundelse.
Forbuddet mod diskrimination er grundfæstet i forskellige konventioner og retsgrundsætninger, og forbuddet gælder under alle omstændigheder, også selv om det ikke udtrykkeligt fremgår af loven, i dette tilfælde almenboligloven, så derfor er der ikke behov for at lovgive udtrykkeligt om det i hvert enkelt tilfælde.
Men det er jo nævnt i bemærkningerne til lovforslaget, og dermed har vi gjort, hvad vi plejer at gøre.
Faktisk ville det efter min opfattelse være meget besynderligt, hvis vi skulle til at fylde almenboliglovgivningen op med alle mulige regler, som følger af anden lovgivning eller lignende.
Det er ikke det, vi plejer at gøre, og derfor ville det også være forkert at gøre det på dette område.
Her har man grebet sagen an på akkurat tilsvarende vis, og det var i øvrigt under en socialdemokratisk regering, man valgte den fremgangsmåde.
Derfor forstår jeg simpelt hen ikke, at man fra Socialdemokratiets side fuldstændig vil bryde med den måde, vi plejer at gribe lovgivningsarbejdet an på, og i denne sag lave noget, der er helt anderledes end i andre tilfælde.
Carsten Hansen (S), 2005-12-16:
Ministeren ved ganske udmærket, at for det første støtter vi faktisk de dele af boligpakken, og for det andet er det sådan, at hvis det bliver en succes og et redskab, der kan bruges – hvad vi er mange der håber – er det vigtigt, at vi ikke kan mistænkes for, at der kan ske diskriminering.
Men der er jo lagt op til, at der kan blive nogle åbenbare konflikter på baggrund af det, man kan beslutte lokalt, f.eks. angående indtægtsgrænser, tilknytning til arbejdsmarkedet osv.
Her kan der komme eksempler på diskriminering.
Ministeren har tilkendegivet – jeg tror, det er i svaret på spørgsmål nr. 68 – at hun vil følge sagen nøje.
Alle siger til os, at det ikke betyder så meget, men hvad har man så imod, at det kommer ind, når centeret anbefaler det?
Godt nok skal ministeren orienteres og har ret til at gribe ind på enkeltområder, men lad os dog få det ind, så vi er helt sikre på, at der ikke vil ske noget.
Det er det, der har været vores ærinde.
Eva Kjer Hansen (V), 2005-12-16:
Sagen er, at der allerede er taget hånd om spørgsmålet.
Man må ikke diskriminere, og jeg synes i øvrigt også, forslaget er udtryk for en underlig mistillid til dem, der skal aftale kriterierne.
Sagen er jo, at det er kommunen, boligorganisationen og lejerne, der skal blive enige om, hvilke kriterier der skal gælde.
De vil jo være forskellige, alt efter hvilke problemer der er i det lokale område, og beslutningerne bliver sendt ind til ministeriet, hvor vi selvfølgelig vil påse, at der ikke sker nogen ulovligheder, og at man ikke overskrider reglerne om diskrimination.
Vi har altså allerede taget hånd om det.
Når det er sagt, vil jeg gerne kvittere for hr. Carsten Hansens udmelding om, at man så sandelig støtter denne del af lovforslaget.
Jeg synes, det er ualmindelig positivt, at hr. Carsten Hansen fremhæver, at der er elementer i L 70, som man faktisk sætter pris på og synes er fremskridt.
Så vil jeg også sige, at jeg synes, det er ...
Jeg vil bare sige, at jeg synes, det er herligt, at hr. Carsten Hansen forventer, at der vil være massiv interesse for at købe sin almene lejlighed, for det synes jeg er et fremskridt, om noget er.
Der er på ingen måde tale om, at jeg nedgør problemstillingen, jeg tager tværtimod hånd om den.
Jeg sørger for, at det bliver fulgt nøje, hvilke kriterier der bliver aftalt udeomkring, og skulle der være tegn på, at der sker noget, som ikke overholder gældende lovgivning, vil vi naturligvis tage fat om det fra ministeriets side.
Hvad er det for nogle forestillinger, Socialdemokraterne har om, at man ude lokalt – kommunen, boligorganisationen og lejerne – vil tænke store tanker om, hvordan man kan udelukke nogle til fordel for nogle andre og kan diskriminere?
Jeg forstår simpelt hen ikke tankegangen.
Så må jeg bare sige endnu en gang, at hvis ændringsforslaget blev vedtaget, ville det i den grad være et brud på den måde, vi normalt lovgiver på, og det synes jeg vil være helt forkert at åbne op for.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2005-12-16:
Det, jeg bare sådan i stilhed må konkludere, er, at det, at man som hjemmeboende ung over 18 år begynder en ungdomsuddannelse, det, at man der kan oppebære en indtægt på omkring 2.300 kr. om måneden, alene jo for ingens vedkommende vil betyde, at det bliver mindre end det beløb, man måtte tabe i boligsikring.
Men det ændrer ikke på, at når fru Lissa Mathiasen står her på talerstolen og taler om dem, det handler om i morgen, i overmorgen eller om et halvt år, så er det jo sådan, at der er en indfasningsordning, der gør, at netop de familier har 3 år til at tilrettelægge deres økonomi.
Netop for de familier har man så også 3 år til at finde alternative løsninger, hvis for tvillingebørnenes vedkommende 2.300 kr. gange to ikke skulle være nok til at kunne hjælpe på det tab på maks. 1.500 kr., man måtte opleve, og så er der jo altså også en mulighed for – og det tror jeg de fleste gør – at få et kollegieværelse eller noget andet, så de oppebærer SU som udeboende.
Samlet set betyder det her ikke, at der er nogen, der vil opleve lavere husstandsindtægt, end de havde før.
Lissa Mathiasen (S), 2005-12-16:
Jeg forstår ikke rigtig ministerens måde at nedgøre problemet på, for sådan hører jeg det.
Der er en verden til forskel, for når vi taler om fleksibel udlejning, har vi at gøre med mennesker, som skal tilbydes en anden bolig.
Her er der tale om, jævnfør lovforslaget, som ministeren har fremsat, at det kan besluttes, at hvis man har en lav indkomst eller er uden for arbejdsmarkedet, kan man nægtes retten til at købe en bolig.
Det er lige nøjagtig her, forskellen ligger, og vi synes, det er en meget alvorlig ting, fordi det giver store muligheder for, at diskriminationen kan blomstre rundtomkring.
Derfor undrer jeg mig over, at ministeren ikke kan se, at det ville være en meget, meget god håndsrækning – også til dem, der skal tage beslutningerne – at give dem denne rettesnor og sige: Nu skal I altså passe på, for her er der en stor mulighed for diskrimination.
Jeg fatter ikke, at ministeren ikke kan se, at det er rigtigt at vedtage ændringsforslaget.
Charlotte Fischer (RV), 2005-12-16:
Centeret for Menneskerettigheder skriver jo i sit svar, at de henstiller, at der sker en præcisering, og mere blødt kan det vist ikke siges.
Pointen er lige præcis, at isoleret set sker der ikke nogen skade ved at føre det ind i lovteksten, men problemet er jo principielt.
I det øjeblik, vi siger, at vi ikke automatisk går ud fra, at lovgivningen overholder konventioner og almindelige regler om antidiskrimination osv., er vi nødt til at præcisere, hvad det betyder for al den lovgivning, hvor det ikke står.
Jeg synes, man som lovgiver indimellem er nødt til at hæve sig lidt op med helikopteren og overveje det principielle i, at man smider en sådan sætning ind i et lovforslag.
Vi støtter jo menneskerettighederne, og vi går sandelig ud fra, at al lovgivning herindefra – og det vil vi kæmpe for – overholder dem.
Vi vil også stå vagt om, at dette lovforslag overholder de gældende konventioner og alt, hvad der ellers findes på området.
Det skal vi nok holde tæt øje med.
Lissa Mathiasen (S), 2005-12-16:
Jamen det, jeg angriber Venstres ordfører for, er, at der bliver ved med at blive sagt, at man ikke taber penge, at man ikke bliver fattigere – hvis fru Inge-Lene Ebdrup har tid til at høre.
De har selvfølgelig da siddet og beregnet, hvor meget der er i SU, hvor meget de vil have om måneden, om de kan klare det her.
For den mor er det meget væsentligt at få sine børn godt af sted i form af, at de får den uddannelse.
De taber penge.
Så kan man spørge, om det er en trøst, ja, det er en stakket trøst, at det er lidt mindre, man taber første år, men så trappes der op, og for hvert år bliver det dyrere og dyrere.
Det er rigtigt, at de får deres SU, men det har de jo hele tiden været klar over.
SU’en bliver ikke større.
Intet bliver højere, tværtimod.
Denne familie taber op til 1.500 kr. om måneden.
Hvorfor?
Inge-Lene Ebdrup (V), 2005-12-16:
Det, vi lige skal huske vedrørende det her forslag, er, at det svar, som hr. Bjarne Laustsen har fået fra ministeren, jo forudsætter, at barnet bliver boende hjemme, fra det er 18 til det er 23 år.
Nu er det de færreste, der bliver boende hjemme i hvert fald i det nordjyske, hvor vi kommer fra, i forbindelse med start på en uddannelse, fordi vi ofte er nødt til at rejse efter den, og derfor kommer vi under nogle helt andre regler.
Jeg vil også gerne slå fast, at i det øjeblik, den unge flytter ud, har det jo hele tiden været sådan, og sådan er det også i dag, nemlig at så bortfalder den her ekstra boligstøtte.
Så man kan sige: Vi har ikke noget imod, at unge mennesker bor hjemme hos deres forældre i en periode, slet ikke.
Det, vi bare synes er rimeligt, er, at når man, uanset om man bor ude eller hjemme, som 18-årig får mulighed for at oppebære en indtægt fra det offentlige enten i form af kontanthjælp eller SU, er det også meget rimeligt, at man bør tage del i familiens samlede liv og levned.
Vi noterer os så, at der ikke er nogen, der vil opleve et større tab i forbindelse med den her ændring end den indtægt, man måtte have på kontanthjælp eller SU, og det er vi meget tilfredse med.
Lissa Mathiasen (S), 2005-12-16:
Jeg tror, der er mange, der sidder ude bag skærmene og hører det her, som ligesom jeg bliver forvirrede og overraskede over det, vi hører her fra Venstres ordfører: Der er ikke nogen, der mister penge, man får ikke mindre, for barnet oppebærer indtægt.
Jeg vil godt spørge, om fru Inge-Lene Ebdrup ikke bare har snakket med nogen familier, der bliver berørt.
Vi tager en enlig mor med to børn, som tilfældigvis er tvillinger, og som har siddet her i sommer og overvejet, om der er råd til, at de to går i gang med en uddannelse.
Beslutningen er taget på baggrund af moderens indkomst.
Hun ved, hvad de to unge vil tjene.
Det vil sige, at det er indregnet i den forventning om, hvad de regner med at have årligt.
Nu tager man så fra en sådan familie ifølge det, der er oplægget, når det er fuldt indfaset, godt 1.500 kr. om måneden.
Jamen hvad er det da for en måde at behandle folk på?
Så dumme er hverken lyttere eller seere, at de ikke er klar over, at man selvfølgelig taber, ellers var der heller ikke en besparelse på 77 mio. kr.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2005-12-16:
Jeg kan bekræfte, at det svar, som fru Kirsten Brosbøl står med, er korrekt, men det, der jo er bundet i enden af det, og som fru Kirsten Brosbøl sådan nemt glider henover, er jo, at man, når man fylder 18 år, får mulighed for at få kontanthjælp eller SU.
F.eks. er SU’en for hjemmeboende 2.296 kr. om måneden.
For ungdomsuddannelserne er der en grundsats på 1.022 kr. plus et tillæg på op til 1.274 kr. alt efter indkomst – altså for dem, der har de laveste indkomster – og for kontanthjælp er vi også over beløbet på de 1.500 kr.
Samlet set vil husstandsindtægterne ikke falde i det øjeblik, barnet går fra at være under 18 år til over 18 år, fordi der er andre offentlige forsørgelseselementer, man så kan få i spil.
Lissa Mathiasen (S), 2005-12-16:
Vi erkender da klart, at vores ændringsforslag ikke redder hele verden, men vi erkender lige så klart, at det, der om lidt bliver vedtaget med regeringspartiernes og Dansk Folkepartis stemmeflertal, er tæt på grænsen af noget, der kan føre til diskrimination.
Jeg mistænker ingen for at ville gøre det med fuld viden om, at man diskriminerer.
Det vil ikke alene ramme en række pensionister, det vil også ramme en række andre mennesker, som fuldt ud lever op til de ønsker, vi har om at få aktive og dynamiske mennesker ude i boligafdelingerne, og det vil være frygtelig urimeligt.
Hvad med de handicappede, og hvad med mange andre?
Skal de ikke også have ret til at erhverve sig en bolig?
Det er det, vi ikke rigtig forstår, og det er vi dybt, dybt bekymrede over, ligesom vi generelt er dybt bekymrede over dette lovforslag.