Sonja Mikkelsen (S), 2000-10-26:
Det gælder både mange praktiserende læger og ikke mindst de 40 sygehuse, som i dag er medlem af netværk for forebyggende sygehuse.
Folkesundhedsprogrammet indeholder en klar prioritering af og fokusering på det forebyggende arbejde, og målet er at øge danskernes middellevetid og gode leveår uden sygdom.
Derfor fastslår programmet, at der skal sættes ind over for årsagerne til de store folkesygdomme og tidlige dødsfald i befolkningen.
Det drejer sig også om beslutningsforslagets fire udvalgte sygdomme, nemlig knogleskørhed, hjerte-kar-sygdomme, overfølsomhedssygdomme som astma og allergi og aldersdiabetes, men også om andre alvorlige folkesygdomme som kræft og lungelidelser.
Fælles for disse sygdomme er, at de i høj grad er livsstilssygdomme, og derfor har vi i folkesundhedsprogrammet valgt at tage fat i sygdomsårsagerne eller risikofaktorerne: tobak, alkohol, kost, manglende motion og svær overvægt.
Når det gælder forebyggelse af beslutningsforslagets fire sygdomme, handler det jo i høj grad om at sætte ind over for netop disse livsstilsfaktorer.
En forebyggende indsats rettet mod risikofaktorerne vil ramme meget bredt, og samtlige livsstilssygdomme vil kunne forebygges.
Beslutningsforslagets fire strategiplaner vil derimod f.eks. ikke kunne forebygge vigtige sygdomme som muskel-led-sygdomme, lungesygdomme eller de psykiske sygdomme.
Der er altså tale om et velbegrundet og fagligt valg, når regeringen har valgt at fokusere på sygdomsårsager frem for sygdom i sig selv, og samtidig skal forebyggelse være relevant for den enkelte borger.
Det er også vigtigt at tilpasse indsatserne til den praktiske forebyggelse.
Der er ingen grund til at etablere særskilte indsatser som motion mod hjerte-kar-lidelser og motion mod knogleskørhed.
Men én ting er forebyggelse, før sygdommen melder sig, noget andet er, at der stadig med fordel kan ydes en forebyggende indsats, selv om man har fået sygdommen eller har en forhøjet risiko for at få den.
Her er regeringen enig med forslagsstillerne i, at der skal gøres en målrettet indsats over for relevante risikogrupper.
Det er også grunden til, at sundhedssektoren er et meget centralt miljø for forebyggelse, og derfor vil regeringen, som det også fremgår af folkesundhedsprogrammet, udarbejde særlige redegørelser for forebyggelse af de store folkesygdomme.
Det drejer sig bl.a. om de fire sygdomme, som forslagsstillerne sætter fokus på.
Sundhedsministeriet har sat den første redegørelse, nemlig om forebyggelse af astma og allergi, på sin arbejdsplan for det kommende år, og flere af beslutningsforslagets elementer indgår i det arbejde.
Det drejer sig bl.a. om fortsat at uddanne sundhedspersonale til bedre at udrede og vejlede om astma og allergi.
Sundhedsministeriet har allerede på nogle områder udarbejdet planer i samarbejde med relevante parter.
Et andet eksempel er et af forslagets sygdomme, nemlig knogleskørhed. Her er en arbejdsgruppe nedsat af Sundhedsstyrelsen og Fødevaredirektoratet ved at udarbejde en rapport, som forventes offentliggjort ved årsskiftet 2000/2001.
Rapporten anbefaler bl.a. initiativer vedrørende forebyggelse af knogleskørhed.
Jeg er også glad for at konstatere, at forslagsstillerne er enige i regeringens prioriteringer, når det gælder valg af forebyggelsesmetoder og indsatser i øvrigt.
Her lægger forslaget nemlig vægt på målrettet information, især til risikogrupper, styrkelse af de praktiserende lægers rolle i forebyggelsen og brug af IT-baserede kvalitetsprogrammer, som bl.a. sikrer effektive behandlinger og hensigtsmæssige patientforløb.
Beslutningsforslaget foreslår en målrettet information
over for befolkningen, fortrinsvis gennem kampagnevirksomhed f.eks. pjecer, tv-spots, Internet, hjertedage og lignende. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at fastslå, at sundhedsmyndighederne selvfølgelig skal sørge for, at fagpersoner og befolkning får formidlet viden om væsentlige sundhedsrisici.
Viden er jo en forudsætning for, at den enkelte kan vælge sundt eller usundt, og Sundhedsministeriet foranlediger, udarbejder og udsender derfor også materiale rettet mod sundhedspersonale og mod borgerne.
Det kan være vejledninger og retningslinjer for god forebyggelsespraksis i forbindelse med f.eks. osteoporose, målrettede oplysningspjecer om astma og allergi til forældre eller vejledninger til diabetespatienter.
Jeg vil godt opfordre Tingets medlemmer til at kigge ind på f.eks. Sundhedsstyrelsens hjemmeside for at se, hvor meget materiale, som faktisk allerede er tilgængeligt i dag.
Forebyggelse via sundhedspersonale er et væsentligt redskab i beslutningsforslaget såvel som i folkesundhedsprogrammet.
Det gælder særlig en styrkelse af de praktiserende lægers mulighed for at udøve individuel forebyggelse, og også her vi godt i gang.
Siden 1995 har den praktiserende læge kunnet tilbyde sin patient en forebyggelseskonsultation, når lægen i forbindelse med et sygebesøg eller en konsultation bliver opmærksom på forhold, der gør forebyggelse i form af rådgivning og samtaler relevant. Med overenskomsten fra 1999 udvidede man amternes mulighed for at iværksætte forebyggende ydelser hos de praktiserende læger.
Det er således i dag muligt at honorere de praktiserende lægers deltagelse i forsøg på forebyggelsesområdet samt i de forebyggende hjemmebesøg hos ældre.
En væsentlig nyskabelse er overenskomstens forebyggelsesindsats over for alvorlige hjertesygdomme.
I dag får patienter med disse hjertesygdomme eller patienter med risiko for at udvikle hjertesygdom tilbud om særlige forebyggelseskonsultationer hos egen læge, og baggrunden for dette nye tilbud er bl.a. Dansk Selskab for Almen Medicins vejledning til lægerne om forebyggelse af hjertesygdomme, Sundhedsstyrelsens vejledning om kost og Tobaksskaderådets materiale om rygestop.
Dette forebyggelsesprogram er således et godt eksempel på, hvad en fælles indsats fra amter, ministerier, råd og faglige organisationer kan føre til.
Også forebyggelse på sygehuse praktiseres allerede.
Erfaringerne herfra viser, at forebyggelsen kan blive en naturlig del af sygehusenes opgaver på linje med undersøgelse, behandling og pleje, og her håber vi på et stort engagement i hele sygehusvæsenet.
Den nødvendige dokumentation for forebyggelsens gavnlige virkning er til stede og skal naturligvis bruges aktivt over for patienterne.
Når det gælder udviklingen af IT inden for sundhedssektoren, er der også i dag mange initiativer i gang, både lokalt og centralt.
Fra centralt hold udsendte Sundhedsministeriet i 1999 den nationale strategi for IT i sygehusvæsenet 2000-2002, og strategien angiver en række indsatsområder, der sikrer en koordineret IT-udvikling og bakker op om de sundhedspolitiske målsætninger, herunder bedre patientinformation og sammenhæng i patientforløbet.
Strategien indeholder kliniske indikatorer, kvalitetsdatabaser, forløbsbaseret patientregistrering, elektroniske patientjournaler og lignende - alt sammen instrumenter, som vil forbedre grundlaget for at vurdere og dokumentere kvaliteten i sundhedsvæsenet, som det også foreslås i beslutningsforslaget.
Beslutningsforslaget initiativer rummer således en god beskrivelse af en række af de initiativer, der enten allerede er taget eller er lagt ind i fremtidige initiativer og følger således ganske godt op på folkesundhedsprogrammet.
Når regeringen alligevel ikke anbefaler at støtte forslaget om at udarbejde konkrete strategiplaner for fire sygdomme, skyldes det, at der ikke er behov for flere planer med samme indhold.
Forslaget om strategiplaner for de fire sygdomme lægger op til et indhold, som indsatsen for en meget stor dels vedkommende allerede i dag omfatter, og som er beskrevet i eksisterende planer og initiativer, både centrale og lokale.
Jeg vil gerne pointere, at der allerede er mange initiativer i gang i amter og kommuner, blandt sundhedsvæsenets faglige selskaber og organisationer og i patientforeningerne, både hvad angår det forebyggende arbejde som følge af folkesundhedsprogrammet, og hvad angår den generelle kvalitetssikring i sundhedsvæsenet.
Der er tale om et meget stort og værdifuldt arbejde, som i dag er godt på vej, og jeg finder det derfor meget uheldigt at bruge kræfter på at gentage centrale dagsordener for disse aktørers arbejde, fordi det kan forsinke den regionale og lokale indsats.
I stedet bør vi fra centralt hold netop understøtte den stadige udvikling og professionalisering af det lokale forebyggende og sundhedsfremmende arbejde, og det er regeringens opfattelse, at det gør vi bedst ved at omorganisere og samle den centrale forebyggende indsats i et nyt slagkraftigt center.
Jeg vil gerne anerkende partiernes engagement i forebyggelse og give tilsagn om at udvikle et måleprogram, så
resultatet af forebyggelsesindsatsen over tid kan dokumenteres.
Den opgave skal netop det nye dokumentationscenter, der bliver en del af Center for Folkesundhed i Sundhedsstyrelsen, løse.