runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 2000-04-11:
Først skal man jo takke både Venstre og De Konservative for det energiske forsvar for høje afgifter på biler.
Det har jeg aldrig hørt før, men jeg synes, det virkelig er rørende at høre, at man virkelig her kaster sig ud i, hvor vigtigt det er for finanserne, at vi har høje registreringsafgifter.
Men det, der bragte mig herop, var bare at sige til hr. Flemming Hansen: Pas på!
Pas på med at tage regnestykker, der kommer fra en forening, hvis medlemmer så entydigt har en stor interesse i at blive ved med sælge en masse dyre biler.
Pas på med at tage dens regnestykker for gode varer og uden videre kolportere dem her fra talerstolen.
Jeg tror ikke en dyt på de regnestykker, der kommer fra Dansk Automobilforhandlerforening.
Kristian Jensen (V), 2000-04-11:
Nu er det faktisk sådan, at mit store forsvar ikke blot er for de få Ferrarier, men også for de 1,4 mio. kr., som en sådan Ferrari, der står nævnt i forslaget, vil give i registreringsafgift til statskassen.
Vi synes, at retfærdigheden i det her skal være, at man skal beskattes af den gavn, man har af at have fri bil til rådighed, men den gavn, man har af at få stillet fri bil til rådighed, hænger ikke sammen med den beskatning, der bliver lagt op til i lovforslaget.
Det er ikke sådan, at hvis man får stillet en Ferrari til rådighed, har man så meget mere gavn af den, end hvis man får stillet den nævnte Saab til rådighed.
Jeg tror ikke som hr. Frank Aaen, at man tildeles firmabiler efter, hvad køn man har, men mere efter, hvilken stilling man har, og hvis det så er sådan, at der er flest mandlige topchefer, ja, så er der nok også flest mænd, der bliver tildelt den store bil, men det har nok mere med stillingen end med kønnet at gøre. Med hensyn til Venstres omsorg for statens provenu så har vi faktisk ret stor omsorg for statens provenu, for vi mener, at der er nogle udgifter, der skal betales, og der er en statsgæld, der skal betales ned, og derfor vil vi også gerne være med til at vurdere, både hvornår der skal skrues op for statens indtægter, og hvornår der skal skrues ned.
Aage Frandsen (SF), 2000-04-11:
Jeg synes, det er rart at høre Venstres store optagethed af skatteprovenuet.
Man er virkelig bekymret for, at nu går
Det er rart at høre, og det skal jeg huske til en anden gang, når Venstre ikke vil være med til at bidrage.
Hvorfor tænker
virksomheden sådan?
Er det ikke, fordi der er mere velfærd for den pågældende i at få den røde Ferrari?
Er det ikke det, der er grunden?
Men det er jo nok, fordi de pågældende opfattes som værende mere værd, og derfor er det ikke tilfældigt, at det også er dem, der tjener meget, der får Ferrarien oveni.
Man betragter dem som værende mere værd, og så ville det vel også være rimeligt, at man beskatter dem, når de er mere værd.
Det kan være, hr. Kristian Jensen mener, at alle er lige meget værd, men så kan jeg ikke forstå, at man ikke nøjes med at give en Folkevogn til vedkommende i stedet for at give en Ferrari.
Frank Aaen (EL), 2000-04-11:
Jamen det, jeg taler om, er for det første Venstres energiske sociale engagement for dem, der ud over at have en årlig milliongage er så heldige, at virksomheden siger, at de også skal have lov til at køre rundt i en Ferrari.
Jeg synes virkelig, det er imponerende, at man kan engagere sig så indigneret til fordel for en så lille og så velstillet gruppe, men det må være en særlig evne, man har i Venstre, når man kan engagere sig for folk, der ikke har brug for det.
Man kunne ønske sig et større engagement for bistandsklienterne og de arbejdsløse.
Men det må vi jo kigge forgæves efter, og så må vi igen spørge: Hvor er retfærdigheden?
Det er jo typisk kvinderne, der får de mindre biler at køre rundt i, og hende, der kun får en Folkevogn at køre i, skal betale akkurat det samme i skat som topdirektøren, der får en Ferrari.
Er det noget, Venstre virkelig synes det er værd at slås for?
Kristian Jensen (V), 2000-04-11:
Nu skal jeg gentage for hr. Frank Aaen, at det er Venstres opfattelse, at dette lovforslag samlet set vil give et lavere provenu for statskassen, og eftersom hr. Frank Aaen støtter det, glæder jeg mig til under hr. Frank Aaens ordførertale at høre, hvor pengene skal tages fra.
Hvem er det, vi skal tage penge fra, hvis vi ikke får de penge ind i statskassen i registreringsafgifter, som vi gør med den nugældende ordning?
For Venstre står tingene klart.
Vi synes, at den nugældende ordning er i orden, fordi det, man bliver beskattet af, er værdien ved at have en fri bil, og værdien af at have en fri bil består i, at man kan transportere sig selv fra det ene sted til det andet.
Men selv om man transporterer sig fra det ene sted til det andet i en meget, meget dyr bil i stedet for i en mindre dyr bil, giver det ikke et så forøget velvære, at det kan forsvare den kraftige forøgelse af beskatningen, som ligger i forslaget, og når ændringerne samlet set giver et lavere provenu til statskassen, er det galimatias at gennemføre en lovgivning, som hr. Frank Aaen tilsyneladende står bag.
Frank Aaen (EL), 2000-04-11:
Først skal jeg takke for, at Venstre igen så klart illustrerer, at mens man ikke har nogen problemer med at tage penge fra bistandsklienter og pensionister og stramme op for de arbejdsløse, kaster man sig virkelig frem på banen, når det gælder om at forsvare en skattefidus, som nogle få hundrede meget rige mennesker i Danmark har gavn af.
Jeg synes, det er rart at få illustreret på den klare vis, for hvem det er, Venstres hjerte for alvor banker.
Det er for de rigeste, og det er godt at vide.
Men det spørgsmål, jeg har til Venstres ordfører, er: Hvor er retfærdigheden i, at hun, der får stillet en Folkevogn til rådighed af virksomheden, skal betale lige så meget i skat for den fordel som ham, der får Ferrarien stillet til rådighed?
Kan Venstre ikke lige forklare, hvad der er retfærdigheden i det?
Ole Stavad (S), 2000-04-11:
Nej, må jeg sige til hr. Kristian Jensen, det er meget velgennemtænkt.
Det er jo sådan, at når vi har med hovedaktionærer at gøre, kan man i meget betydelig udstrækning selv beslutte, om det skal være udbytte, eller om det skal være løn, eller om det skal være frynsegoder.
Forslaget fra Venstre og De Konservative er en modificeret udgave af et forslag, som Fremskridtspartiet fremsatte i henholdsvis 1998 og også i 1999.
Det er altså ikke nyt for Folketinget at diskutere, om offentlige tilskud via skattesystemet skal fremme behandling på privathospitaler.
Forslaget går ud på at skabe skattefrihed for hjerte-, kræft- og rygoperationer betalt af en arbejdsgiver.
Medarbejderen skal ifølge forslaget fritages for enhver beskatning, samtidig med at der fortsat skal være fuld fradragsret for arbejdsgiveren.
Forslaget adskiller sig principielt ikke fra de tidligere forslag, der er stillet af Fremskridtspartiet, og regeringen tager derfor som allerede sagt endnu en gang afstand fra forslaget.
Efter regeringens opfattelse skal sundhedspolitiske problemer i almindelighed løses via et godt offentligt sundhedsvæsen, som løbende skal forbedres.
Ventetiderne er blevet reduceret og vil fremover blive reduceret yderligere.
Der er indgået aftaler med amterne om, at mindst 85 pct. af de ikkeakutte kirurgiske heldøgnspatienter skal tilbydes behandling inden tre måneder, det gælder bl.a. for rygpatienter.
For livstruende sygdomme som hjertesygdomme og kræft er der indført en behandlingsgaranti.
Siden aftalen i 1993 mellem regeringen og amterne om hjerteplanen er antallet af hjertebehandlinger næsten tredoblet fra 2.818 i 1993 til 7.693 sidste år.
Regeringen har nu iværksat en kræftplan.
Som led i finanslovsaftalen for 2000 er der således afsat en merbevilling til kræftområdet på 495 mio. kr. i perioden 2000-02.
Som led i aftalen om amternes økonomi i år 2000 er der allerede tilført 850 mio. kr. til apparatur, herunder apparatur inden for kræftbehandlingen.
Den væsentligste begrænsning i mulighederne for en fortsat hurtig forbedring af sundhedssystemet er mangelen på læger og sygeplejersker med de rigtige specialer.
Nyt apparatur gør det ikke alene.
Den koncentrerede indsats, der nu bl.a. er iværksat på kræftområdet, ville desuden blive hæmmet af, at de få læger, der er, ville blive hyret af privathospitalerne.
Indførelse af skattefrihed for arbejdsgiverbetalte sundhedsydelser har samme effekt som at indføre et tilskud til privathospitalerne; det er bare lidt mere skjult, når man gør det over skattesystemet.
Men på grund af mangelen på kvalificerede læger og sygeplejersker ville et sådant tilskud ikke medføre, at flere ville kunne behandles, men blot, at nogle fik mulighed for at forbedre deres egne vilkår på bekostning af andre. Men som sagt vil regeringen have, at de fortsatte forbedringer, i takt med at der kommer mere veluddannet personale, skal ske inden for det offentlige sygehussystem.
Alle, der er berørt af sygdom, har ret til hurtig behandling på et højt fagligt niveau.
Dette opnås bedst - efter regeringens opfattelse - ved et godt offentligt sundhedsvæsen, som står til rådighed for alle på lige vilkår.
Preben Rudiengaard (V), 2000-04-11:
Jeg havde jo nok ventet de ord fra skatteministeren, men jeg vil gerne spørge: Skatteministeren siger, at man underminerer det offentlige sundhedsvæsen.
Derfor kan det undre mig, at man sidste gang lavede en aftale om, at alkoholistbehandlingen kunne blive fradragsberettiget og betalt af arbejdsgiveren, og det synes jeg ikke er i tråd med det, jeg hører fra skatteministerens side nu, så mit spørgsmål er, om man ikke synes, der er en vis kontrovers i de holdninger.
Samtidig hører jeg jo den dér lange jubelsang om ventelisterne, der er reduceret.
Men jeg vil gerne spørge skatteministeren, om der ikke er andet, der kunne gøres, for jeg synes godt, at vi kunne få disse ventelister længere ned.
Og så er der jo hele udgiftssystemet i forbindelse med sygedagpengesystemet, som også er en vigtig ting, som vi også kunne få reduceret fra arbejdsgivernes side.
Så det er de to spørgsmål, jeg her primært gerne vil stille skatteministeren.
Frank Aaen (EL), 2000-04-11:
Nej, det er det ikke, for samtidig sker der en reduktion på to andre områder.
Den vigtigste reduktion sker ved, at den private sygehussektor dræner endnu mere personale fra det offentlige sygehusvæsen og oven i købet gør det på den skadelige måde, at hvor det offentlige sygehusvæsen har et væsentligt ansvar for uddannelse af sundhedspersonale, slipper den private sektor helt gratis.
Den er ikke så stor, så længe vi holder os til et begrænset område, som det er foreslået her, men princippet er jo alligevel, at man udhuler det finansielle grundlag for den offentlige sektor.
Preben Rudiengaard (V), 2000-04-11:
Det er jo en sen nattetime, så tankevirksomheden er lettere kompromitteret på dette tidspunkt.
Men jeg vil da gerne stille hr. Frank Aaen et spørgsmål, for der er altså en ting, jeg ikke forstår, og det er, at hvis man kan bruge kapaciteten i den private sektor, må det da give en reduktion af ventetiden inden for den offentlige sektor. Er det ikke rigtigt?
Frank Aaen (EL), 2000-04-11:
For Enhedslisten er det helt fundamentalt, at vores velfærd bygger på solidariske principper, og et solidarisk princip i sundhedssektoren er bl.a., at de, der bliver syge, bliver behandlet ens, uanset om vedkommende er rig eller fattig, om vedkommende er pensionist, arbejdsløs, studerende, ansat i én virksomhed eller ansat i en anden virksomhed.
Det er dette solidariske lighedsprincip, forslaget her gør fuldstændig op med, og derfor er der ikke spor tvivl hos os om, at det må afvises - ikke bare som det forslag, det er, men også fordi det er udtryk for en meget farlig tendens i vores velfærdsudvikling, som desværre allerede har bredt sig inden for en del områder.
Man afløser lighedsprincippet, det solidariske princip, med et princip, der går ud på, at de, der er heldigst i arbejdslivet, og de, der er heldigst stillet økonomisk, også er dem, der er bedst stillet med hensyn til velfærd.
Det er vi grundlæggende imod, og vi vil bekæmpe det med alle til rådighed stående midler - så meget desto mere, som hvis man vedtog forslaget, ville man, fordi der er mangel på læger og sygeplejersker, ikke alene begunstige en bestemt gruppe, men samtidig gøre situationen værre for dem, der ikke er så heldige, fordi der ville blive længere ventelister i det offentlige sygehussystem.
Det er vi også grundlæggende imod, så ingen støtte fra os til forslaget.
Vi synes, det er ideologisk klart, og det er vi tilfredse med.
Det viser helt entydigt et borgerligt livssyn, hvor enhver er sin egen lykkes smed, og jeg er meget glad for, at venstre side i Folketingssalen her kan udtrykke et klart modsat ideologisk synspunkt, nemlig det solidariske, det lighedsprægede.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2000-04-11:
Da den radikale ordfører på området, hr. Anders Samuelsen, ikke kan være til stede, skal jeg på hans vegne udtale følgende: Forslagsstillerne foreslår, at der gives skattefrihed til medarbejdere, hvis arbejdsgiver tilbyder at betale for deres hjerte-, kræft- og rygoperationer. Samtidig foreslås det, at der skal være fuld fradragsret for arbejdsgiveren. I Det Radikale Venstre er vi meget betænkelige ved at åbne denne mulighed for skattefritagelse ved arbejdsgiverbetalte sundhedsudgifter.
Jeg skal ikke gentage alle argumenterne, men blot nævne, at det især skyldes, at vi ønsker at værne om princippet om, at der skal være lige adgang til sundhedsydelser.
Det har altid været et af velfærdssamfundets adelsmærker.
Vi ved godt, at der også er mange gode argumenter, der trækker den anden vej, men en gang imellem er man nødt til at holde fast i nogle principper, hvis ikke hele fundamentet skal smuldre. Samtidig er det Det Radikale Venstres grundsynspunkt, at der bør være skat på alle goder og dermed også skat på de goder, der her leveres af arbejdsgiveren.
Det var også derfor med nogen betænkelighed, vi stemte for at fritage medarbejdere for beskatning i forbindelse med arbejdsgiverbetalt alkoholafvænning, men vi gjorde det imidlertid, fordi vi mener, at arbejdsgiverbetalt alkoholafvænning med nogen ret kan ses som et udtryk for socialt ansvar i forbindelse med arbejdsfastholdelse.
Her er der tale om hjælp til en person med både sundhedsmæssige og sociale problemer, og samtidig findes der nu en effektiv behandling mod alkoholmisbrug, som det offentlige sundhedsvæsen ikke tilbyder, og som den enkelte på den måde kan få glæde af, uden at det betyder, at man dræner sundhedsvæsenet for sundhedspersonale.
Man kan imidlertid diskutere, om argumentet om arbejdsgiverens sociale ansvar også er holdbart, når det gælder hjerte-, kræft- og rygoperationer.
Vi anerkender som nævnt, at der - som det også er fremgået af debatten - kan føres mange argumenter på banen, som kan problematisere beskatningen, men i stedet for at åbne denne vej bør vi sikre et velfungerende sygehus uden ventelister.
Den mest oplagte løsning her og nu er at udvide antallet af behandlingsgarantier ved livstruende sygdomme, som blev vedtaget ved finanslovforliget, til også at dække andre områder, og her kan jeg som eksempel nævne Hovedstadens Sygehusfællesskab.
Der er vedtaget en ventelistegaranti, for
så vidt angår operationer for grå stær, og overskrides ventelistegarantien, kan patienten vælge at blive opereret på en privat klinik med offentligt tilskud.
Det er i hvert fald en vej at gå, og vi mener, den vej er mere farbar og mere socialt retfærdig, fordi den ikke skaber et skel mellem på den ene side heldige lønmodtagere og på den anden side mindre heldige lønmodtagere og folk helt uden for arbejdsmarkedet.
På den baggrund skal jeg meddele, at Det Radikale Venstre ikke støtter beslutningsforslaget.
Sonja Albrink (CD), 2000-04-11:
Dette forslag er jo en udbygning af den lov om skattefrihed for arbejdsgiverbetalt alkoholafvænning, som blev vedtaget i sidste folketingssamling, og som var en direkte konsekvens af et beslutningsforslag fra CD.
Vi støtter derfor også varmt og helhjertet dette forslag fra Venstre og Det Konservative Folkeparti, som vi behandler her sent på aftenen, og hvis vi var blevet spurgt, ville vi såmænd også gerne have være medforslagsstillere på forslaget.
Naturligvis skal arbejdsgivere have lov til at betale
for sygdomsbehandling for medarbejdere, uden at medarbejderen skal straffes af skattevæsenet, for vi mener, at arbejdsgiveren egentlig gør samfundet en tjeneste med sit tilbud.
Forslaget går ud på at styrke virksomhedernes sociale ansvar, ved at virksomhederne giver de ansatte en hjælpende hånd, som giver større mulighed for et godt behandlingsresultat til glæde for såvel arbejdsgiveren som medarbejderen og dennes familie.
Imidlertid betyder
den nuværende skattelovgivning
, at en medarbejder, der tager imod en arbejdsgivers tilbud, i mange tilfælde meget nemt kan komme til at betale over halvdelen af det, behandlingen har kostet, i skat, og det kan i mange tilfælde betyde, at en medarbejder desværre må sige nej tak til et tilbud på trods af, at der er ventelister eller mangel på tilbud fra det offentlige system, og at det i yderste konsekvens får ringere livskvalitet til følge. I CD mener vi ikke, at disse forslag om skattefrihed for en sådan ydelse skal ses som en underminering af det offentlige behandlingssystem, men derimod som et kærkomment supplement, som endda kun har fordele for såvel medarbejder, familie, virksomheden og så sandelig også for samfundet.
I CD støtter vi derfor varmt dette forslag fra Venstre og De Konservative.
Klaus Kjær (DF), 2000-04-11:
Forslaget er en videreudbygning af L 218 og L 249 fra 1998-99 om skattefrihed for arbejdsgiverbetalte ydelser til alkoholafvænning.
På tilsvarende vis foreslås der også skattefrihed for arbejdsgiverbetalte ydelser til hjerte-, kræft- og rygoperationer.
En gennemførelse af forslaget vil for det første medføre, at medarbejderne får en hurtig behandling, som selvfølgelig har indflydelse på behandlingsresultatet.
Der undgås lange ventetider, og de fysiske og psykiske gener hos medarbejderne reduceres.
For det andet får arbejdsgiveren hurtigere sin medarbejder tilbage, således at omkostningerne af såvel økonomisk som organisatorisk karakter nedbringes.
Og endelig vil ordningen være en samfundsøkonomisk fordel, idet der spares penge til behandling, ventelisterne til de offentlige sygehuse reduceres og udgifterne til sygedagpenge mindskes.
Men det argument synes ikke at tælle med i denne her debat for regeringspartierne og SF.
Aage Frandsen (SF), 2000-04-11:
Det undrer mig ikke, at fru Henriette Kjær og hr. Preben Rudiengaard ikke kan forstå vores skelnen i den forbindelse, for det, det dybest set bygger på, er, at vi har lagt helt afgørende vægt på det, der stod i betænkningen dengang - som også fru Anna-Marie Hansen refererer til - om, hvordan man kan skelne mellem de her ting.
Det er det ene.
Og det andet er, at uanset at hr. Rudiengaard i sin disput med skatteministeren ikke vil anerkende det, så mener jeg stadig væk, det gælder, at hovedparten af behandlere inden for alkoholbehandling ikke er mennesker, som er i det normale sundhedssystem.
Der er nogle, der er det, men ikke hovedparten af dem, og derfor belaster det ikke på samme måde, hvis man trækker dem ud af det almindelige, offentlige sundhedssystem.
Jeg ved, at man selvfølgelig fra Venstre og De Konservative vil blive ved med at gentage og gentage det spørgsmål, og sådan vil det være, fordi man vil noget helt andet.
Man vil simpelt hen have, at det private langsomt skal overtage det.
Det amerikanske sygdomsbehandlingssystem er selvfølgelig det, man foretrækker frem for det danske.
Det gør vi ikke, og det var derfor, vi sagde det, som man sagde i betænkningen i 1995, at dér kan man skelne.
Det kan man ikke, hvis man begynder med det her, for hvis man har begivet sig ind på den vej, som man peger på her, skal man selvfølgelig tage det fuldstændig konsekvent.
Hvorfor skal rygoperationer specielt være noget særligt i forhold til f.eks. hoftoperationer?
Hvorfor det?
Anna-Marie Hansen (S), 2000-04-11:
Jeg vil gerne spørge, om hr. Aage Frandsen kan bekræfte, at man i Skatteministeriets betænkning fra 1995 om arbejdsgiverbetalte sundhedsudgifter netop dér påpeger, at den eneste afgrænsningsmulighed er skattefritagelse for alkohol- eller psykologbehandlinger, hvis man vil gå i den retning.
Preben Rudiengaard (V), 2000-04-11:
Mit spørgsmål er meget i tråd med fru Henriette Kjærs.
Jeg vil gerne bede hr. Aage Frandsen om at fortælle mig forskellen på at være svært invalideret og ikke kunne klare sit arbejde på grund af, at man lider af et svært alkoholforbrug, som er en meget belastende tilstand, og så at være meget syg og invalideret af en hjertelidelse, en ryglidelse eller en kræftlidelse.
Kan man ikke være invalideret i samme grad, uafhængigt af om man lider af det ene eller det andet?
Er det ikke en urimelig forskelsbehandling over for mennesker, som arbejder?
Henriette Kjær (KF), 2000-04-11:
Jeg forstod simpelt hen ikke hr. Aage Frandsens argumentation for, hvorfor man kan støtte, at det skal være skattefrit, når det er alkoholafvænning, og hvorfor det ikke skal være skattefrit for lønmodtageren, når det er en anden sygdomsbehandling.
Hvad er forskellen på at være syg af alkohol, at have den sygdom, som man vel godt kan kalde det, og så at have andre sygdomme?
Argumentationen hænger slet, slet ikke sammen, og det kom hr. Aage Frandsen ikke ind på.
Hr. Aage Frandsen konstaterede, at man havde støttet det her forslag fra skatteministeren og kom så med en forklaring om, at så skulle man heller ikke gå længere, men nogen argumentation var der jo ikke.
Frank Aaen (EL), 2000-04-11:
Det plejer at være et godt tegn på, at man har en dårlig sag, når man begynder at beskylde andre for, at det er logik for perlehøns, eller siger, at det er sent på aftenen, og man ikke tænker så godt, og det er netop det, der udtrykkes her fra hr. Rudiengaard.
Det, det drejer sig om, er, at hvis der skulle være ledig kapacitet, dvs. at læger og sygeplejersker og højtuddannet, offentligt uddannet personale går ledige rundt i den private sektor, skulle de skynde sig at finde over i den offentlige sektor og blive ansat dér, så vi kunne få fjernet ventelisterne.
Det ville nemlig være til gavn for os alle sammen og ikke kun til gavn for dem, der har råd.
Anna-Marie Hansen (S), 2000-04-11:
Jamen her har vi jo netop kernen i det.
Det principielle er jo, at enhver uanset pengepungens størrelse har ret til at blive behandlet, alt afhængigt af hvilket behov man har for behandling.
Det er det, fællesskabet betaler til over skattebilletten.
Og alle de andre små forslag, som specielt Venstre og De Konservative kommer med, er jo en ekstra skat for mennesker, der én gang har betalt.
Mener den konservative ordfører virkelig, at det er rimeligt, at pensionister, studerende og andre, der ikke er på arbejdsmarkedet, skal være med til at finansiere skattefritagelsen for dem, der måtte være heldige at få behandlingen?
Anna-Marie Hansen (S), 2000-04-11:
Jeg synes altid, det er fint, når folk gør en ekstra indsats.
Jeg synes absolut også, det er fint, når læger gør en ekstra indsats i deres fritid.
Det skal bare ikke skattefinansieres, der skal ikke være skattefritagelse.
Det er det, jeg mener.
Ester Larsen (V), 2000-04-11:
Fru Anna-Marie Hansen påpeger, at læger på private hospitaler ofte arbejder dér i deres fritid.
Betyder det, at fru Anna-Marie Hansen foretrækker, at læger bruger deres fritid på golfbanen eller andre steder frem for at behandle patienter i fritiden også?
Anna-Marie Hansen (S), 2000-04-11:
Indledningsvis vil jeg sige, at jeg ikke spiller skuespil, men jeg har ikke noget imod at blive kaldt Max Hansen.
Lad mig lige tage fat på at gentage: Det, der er problemet, er jo, at skattefinansierede arbejdsgiverbetalte sundhedsudgifter ikke skal være skattefri.
Man har jo de muligheder, som ordførerne for Venstre og De Konservative har nævnt.
Det, jeg også nævnte i min ordførertale, er det faktum, at kapaciteten i det private sundhedsvæsen jo ikke er til det.
Det forholder sig sådan, at vi har 250 pladser på private hospitaler og 25.000 på de offentlige, og dér skal vi være meget opmærksomme på, at lægedækningen på de private ofte er noget, læger fra det offentlige sundhedsvæsen sørger for i deres fritid, så det løser jo ikke problemet.
Derfor er det vigtigt, at man sørger for, at der er valgmuligheder, men at det selvfølgelig ikke er en ekstra skat, en særskat, der skal betales.