runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tove Videbæk (KRF), 2002-11-07:
L 38 foreslår en ophævelse af anciennitetsprincippet
vedrørende optagelse af børn i dagtilbud
Det betyder, at kommuner ud fra lokale behov vil få lettere ved at tage de hensyn, der skal tages til f.eks. ledige forældre, der får tilbudt arbejde, eller til kontanthjælpsmodtagere, forsikrede ledige, revalidender m.fl., som skal støttes i indslusning på arbejdsmarkedet.
Det betyder også, at søskende i højere grad kan komme i samme dagpasning.
Alt det her er naturligvis meget lettere at gennemføre, hvis kommunen har pasningsgaranti, og det har 239 kommuner på nuværende tidspunkt.
rigtig mange dagpasningspladser.
Jeg mindes, at Socialdemokratiets formand den ene gang efter den anden ved festlige lejligheder har fortalt om de tusinder af dagpasningspladser, der er blevet etableret op igennem 1990'erne.
Der er i debatten blevet talt om at tage udgangspunkt i børnene, og det vil vi i hvert fald meget gerne gøre i Kristeligt Folkeparti - det gør vi generelt og altid - men hvem har egentlig spurgt børnene, f.eks. børn på 1 år, om de har lyst til at være hjemme hos mor og far i en periode, hos forældre, som ikke har andet problem end ledighed?
Det er helt klart, at vi fra Kristeligt Folkeparti er enige i, at det optimale er, at alle forældre har frit valg til at vælge dagpasning af deres børn, lige præcis hvornår de ønsker det, hvor de ønsker det og den form for pasning, som de ønsker.
I disse situationer
skal kommunernes sociale forvaltninger naturligvis gribe ind og sætte foranstaltninger i gang, når der er brug for det.
Det har så slet ikke noget med den her lov at gøre.
Naturligvis skal kommunen træde til, hvis der er sociale problemer for et barn eller en familie.
Jeg synes, det er vigtigt også i denne her forbindelse at understrege, at ifølge lovforslaget kan ingen børn opsiges fra et dagtilbud, uden at der tilbydes et andet tilsvarende dagtilbud eller anden relevant foranstaltning, og der står også, at alle børn har adgang til at blive optaget i et dagtilbud.
Men mennesker, som ikke har andre problemer end arbejdsløshed, vil nok ikke tage skade af i en periode, måske et par måneder, at passe deres egne børn, og børnene vil bestemt heller ikke tage skade af det.
Det kunne måske endda være gavnligt for begge parter i en kort periode. I Kristeligt Folkeparti har vi nemlig den holdning, at det ikke er en straf hverken for forældre eller børn, at de skal tilbringe tid sammen, tværtimod.
Kristeligt Folkeparti vil gerne være med til at give det her lovforslag en positiv behandling i udvalget.
Line Barfod (EL), 2002-11-07:
Det kommer næppe som nogen overraskelse, når jeg siger, at Enhedslisten ikke kan støtte forslaget.
Er folk arbejdsløse, fordi de er dovne, og derfor skal vi få dem i arbejde ved at straffe dem og straffe deres børn ved at sikre, at de får lavere ydelser, og at deres børn ikke har ret til at være sammen med andre børn i nogle gode tilbud?
Eller kunne det måske være sådan, at arbejdsløshed skyldes, at der ikke er de arbejdspladser, som folk gerne vil have arbejde på?
Så bliver det altså ekstra urimeligt at straffe de arbejdsløse og deres børn.
FN's børnekonvention, som Danmark også har underskrevet, fastslår bl.a., at alle børn er selvstændige individer med egne rettigheder, og at de skal have lige adgang til tilbud.
Det skal naturligvis også gælde for pædagogiske tilbud.
Derfor er det en stor forringelse, der kommer her, hvor man siger, at det bliver tilladt at opprioritere nogle børn og dermed nedprioritere andre.
Der var derfor tale om en klar forbedring, da anciennitetsprincippet blev gældende.
Og det er en forringelse, når man nu afskaffer det igen.
Hvis alle børn var sikret plads i et pædagogisk tilbud på samme måde, som de er sikret plads i folkeskolen,
ville der ikke være behov for nogle anciennitetsregler og ventelister osv., men sådan er virkeligheden desværre ikke. I stedet for at gå ind og rette op på det og sikre, at alle børn har krav på en plads, vælger regeringen og Dansk Folkeparti altså at gå ind og sige, at nogle skal have ret til at komme før andre.
Derfor risikerer vi, at i familierne vil den umiddelbare glæde over familieforøgelsen blive ødelagt af usikkerheden om, hvordan man skal få familieøkonomien og forholdet til kolleger og arbejdsgivere til at hænge sammen, når man ikke ved, hvornår man kan få en plads.
Enhedslisten mener, at vi skal give alle børn ret til et pædagogisk dagtilbud, fra de er 6 måneder gamle.
Vi ved godt, at barselorloven er blevet forlænget og det er et godt tilbud til mange, men det må aldrig blive tvang, at man er nødt til at være på orlov imod ens eget ønske.
Det undrer os også noget, når vi ser i bemærkningerne
til forslaget, at ministeren ikke mener, at det har nogen ligestillingsmæssige konsekvenser.
I en række af de forslag, vi behandlede i foråret, havde ministeren trods alt modet til at sige: Ja, jeg ved godt at det her har negative ligestillingsmæssige konsekvenser.
Men det tør man altså ikke skrive her, selv om ingen er i tvivl om, at de, der som regel kommer til at gå hjemme med børnene, er kvinderne.
Og som vi også var inde på tidligere under debatten, vil det i høj grad være gældende for indvandrerkvinderne.
Så det her vil have negative ligestillingsmæssige konsekvenser.
Så vil jeg godt høre, om ministeren vil garantere os, at hun vil overvåge, at lovgivningen ikke bliver brugt til at diskriminere, og at ministeren, hvis det bliver tilfældet ude i kommunerne, vil tage lovgivningen op igen og vende tilbage til regler, der sikrer, at alle børn har lige rettigheder, og at man ikke må sætte nogen bagest i køen.
Margrethe Vestager (RV), 2002-11-07:
Som jeg antydningsvis har givet udtryk for under de korte bemærkninger, kan Det Radikale Venstre ikke støtte forslaget.
Vi synes, det er helt absurd, at regeringen gør ventelister til en institution i sig selv og i stedet for den bestræbelse, som regeringen ellers udfolder for at fjerne ventelister, her faktisk netop institutionaliserer ventelisterne.
Havde det dog så bare været sådan, at den forventede ventetid havde noget, der lignede garantiens karakter, men
sådan er det ikke.
Der står bemærkelsesværdig ærligt og åbent i bemærkningerne til lovforslaget, at den illusion skal man bestemt ikke gøre sig, at bare fordi man får at vide, hvor længe man kan vente, vil man også efter ventetiden få en plads.
Sådan er det ikke.
Det, som er interessant for os, er, at debatten i dag har vist, at der er en meget, meget begrænset respekt for, at forældre, som beder om at få en plads til pasning af deres børn, mener, at de og deres børn har brug for en plads.
Det synes vi er besynderligt.
Vi synes, at man burde styrke den pladsgaranti, som vi allerede har i glædelig mange kommuner, frem for for at imødekomme ønskerne fra de kommuner, som faktisk ikke har en pladsgaranti, og som derfor tilsyneladende har brug for endnu større fleksibilitet i forhold til deres økonomi på pasningsområdet, i stedet for at arbejde henimod, at folk faktisk kan få passet deres børn, når de mener, at de har brug for det.
Vi har faktisk den tillid til forældrene, at vi tror, de har brug for at få passet deres børn, når de beder om at få det, og vi synes ikke, at man skal gå ind og botanisere i forhold til det.
Derfor forekommer det helt besynderligt, at man ikke kan give ledige mulighed for præcis den samme rettighed til at få passet deres børn med henblik på kvalificering, jobsøgning osv. osv., som man giver dem, som netop er kommet i arbejde.
Derfor har vi simpelt hen i bund og grund meget svært ved at forstå, hvad den her hjemmel skal bruges til.
Hvad er det, der præcis er galt med den eksisterende lovgivning, som netop giver de undtagelsesmuligheder, man måtte kunne have brug for?
Det forekommer vildt overdrevet at henvise til en søskendeproblematik i forhold til at gennemføre et i virkeligheden ret vidtgående skøn over, hvilke forældre der
har foretaget den rigtige vurdering af behovet for at få passet deres børn.
Og det synes vi i hvert fald nærmer sig noget, der er endnu mere betænkeligt end det, vi i øvrigt har drøftet i dag.
Sanne Rubinke (SF), 2002-11-07:
Det kunne aldrig falde os ind i SF at sætte spørgsmålstegn ved menneskers forældreevne, heller ikke når de er arbejdsløse.
Men det kunne heller ikke falde os ind at benægte det faktum, at det, at man er arbejdsløs og dermed har en langt svagere økonomi, end man har, hvis man går på arbejde, gør, at de muligheder, man har for at udfolde sine evner som forældre, rent faktisk godt kan være stækket i en periode.
Det er altså et faktum, og det handler overhovedet ikke om de menneskers evner til at tage vare på deres børn, men det handler om de muligheder, de har for at udfolde evnerne.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-11-07:
Jeg har sandelig også flere gange givet udtryk for, at jeg håber, at alle kommuner får en pasningsgaranti.
Det er der jo ikke nogen tvivl om er bedst for den pågældende familie.
Men igen bliver der så sagt det med, at børn af f.eks. arbejdsløse har det som problem.
Altså det synes jeg er noget underligt noget.
Jeg kan godt forestille mig, at det er et problem ikke at have et arbejde, men er det virkelig sådan, at man er socialt udsat, fordi ens forældre ikke har et arbejde?
Det har jeg altså meget svært ved at forstå.
Jeg kender ganske mange velfungerende forældre, som ikke har et arbejde, og jeg synes, det er lidt sådan mystisk.
Er det virkelig det, SF gør: sætter spørgsmålstegn ved forældreevnen, bare fordi folk f.eks. er arbejdsløse?
Sanne Rubinke (SF), 2002-11-07:
Jeg vil da så til gengæld gerne have bekræftet, at det står faktisk også i de nugældende regler.
De er for os at se fuldstændig gode og dækkende nok for det område.
Vi synes, at de ledige forældre lige netop og stadig væk skal behandles som så kompetente forældre, at de, når de anmoder om at få deres barn i dagpasningstilbud, får det straks og uden hindringer.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-11-07:
Jeg kunne ikke lade være med at falde over, at SF's ordfører taler om det med, at det her vil bidrage til negativ social arv.
Kan SF's ordfører ikke bekræfte, at det netop af lovforslaget fremgår, at for den gruppe børn, som har et særligt socialt behov, bliver der absolut intet ændret?
Dem skal man stadig fra kommunens side prioritere.
Så vil jeg godt høre: Når nu det ikke er ændret, hvordan kan dette så være med til at påvirke negativt i forhold til den sociale arv?
Når det ikke er ændret for de socialt udsatte børn, forstår jeg det altså kun som en mistillid til forældrene, og så forstår jeg det kun som et problem for børn at gå hjemme hos velfungerende forældre, og det kan jeg ikke forstå.
Sanne Rubinke (SF), 2002-11-07:
I SF finder vi, at det her forslag i bedste fald er inderlig overflødigt og i værste fald en mulighed for at vende tilbage til tidligere tiders lemfældige praksis i de kommuner, hvor man har vanskeligst ved at håndtere de her ting, med nogle fuldstændig rædselsfulde perspektiver, hvor vi jo har været inde på nogle af dem tidligere i debatten i dag.
I SF har vi svært ved at forstå, hvorfor det er vigtigt for ministeren at ændre på et princip om optagelse, som efter vores opfattelse har fungeret ganske udmærket.
I øvrigt er forslaget efter vores opfattelse behæftet med så mange vage formuleringer, at det ikke er muligt at gennemskue, hvilke smuthuller kommunerne kan finde, hvis det er den interesse, man skulle have nogle få steder.
Vi forudser negative konsekvenser for børn af ledige eller andre med ingen eller svag arbejdsmarkedstilknytning, og det er groft i strid med SF's opfattelse af, hvordan dagtilbud til børn skal fungere.
I øvrigt forekommer det mig
også i direkte modstrid med de skønne ord, vi har hørt statsministeren udtale, bl.a. i sin åbningstale, om at bryde negativ social arv.
Lidt helhedstænkning, lidt sammenhæng og lidt omtanke ville være så ønskelig.
Vi synes også, at det her forslag repræsenterer en virkelig grov form for systemtænkning pakket ind i pæne ord osv., men dog en grov systemtænkning, og vi kommer i harnisk, når det hykleri slår igennem.
For os er det vigtigt, at alle børn uanset deres forældres tilknytning eller ej til arbejdsmarkedet har lige adgang og ret til dagpasningstilbud.
Det handler lige så meget om børns vilkår og hele livssituation, der bygger på, at de kan indgå i kvalitative og udviklende tilbud sammen med andre børn. Med det her forslag tror vi, at man i værste fald kunne opleve, at nogle af de børn, der har allermest behov for at være sammen med andre børn, kan udelukkes i kortere eller længere tid, og det vil vi altså ikke være med til.
Det skal ikke være forældrenes jobsituation, der tilsiger behovet for pasning.
Så for lige at præcisere og undgå misforståelser, som der har været tilløb til tidligere i dag: I SF har vi generelt ingen mistillid til forældre og deres måde at håndtere forældrerollen på, og lige netop derfor kunne man jo bare vælge at give dem et pasningstilbud, når de anmoder om det.
Vi har heller ikke mistillid til kommuner generelt på det her område, men vi har i høj grad mistillid til regeringens evner og ansvarlighed i forhold til kommunernes økonomiske muligheder for at indrette tilbudene på bedste måde og vis.
Vi kan altså ikke støtte det her forslag.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-11-07:
Det skal ikke være nogen hemmelighed, at vi Konservative synes, det er yderst positivt, at dette lovforslag faktisk er irrelevant for mange kommuner, altså de kommuner, der har en pasningsgaranti.
Det er klart, at det er den bedste løsning
for en familie, at de er i en kommune, hvor der er pasningsgaranti. Med hensyn til de andre kommuner mener vi samtidig, det er positivt, at de med dette lovforslag får mulighed for at tage de individuelle hensyn, der bliver lagt op til - at man f.eks. kan tage hensyn til, at søskende skal i samme institution, eller tage hensyn til folk, der får tilbudt et arbejde og dermed har et pludseligt behov for at få passet deres børn.
Lovforslag giver mulighed for mere fleksibilitet og individuelle hensyn, men samtidig betyder det, at den enkelte kommune kan fortsætte med at benytte anciennitetsprincippet, hvis det er det, den ønsker.
Dog mener vi, det er vigtigt at tilgodese dem, der har store eller særlige behov, og derfor er vi også glade for og lægger vægt på, at lovforslaget ikke ændrer faktum, at kommunerne skal prioritere børn fra familier, hvor der er særlige sociale problemer. Samtidig bliver der med lovforslaget indført en forventet længste ventetid.
Det vil give forældrene en bedre idé om, hvornår de kan regne med at få deres barn i institution, og det er godt, fordi der ikke er noget så forfærdeligt som ikke at kunne planlægge sin tid og sine muligheder.
Som sagt kunne det være dejligt, hvis dette lovforslag snarest muligt blev irrelevant, fordi alle kommuner fik en pasningsgaranti.
Men indtil da er vi glade for den mulighed for fleksibilitet og den mulighed for at tage særlige hensyn, som ligger i forslaget, og vi kan derfor fra konservativ side støtte forslaget.
Margrethe Vestager (RV), 2002-11-07:
Det er i direkte forlængelse af fru Line Barfods spørgsmål.
Jeg vil spørge fru Tove Videbæk, om hun finder, at hun er den bedste til at vurdere, hvad et barn på ½ år har brug for, i forhold til forældrenes vurdering af, hvad samme barn på ½ år har brug for.
Line Barfod (EL), 2002-11-07:
Fru Tove Videbæk bliver noget selvmodsigende, når fru Tove Videbæk starter med at sige, at det ikke er at give forældrene dårligere vilkår, at deres barn ikke kan komme i et godt pædagogisk dagtilbud, når de ønsker det, og så slutter fru Tove Videbæk af med at sige, at vi ikke skal se på forældrenes behov, men på barnets.
Det er jo lige præcis det, det her handler om.
Skal vi tage udgangspunkt i barnets behov, eller skal vi tage udgangspunkt i arbejdsmarkedets behov?
Kristeligt Folkeparti ønsker altså at støtte et forslag, der tager udgangspunkt i arbejdsmarkedets behov, og siger, at de, der skal ud på arbejdsmarkedet, skal prioriteres højere end børn af forældre, der ikke er på arbejdsmarkedet.
Det er det, jeg simpelt hen ikke kan få til at passe med den måde, Kristeligt Folkeparti normalt taler om børn på.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, at det ikke skal være barnets behov, der kommer først. Det her med de socialt udsatte børn, den går altså ikke, for der er masser af børn, som ikke er stemplet som sociale problemer, og som forhåbentlig heller ikke skal blive det, men som alligevel har et behov for at være sammen med andre børn og lege og have det sjovt og komme i et godt pædagogisk dagtilbud, og hvor forældrene vurderer, at det er det bedste for det barn på det tidspunkt.
Og det stoler jeg altså på at langt de fleste forældre er de bedste til at vurdere; det skal vi ikke sidde at gøre her i Folketinget eller oppe på kommunekontoret ud fra arbejdsmarkedets behov og økonomiske behov.
Sanne Rubinke (SF), 2002-11-07:
Der er en anden vinkel i den her debat, som også skurrer i mine ører.
Nu har jeg flere gange hørt fortalere for det her
forslag sige: Der er jo ingen, hverken forældre eller børn, der, hvis de er ledige og ikke har andre problemer, tager skade af at gå hjemme og passe deres børn i en periode, fordi de ikke kan få et dagpasningstilbud.
Så vidt jeg kender dansk lovgivning, er det altså stadig sådan, at hvis man er ledig - og det uanset om man er på kontanthjælp eller på arbejdsløshedsdagpenge - så står man til rådighed for arbejdsmarkedet, og jeg har i hvert fald ikke set nogen tiltag fra den siddende regering gående ud på at lempe rådighedsbegreberne. Jeg vil gerne vide, om fru Tove Videbæk mener, at man bør lempe rådighedsbegreberne, der faktisk er ret stramme, for arbejdsledige, så vi på den måde bedre kan hjælpe de få kommuner, der ikke kan leve op til at skaffe plads til børnene.
Margrethe Vestager (RV), 2002-11-07:
Jeg har stadig væk overordentlig svært ved at se sammenhængen i fru Tove Videbæks argumentation om, hvem man skal tage hensyn til, og hvis vurdering man skal lægge til grund for børns behov for pasning.
Hvis det endelig skulle være, at man accepterede fru Tove Videbæks argumentation, hvordan kan det så være, at man støtter forslaget uden nogen forbehold, uden overhovedet at overveje, om man skulle lave en regel om, at man kun kan blive sprunget over én gang, og uden at overveje, om man skulle sikre, at den forventede ventetid så er en garanti for, at man kan få en plads på det tidspunkt?
Vi taler jo for de kommuners vedkommende ikke om børn på 6 måneder; vi taler om børn på 12 måneder, på 13 måneder, på 14 måneder og på 15 måneder, og vi taler om kommuner, der kan få en regering til at fremsætte et lovforslag af den ene grund, at kommunerne finder, det vil være hensigtsmæssigt, ikke fordi de gerne vil tage hensyn til børnene, ikke fordi de gerne vil tage hensyn til forældrene, men fordi det er hensigtsmæssigt for kommunernes planlægning.
Hvis ikke det er systemtænkning og imod kristelig politik, så ved jeg ikke, hvad det er.
Nils-Ole Heggland (KF), 2002-11-07:
Der er jo tradition for, at Enhedslisten og Det Konservative Folkeparti ofte står i forskellige lejre, og derfor vil det næppe frembringe hjerteslag hos nogen tilhørere, når jeg kan løfte sløret for, at Det Konservative Folkeparti ikke kan støtte det her forslag.
for at være meget glad for genbrug, og der er i høj grad genbrug af vores argumenter, som blev fremført for knap 1 år siden, da det her forslag sidste gang var fremme.
Dengang fremførte vi to argumenter, og dem synes vi stadig væk står ved magt.
Først og fremmest står vi ved det brede politiske forlig, som blev indgået, og hvor en af betingelserne, forudsætningerne, var, at der ikke skal foretages det, som Enhedslisten lægger op til her.
For det andet vil det at gå ind og foretage en revurdering af hver enkelt sag være en meget ressourcekrævende proces, og der kan jeg tilføje som tidligere medlem af Socialudvalget i Frederiksberg Kommune, at alene den løbende behandling af de nuværende sager jo er meget omfattende.
Jette Jespersen (DF), 2002-11-07:
Så kan jeg oplyse fru Line Barfod om, at Dansk Folkeparti ikke har fået lavet nogen beregninger, og uanset hvad så skal pengene jo findes først.
Line Barfod (EL), 2002-11-07:
Hvis vi får de beregninger, vil Dansk Folkeparti så støtte forslaget, eller kommer det an på, hvad beregningerne viser, eller hvad er det, der vil være afgørende for, om Dansk Folkeparti støtter forslaget eller ej?
Det ville være rart at få et svar på, hvad det er, Dansk Folkeparti gerne vil have belyst, når vi skal vide, hvad det er, vi skal spørge til af beregninger.
Og hvis Dansk Folkeparti har fået lavet nogle beregninger, sådan som man sagde, man ville, kunne det også være rart at få det oplyst, så vi ikke skal sætte ministeriet i gang med at lave det samme en gang til.
Jette Jespersen (DF), 2002-11-07:
Som sagt må det være Enhedslistens opgave at komme med de beregninger, og så kan vi jo tale om det.
Line Barfod (EL), 2002-11-07:
Det kan også tit være, at man har nogle ting, man skal have afklaret. Men så ville det være rart at få at vide: Hvad er det, Dansk Folkeparti skal have afklaret, før man kan give en melding om, hvorvidt man vil stemme for forslaget eller ej?
Er det, om man kan få lov af finansministeren, eller er det, at vi under udvalgsarbejdet skal sørge for at få de her beregninger af, hvad det koster?
Hvad er det, Dansk Folkeparti vil have afklaret
, før man kan tage stilling?
Jette Jespersen (DF), 2002-11-07:
Nu må jeg jo så lige gøre opmærksom på, at det ikke er Dansk Folkeparti, der bliver ved med at genfremsætte det her forslag, det er Enhedslisten.
Og hvorvidt vi vil stemme for det eller ej, vil jeg slet ikke svare på i dag.
Line Barfod (EL), 2002-11-07:
Jeg forstod ikke helt på Dansk Folkepartis ordfører, hvad Dansk Folkeparti vil stemme til det her forslag; om man støtter forslaget eller man ikke støtter det.
Når jeg er forvirret, er det jo også, fordi Dansk Folkeparti, da vi behandlede det her forslag i foråret, under førstebehandlingen sagde, at man støttede forslaget.
Men da vi så kom til udvalgsbehandlingen og til andenbehandlingen og til, at der skulle stemmes om forslaget, var man pludselig vendt på en tallerken og ville stemme imod.
Selv om man sagde, at man stadig støttede forslaget, ville man gå imod det, fordi man var bundet af regeringen og ikke kunne gå længere, end man fik lov til af finansministeren. Så spørger Dansk Folkepartis ordfører efter beregninger.
Det undrer mig lidt, for under andenbehandlingen i foråret sagde Dansk Folkepartis ordfører på det tidspunkt, fru Aase D. Madsen, at Dansk Folkeparti havde bedt om at få lavet en række beregninger.
Så jeg havde sådan set forventet, at Dansk Folkeparti ville komme med de beregninger, man havde bedt om, og også at Dansk Folkeparti ville have taget det op under finanslovforhandlingerne, sådan som man faktisk lovede under andenbehandlingen i foråret.
Margrethe Vestager (RV), 2002-11-07:
Jeg er fuldstændig klar over, at man i nogle undervisningsmiljøer hylder princippet, at gentagelse øger forståelsen.
Jeg skal ikke ulejlige Folketinget med at læse min tale op fra sidst, vi behandlede præcis samme forslag, men da jeg selv har læst den igen og stadig væk finder at være enig med mig selv om det, jeg sagde, synes jeg ikke, jeg vil bruge mere tid på det.
Vi er stadig imod.
Jette Jespersen (DF), 2002-11-07:
Vi mener ikke, det er rimeligt, at nuværende og kommende førtidspensionister tildeles økonomiske ydelser efter to forskellige regelsæt.
Det er en forskelsbehandling, der kan strække sig over flere årtier.
Dansk Folkeparti ønsker ligesom forslagsstillerne heller ikke at stille førtidspensionisterne dårligere, end de er stillet i dag, tværtimod. Vi vil gerne ændre disse forhold, men pengene skal jo findes først.
Det havde været ønskeligt, om Enhedslisten her ved genfremsættelsen havde fremlagt de økonomiske beregninger og ligeledes en beregning over, hvor mange pensionister det drejer sig om, samt øvrige konsekvenser.
Førtidspensionsreformen er en meget omfattende reform, som er vedtaget af et bredt politisk flertal.
Der er tale om forligsstof, så derfor skal parterne være enige, hvis der skal ske ændringer.