Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-04-23:
SF støtter helhjertet forslaget om at ratificere Kyotoprotokollen med de ændringer, der er kommet ind her i sidste ombæring.
Vi mener ikke, at det er nogen skelsættende ændringer, der hverken rokker ved vores mulighed for at gennemføre den eller ved vores forpligtelser.
Som det fremgår af bemærkningerne, er protokollen, som den er nu, et første begrænset, men ikke desto mindre meget vigtigt skridt i en længere proces, hvor sigtelinjen jo er at nå det overordnede mål: at stabilisere atmosfærens indhold af drivhusgasser på et niveau, der forhindrer
farlige menneskeskabte klimaændringer.
Det synes jeg godt kan være vigtigt at holde fast ved, når denne debat en gang imellem har en tendens til at ryge ned i nogle hjørner, som i virkeligheden ikke er afgørende.
Man kan, når man står over for en opgave, enten vælge at se på den som en træls opgave, hvor man allerede bliver træt, når man skal til at vaske sokkerne i et helt sæt tøj, eller vælge at se på det som en udfordring, der indeholder en række muligheder.
Der er jo ingen tvivl om, at de reduktioner, Danmark også vil skulle komme til at forpligte sig til i den næste reduktionsperiode, vil være større end dem, vi står over for nu.
Så man kan lige så godt tage fat på nu at vende det her om og se på det som en mulighed for landet: Det er en mulighed for, at vi fortsat vil kunne være førende i udviklingen og i anvendelsen af vedvarende teknologier.
Det er en mulighed for, at vi stadig væk som nation vil kunne spille den afgørende rolle, som vi faktisk har spillet i forhold til det direktivforslag, der ligger på bordet om kvoter, som skal være gældende for alle EU's medlemslande.
Det er en mulighed for at blive førende og indtage en førende position med henblik på energibesparelser.
Det er en mulighed for Danmark for at udnytte det her, så vi rent faktisk får et øget videnindhold i vores produktion, for at lade være med at kigge snævert, men kigge begavet fremadrettet.
Vi har oven i købet erfaringerne med det fra udviklingen af den vedvarende energi og fra udviklingen af miljøteknologier på andre områder.
Så det er uhyre farligt, hvis man lader sig lokke ind i et blindspor, hvor man kigger for snævert på det.
Det synes jeg desværre der har været en tendens til i de første udmeldinger, regeringen er kommet med efter regeringsskiftet, hvor der specielt fra økonomi- og erhvervsministerens side har været en meget, meget kortsigtet og uheldig tendens til at udtale sig med en tro på, at markedet med de nuværende priser vil kunne klare alle problemerne.
Det kan markedet ikke.
Hele situationen i EU er jo netop kendetegnet af, at vi har fået en liberalisering, men vi har ikke fået den politiske kontrollering og styring, som er fuldstændig afgørende for, om vi kan få en udbygning af en vedvarende energi-sektor, som vil være med til at modgå den meget store importafhængighed, vi som EU står over for.
Vi er faktisk i en situation i øjeblikket, hvor 50 pct. af vores brændstoffer importeres, og vi har udsigt til, at det stiger til 70 pct., hvis ikke vi handler i løbet af de næste 20-30 år.
Vi står over for en transportsektor, hvor energiforbruget af fossile brændstoffer er voldsomt stigende.
Der er udsigt til, at der vil være tale om en stigning på 40 pct. i perioden frem til 2010.
Det er altså nogle meget alvorlige problemer, vi står over for, og ud fra vores synspunkt skal vi selvfølgelig vende det om og sige, at det er en chance, hvor vi både giver vores meget vigtige bidrag til at undgå en overordentlig farlig situation for kommende generationer og bidrager til at udvikle hele det økonomiske grundlag for det samfund, vi står i.
Det vil også være grundlaget for, at vi som medlemmer af EU kan være med til at presse USA til igen at forpligte sig over for Kyotoprotokollen.
For er der noget, der vil kunne lægge et pres på USA, så er det, hvis der kommer en fremadrettet teknologiudvikling i Europa.
Det er noget, amerikanerne har respekt for - godt nok ikke for ret meget andet, men dér har vi til gengæld en mulighed for at handle.