runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-03-28:
Det er: Lad os nu ikke starte med at gøre diskussionen om Tobin-skatten til en meget teknisk betonet diskussion.
Lad os starte med det, vi er enige om, i hvert fald bredt set, som jeg fornemmer det.
Det er, at vi har brug for internationale aftaler, som kan dæmpe spekulationspresset på sårbare lande, og i den forbindelse har Tobin-skatten været nævnt.
Der er nu igangsat et analysearbejde på FN-niveau af
, og det synes jeg vi skal deltage åbent i.
Jeg kender naturligvis svaghederne i den aktuelle diskussion om Tobin-skatten ligesom alle andre.
Der kan være risiko for, at vi ikke får det gjort til en global aftale, hvor spekulanter kan gemme sig i et skattely, undgå at betale skatten, så længe der bare er én eneste plet på Jorden, hvor aftalen ikke dækker, og der er selvfølgelig også andre vanskeligheder.
Hvordan trækker vi eksempelvis grænsen mellem det, vi kunne kalde spekulativt betonede kapitalbevægelser, og investeringsbårne kapitalbevægelser?
Der er masser af teknik og tekniske problemer i den her debat, men der er ikke tvivl om én ting, og det er dér, al politik starter.
Det er, at vi af hensyn til mennesker og vores landes sårbarhed har vi brug for internationale aftaler, der kan give os større tryghed og større sikkerhed mod ikke at blive rendt over ende af disse kolossale markedskræfter, når de virkelig går i drift.
Og her mener jeg, vi skal diskutere gennemsigtighed, vi skal diskutere stærkere konsolideringskrav til internationale kapitalspekulanter, vi skal diskutere en lang række andre, kan man sige, initiativer, som Den Internationale Valutafond kan tage, osv.
Så i stedet for at starte med en teknisk diskussion om, hvorvidt Tobin-skatten eller varianter af den kan fungere, synes jeg, vi i stedet for skal starte med at sige: Vi er enige om, hvad behovet er, og lad os så se på den brede vifte af værktøjer.
Jens Rohde (V), 2001-03-28:
Jamen jeg har en seddel mere.
Det er jo fantastisk, hvad der sådan kan komme op af lommerne i disse tider.
Denne gang er det så et citat fra økonomiministeren, og nu skal det så dreje sig specifikt om Tobin-skatten, som økonomiministeren jo den 15. september 1998 afviste som værende direkte skadelig, og i øvrigt bekræftede økonomiministeren her senest den 14. marts i år over for Folketinget, at indførelsen af skat på valutatransaktioner ikke vil kunne gennemføres i praksis, at instrumentet ville ramme alle transaktioner og således skade samhandelen mellem landene, at de finansielle markeder meget let kunne udvikle nye instrumenter til at omgå afgiften, og at en afgift skulle være meget høj, hvis den skulle begrænse kapitalstrømmene.
Er statsministeren enig med økonomiministeren i den vurdering?
Er statsministeren enig med økonomiministeren, når denne i svar på spørgsmål nr. S 1408 den 15. september 1998 og igen bekræftet i svar på spørgsmål nr. S 1893 den 14. marts 2001 over for Folketinget afviser indførelsen af skat på valutatransaktioner med begrundelserne, at det ikke vil kunne gennemføres i praksis, at instrumentet ville ramme alle transaktioner og således skade samhandel mellem landene, at de finansielle markeder meget let kunne udvikle nye instrumenter til at omgå afgiften, og at en afgift skulle være meget høj, hvis den skulle begrænse kapitalstrømmene?« Skriftlig begrundelse
Økonomiministeren svarede på spørgsmål nr. S 1408 den 15. september 1998 følgende til Folketinget: »For så vidt angår en Tobin-skat, dvs. en skat eller omsætningsafgift på kortsigtede kapitalbevægelser, er det et klart eksempel på et forslag, som kunne fungere i teorien, men ikke vil fungere i praksis.
For det første ville instrumentet ramme alle transaktioner, for eksempel også dem, som følger af almindelig varehandel.
Dermed ville det internationale økonomiske samkvem mindskes, og der ville opstå forvridninger ligesom ved en told.
Det ville føre til et velfærdstab.
For det andet vil der opstå »frihavne«, medmindre instrumentet bliver globalt, hvilket er urealistisk.
For det tredje vil de finansielle markeder meget let kunne udvikle nye instrumenter, som omgår skatten eller afgiften.
Jeg vil godt spørge statsministeren, om statsministeren er enig i det, som man kan læse i Økonomiministeriets publikation, der hedder »Det internationale finansielle system - ny rolle for IMF«.
På side 33 står der: »Stor tilstrømning af kapital indebærer en større sårbarhed for, at kapitalen strømmer ud igen, og det er derfor blevet hævdet, at kriserne i Thailand, Rusland og Brasilien skyldtes frie kapitalbevægelser.
Det er imidlertid forkert at konkludere, at man ved at genindføre kapitalrestriktioner på udtømmende kapitalbevægelser kunne have løst kriserne.
De underliggende problemer i form af magt og økonomiske ubalancer og strukturproblemer gjorde økonomierne sårbare.«
Er statsministeren enig i den beskrivelse fra Økonomiministeriet?
Hermed sluttede spørgsmålet.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-03-28:
Jeg kan sige til hr. Keld Albrechtsen og til hr. Jens Rohde, at FN's generalsekretær, Kofi Annan, har taget et initiativ i forlængelse af det topmøde, jeg omtalte fandt sted i Genève sidste år, og hvor man skal forelægge konklusionerne af analysen i år 2002, altså om et lille års tid, hvor vi håber, at vi dér vil få de første internationale konkrete udspil.
Det er så i øvrigt et stykke arbejde, som er ganske spændende, og som vi deltager i, også i Den Internationale Valutafond, som tilsigter at udvikle - hvilket jeg synes er meget fornuftigt - nogle nye internationale standarder, nogle konsolideringskrav, nogle gennemsigtighedskrav også i forhold til det, man teknisk kalder offshore funds og hedge funds, som jo er internationale fonde, der har til formål at spekulere i kapitalbevægelser og i at tjene papirpenge, selv om der bagved ikke er reelle økonomiske forskydninger. Der er også igangsat arbejde til at overvåge gælds- og reserveindikatorer for ekstern sårbarhed, der er igangsat regler til bekæmpelse af hvidvask af sorte penge - vi kender det også i Østersøsamarbejdet - og der er igangsat arbejder til forebyggelse af kriser gennem beredskabsmuligheder fra IMF til at imødegå sådanne kriser ved at forøge likviditeten.
Der er igangsat arbejde med at stille nye krav til private långivere på de internationale kapitalmarkeder.
Og alt det deltager Danmark selvfølgelig aktivt i.
Og det vil sige, at vi deltager i FN-arbejdet, i IMF-arbejdet, i det europæiske arbejde og selvfølgelig også i Østersøarbejdet på aktiv vis. Jeg tror, man skal gøre sig meget klart, hvis det projekt skal lykkes for os, så er det vigtigt, at vi er aktive, at Europa er aktive, og at vi får de bredere internationale aftaler på plads. Det får vi ikke i morgen, det får vi som en flerårig proces.
Men erkendelsen af, at det er nødvendigt at gøre noget, ikke bare overlade det til markedskræfterne alene, er heldigvis meget mere udbredt i dag, end den var for få år siden.
Så sådan ser billedet ud lige nu.
Jeg tror, det er, hvad jeg kan oplyse.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-03-28:
Jamen jeg vil også gerne forfølge det spørgsmål om, hvad det er for instrumenter, om man ikke kan fremskynde arbejdet noget mere, for jeg er jo meget enig i det, som statsministeren sagde, nemlig at der er et behov for, at der kommer en regulering af disse kapitalstrømme, især i situationer, hvor der kan opstå en voldsom spekulation.
Der har jo været nævnt f.eks. Tobin-skatten.
Og der synes jeg altså det ville være en god idé, hvis statsministeren kunne presse noget mere på, for at der kom nogle instrumenter, der kunne gøre det ufordelagtigt for spekulanter at flytte rundt på milliarderne i en situation, hvor en valuta er i krise.
Jens Rohde (V), 2001-03-28:
Jo tak.
Men kan vi ikke få statsministeren til at løfte bare lidt af sløret for, hvad det så er for nogle instrumenter, som man arbejder på?
Hvad er det konkret, man har i sinde?
Når statsministeren på pressemødet siger, at her er noget, vi arbejder på, så må statsministeren jo også vide lidt om, hvilke instrumenter det er man påtænker at sætte i værk.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-03-28:
Der er jo ikke tvivl om, at vi vel i de sidste 8-10 år har set triste eksempler på, at et land, som har nogle økonomiske problemer, får dem forstærket, hvis det internationale finansmarked begynder at spekulere i det pågældende lands valuta.
Vi har set det i Sydøstasien, og vi har såmænd også set det i nogle af de europæiske lande.
Jeg tror, vi kan nævne Sverige som et af dem, da Sverige havde økonomiske problemer og fik dem forstærket på grund af et finansielt spekulationspres fra de internationale markeder.
Derfor er vi mange, som er dybt optaget af at se, om vi ikke i Europa og globalt kan udvikle instrumenter i fællesskab til at dæmpe spekulationspresset på os og dæmpe de voldsomme udsving, vi ser på de finansielle markeder.
Det foregår dels i EU-regi, dels i globalt regi på FN-niveau og i Den Internationale Valutafond.
Senest sidste sommer besluttede vi at se på bl.a. nye instrumenter som opfølgning på det sociale topmøde fra 1995 i Genève, hvor vi havde et FN-topmøde, hvor der nu er sat en række analysearbejder i gang, og det deltager Danmark og den danske regering selvfølgelig aktivt i.
Jens Rohde (V), 2001-03-28:
Hov, der er noget med, at jeg har en seddel i lommen, ja minsandten.
Hvor vidste jeg dog det fra?
Ja, det vidste jeg jo selvfølgelig, fordi jeg havde puttet den i lommen i morges; man skal jo skifte bukser en gang imellem, men i modsætning til statsministeren har jeg krøllet den lidt, så den ser ud, som om den trods alt har været i lommen et stykke tid.
På den her seddel står der, at statsministeren på sit pressemøde den 20. marts har sagt følgende: »Alle her i lokalet ved, at der i dag er store finansielle markedsudsving, som har skabt risikomomenter i mange samfund.
Det arbejder vi på.«
Hvad er det, regeringen arbejder på?
Skriftlig begrundelse
Statsministeren sagde ifølge dagbladet Information på sit pressemøde den 20. marts 2001 følgende: »Alle her i lokalet ved, at der i dag er store finansielle markedsudsving, som har skabt risikomomenter i mange samfund.
Det skal vi gøre noget ved.
Det arbejder vi på«.
Der er adskillige paradokser i det her.
Jeg vil godt gøre statsministeren opmærksom på, at Frankrig har afvist Tobin-skatten.
Så er der en selvmodsigelse i at sige, at man ønsker at komme spekulation til livs.
Man opfatter helt synligt spekulation som noget dårligt.
Det gør vi ikke i Venstre.
Vi synes, spekulation er sundt, for det øger også samhandel, giver vækst og beskæftigelse, og globaliseringen har jo sådan over en bred front givet en væsentlig højere velstand i verden.
Men det er en selvmodsigelse at sige, at man ønsker at komme spekulationen til livs og samtidig vil have et provenu ud af denne valutaspekulation.
Jeg synes ikke rigtig, det hænger sammen, vil jeg sige til statsministeren.
Er det det, man ønsker?
Eller ønsker man at komme valutaspekulationen til livs?
Kristian Jensen (V), 2001-03-28:
I Venstre er vi interesseret i, at der kommer et globalt velfærdsløft, og det får man bedst ved, at man giver ulandene mulighed for at handle og producere varer og sælge de varer til de rige lande i verden.
Det er faktisk også det, regeringen har givet udtryk for. Jeg citerer igen fra det svar, som økonomiministeren har givet, at hvis der kommer en Tobin-skat, så vil det økonomiske samkvem mindskes, og der vil opstå forvridninger som ved told.
Det vil medføre et velfærdstab.
Dét var det den 30. september 1998.
Så hvis regeringen har skiftet standpunkt og nu mener, at der er grund til at undersøge en Tobin-skat nærmere, og at en Tobin-skat kan give velfærd og ikke koste velfærd, som økonomiministeren ellers har sagt, så er det da en ændring i regeringens holdning, som vi gerne vil have frem hernede i Folketingssalen.
Så jeg vil spørge statsministeren: Er der sket en ændring?
Charlotte Antonsen (V), 2001-03-28:
Og vil statsministeren bekræfte, at det jo netop ikke er eurolande og for den sags skyld heller ikke USA, der kommer til at betale Tobin-skat, for disse lande handler jo hovedsagelig med sig selv?
Europæiske virksomheder handler i euro.
I USA handler man i dollar.
Næ, vil statsministeren bekræfte, at det er ulandene, der kommer til at betale Tobin-skatten?
Vil statsministeren derfor også bekræfte, at statsministeren altså ønsker, at man skal tage fra ulandene og så give tilbage til ulandene?
Hvad er så hele ideen?
Keld Albrechtsen (EL), 2001-03-28:
Jeg siger tak for den sidste del af svaret om, at Danmark skal bevare vetoretten, når det gælder traktatændringer.
Så er der dog et eller andet sted trods alt åbenbart en stopklods på glidebanen.
Det må man da i hvert fald håbe.
Men jeg vil godt vende tilbage til det uafklarede spørgsmål om et konvent.
Er statsministeren ikke enig i, at hvis man laver et konvent, som også hr. Thulesen Dahl nævnede det, der jo hovedsagelig vil komme til at bestå af folk, der går ind for voldsomt vidtgående traktatændringer - det vil jo blive det store flertal, det ved vi jo godt - så vil disse repræsentanter for andre landes regeringer f.eks. og fra Europa-Parlamentet ikke mindst jo skrive et forfatningsudkast?
Jeg ved godt, at statsministeren ikke kan lide ordet forfatning, men det vil det jo reelt være, og det vil jo bringe den danske regering under et voldsomt pres til sidst, når der så skal være formelt møde i regeringskonferencen. Er det ikke utrolig dumt, hvis man fra dansk side åbner op for noget sådant?
Og kan man ikke godt have en mistanke
om, at den danske regering vil blive blød i knæene og bøje sig til sidst stillet over for sådan et pres?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-03-28:
For det første vil jeg sige til hr. Keld Albrechtsen: Vi er hundrede procent enige om, at det selvfølgelig er regeringskonferencen til sin tid, der bestemmer, hvordan den nye traktat skal se ud, og på regeringskonferencen, hvor vi alle skal være enige om traktatændringer, er dem, der bestemmer, medlemslandene.
Sådan er det i dag, og sådan vil det også være, næste gang vi mødes.
Men forud for det, altså i de næste 2-3-4 år, kan der jo godt, sagt til hr. Keld Albrechtsen, være en god debat, som omfatter mange mennesker, og som betyder, at det, vi så når frem til til sin tid, også er et demokratisk slutresultat, hvor så mange som muligt føler, at det har de et medejerskab i, fordi de har deltaget i påvirkningen af det på demokratisk vis.
Så til hr. Thulesen Dahl, som spurgte om, hvad der egentlig menes med grundtraktatbegrebet.
Jeg har sagt: Pas på med at anvende udtrykket forfatning, for det kan give det indtryk, at vi nu skaber noget, som har grundlovsmæssig karakter.
Det gør vi jo ikke.
Det vil fortsat være en traktat, som er båret af lande, selvstændige nationer, der har besluttet på frivilligt grundlag at samarbejde til løsning af en række opgaver.
Derfor er det, sagt til hr. Thulesen Dahl, jeg foretrækker begrebet grundtraktat
, fordi det signalerer, at det fortsat er traktater, vi taler om, i den folkeretlige forstand, som vi jo alle sammen kender.
Jeg tror, man gør klogest i at fastholde det, for ellers bringer vi et forvirrende element ind i diskussionen.
Må jeg så sige med hensyn til den sidste del af det, hr. Thulesen Dahl spurgte om, at jeg ikke er tilhænger af,
kan jeg sige, at opdele traktaten sådan, at der skal være enstemmighed om den ene del af den, og at man så kan ændre den anden ved almindeligt flertal eller kvalificeret flertal.
Jeg tror ikke, det vil være den rigtige vej at gå.
Jeg tror, der vil være forfærdelig meget bureaukrati forbundet med det.
Hvordan skal man skelne?
Hvornår er det det ene, og hvornår er det det andet?
Så svaret er: Traktatændringer?
Ligesom vi plejer at have dem.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-03-28:
Det er nogle af de steder, hvor føderalismen og hvor de integrationsivrige virkelig trives.
Det burde måske få statsministeren til at overveje sin tilslutning til konventideen en gang til.
Så vil jeg spørge i forhold til det her med en grundtraktat og det, andre kalder en forfatning, om statsministeren vil redegøre for, hvad forskellen egentlig er, for som jeg har forstået det, så mener statsministeren, når han nævner ordet grundtraktat, i virkeligheden det, andre kalder en forfatning. Vi kan lige så godt kalde en spade for en spade.
Og så i relation til den sidste del af spørgsmålet, som hr. Keld Albrechtsen har stillet skriftligt, og hvor der henvises til den radikale EU-ordfører under en folketingsdebat den 21. marts 2001, vil jeg gerne spørge statsministeren, om han er opmærksom på, at det, den radikale EU-ordfører stiller sig sympatisk over for, er at dele traktaten, netop som hr. Keld Albrechtsen også gør opmærksom på, op i to dele: én del, som skal ændres ved enstemmighed - det er de grundlæggende rettigheder, nok det grundtraktatmæssige, statsministeren også er inde på - og så en anden del, som skal godkendes med flertalsafgørelser fremover.
Hvad er statsministerens holdning til den tanke, som den radikale EU-ordfører altså har stillet sig sympatisk over for?
Keld Albrechtsen (EL), 2001-03-28:
Statsministeren ved jo godt, at hvis der kommer sådan et konvent, bliver det fyldt med folk, som vil have mere union og mere union, og så slipper regeringerne jo styret med tingene Derfor vil jeg godt bede ministeren tage stilling til det helt enkle spørgsmål om, hvorvidt Danmark vil fastholde regeringskonferencen som det redskab, der kan lave eventuelle traktatændringer, så det ikke skal uddelegeres til en hel masse flommeeuropæere, der så kan sidde og skrive forfatninger i stride strømme.
Det bekymrer mig virkelig, at statsministeren kan stille sig åben over for sådan en idé.
Og med hensyn til en grundtraktat: Mener statsministeren så, at vi virkelig skal til at overveje at have en del af traktaten, som ikke er i selve grundtraktaten, men som kan ændres ved flertalsafgørelser, og hvor Danmark altså mister vetoretten ved traktatændringer?
Ideen med at lave en grundtraktat er at få nogle bestemmelser flyttet over i den tilstødende bilagsdel, som kan ændres med flertalsafgørelser, og hvor vi ikke har vetoret.
Jeg synes også, at det er fantastisk, hvis statsministeren er inde i sådan nogle overvejelser.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-03-28:
Det er jo rigtigt, som hr. Keld Albrechtsen også var inde på, at vi først lige er begyndt på, kan man sige, den i virkeligheden flerårige debat, der skal føre frem til den nye regeringskonference i 2004.
Regeringen er i fuldt sving med at udarbejde den hvidbog, som vi håber kan være et godt bidrag til debatten, og derfor føler jeg grundlæggende, at det er for tidligt at lægge sig fast på, hvordan vi fra dansk side synes, debatten skal organiseres. Med andre ord: Jeg vil ikke udelukke et konvent.
Jeg vil heller ikke sige ja til et konvent i dag.
Lad os debattere det, sagt til hr. Keld Albrechtsen, også her i denne sal.
For mig er det vigtigst, at debatten involverer alle relevante og brede kræfter i det danske samfund og i medlemsstaternes samfund.
Men forud derfor synes jeg, vi skal være åbne over for forskellige ideer til at få så bred en debat som overhovedet muligt, der så skal munde ud i gode konklusioner til allerallersidst.
Med hensyn til spørgsmålet om en grundtraktat - jeg har vist selv brugt det begreb, introduceret den idé - synes jeg egentlig, at hvis det kan bidrage til større klarhed, og hvis det kan bidrage til, at den danske befolkning også får en klarere afgrænsning mellem det, Europa skal koncentrere sig om, og alt det andet, som jo er langt det meste, vi skal bevare hos os selv, sådan at Europa alene samler sig om det, man ikke kan løse hvert enkelt land for sig, så ser jeg også det som et bidrag til en større tryghed i den brede befolkning omkring det europæiske samarbejde. Så jeg synes ikke, vi skal afvise tanken om en grundtraktat, hvis formålet vel at mærke kan være at fremme det aspekt, jeg her er inde på.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-03-28:
Det er jo ikke nemt ligesom at komme til bunds i sagerne, når statsministeren ikke vil besvare de spørgsmål, vi stiller.
Så jeg vil meget gerne opfordre til, at statsministeren svarer, når vi kommer til det her spørgsmål om ideen om et konvent, altså en slags grundlovgivende forsamling i Unionen, og så dette med en grundtraktat, som statsministeren også selv tidligere har talt om.
Der synes jeg, det er vigtigt at få at vide, om den danske regering virkelig stiler imod, at der nu skal laves et sådant konvent, som skal sidde og udarbejde en grundtraktat, altså en forfatning for Unionen.
»Hvad mener regeringen om Erling Olsens forslag om et såkaldt konvent, der skal udarbejde forslag til den næste unionstraktat, og om ideen om en grundtraktat som foreslået af den radikale EU-ordfører under folketingsdebatten den 21. marts 2001?
Skriftlig begrundelse
Folketingets tidligere formand Erling Olsen - som også var regeringens repræsentant i det konvent, der udarbejdede det EU-charter, som blev vedtaget i Nice i december sidste år - foreslår i Aktuelt den 21. marts 2001, at man i forbindelse med den kommende regeringskonference, som skal ende med vedtagelsen af en ny traktat i 2004, danner et konvent, som skal arbejde med indholdet i regeringskonferencen.
Desuden var den radikale EU-ordfører, Elisabeth Arnold, inde på samme problemstilling under Folketingets debat om Nicetraktaten den 21. marts 2001.
Hun sagde her, at »tanken om et konvent, det er ikke Det Radikale Venstre fremmed.
Vi har prøvet konstruktionen i forbindelse med udarbejdelse af charter til fundamentale rettigheder, og jeg har hørt mange gode beretninger fra arbejdet i konventet«.
Desuden sagde Elisabeth Arnold også under debatten, at den nuværende traktat er svær at forstå og finde rundt i, så derfor kunne hun tænke sig, at traktaten blev delt op i en traktat med nogle fundamentale principper, »som skal være vanskelige at ændre, og andre principper som skal være lettere at ændre«.
Statsministeren har flere gange været inde på begrebet om en »grundtraktat«, som vi ikke har fået forklaret indholdet af.
Den radikale EU-ordførers udmelding gør sammen med statsministerens udtalelser det påkrævet at få en afklaring om, hvad regeringen mener er indholdet i en såkaldt »grundtraktat« set i forhold til Elisabeth Arnolds forslag om en opdeling af den nuværende traktat i to traktater med forskelligt indhold.
Søren Kolstrup (EL), 2001-03-28:
Skriftlig begrundelse
Ifølge Teknologirådets hjemmeside er Teknologirådet gået sammen med Kommissionen om at gennemføre en række lukkede møder, hvor der tilsyneladende skal fastlægges en strategi for, hvordan den skeptiske offentlighed kan overbevises om gensplejsningens lyksaligheder.
Dette anser spørgeren for yderst kritisabelt i lyset af, hvad der er Teknologirådets arbejdsgrundlag og formål.
Men sådan går det jo tit.«
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-03-28:
Jeg er enig med statsministeren i, at det er et teknisk spørgsmål, hvorvidt en EU-skat eller en EU-afgift skal opkræves, ved at det er Europa-Kommissionen, der skriver direkte ud til borgeren, eller det er danske embedsmænd, der på Kommissionens vegne skriver videre ud til borgeren og opkræver den pågældende skat eller afgift.
Det er sådan set heller ikke det, der er interessant at få belyst her i dag.
Det, som er interessant, er, om regeringen vil give en klar politisk tilkendegivelse over for Folketinget af, om regeringen synes, det er en god idé, at man arbejder videre med direkte EU-skatter eller EU-afgifter.
Det kan være på miljøområdet, men det kan jo også være på andre områder.
Det er den klare politiske tilkendegivelse, der vil være befriende at høre fra statsministeren i dag.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-03-28:
Til hr. Per Kaalund kan jeg bekræfte, at det er sådan, at hvis man skulle forestille sig, at EU skulle opkræve skatter direkte over for borgerne, så ville det kræve en traktatændring, og dermed ville vi naturligvis kunne sige nej og sige fra.
Men jeg skal bare føje til for at gøre mit svar helt og velbelyst, at i dag er det jo også sådan, at toldindtægter og landbrugsimportafgifter går til EU.
Så vi kender selvfølgelig et system, som har at gøre med egne indtægter.
Men grænsen går som sagt dér, hvor mit første svar var henne.
Det er vel, hvad jeg kan oplyse om det her spørgsmål i dag.