Pernille Frahm (SF), 1998-06-26:
På forsiden af Politiken i dag kan man læse et eksempel på, hvordan Udlændingestyrelsen på helt egen hånd formentlig forsøgte at invitere en somalisk krigsforbryder til Danmark uden at orientere det politiske niveau, uden at orientere den daværende indenrigsminister.
Det er et eksempel på Udlændingestyrelsens egenrådighed.
Den lov, vi behandler i dag, giver en lang række nye kompetenceområder til Udlændingestyrelsen.
Er det virkelig forsvarligt?
I debatten her har jeg ikke villet gå op og tage korte bemærkninger.
Man har forsøgt at kompromisse med det kompromisløse.
Man har forsøgt at lave et såkaldt nationalt kompromis om udlændingepolitikken.
Man har givet en lang række
indrømmelser til Venstre og De Konservative, som så alligevel har holdt os i uvished om, hvorvidt denne pakke skulle gå igennem eller ej.
Og det, der har holdt os i uvished, har været et spørgsmål om, om en lejlighed skulle have et eller to værelser, før man kunne få familiesammenføring.
Er det et udtryk for et ansvarligt samarbejdsklima?
Er det udtryk for ansvarlighed omkring et område, der er så vigtigt?
Venstre og De Konservative vil ikke afholde sig fra at forlange yderligere stramninger efter dette.
Det nationale kompromis om udlændingepolitikken er således faldet til jorden.
Man kan ikke mætte det umættelige ønske om færre opholdstilladelser.
Det, vi får igennem med denne lov, er alene at genere en i forvejen meget vanskeligt stillet minoritet.
Jeg anbefaler, at man giver sig tid; jeg anbefaler omtanke omkring udlændingepolitikken; jeg anbefaler, at vi trækker forslaget tilbage, at vi standser og ikke vedtager loven nu, men giver den en ordentlig behandling efter sommerferien.
Jeg tager de to love under et og behandler dem sammen, for vi har jo lang række sager:
Integrationsprojektet er udeblevet, og det på trods af, at vi har en betænkning på over 600 sider, som er udarbejdet af en lang række personer, som i over 2 år har siddet og arbejdet med det.
Integrationsydelsen vil ikke fremme integrationen, men vil i stedet betyde yderligere marginalisering.
Derfor er integrationsydelsen af flere blevet kaldt en isolationsydelse, og det er nok en mere præcis betegnelse. Den meget stramme økonomi, som man påfører de nyankomne, vil kræve usædvanlig kreativitet i forhold til de ydelser, som de stadig væk kan opnå som supplement.
Er det dét, man mener, når man siger, at man ikke vil klientgøre denne gruppe?
Tror man ikke snarere, at resultatet vil blive, at vi får en lang række eksperter i bistandsydelser, at vi får en lang række mennesker, som bliver eksperter i at klare sig for så lidt?
Integrationsydelsen skulle føre til en yderligere motivation for at blive aktiveret, for at komme i gang.
Det er et interessant synspunkt.
Vil det sige, at man kunne overføre det princip til andre områder?
Hvorfor ikke til de arbejdsløse?
Tror man virkelig på, at man kan få aktiveret denne gruppe mennesker uden de almindelige muligheder for løntilskud?
Giver det mon virkelig flere job?
Vi taler jo om en gruppe, der i forvejen er hårdt ramt af arbejdsløshed.
Jeg mener, at det forslag er uigennemtænkt, og jeg mener, at det burde laves ordentligt; jeg mener, at vi burde starte forfra, og jeg mener, at regeringen burde gøre det sammen med venstrefløjen.