Per Stig Møller (KF), 2004-05-26:
Jeg vil meget gerne takke for den meget brede tilslutning, der har været, ligesom jeg også i denne omgang vil takke det grønlandske landsstyre for det meget forbilledlige samarbejde, vi har haft under forløbet.
Det kan jo være, at jeg er både døv, dum og blind, det er jo meget muligt, men når hr. Kuupik Kleist siger, at det har været en af de skarpeste konflikter mellem Grønland og Danmark, så kan jeg altså ikke genkende det.
Hvis det er den skarpeste konflikt, jamen så er det jo den rene idyl, der er mellem Danmark og Grønland.
Det genkender jeg ikke.
Men jeg takker meget for hr. Kuupik Kleists og hr. Lars-Emil Johansens tilslutning, deres medarbejde omkring vedtagelsen og deres tilslutning her i Folketingssalen.
Jeg mener ikke, at jeg på noget som helst tidspunkt har afvist, at vi kan prøve at modernisere forsvarsaftalen, men det er rigtigt, at jeg har sagt, at man ikke kan få en ny forsvarsaftale.
Det, vi får nu, er en forandring og et supplement til den fra 1951, og det afgørende her er jo, at det er med Grønlands underskrift.
Der synes jeg, det er meget vigtigt, som hr. Lars-Emil Johansen var inde på, at det her er et historisk skred.
Nu er det Grønland selv, der har afgjort, om Grønland vil løbe en risiko, og også Grønland selv, der, selvfølgelig i samarbejde med rigsfællesskabets udenrigsminister og Udenrigsministerium, har sat prisen for at ville løbe den risiko. Det synes jeg er en meget væsentlig betragtning, hr. Lars Emil Johansen er kommet frem med her i sin tale.
Jeg synes også, det er sådan, det skal ses, også med Itilleqerklæringen, at man ikke i fremtiden skal komme og påføre Grønland noget, Grønland ikke selv vil.
Man skal også med andre lande, hvor det drejer sig om grønlandske forhold, have dette tætte parløb, som Itilleqerklæringen lægger op til, hvor der er ligeværdighed
og medindflydelse
Jeg er meget glad for hr. Lars-Emil Johansens præcisering af de forhold, der har været, og derfor også af grundlaget for at være tilfreds med aftalekomplekset.
Der er ikke meget at sige til de mange, for der er jo meget, meget bred enighed om, at dette er ganske godt, og på den baggrund vil jeg nu aflevere det danske svar til amerikanerne i forlængelse af landsstyrets svar til os.
Hvad er det så, vi svarer på?
Det har hr. Keld Albrechtsen jo fuldstændig ret til at spørge om.
Der skal jeg præcisere, sådan som hr. Josef Motzfeldt også har gjort det offentligt, at det, der er tale om her, er, at vi siger ja til det spørgsmål, vi har fået fra Colin Powell den 17. december 2002 - hverken mere eller mindre.
Hvad spørger han om?
Han spørger, om han må få lov til at bruge den early warning-radar, som står på Thule, på den måde, at han vil foretage mindre ændringer af radaren, tilføje nye computere, nyt software og inadditionelle kommunikationsforbindelser.
Jeg har ikke, jeg tror, hr. Keld Albrechtsen må have misforstået det, sagt, at vi derefter senere skulle tage stilling til noget andet.
Jeg sagde, at der ikke er andet at tage stilling til nu.
Jeg har godt hørt i offentligheden, at der skulle være andre ting, men der er ikke forelagt andre ting for os, og de andre ting, som jeg har hørt om i offentligheden, foreligger kun på et teoretisk stadium i USA.
Så det, vi tager stilling til, er alene henvendelsen om opgraderingen af den eksisterende early warning-radar på Thule.
Om våbenkapløbet vil jeg da godt lige komme med et par bemærkninger, for det har spillet en stor rolle her.
Det er jo sådan, som hr. Jann Sjursen meget præcist sagde, og hr. Niels Helveg Petersen var også inde på det, at vi faktisk mellem atommagterne oplever en afspændingssituation, at Rusland og USA har besluttet sig for væsentlige nedskæringer af missilarsenalet.
USA er, fuldstændig som hr. Jann Sjursen også sagde, i gang med at konsultere partnere omkring missilforsvaret. Det er jo sådan, som jeg også sagde i min indledningstale, at vi i NATO har besluttet at se på mulighederne i missilforsvaret - der er tekniske undersøgelser, og de er ikke afsluttet - for, at det kan udspredes til allierede og venner.
Det er også sådan, at det oprindelig startede med at være et nationalt missilforsvar.
Det er nu blevet et missilforsvar, der også skal dække allierede og venner.
USA har indledt et samarbejde med Japan og Australien om det.
USA er i samtaler med Kina om det, og USA har klart udtrykt, at det ikke er vendt mod Kina.
Det skal blot kunne imødegå et begrænset antal missiler affyret fra slyngelstater, men efterlade Kinas afskrækkelseskapacitet intakt.
Det kan jo ikke opfange så mange missiler, som Kina vil være i stand til at sende af sted.
Det har ikke sat gang i opgraderingen af den kinesiske strategiske atomslagstyrke, det program blev faktisk iværksat i midten af 1980'erne.
Og det med den regionale konfliktmulighed ligger slet ikke på de langtrækkende missiler.
Det ligger på de kort- og mellemdistancebaserede raketter, som ikke er relevante i forbindelse med dette.
Men lad det nu ligge, for det er jo slet ikke det, vi tager stilling til, deri har hr. Keld Albrechtsen også ret, vi tager ikke stilling i dag til Danmarks politik i forhold til det overordnede missilforsvar.
Det, vi tager stilling til, er konkret opgraderingen af Thules early warning radar.