Helge Sander (V), 2006-05-11:
Det var et oplæg, der indeholdt 350 forskellige initiativer, hvoraf en lang række er inden for forskningsområdet.
Nogle af initiativerne har vi taget fat på, og andre vil som bekendt følge.
Strategien vil fremover udgøre et vigtigt strategisk grundlag for regeringens indsats på forskningsområdet.
Det samme gælder naturligvis på uddannelsesområdet, inden for iværksætterpolitikken osv.
Det er baggrunden for, at regeringen vil afsætte øgede midler til forskning i de kommende år, og det er ligeledes baggrunden for, at regeringen knytter udmøntningen af globaliseringsinitiativerne tæt sammen med forhandlingerne om regeringens velfærdsudspil.
Forhandlingerne om velfærdsreformen kører som bekendt netop i disse uger, og derfor er det selvfølgelig ikke det rette tidspunkt for en meget detaljeret gennemgang af gennemførelsen af de enkelte forskningsinitiativer, der ligger i globaliseringsstrategien.
De drøftelser vil vi tage med de partier, som vil være med i forbindelse med efterårets forhandlinger om næste års finanslov.
Jeg vil derfor i dag koncentrere mig om nogle af de væsentlige og overordnede forskningspolitiske sigtelinjer, der er i strategien.
Det drejer sig for det første om et massivt løft i forskningsbevillingerne, for det andet om stærke og konkurrencedygtige universiteter, og for det tredje vil jeg gerne nævne mere konkurrence og kvalitet i forskningen.
Regeringen er fast besluttet på, at vi skal investere massivt i forskning, ellers kan Danmark ganske enkelt ikke udvikle sig til et af verdens førende videnssamfund.
Derfor ønsker regeringen, at de offentligt finansierede udgifter til forskning i 2010 skal nå op på den ene procent af bruttonationalproduktet, som har været målet hele tiden.
Vi er fuldstændig klar over, at det er et ambitiøst mål, men vi føler, det er nødvendigt, at vi investerer i fremtidens videnssamfund, hvis vi skal have råd til velfærd og tryghed i fremtiden.
Som led i velfærdsudspillet har regeringen derfor foreslået etablering af en globaliseringspulje, en pulje, vi foreslår omfatter 11 mia. kr. ekstra til forskning i perioden 2007 frem til 2010.
Allerede i det kommende finansår, altså 2007, skal der være et markant løft på 1 mia. kr. i de statslige forskningsbevillinger, og i de efterfølgende år skal de statslige bevillinger stige støt, til vi når op på et løft på ekstra 4,6 mia. kr. i 2010.
Det vil være udmøntningen af denne pulje, der aftales med de partier, som slutter op om velfærdsreformen.
Når vi skal afsætte så mange nye milliarder til forskning, er det vigtigt, at grundlaget for at bruge pengene optimalt er til stede.
Det er derfor regeringens prioritet, at vi hurtigt og gerne allerede i forbindelse med finansloven for 2007 tager fat på kraftigt at øge antallet af nye unge forskere, at vi sikrer, at forskningsinstitutionerne hurtigt kan oprette flere postdocstillinger, så vi kan fastholde de nye forskere.
Og endelig er det også vigtigt, at vi skaber bedre muligheder for finansieringen af forskningsinfrastrukturen, altså instrumenter og lignende.
Derudover vil vi også meget gerne prioritere en styrkelse af rammerne for dansk deltagelse i EU-forskningsprogrammerne, sådan at vi kan være en aktiv international medspiller i forskning.
Målsætningen er at skabe universiteter i verdensklasse.
De skal kunne matche førende universiteter i udlandet og meget gerne tiltrække de allerbedste forskere.
Resultatet skal være forskning af højeste international kvalitet og ikke mindst flere nye dygtige kandidater, så forskningen kan blive spredt til resten af samfundet.
Der er derfor en stor forventning om, at universiteterne skal være drivkraft for fremtidens videnssamfund.
Stærke og konkurrencedygtige universiteter handler også om, at vi samler kræfterne.
Her er fusioner mellem universiteter og sektorforskningen helt centrale i regeringens strategi, og det er en opgave, som vi allerede har taget fat på.
Den proces, vi har valgt omkring disse fusioner, har de seneste uger afstedkommet en del kritik.
Vi er i regeringen bl.a. blevet kritiseret for, for det første at der ikke foreligger en masterplan, for det andet at målet med øvelsen er uklart, for det tredje at planen er urealistisk, og for det fjerde at planen er for ambitiøs.
Det er en kritik, som undrer mig såre, for det er jo som regel det omvendte, man fremfører over for os politikere, nemlig at tingene foregår i lukkede rum, at det hele er afhandlet på forhånd, og at vi ikke skal glemme at lytte til de berørte.
Regeringen har bevidst fravalgt en topstyret proces i den her sag.
Vi har valgt at lytte til bestyrelserne, til rektorerne og de øvrige aktører, således at vi får institutionernes ønsker til, hvordan og hvorledes det her arbejde skal afsluttes.
Jeg har opfanget et meget klart signal fra ikke mindst bestyrelsesformændene og rektorerne om, at man ønsker en hurtig beslutning og afklaring af det her spørgsmål.
Lad mig klart understrege, at formålet med fusionerne ikke er at skabe store og tunge enheder.
Stort er ikke godt i sig selv.
Derimod er målet at skabe stærke forskningsmiljøer og at styrke den forskningsbaserede uddannelse.
En afgørende forudsætning for succes er den internationale scene, nemlig at institutionerne skal være så stærke som muligt, ved at man koncentrerer også midlerne, i stedet for at vi får nogle spredte miljøer.
Vi ønsker sagt med få ord at samle og forene kræfterne.
En OECD-evaluering fra 2003 af de danske universiteter pegede jo netop på, at danske universiteter bør koncentrere indsatsen.
Her var anbefalingen øget integration mellem sektorforskningen og universiteterne.
Regeringen har lagt stor vægt på, at kvaliteten må og skal være i højsædet, når vi uddeler offentlige kroner til forskningen.
Derfor lægger regeringen også så meget vægt på, at konkurrence skal være et sundt og et afgørende princip.
Konkurrence om forskningsmidler er ikke et princip, regeringen har fundet på.
Det er et anerkendt og anvendt princip i hele forskningsverdenen både i Danmark og i udlandet.
Regeringen ønsker at skabe en mere ligelig balance mellem basismidler, dvs. de forskningsmidler, der afsættes på finansloven til universiteterne, og konkurrencemidler, hvilket vil sige de forskningsmidler, der uddeles gennem f.eks. forskningsrådene, Højteknologifonden og Grundforskningsfonden.
I debatten er dette blevet udlagt, som om regeringen vil udsulte universiteterne, og at de får færre penge i de kommende år.
Men det hænger jo ikke sammen med visionen om, at vi skal have stærke universiteter, som regeringen har gentaget igen og igen, samt regeringens beslutning om at øge de samlede offentlige bevillinger til forskning.
Bevillingerne til universiteterne skal fremover ikke være mindre end i dag.
Selv med øgede konkurrencemidler vil der være mulighed for et markant løft også af basismidlerne.
Det ligger i regeringens ønske om det massive løft i de samlede forskningsbevillinger.
Samtidig er det jo en misforståelse at tro, at konkurrencemidler ikke kommer universiteterne til gode.
Midlerne vil blive uddelt og kvalitetssikret af det forskningsfinaniserede system, et system, som vi jo alle er glade for, og som er blevet oprettet med et bredt politisk flertal.
Det er netop midlerne i rådene, som universiteterne skal konkurrere om.
Allerede i dag har universiteterne stor gavn af forskningsrådene, og over tre fjerdedele af midlerne, der uddeles fra forskningsrådene, går direkte til universiteterne, altså 75 pct.
Vi har samtidig sagt, at den strategiske forskning skal styrkes.
Lad mig her nævne en problemstilling, som fylder forholdsvis meget i debatten, og som jeg synes der er behov for at få præciseret ved den her lejlighed.
For det første er det sådan, at når vi ønsker at styrke den strategiske forskning, betyder det ikke, at den frie forskning skal nedprioriteres.
Det vil naturligvis fortsat være således, at vi har en omfattende fri forskning.
Allerede i dag er det sådan, at over to tredjedele af den samlede offentlige forskningsindsats er afsat til forskernes egne ideer og forskning.
Det er samtidig vigtigt at pege på, at strategisk forskning også kan være kreativ og kan være grundforskning.
Strategisk forskning handler ikke om karakteren af forskningen, men om måden, pengene uddeles på.
For det andet ser jeg det ikke som noget galt, at man prioriterer forskningsmidler til et område, hvor samfundet kan have stor gavn af det.
Det gør vi allerede i dag inden for f.eks. energi, miljø og sundhed.
Lad mig for det tredje understrege, at det ikke er os politikere, som skal styre, hvad forskerne skal forske i.
Vi har vores forskningsråd og andre eksperter til at vurdere kvaliteten af forskningen.
Og det er under alle omstændigheder den enkelte forsker, der har ansvaret for metoder, teori osv.
Der ligger et omfattende arbejde bag globaliseringsstrategien.
Et bredt sammensat Globaliseringsråd har været nedsat til at rådgive regeringen om strategien.
På rådets afsluttende møde i april var der stor opbakning til strategien, og det tror jeg der var, fordi vi i allerhøjeste grad har lyttet til de mange aktører, som har deltaget i Globaliseringsrådets arbejde.
Der har i medierne været kritiske røster om, at regeringens arbejde med strategien har været både centralistisk og lukket.
Den kritik synes jeg absolut ikke er rimelig.
Rådet har været bredt sammensat, fordi vi netop har villet lytte til alle dele af samfundet.
Vi har inddraget repræsentanter fra erhvervslivet, fagforeninger, forsknings- og uddannelsesverdenen.
Derudover har vi inddraget knap 200 eksperter på de forskellige områder.
Vi har kort sagt ønsket en bred og åben debat om emnet, og jeg synes, at regeringens arbejde med strategien har været en åben proces, som vi alle kan være tilfredse med.
Forhandling