Elisabeth Arnold (RV), 1999-01-21:
Private midler udgør en mindre del af de samlede forskningsudgifter, desværre en mindre del i Danmark end i flere af de lande, vi sammenligner os med, men dog trods alt en ganske betragtelig del.
Nogle er bedre til at trække forskningsmidler til, f.eks. det sundhedsvidenskabelige område, end andre, det vil sige penge fra erhvervslivet, fonde og privatpersoner.
Der er så stor forskel på universiteterne, som man vil kunne se for året 1997, at det sundhedsvidenskabelige fakultet i Århus f.eks. finansierer 32 pct. af den samlede forskning fra private bidragydere, medens Odense måtte nøjes med 18 pct. og København med 17 pct.
Jeg vil gerne sige med det samme, at efter Det Radikale Venstres opfattelse er de private penge mere end velkomne. De udhuler ikke de offentlige midler, som er til rådighed, men de supplerer dem.
Der bliver altså samlet set flere penge til forskning, jo flere private midler man kan tiltrække.
Og det vil ikke af os i det politiske system blive brugt som et argument for nedskæringer i øvrigt i de offentlige midler.
Men forskning koster mange penge.
De offentlige kasser leverer både basisydelser og de særligt målrettede programmidler, men der er altid ideer eller projekter, som ikke bliver ført ud i livet, fordi der må prioriteres hårdt, og pengene ikke rækker til det hele.
Her kommer de private bidragydere ind i billedet.
At kunne dække nogle af sine forskningsaktiviteter med penge, man har kunnet skaffe uden om de offentlige kasser, er yderst prisværdigt.
Men der er ingen roser uden torne.
De private penge må ikke kunne mistænkes for at skulle købe bestemte forskningsresultater eller for at undertrykke oplysninger for at stække forskningens frihed eller påvirke den enkelte forsker.
Den skal endvidere værne om forskningsfriheden og bidrage til at udbrede kendskab til videnskabens arbejdsmetoder og resultater.«
Så det står altså helt klart, at forskningsfriheden er væsentlig for enhver videregående forsknings- og uddannelsesinstitution.
Det er der nogle, der har taget ganske kontant fat på: om den mulige mistanke, der kunne være om, at private midler ikke blev brugt med respekt for forskningsfriheden.
Derfor er der i årbogen for 1997 fra Aarhus Universitet udtrykkelig beskrevet, hvilke institutter der modtager hvilke private bevillinger, projekternes titler og formål er angivet, det oplyses, hvilken forsker eller forskerteam, der har modtaget bevilling; hvor meget der er brugt i det pågældende år, kan også ses.
Der er således på dette område fuld offentlighed om de private midler, der bliver modtaget, og om, hvorledes disse midler bruges.
En tilsvarende oversigt burde kunne udarbejdes af samtlige fakulteter på samtlige universiteter i Danmark, og det lægger den vedtagelse, vi nu vedtager om lidt, jo også op til, og derfor er der overhovedet ikke nogen betænkelighed fra vores side ved at opfordre alle universiteter kraftigt til at gøre ligeså.
Men vi vil alligevel ikke undlade at sige, at inden for sundhedsvidenskaberne er der det problem, at den forskning, som foregår i hospitalsregi, er ikke kortlagt.
Alligevel er det ikke muligt at få skaffet et klart overblik over de forskningsaktiviteter, som er på hospitalsområdet, heller ikke de privatfinansierede.
Jeg vil gerne sige til forskningsministeren, at det er jo ikke nogen undskyldning over for offentligheden i hvert fald, at hospitalsforskningen ligger i en anden ministers regi.
For offentligheden er det af dyb interesse at vide, hvor disse private forskningsmidler kommer fra, og hvad de bliver brugt til, uanset hvilken minister det måtte høre under.
Så den opgave må vi sørge for bliver sendt ud i offentligheden, at uanset hvilken minister der har ansvaret for det, er det selvfølgelig en klar interesse for os alle sammen at vide, hvad disse private midler bliver brugt til, og hvilke projekter der er i gang.
Blandt de forskellige forslag, der er stillet til, hvordan man kan få mere offentlighed inden for forskning, har også været et forslag om, at alle stillingsopslag også udtrykkeligt bliver ledsaget med beskrivelser af, hvem der eventuelt sponsorerer den pågældende stilling.
Det vil jeg gerne sige til dem, der har nævnt det, at det er jeg personlig tilhænger af.
Jeg synes, det er en god idé at gøre det, og jeg vil gerne være med til at have en diskussion om disse problemer i den videre debat, om vi kan gøre noget på det område, som yderligere hæver mystikken omkring en del af disse projekter.
Med disse ord vil jeg sige, at Det Radikale Venstre naturligvis støtter det forslag til vedtagelse, vi har været medforslagsstillere til.