runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rune Lund (EL), 2006-11-15:
Men det, som Senlisrapporten slog fast allerede i sommer, og det, som er blevet ret tydeligt efterfølgende, er jo, at strategien i Afghanistan ikke vil lede til fred, men tværtimod vil lede til, at krigen bliver tabt, ligesom vi ser det i Irak i øjeblikket.
Når man hører udenrigsministeren tale her i Folketingssalen, kan man ikke høre, at der er noget, der er grundlæggende galt, eller at der er en strategi, som faktisk har slået totalt fejl.
Så får man et indtryk af, at der er noget, der går lidt godt, og noget, der går lidt dårligt, men at det dybest set går i den rigtige retning.
Men det er i hvert fald ikke det billede, der bliver tegnet i Senlisrapporten, hvor man jo netop konstaterer, at Taleban er blevet stærkere og stærkere, at Taleban i øjeblikket kontrollerer halvdelen af Afghanistan, at man som led i genopbygningen bruger 900 pct. mere på militært isenkram, end man bruger på civil genopbygning, at der er blevet slået så mange civile ihjel, at de lokale afghanere har mistet tilliden til den internationale koalition.
Er det ikke også i udenrigsministerens verden eller ud fra udenrigsministerens måde at se tingene på et udtryk for, at der er noget, der er gået grundlæggende galt?
Per Stig Møller (KF), 2006-11-15:
Altså, når man spørger så retorisk, som hr. Rune Lund gør, om, hvorvidt strategien i Afghanistan har slået totalt fejl, har man jo næsten selv svaret.
Strategien har naturligvis ikke, som det også fremgik af mit sidste svar, slået totalt fejl, og så er det i øvrigt heller ikke konklusionen i den rapport, som hr. Rune Lund henviser til.
Den har hr. Rune Lund jo nok heller ikke læst.
Rapporten understreger behovet for balance mellem robust magtanvendelse og genopbygningsaktiviteter, og der, hvor rapporten afviger fra strategien i Afghanistan, er i tilgangen til bekæmpelse af narkotika.
Så kombinationen af robust magtanvendelse og genopbygningsaktiviteter er jo præcis, hvad vi har stået for fra den første dag.
Regeringen er enig i det, der gives udtryk for i Senlisrapporten, nemlig at der er behov for militære aktiviteter for at skabe stabilitet, så genopbygningen kan påbegyndes.
Det er ikke et enten-eller.
Det er ikke enten militær tilstedeværelse eller genopbygning, det er begge dele.
Sikkerhed og udvikling hænger sammen.
Derfor har vi sammen med det øvrige internationale samfund forpligtet os til at bidrage både militært og økonomisk, og det har vi gjort fra starten.
Den balance mellem militær og økonomi må hele tiden tilpasses forholdene, og der er det jo sådan, at udviklingen i det sydlige Afghanistan har vist sig at være lige så kompliceret som frygtet, hvilket vi også nævnte i beslutningsforslaget, før vi gik mod syd.
Sikkerhedssituationen i det sydlige Afghanistan kræver derfor en beslutsom international indsats, og derfor har indsatsen i det sydlige Afghanistan som udgangspunkt haft mest vægt på den militære side.
Vi havde ikke kunnet undvære de militære styrkers indsats for at skabe stabilitet.
Vi skal have skaffet så meget stabilitet, at genopbygningen lige så stille sættes i gang i de mest sikre områder og hjælpeorganisationerne får mod til at komme tilbage i større omfang.
Så det afhænger altså af, hvor man er, om hovedvægten ligger på genopbygning eller på en militær indsats.
Genopbygningen i Helmand ville ikke have været mulig i dag uden en stærk militær indsats.
Rune Lund (EL), 2006-11-15:
... f.eks. det med et overforbrug af militær?
Det, der var min pointe med det sidste spørgsmål, var sådan set bare at få frem i lyset, at der i den afghanske regering indgår folk, som er lige så slemme, lige så store krigsforbrydere og narkobaroner som de folk, vi ser inden for Taleban.
Men det er åbenbart ikke noget, man vil drage nogen konsekvens af fra udenrigsministerens side.
Det næste spørgsmål ligger i forlængelse heraf, og det drejer sig igen om, hvorvidt der er brug for en ny strategi i Afghanistan eller ej.
Jeg vil egentlig gerne tage fat i den rapport, som blev lavet af tænketanken Senlis i sommeren 2006.
Den konkluderer, at strategien i Afghanistan grundlæggende har slået totalt fejl, fordi man har satset alt for meget på en militær – såkaldt – løsning og fuldstændig har negligeret det civile genopbygningsarbejde, og det betyder, at man faktisk har misset muligheden for at få en fred i Afghanistan.
Det er bl.a., fordi man bruger 900 pct. mere på militær, end man bruger på civil genopbygning.
Jeg ved ikke, om udenrigsministeren har læst den rapport, men det er en rapport, som i hvert fald lægger op til, at der bør laves en helt ny strategi for Afghanistan.
Er udenrigsministeren inspireret af de her dele af rapporten ...
»Er regeringen enig i rapporten fra tænketanken Senlis fra sommeren 2006, når denne konkluderer, at strategien i Afghanistan har slået totalt fejl, bl.a. på grund af en alt for stor fokus på den militære indsats frem for fokus på det civile genopbygningsarbejde, og at det er nødvendigt at give den humanitære indsats forrang fremover?«
Rune Lund (EL), 2006-11-15:
»Overvejer regeringen i lyset af den forværrede situation i Afghanistan og det stigende antal dræbte, herunder civile, om koalitionens strategi i Afghanistan er den rigtige?«
Den 25. oktober 2006 var landets statsminister, hr. Anders Fogh Rasmussen, ude med en udtalelse om, at der var brug for en ny strategi for Irak.
Den kom så i forlængelse af, at USA’s præsident, George Bush, var ude og mene det, og så mente Danmarks statsminister selvfølgelig straks det samme.
Men nu har den danske regering jo chancen for at komme først ud i forhold til Afghanistan.
Det er jo anerkendt, at der er brug for en ny strategi i Irak, fordi man faktisk er på vej til at tabe krigen.
Men det, vi ser i Afghanistan, er jo en lignende udvikling, hvor man også er i gang med at tabe en krig, og derfor vil jeg gerne spørge regeringen, om ikke regeringen i lyset af den forværrede situation i Afghanistan og det stigende antal dræbte, herunder mange civile, overvejer, om koalitionens strategi i Afghanistan er den rigtige.
Per Stig Møller (KF), 2006-11-15:
Der finder jo hele tiden overvejelser sted om, hvordan man skal klare nye udfordringer.
Og talebanerne sender flere ind fra den pakistanske grænse end tidligere, især i de sydlige provinser.
Det, der har været vores bestræbelse, er jo at hjælpe Afghanistans regering, som har bedt om hjælpen, og FN, som har bedt om, at vi gør det, til at få styr på landet på en demokratisk måde.
Den regering er valgt ved et demokratisk valg.
Vi så også, med hvilken ildhu den afghanske befolkning gik til valget, og det synes jeg vi skal støtte og være glade for.
Vi har lavet en meget stor indsats, både med hensyn til det humanitære, det genopbygningsmæssige og det militære; de tre ting hænger sammen.
Det, vi nu gør, er, at vi styrker det civilmilitære samarbejde i NATO – altså NATO i Afghanistan.
Det er et forslag, Danmark stillede på udenrigsministermødet i september måned.
Jeg drøftede det med NATO’s generalsekretær her for 14 dage siden, da han var i København – han var jo også herovre til et møde – og det vil blive drøftet på topmødet i Riga.
Det drejer sig om, at militæret skal skabe nogle sikre zoner – de er altså i gang med at skabe de sikre zoner, og nogle af dem er etableret – og inden for dem kan vi så vise, hvor meget man kan få ud af fred, hvor meget genopbygning man kan få.
Den danske indsats har allerede været stor i forbindelse med skolebøger, rehabilitering og mange forskellige ting, som jeg kan komme yderligere ind på, hvis hr. Rune Lund ønsker det.
Så jeg tror nok, man kan sige, at vores strategi hele tiden har været den trestrengede.
Men det er klart, at hvor meget man skal trække i den ene streng eller den anden streng, må afhænge af, hvad det er for en udfordring, man står over for.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-11-15:
Jamen i forhold til det med grænserne kunne man jo så stille det modspørgsmål: Tror udenrigsministeren, at sandsynligheden for indbrud er større, hvis han, når han om morgenen tager i Udenrigsministeriet, låser sin hoveddør, eller er den mindre?
Naturligvis er den da mindre, hvis han låser sin hoveddør; hvis han har tjek på, hvem det er, der kommer ind og ud.
Men jeg kender jo godt regeringens synspunkt på det her område, og derfor vil jeg ikke tærske mere langhalm på det materielle indhold, men så bare med hensyn til det formelle høre: Hvis nu Kommissionen ikke havde anbefalet, at de to lande kom med ved indgangen til 2007, men havde anbefalet, som det jo var indeholdt i den aftale, som den danske statsminister var med til at slå fast for et par år tilbage, at det først skulle have været ved indgangen til 2008, ville udenrigsministeren så i samme floromvundne vendinger have stået og rost det geniale i at lade de her to lande komme med i 2007, eller ville han måske i virkeligheden ikke have rost det geniale i at vente til 2008?
Den er truffet af Europa-Kommissionen, og ingen af japartierne her på Christiansborg eller udenrigsministeren eller nogen som helst fra oppositionen tør, ønsker eller vil modsige Kommissionen i Bruxelles.
Per Stig Møller (KF), 2006-11-15:
Ja, det er jo både og.
Det går da den rigtige vej i Kabulområdet, det nordlige område.
Der er mig bekendt ikke særlig farligt i det nordlige område.
Så der går det da den rigtige vej.
Det er nede i Helmand og Kandahar, at man har problemerne, fordi man fra den pakistanske grænse kan sende talebantropperne frem og tilbage over grænsen.
Det er der, problemerne er.
Men skulle svaret på spørgsmålet være, at så siger vi: O.k., så giver vi Helmand og Kandahar til talebanerne; så kan de få det, og så kan de derefter i øvrigt se, hvad de kan lave i resten af landet?
Så optræder vi jo præcis som i 1990’erne, hvor man bare gik fra Afghanistan, hvorefter talebanerne gik ind og tog det.
Det skal man jo ikke gentage.
Men problemet med Enhedslisten er jo, at Enhedslisten melder sig ud af verden.
Jeg kender egentlig ikke til noget engagement, Enhedslisten tager, andet end ønsket om, at det skal være godt vejr om søndagen over hele kloden.
Men Enhedslisten tager jo aldrig et engagement; man stemmer imod ethvert engagement.
Så det er ikke ret meget værd.
Det er da en forpligtelse.
Rune Lund (EL), 2006-11-15:
Det er fuldstændig rigtigt, at Enhedslisten stemte imod at sende tropper til den ulovlige Irakkrig i 2003.
Men jeg kan forstå på udenrigsministeren, at jeg skal forstå det sådan – tror jeg – at udenrigsministeren faktisk grundlæggende mener, at det går i den rigtige retning – at der i hvert fald ikke er brug for en ny strategi i Afghanistan.
Det er jeg faktisk lidt ked af at høre.
Jeg kunne nemlig sagtens finde steder, hvor der er nogle strategier, som efter min mening er helt fejlagtige.
En af dem er, at man satser på en afghansk regering, som Afghanistans præsident, Hamid Karzai, nu inviterer en af de værste terrorister, Gulbuddin Hekmatyar, til at være en del af.
Gulbuddin Hekmatyar gjorde sige allerede i 1970’erne kendt, bl.a. ved at være med i en organisation, som kastede saltsyre i øjnene på kvindelige studerende, der ikke bar slør, og i de se
neste år har vi også været vidner til, at Hekmatyar har haft kontakter med Osama bin Laden, og Hekmatyar er en person, som arbejder aktivt for et fundamentalistisk islamisk styre i Afghanistan.
Er det en fornuftig udvikling, vi ser i Afghanistan, ikke alene med hensyn til Gulbuddin Hekmatyar, men også til, at den afghanske regering faktisk bygger sin magtbase på nogle folk, som faktisk har begået lige så slemme ting – eller det, der er værre – som dem, Taleban har begået?
Per Stig Møller (KF), 2006-11-15:
Jeg forstår, at det eneste, Enhedslisten mener der skal gøres, er at sørge for, at man regerer med den regering, der er, uanset hvad modstand den har.
Jeg forstår, at Enhedslisten mener, at man ikke skal prøve at være inklusiv, som det hedder, altså inkludere de forskellige kræfter i samfundet for at få en rolig proces.
Sydafrikas succes var jo faktisk, at man slog en streg over fortiden og inkluderede venner og fjender – det samme gjorde Spanien efter Franco.
Det vil sige, at hvis man skulle følge Enhedslistens metode, skulle man altså tage den regering, man havde, og ikke gøre noget for at inddrage fjenderne.
Jeg bryder mig heller ikke om Hekmatyar, men jeg vil ikke gøre mig til dommer over, om Karzai foretager det rigtige træk ved at få afvæbnet Hekmatyar.
Det er jo formålet med dette.
Og så drejer det sig altså om at få udvidet regeringsgrundlaget, så man får inddraget alle de grupper, som kunne risikere at underminere demokratiet.
Jeg bryder mig ikke om Hekmatyar, jeg står overhovedet ikke og forsvarer Hekmatyar, jeg så ham gerne dømt, men jeg vil ikke fordømme Karzai for at bidrage til afvæbning og demokratisering, hvis det er nødvendigt.
Der er 60.000 talebanere, der er afvæbnet, og kan vi få afvæbnet flere, vil det være en fordel.
Rune Lund (EL), 2006-11-15:
Det er et meget interessant svar, udenrigsministeren giver, for det, udenrigsministeren siger, er jo, at han gerne vil bakke en regering op, hvor der indgår en terrorist og krigsforbryder som Hekmatyar.
Og det synes jeg da er et utrolig stort problem.
Der var et meget interessant interview i Politiken her i mandags med parlamentsmedlemmet Malalai Joya, og hun siger: »I skal vide, at soldater fra Danmark og andre lande dør i Afghanistan for at forsvare en udemokratisk regering og et parlament, der blandt sine medlemmer har narkobaroner og krigsherrer med alvorlige krigsforbrydelser på samvittigheden.«
Det er en dame, som taler lige ud af posen, og hun har da også været udsat for flere attentater.
Det var et eksempel på en del af strategien, hvor jeg i hvert fald synes at der er noget grundlæggende galt, men det synes udenrigsministeren ikke.
Er det virkelig en god idé at støtte en afghansk regering, hvor der indgår krigsforbrydere og narkobaroner?
Skal det forstås sådan, at udenrigsministeren grundlæggende mener, at udviklingen går den rigtige vej i Afghanistan?
Er det sådan, udenrigsministerens svar skal forstås?
Morten Messerschmidt (DF), 2006-11-15:
Jeg må udtrykke en vis forundring over den vægring, der er ved at diskutere det her, blot fordi vi i går også havde diskussionen her i salen.
Sagen er jo altså, at vi står over for en udvidelse af EU med to befolkningsmæssigt meget store lande med nogle enormt store problemer – et EU, som i forvejen er dybt præget af, at nedbrydningen af muligheden for, at landene kan kontrollere deres grænser, har medført et åbent marked for kriminelle aktiviteter, for narkotika, for våben, menneskesmugling osv.
Vi står altså over for helt nye tal, som viser, at et af de lande, som udenrigsministeren advokerer for skal blive medlem af EU, og som skal være hovedansvarlig for administrationen af en stor del af budgettet på korruptionsområdet, klassificeres på linje med Colombia.
Det er da ik ke særlig beroligende.
Det burde være et emne, som vakte noget større interesse end den, der udvises, når man undskylder med, at vi har haft en debat om det i går.
Jeg hilser de initiativer, som både den bulgarske og den rumænske administration allerede har igangsat, meget velkommen.
Men kan vi ikke godt bare få slået fast, at det mest fornuftige, når man forhandler om medlemskab eller om en hvilken som helst anden ting, altså er, at de krav, man stiller for at nå i mål, skal være opfyldt, inden man konciperer aftalen til sidst?
Det er meget besynderligt, at man underskriver en aftale i forventning om, at på et eller andet tidspunkt bliver de krav, som i øvrigt ligger til grund for aftalen, opfyldt.
Margrethe Vestager (RV), 2006-11-16:
Jeg kan forstå, at ordførerens slogan eller motto eller det, der står under ordførerens våben, er »Under et«.
Alting skal ses under et.
Jeg synes alligevel, det er interessant at diskutere, hvordan det ligesom bliver til virkelighed.
Ordføreren har netop været foreholdt af SF’s ordfører, at man nu kan se på tallene, at der bliver sparet 200 mio. kr. på børnepasningsområdet på et tidspunkt, hvor børnetallet godt nok falder, men hvor flere børn bliver passet, fordi der heldigvis er flere mennesker i beskæftigelse.
Foreholdt, at der bliver sparet 200 mio. kr., siger ordføreren: Jamen der står 200 mio. kr. på finansloven.
Betyder det så også, at set under et er det det samme, at der bliver sparet på driften og lønudgifterne i den enkelte institution, og at staten bruger penge på kvalitetssikringer, evalueringer og papirer og bøger og vejledninger. Er det det samme, er det tilfredsstillende for Venstres ordfører, at det set under et går lige op, uanset om det er drift på den ene konto og papirer og evalueringer og kloge folk og eksperter og smagsdommere på den anden konto?
Arne Toft (S), 2006-11-16:
Hr. Peter Christiansen siger, at kommunerne kan overholde serviceniveauet under et, for det har KL sagt.
Der er flere kommuner, der har lagt et budget, hvor der er nedskæringer på pædagoger og inden for ældreområdet.
Så siger hr. Peter Christiansen: Jamen det er, fordi der under et er nogle, der måske ansætter flere.
Er Venstre og hr. Peter Christiansen tilfreds med, at der er nogle sammenlagte kommuner – og vi ved jo alle sammen, at de kommuner, der er sammenlagte, har haft nogle store udgifter – som må skære ned, fordi man har lavet en ny struktur, en ny udligningsreform, som ikke, i hvert fald i første omgang, har ramt retfærdigt?
Peter Christensen (V), 2006-11-16:
Nu er det så Vejle Kommunes helt konkrete tal, jeg skal forholde mig til, og det kan jeg ikke, for jeg kender dem ikke.
Men jeg kender en politiker fra Dansk Folkeparti, hr. Kristian Thulesen Dahl, som måske kender lidt til det og kan komme lidt ind på det senere.
Han er medlem af kommunalbestyrelsen, så han ved måske mere om det, end jeg gør.
Så der må fru Karen Klint have mig undskyldt.
Så igen bliver mit svar jo overordnet i forhold til den samlede kommunale økonomi.
Og det bliver selvfølgelig en gentagelse, men pengene er jo lagt ud, og pengene er jo givet, fordi vi bevidst fra Venstres side har ønsket, at der skulle være flere penge, bl.a. til et løft til ældreområdet.
Det har vi aftalt, det vil blive gennemført, og det vil også helt stensikkert vise sig lokalt.
Som jeg var inde på i mit ordførerindlæg: Når man regner helt tilbage til 2001 og siger, at der er blevet brugt 31 mia. kr. mere, er de jo ikke bare forsvundet ud i den blå luft.
Man kan jo også se på antallet af medarbejdere, at det selvfølgelig er steget i kommuner og i amter/regioner, for de bliver jo ansat for de penge, så de kan levere mere service, borgernær service.
Så ja, lad os glæde os til, at vi får regnskabstallene.
Karen J. Klint (S), 2006-11-16:
Det er heller ikke ligegyldigt, hvordan man sammenligner.
Jeg synes faktisk, det med vejret er ret godt, for jeg har det sådan, at ligesom vi ikke kan gøre noget ved vejret, er det altså heller ikke ret nemt at gøre noget ved regeringen.
Det er, som om man slet ikke lytter, når der er problemer.
Hvis jeg tager en storkommune som Veje, som jeg tilfældigvis kender lidt, og som der er andre her i Folketingssalen der kender endnu bedre, i hvert fald med hensyn til, hvordan de laver budgetlægning, så er den i forhold til de amtslige opgaver blevet underfinansieret med omkring 50 mio. kr. Ved den særbehandling, der var den 14. september 2006, blev den kommune kun tildelt nye 8 mio. kr.
Hvordan skal den manko prioriteres lokalt?
Det handler da om et kontant underskud fra regeringens side.
Peter Christensen (V), 2006-11-16:
Det er jo sjovt at bruge eksemplet med vejret, for vejret har jo det særkende, at det kan man ikke gøre noget ved.
Altså, uanset om gennemsnitstemperaturen er 0, eller det er 7 graders varme eller 7 graders frost, kan man ikke gøre noget ved det, men prioriteringerne i den kommunale økonomi kan man gøre noget ved.
Og det er derfor, jeg synes, at hvis man træffer politiske valg i en kommune, ja, så står man også til ansvar for det hos vælgerne.
Det har ikke noget med vejret at gøre, for det her er helt konkrete beslutninger, og der er det, jeg siger, at den frihed synes jeg da det er helt fint at man har lokalt.
Det er jeg sådan set ikke herre over, men jeg ved, at de kommer.
Vi har først fået budgettal, og senere, når året er gået, får vi altid regnskabstallene også.
Så enkelt er det.
Det vil vi også få for 2007, og så tager vi en diskussion til den tid, når de tal foreligger.
Det glæder jeg mig i øvrigt til, for så kan vi da forholde os til virkeligheden, som den er sort på hvidt.
Karen J. Klint (S), 2006-11-16:
Det er da nok lidt ærgerligt, at hr. Peter Christensen ikke har fået alle tal med på talerstolen, for vi har faktisk haft svært ved at få oplysninger om de tal for de konkrete kommuner.
På et tidspunkt har vi i hvert fald behov for i relation til udligningsreformen at kunne gennemskue, hvordan de tal er for de enkelte kommuner, for det er jo ikke kun kommunalreformen, det er også udligningsreformen, der betyder noget på den kommunale strukturelle balance for udgifter og indtægter.
Og derfor skal vi have fat i de tal og ikke kun i gennemsnitstal.
Hvis man kun forholder sig til gennemsnit, kan vi tage vejret.
Altså, hvis det er 7 graders frost, så kan man gå på isen, altså man kan gå på vandet.
Men hvis det er 7 graders varme, kan man ikke gå på vandet.
Og et gennemsnit af 7 graders frost og 7 graders varme er altså 0, og så kan man heller ikke gå på vandet.
Så vi kan ikke rigtig bruge de gennemsnit til noget.
Så jeg vil gerne spørge: Hvornår bliver de penge synliggjort?
I går så vi, at der blev synliggjort nogle puljer, der ikke havde været synlige.
Den 14. september så vi, at regeringen gav en budgetgaranti, fordi den nu indrømmede, at pengene ikke falder korrekt i forhold til de amtslige opgaver.
Så regeringen har i hvert fald to gange nu åbnet lidt flere julekalendere op for, hvor pengene går hen.
Hvornår ser vi de sidste?
Peter Christensen (V), 2006-11-16:
Det er rigtigt.
Kommuner er jo meget forskellige.
Tag Århus Kommune f.eks., hvis socialdemokratiske borgmester Socialdemokraterne flittigt har brugt til at føre politik og politisk kampagne i det her spørgsmål.
Århus Kommune kunne have masser af penge til borgerne til service, hvis de havde en effektiv administration.
Det har Århus Kommune ikke.
Hvis man sammenligner med nabokommunen Skanderborg og de havde de samme udgifter til administration, ville det give en forskel på 1.300 kr. pr. borger.
Det svarer sådan cirka til en 300-400 mio. kr. alene for Århus Kommunes vedkommende.
Men igen, det er en svær debat.
Så skal vi til at tage det kommune for kommune, og så har jeg fået for få papirer med herop, skal jeg indrømme, for de tal har jeg ikke.
Men jeg kan forholde mig til, hvad det er, vi har besluttet herfra, altså fra Folketingets side, og det er, at der gives flere penge til områderne, og at der kommer et løft til ældreområdet, 700-800 mio. kr., og det er jo så dem, man må prioritere i den enkelte kommune.
Arne Toft (S), 2006-11-16:
Altså, det kan jo være, at de kommuner ikke har penge at prioritere med.
Det kan jo være, at det er de kommuner, som har været heldige at få for meget, der bygger kulturhuset.
Jeg opfatter, at hr. Peter Christiansen nok, ligesom når man ser ud i det polariserede liv, vil sige, og Venstre vil sige: Jamen der er nogle rige mennesker og nogle fattige mennesker, men i gennemsnit har alle sammen det godt.
Vil hr. Peter Christiansen ikke anerkende, at der er kommuner, der er kommet i klemme?
Det er bl.a. de kommuner, som nok har fået penge, men hvor regeringen har sagt: I har et dårligt serviceniveau.
Det får i penge til at udligne, men I skal altså give skattelettelser, og så skal I deponere nogle penge.
Vil hr. Peter Christiansen ikke anerkende, at der er kommuner, som er nødt til at skære ned?
Vil man sammenligne med, at der er rige og fattige, og at i gennemsnit går det egentlig godt, så har alle sammen rimelig mange penge?