runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-02-03:
Jeg vil gerne takke fru Elisabeth Arnold for hendes seneste indlæg.
Jeg synes, hun ramte noget centralt i den her diskussion, og jeg synes, vi oplever det i en række internationale konflikter, at de længe - undertiden jo også alt, alt for længe - ser uløselige ud, ser vanskelige ud. Vi har haft lange passager af konflikten i det tidligere Jugoslavien, hvor alting så vanskeligt for ikke at sige håbløst ud.
Vi gav da ikke op af den grund.
Det internationale samfund kan ikke slippe taget i begivenhederne af den grund.
Sådan er situationen også i Mellemøsten netop nu.
Situationen er vanskelig, den er meget dårlig, og den er blevet ringere, end den har været, men det er da ikke et signal til, at man skal slippe taget i konflikten, om jeg så må sige, og prøve på ikke at gøre noget ved den.
Det er jo meget nemmere for hr. Keld Albrechtsen.
For ham er det ikke så svært at holde op med at interessere sig for en konflikt, for han har aldrig været med til at komme ind i den.
Heller ikke i Eksjugoslavien var hr. Keld Albrechtsen med til at bære de beslutninger, der til sidst alligevel medførte en vis forbedring, og tilsvarende i denne sag her, hvor hr. Keld Albrechtsen jo ikke har stemt for denne aftale. Jeg har godt læst, at dette her drejer sig om at håndhæve aftalen, og hvis ikke jeg har misforstået alting, så mener hr. Keld Albrechtsen jo ikke, at denne her aftale skal sættes i værk.
Det er jeg fundamentalt uenig i.
Så blev jeg stillet et par spørgsmål
: Ja, det er vedtaget at gennemføre en rapportering, en overvågning.
En sådan EU-overvågningsmekanisme er etableret, har arbejdet igennem 1997.
Hvad suspension angår, er det juridisk set
uendelig enkelt. Hvis det er sådan, at EU finder, at aftalen, hvor demokrati og respekten for menneskerettigheder udgør et væsentligt element, er overtrådt, for så vidt angår menneskerettighederne, så kan EU suspendere.
Og det kræver i så fald kvalificeret flertal.
Det er den juridiske situation.
Annette Just (FP), 1998-02-03:
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal få det sagt, men jeg er faktisk enig med den radikale ordfører, og det er jo vanskeligt for mig at stå her og sige det på et udenrigspolitisk område. Det er jeg bl.a., fordi fru Elisabeth Arnold var den første, der var ærlig nok til at sige: Jamen hør, vi har et problem, og det har israelerne i særdeleshed også, og det er palæstinenserne, for de overholder det heller ikke.
Men vi kan da godt forstå, at de har et problem. Så vil jeg vende mig til selve forslaget om associeringsaftalen mellem EU og Israel, hvor Enhedslisten nu mener, at det i hvert fald må komme an på en prøve, om vi ikke skal ophæve det hele.
Jeg vil vove den påstand, at associeringsaftalen netop måske kunne være et af midlerne til at sikre, at Israel vil prøve at overholde menneskerettighederne.
Den er jo ikke sat i værk.
Og som hr. Villy Søvndal jo helt korrekt sagde: Vi mangler Frankrig og Belgien, før den kan blive ratificeret endeligt.
Det vil sige: Netop associeringsaftalen med EU vil være et af værktøjerne til at lægge pres på Israel og palæstinenserne.
Og jeg vil meget gerne have lov til at tage dem med, for de er så sandelig ikke byens bedste børn, når de bruger midler som selvmordsbomber, terrorisme og al den slags.
Jeg er også meget enig i, hvad udenrigsministeren sagde - han er ved gud også radikal, det er ikke så godt det her - men en dialog på det her område er nok det bedste, vi kan gøre på nuværende tidspunkt, for vi har ikke fået ratificeret associeringsaftalen endeligt, således at vi også ville have en del af et håndgribeligt økonomisk våben til at sikre menneskerettighederne.
Dermed må jeg sige: Enhedslisten er jeg ikke enig med, og vi vil ikke under nogen omstændigheder sige ja til det her forslag.
Niels Ahlmann-Ohlsen (KF), 1998-02-03:
Da mit partis ordfører, hr. Kent Kirk, ikke kan være til stede, skal jeg på dennes vegne fremlægge følgende: Enhedslistens forslag tager ikke højde for den komplekse situation i Mellemøsten.
Det vil være som at kaste benzin på bålet, hvis EU begynder at optræde som elefanten i en glasbutik, men det er vel også, hvad Enhedslisten ønsker.
Det er i øvrigt mærkeligt, at der ikke i forslagets bemærkninger nævnes den forfærdelige terror, som den israelske befolkning udsættes for af fanatiske mordere.
Associeringsaftalen mellem EU og Israel kan efter Det Konservative Folkepartis opfattelse forbedre den kritiske dialog med Israel, og det er vi tilhængere af.
Aftalens art. 2, som bygger på respekten for menneskerettighederne, er et godt grundlag for dialogen, men Enhedslistens enøjede vurdering af situationen i Mellemøsten er ikke noget godt grundlag for dialogen med Israel.
Vi bemærkede os under Folketingets behandling af associeringsaftalen, at regeringen ville arbejde for, at EU etablerer en overvågningsmekanisme, som skal stå for overvågningen af især aftalens art. 2.
Vi kan derfor af førnævnte grunde ikke støtte Enhedslistens beslutningsforslag.
Jens Kirk (V), 1998-02-03:
Ved tilslutningen til B 7, fremsat den 2. oktober 1996, tilsluttede Venstre sig, at regeringen på Danmarks vegne tiltrådte Euro-Middelhavsassocieringsaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og staten Israel på den anden side.
Der skal ikke herske tvivl om, at Venstre lægger meget stor vægt på, at respekten for de demokratiske principper og menneskerettighederne overholdes, men vi er i Venstre også af den helt klare mening, at vi på dette område opnår mest gennem EU, nemlig det at konsolidere den demokratiske proces mellem parterne.
Venstre kan ikke tilslutte sig forslaget.
Jacob Buksti (S), 1998-02-03:
Vi har i Socialdemokratiet fuld tillid til, at den danske regering er i stand til at gøre sin indflydelse gældende de steder, hvor det handler om det her spørgsmål, og at man via EU stærkt fortsætter den linje, som allerede er påbegyndt om overvågning af udviklingen i Israel.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-03:
Jeg vil gerne stille hr. Jacob Buksti et spørgsmål, for det glæder mig, at hr. Jacob Buksti er enig med forslagsstillerne i, at det er uacceptabelt, sådan som situationen er med hensyn til menneskerettighederne:
Hvor længe vil det være troværdigt, at man har denne art. 2 om menneskerettighederne, at man bliver ved med at sige, at den skal overholdes, og bliver ved med at sige, at det er meget alvorligt - det er meget alvorligt - men man foretager sig ikke noget?
Man konstaterer hvert eneste år, at der desværre ikke er sket noget fremskridt, men man skrider alligevel ikke til aktiv handling ved f.eks. at sige, at hvis der ikke kommer betydelige fremskridt inden for et halvt år, så må vi suspendere aftalen eller noget lignende, således at det kan virke alvorligt ment.
Hvor lang tid vil Socialdemokratiet blive ved med at gentage, at det er meget alvorligt, og så alligevel ikke foretage sig noget?
Hvor lang tid kan en sådan udenrigspolitik blive ved med at være troværdig?
Jacob Buksti (S), 1998-02-03:
for menneskerettighederne i Middelhavsassocieringsaftalen mellem EU og Israel, og selv om situationen på dette punkt her måske er bedre end i de fleste andre lande i området, må udviklingen i Israel give anledning til meget hård kritik, så man ikke i Israel kan være i tvivl om, at EU-landene er stærkt utilfredse med menneskerettighedssituationen i landet. I Socialdemokratiet ser vi på menneskerettighedsaspektet med meget stor alvor, både når det gælder aftalen med Israel, og når det gælder aftalerne med andre lande.
Derfor er vi også meget optaget af, at den danske regering og EU meget stærkt lægger pres på den israelske regering, så forholdene kan bedres.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at vi betragter udviklingen i Israel på dette punkt som klart uacceptabelt.
Det bliver man nødt til at forstå i den israelske regering, ellers må det få konsekvenser.
Vi er imidlertid enige med udenrigsministeren i, at det er vigtigt at opretholde dialogen og ikke gennem en afbrydelse heraf miste muligheden for at øve en positiv indflydelse på samarbejdet i regionen og sikre en positiv udvikling på menneskerettighedsområdet.
Otto Steenholdt (V), 1998-02-03:
Ved at gennemlæse forslaget til folketingsbeslutning om Thulebasen kan jeg erklære, at forslagsstillerne har fulgt godt med i debatten i Grønland, i hvert fald om nødvendigheden af en revision af forsvarsaftalen fra 1951, men ikke længere.
Ved den sidste episode, da amerikanerne prøvede på at lave glidebane på isen uden at orientere i hvert fald det grønlandske hjemmestyre, var alle vi politikere fortørnede over den fremgangsmåde, som en anden stat eller den tredje part kunne finde på efter forgodtbefindende. Vi talte meget om Thulebefolkningens tvangsflytning, og det er korrekt, at især Danmark gjorde alt uden at informere os og forhandle med den grønlandske befolkning.
Og det er korrekt, at det var Danmark alene, der lavede en forsvarsaftale i 1951 uden om Grønlands befolkning.
Her i salen har jeg efterhånden sagt utallige gange, at forsvarsaftalen fra 1951 mellem USA og Danmark skulle revideres, og at Grønland selvfølgelig skulle være med under revisionsarbejdet.
Det ser nu ud til, at der skal tilføjes tillægsaftaler i forbindelse med forsvarsaftalen.
Men kan vi stole på det?
Og vil USA i så fald rette sig derefter?
Som formand for Landstingets udenrigs- og sikkerhedsudvalg har jeg den mening, at hele Grønlands Landsting og landsstyre kræver at få indsigt i forsvarsaftalen og at få den genforhandlet, så også forsvarsaftalen anerkender de nuværende grønlandske myndigheder.
Vi fik indført Grønlands hjemmestyre i 1979, og derefter kunne et andet land ikke - skal vi sige heller ikke Danmark - vedtage hvad som helst med en anden stat uden om Grønlands Landsting og landsstyre. Sammen med den danske regering krævede vi engang at få Dundas tilbage til Thulebefolkningen fra amerikanernes såkaldte forsvarsområde.
USA nægtede at medvirke og krævede endda, at Grønland skulle administrere området for amerikanerne.
Hvem kan acceptere et sådant forslag?
Grønland er grønlændernes land.
En udefrakommende stat må ikke dirigere os.
Det er gæsten, der må betale for sine foretagender.
Som sagt kunne jeg genkende forslagsstillernes argumenter fra mine udtalelser her i Tinget.
Men Forsvarskommissionens arbejde er færdigt dette år, og jeg håber, at forsvarsområderne er taget med i kommissionsarbejdet.
Foreløbig må jeg sige, at jeg er nødt til at spare på krudtet, indtil Forsvarskommissionens arbejdet er tilendebragt i 1998.
I øvrigt vil jeg takke forslagsstillerne for, at de holder dette politiske emne varmt.
Lis Greibe (S), 1998-02-03:
Det lyder jo meget beskedent, når der bliver sagt her fra talerstolen, at det er en meget lille beskeden ændring, man ønsker for at kunne stemme for forslaget.
Det er jo således, at man dermed overser det, som egentlig var hovedformålet med forslaget om at give et produktrettet tilskud, og det var altså at fremme udviklingen af energieffektive produkter, så de skulle have nemmere ved at blive introduceret på markedet.
Tilskud til køberne er jo så det, man ikke vil have, men vi mener, at det er en effektiv måde at sikre, at produkterne rent faktisk også bliver afsat.
Vi mener, at vi får en meget mere gennemskuelig form, når vi giver det tilskud, end hvis det blev givet til producenterne, som så bare skulle nedsætte salgsprisen.
Derved ville det ikke være noget incitament for køberne.
Vi kunne altså ikke se, at man dermed støttede, at det var energifremmende produkter, der kom på markedet.
Man frygter også fra de borgerliges side, at producenterne vil begynde at spekulere i tilskuddet.
Hvis den spekulation skulle opstå, og de derved blev bevidste om, hvad køberne var interesseret i at købe, nemlig energibesparende produkter, synes jeg faktisk, at den form for spekulation var fin nok.
Jeg kan ikke se, at de andre punkter, som man bruger som argument for ikke at ville støtte vores forslag, på nogen måder kan ændre vores holdning til det.
Vi vil under alle omstændigheder stemme for lovforslaget, og vi vil under ingen omstændigheder støtte det ændringsforslag, som de borgerlige har stillet.
Arne Melchior (CD), 1998-02-03:
Jeg startede mit korte indlæg under den forrige debat med et omskrevet Hemingwaycitat.
Jeg har også lyst til at starte med et lånecitat i denne sammenhæng:
Jeg husker fra min ungdom, at skiftende statsministre i deres åbningstaler eller trontaler i Folketinget plejede at starte det udenrigspolitiske afsnit med at sige: »Forholdet mellem Danmark og fremmed magt er godt«, og det vil jeg så omskrive til, at forholdet mellem Danmark og Grønland er godt.
Det er i hvert fald CD's opfattelse.
Det er endda bedre, end det har været i visse perioder, og det er vi glade for.
Og udenrigsministeren gav efter min mening alle de åbninger og var altså klar til diverse muligheder på en måde, som jeg tror for de fleste grønlændere vil være fuldt tilfredsstillende.
Forholdet mellem den danske regering og det grønlandske hjemmestyre og mellem dette hus og det grønlandske Landsting er godt, det skal det blive ved med at være, og vi skal vise al forståelse; der er ingen røde lamper, der er ingen klokker, der ringer, og bemærkningerne om, at Grønland risikerer at blive gidsel, finder jeg vildt overdrevne.
På alle disse mange præmisser kommer CD altså til det resultat, at tingene skal være, som de er inklusive de åbninger, de muligheder, som regeringen og det brede flertal her i salen har for øje.
Svend Auken (S), 1998-02-03:
Det lyder jo smukt, når hr. Hansen-Nord her under debatten i Folketinget siger: Vi havde kun et lille ændringsforslag, og sådan et lillebitte sødt ændringsforslag vil regeringen ikke engang sige ja til.
Det er vel nok en fæl regering, den vil ikke det brede samarbejde, og det er derfor regeringen selv, der lægger op til konfrontationspolitik.
Nu er der bare det ved det her lille søde ændringsforslag, at det totalt ændrer hele loven og fører til, at det formål, der er med loven, nemlig at man ikke bare udvikler mere energieffektive produkter, men at man også har mulighed for, at de kan slå igennem i markedet, er et af de i øvrigt meget vigtige instrumenter, der er fremhævet i »Energi 21«, og som er forudsætningen for, at vi kan knytte forbindelsen mellem forskningen og udviklingen på den ene side og omsætningen og markedet på den anden side.
Vedtagelsen af Venstres og De Konservatives ændringsforslag vil betyde, at dette formål forspildes, og det er derfor, vi ikke bare kan sige ja til det.
Så det er ikke af ond vilje, og det er ikke ud fra et ønske om ikke at have et bredt samarbejde.
Men kommer man med et ændringsforslag med den virkning, som jeg her beskriver, så er vi da nødt til at sige nej, og så er vi da nødt til at holde fast i det.
Det, der imidlertid er ejendommeligt, er, at en lov, der i øvrigt har Venstres og De Konservatives sympati, stemmer man imod ved tredje behandling i surhed over, at man ikke fik sit ændringsforslag igennem ved anden behandling.
Det er da det, der må give anledning til undren. Men lad os nu ikke blive uvenner ud over, hvad denne sag kan bære.
Jeg kan ikke se den saglige begrundelse for den alvorlige svækkelse af forslaget, som vedtagelsen af dette ændringsforslag ville indebære, og derfor kan jeg ikke anbefale Folketinget at stemme for det.
Derimod kan jeg anbefale Venstre og De Konservative ikke at blive sure eller fornærmede, når de ikke får deres vilje her ved andenbehandlingen.
Peter Hansen-Nord (V), 1998-02-03:
Det er en tilsyneladende forholdsvis lille sag, så jeg skal da ikke bruge meget tid på den, men jeg vil gerne ved andenbehandlingen markere for dem, der skulle have været uopmærksomme, at der er stillet et ganske lille ændringsforslag af Venstre og De Konservative, som beder ministeren om at tage en ganske lille del ud af dette lovforslag.
havde der også været mulighed for, at ministeren kunne have fået et stort, bredt flertal for lovforslag nr. L 70.
Nu må jeg nok desværre meddele ministeren, at når regeringen ikke engang er til sinds at give oppositionen den lille pind, vi beder om, og ikke engang ønsker at diskutere det, kan regeringens vilje til at lave brede flertal her i Folketingssalen ligge på et meget lille sted.
Derfor er vi desværre nødt til at meddele, at da vi ikke kan komme igennem med vores ændringsforslag, som er en meget lille pind, må vi desværre stemme imod lovforslaget ved tredje behandling.
Hans Hækkerup (S), 1998-02-03:
Hr. Keld Albrechtsen stillede spørgsmål til mig.
Som det er hr. Albrechtsen bekendt, regner man med, at optagelsen af de nye medlemmer vil ske i april 1999, så de økonomiske konsekvenser af optagelsen i denne forsvarsforligsperiode vil være overordentlig begrænset.
Derudover ved vi endnu ikke, hvilke fællesfinansierede NATO-udgifter der præcis vil blive tale om, men de foreløbige skøn, der er udarbejdet, viser, at der er tale om meget små beløb.
Men for så vidt angår de beløb, der falder på de konti, der vedrører Forsvarsministeriets område, vil de selvfølgelig i denne forsvarsforligsperiode blive afholdt inden for det nuværende forsvarsforligs rammer.
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-02-03:
Den videre udvidelsesprocedure vil være, at den endelige beslutning om de tre landes optagelse vil ske på NATO-mødet i foråret 1999.
Det, der er den danske regerings syn på de baltiske lande og deres medlemskab, er, at de baltiske lande som andre selvstændige europæiske lande har ret til at vælge deres egen alliance.
På hvilket tidspunkt de kan blive medlemmer, har
jeg ikke noget ønske om at udtale mig om.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-03:
Udenrigsministeren nævnte forskellige høflighedsforanstaltninger, som man har iværksat over for Rusland til brug for præsident Jelsin i det håb, at han så skulle kunne være i stand til at imødekomme noget af den kritik, der rejses på hans hjemmebane.
Men det er jo kun høflighedsforanstaltninger.
Den hårde sikkerhedspolitik, ved vi udmærket godt, ligger fortsat i NATO-organisationen og drøftes ikke på møder, hvor Rusland også deltager.
Der drøftes de sådan mere luftige ting.
Så vil jeg godt spørge forsvarsministeren endnu en gang, om det er hensigten, at de ekstra midler, som nu skal betales, måske bliver det 420 mio. kr., skal lægges oven på det eksisterende danske forsvarsbudget, eller om de skal holdes inden for rammen.
Det er dog et enkelt spørgsmål, som jeg synes det kunne være rimeligt at forsvarsministeren eller udenrigsministeren,
Villy Søvndal (SF), 1998-02-03:
Jeg kan sige til udenrigsministeren, at det, vi er optaget af i hele denne diskussion, er, hvilke grundlæggende trin vi er på vej imod.
Vores grundlæggende opfattelse er, at selve udgangspunktet, nemlig at udvide militær og organisationer i en periode, hvor den ene militærpagt er forsvundet, er en fejl.
Jeg synes, det er helt underlig tom retorik at høre omtalen af, at når der udvides med tre lande, er det et udtryk for, at man laver en heling.
Det er da ikke nogen heling, vil jeg sige til udenrigsministeren, at etablere en ny skillelinje i Europa, hvor oven i købet nogle af de mest konfliktende områder ikke er med under den fælles sikkerhed. Uanset om man så laver nogle trin, der kan være med til at reducere skadens omfang, er det dog væsentligt og helt afgørende at tage den grundlæggende diskussion, der hedder, om selve det grundlæggende skridt er rigtigt.
Det er korrekt, at det var dér, jeg lagde trykket i mit indlæg, for det er vores hovedkritikpunkt.
Om den åbne dør i forholdet til de baltiske lande vil jeg godt spørge udenrigsministeren, om udenrigsministeren tør sige noget om, hvornår udenrigsministeren forventer de baltiske lande som medlemmer af NATO. Tør udenrigsministeren sige noget om det? SF opfatter det som en stort set tom gestus.
Vil udenrigsministeren arbejde for, at de baltiske lande bliver medlemmer af NATO så hurtigt som muligt?
Var det det, der lå i udenrigsministerens tilsagn?
Og vil udenrigsministeren slet ikke anerkende den konflikt, der betyder, at man kan komme til at styrke nogle kræfter i Rusland, som jeg formoder
heller ikke udenrigsministeren har en interesse i at styrke?
Ser udenrigsministeren slet ingen fare i den proces, der nu er indledt?
Og ser udenrigsministeren ikke i dag en kolossal forskel i forhold til den sikkerhedspolitiske debat, der foregik i starten af 1990'erne, hvor tankegangen var at lave et helt sammenhængende udelt nedrustet Europa?
Synes udenrigsministeren, det er den samme dagsorden, vi diskuterer i dag, og giver det slet ikke en repræsentant for det tidligere antimilitaristiske radikale parti problemer i den grad at være blevet talsmand for nogle strømninger, hvor man ikke alene følger med, men oven i købet er et af de førende lande til at opbygge nye delelinjer i Europa?
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-03:
Fru Helle Degn indledte debatten med en påstand om, at Enhedslisten og SF låner deres stemmer ud til at støtte nationalistiske strømninger.
Jeg ved ikke, om fru Helle Degn er klar over, hvad det var, hun sagde, om hun selv ved, hvad det er for nationalistiske strømninger, hun snakker om.
Det, der skabes nu med den beslutning, som et stort flertal i Folketinget om lidt vil træffe, er begyndelsen til en ny deling af Europa, som kan føre os ud i en ny kold krig.
Og allerede nu startes igen oprustningen.
Ikke engang et årti kunne vi få med nedrustning.
Nu begynder oprustningen igen.
Der ligger i sagen i udvalget besvarelser vedrørende omkostningerne.
Det viser sig, at Danmark skal betale 420 mio. kr. til dette her, og så viser det sig derudover, at man diskret har undladt at medregne de meget betydelige oprustningsudgifter, som skal bæres alene af Polen, Tjekkiet og Ungarn, som nu skal iværksætte et almindeligt våbenindkøb og altså bidrage til, at den vestlige våbenindustri igen kan få gang i hjulene.
Det er jo også et af motiverne bag denne beslutning, det er våbenindustriens interesser.
Jeg vil i den sammenhæng gerne spørge forsvarsministeren, om forsvarsministeren er enig med Det Konservative Folkeparti, der ifølge Politiken vil have, at disse nye oprustningsudgifter, disse 420 mio. kr., skal lægges oven i det eksisterende forsvarsbudget, så man på den måde konkret kan vise, at det, man er i gang med, er altså en oprustning.
Det er jo rene ord for pengene fra konservativ side, sådan som det er refereret i Politiken.
Men man kunne jo godt have den mistanke, at forsvarsministeren i virkeligheden også ser det her som en bekvem mulighed for at få listet lidt flere midler ind under sit ressortområde.
Under alle omstændigheder er det en historisk fejltagelse, man nu er ved at begå, og man har endda fra dansk side, fra flertallet her i Folketingets side valgt at ville gøre dette til en særlig dansk mærkesag.
Det skal huskes i historien.
Når bøgerne engang skal skrives om denne fejltagelse, så skal det huskes, at det danske Folketing var det parlament, der som det første gik ud og viste vejen.
Det var det parlament, der udstak kursen for alle de andre, så de kunne følge efter ud i en ny bølge af oprustning, ud i en ny deling af Europa