Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-09-08:
Når man læser de forskellige publikationer, vi har modtaget fra regeringen - ikke alene finansloven, men alle de forskellige følgeskrivelser - tegnes der jo et overordentlig optimistisk billede.
Jeg vil begynde med at sige
, at der jo også er adskillige ting at glæde sig over, ikke mindst at vi har haft en beskæftigelsesfremgang.
Men der er også truende skyer på himlen.
For det første, at betalingsbalancen i den grad er gået tilbage. Det store overskud for få år siden er blevet til ca. nul.
De lærde strides lidt om, hvor vi helt ligger, men der er sket en markant tilbagegang.
Her mener vi fra Kristeligt Folkepartis side, at regeringens ambitionsniveau er for lavt, samtidig med at indsatsen for at nedbringe ventelister til hospitalerne også er for lav.
Hvor ligger så fejlen?
Hvor er det, at tingene bør gøres bedre?
Jeg mener, at når det gælder de primære opgaver: godt sygehusvæsen, god ældreomsorg, god folkeskole, så er det ikke her, man har satset.
Nej, der er for mange overførselsudgifter.
Der er nogle systemer - og dem vil jeg komme ind på - som har været rigtige, da de blev sat i gang, men som har fået lov til at udvikle sig for stærkt. Derfor medvirker vi meget gerne til nogle systemreformer
under finanslovdrøftelserne, til at få sat nogle systemændringer i gang, som betyder en begrænsning af nogle offentlige udgifter.
Dér vil vi gerne give regeringen mod til at gennemføre de nødvendige strukturreformer.
Vi vil begynde med at rose statsministeren for de tanker, han har været inde på om et fleksibelt arbejdsmarked.
Det er netop en rigtig grundholdning.
De tanker, at der er forskellige livsfaser, og at i nogle faser arbejder man meget, så mindre, så mere og så mindre igen, inden man helt trækker sig tilbage fra arbejdsmarkedet, er helt rigtige, netop ud fra det, statsministeren så rigtigt understregede, nemlig betydningen af, at familier har tid til at være sammen med deres børn.
Så hermed en meget fin kvittering fra vores side for de tanker, men de må ikke blot være noget, der siges i et interview.
De må konkretiseres.
Så til de nødvendige reformer.
Her vil vi begynde med at tage udgangspunkt i den rapport om den individuelle boligstøtte, som kom i 1995, hvori en række ministerier under ledelse af Finansministeriet har medvirket.
Der redegøres meget rigtigt for historien bag både boligsikringen og boligydelsen og alle de intentioner, som lå i disse initiativer, og som vi bakker helt op om.
Men så siges bl.a. - jeg citerer fra side 8: »I boligstøttesystemet er der nærmest indbygget en underliggende vækstfaktor, der indebærer, at udgiftsstigningen i høj grad kan forklares ved den successive stigning i indkomster og huslejer. Selv i et forløb, hvor indkomster og huslejer vokser i samme takt, vil der være en betydelig vækst i boligstøtteudgifterne.
Der er næppe tvivl om, at især indretningen af boligydelsessystemet giver anledning til en betydelig standardglidning.«
Så redegør man videre: »Huslejebegrebet i boligstøttelovgivningen betyder, at der i realiteten ydes støtte til andet end det egentlige boligforbrug.« Jeg kunne komme med lange citater fra denne rapport, men det er den, Kristeligt Folkeparti har taget udgangspunkt i.
Denne rapport, som regeringen selv har foranlediget - der er blevet nedsat udvalg, som er kommet med denne rapport -
bør vi tage udgangspunkt i under forhandlingerne til efteråret.
Vores ambition er at lave en systemændring, så vi får en besparelse på mindst 2 mia. kr over 15 år.
Vi vil gerne knytte an til regeringens eget ambitionsniveau og virkelig få lavet en nødvendig systemændring.
Det næste område er efterløn.
Her vil jeg tage udgangspunkt i en betænkning tilbage fra 1977.
Det hedder i kommissoriet, at man skal sikre en bedre fordeling af det eksisterende arbejde, således at flere kommer i arbejde, og således at arbejdsstyrken får en bedre aldersmæssig sammensætning.
Og man var endvidere optaget af, at man skulle sætte en efterlønsordning i gang, som skulle hjælpe dem, der var nedslidte, og som skulle få unge i arbejde i en situation, hvor arbejdsløsheden var stigende.
Og samtidig var det forudsat, at ordningen i videste omfang skulle finansieres gennem forøgede bidrag til arbejdsløshedsforsikringen samt ved besparelser på arbejdsløshedsdagpenge.
Hvad er der sket?
Jo, denne ordning har udviklet sig, så vi reelt uden nogen særlig diskussion har fået nedsat den generelle pensionsalder til godt 60 år.
Det kan ikke være rigtigt.
Ordningen er løbet løbsk, så man går langt ud over de oprindelige hensigter, og samtidig er vi i en anden situation.
Det kan man jo let konstatere ved at se præmisserne for indførelsen af efterlønnen
, nemlig stigende ledighed, hvor vi nu på mange områder mangler kvalificeret arbejdskraft.
Da siger Kristeligt Folkeparti, at vi må hæve aldersgrænsen for at kunne modtage efterløn.
Vores forslag er, at efterlønsalderen fra 1. januar 1999 hæves med et kvartal om året indtil januar 2006, hvor den så er kommet op på 62 år.
Samtidig er det vigtigt at give den garanti, at hvis man ikke udnytter sin ret til at gå på efterløn, når man har alderen til det, vil man ikke miste retten til at gøre det senere.
Vi lægger vægt på, at de mennesker, der føler sig slidt, får bedre mulighed for at forlade arbejdsmarkedet eller få et fleksjob.
Derfor skal det være nemmere i den situation, hvor man er nedslidt, at få tilkendt førtidspension.
Det er et andet reformområde, som vi mener det er ansvarligt og rigtigt at tage op under efterårets drøftelser.
Det tredje område, jeg vil nævne, er
arbejdsmarkedsområdet.
Dér må vi forbedre arbejdsformidlingen, så den bliver mere effektiv.
Vi må også se på de penge, vi bruger på arbejdsmarkedsuddannelser.
Mange mennesker er i de sidste år kommet i arbejde, men samtidig bruges der forholdsvis mere på de forskellige efteruddannelsesområder.
Vi mener, vi dér må gå ind og se kritisk på de penge, der bruges.
Efteruddannelse er nødvendig.
Det er ikke det, vi vender os imod, men mod det vildnis, vi har fået opbygget.
Her mener vi der kan spares.
Vi ser også med tilfredshed, at vi har en konto på finansloven, som netop skal bruges på arbejdsmarkedspolitiske initiativer og til at få indvandrere og flygtninge tilknyttet arbejdsmarkedet.
Her vil vi gerne inddrage det spørgsmål under finanslovforhandlingerne: Kan vi gøre mere? Her har vi en historisk mulighed for at gøre noget ved den alt for høje ledighed, der har været blandt flygtninge og indvandrere, og nu satse målrettet på at få dem i arbejde til gavn for dem selv, til gavn for en bedre integration i vores samfund og også til gavn for vort eget samfund, der mangler arbejdskraft.
I en rapport, som vi har fået for meget kort tid siden, »Den Kommunale Økonomi År 2000«, skrives følgende på side 109 vedrørende førtidspensionister - man henviser først til en undersøgelse, som SFI har foretaget, og skriver derefter: »Mange førtidspensionister oplyste, at de var i stand til at påtage sig arbejde, 10-15 pct. på normale vilkår og ca. en tredjedel på særlige vilkår, f.eks. ved nedsat eller fleksibel arbejdstid.
Svarene kan give et fingerpeg om, hvor en øget indsats eventuelt kan sættes ind.«
Vi mener også, at der her er et område, vi må satse på.
Ikke at vi vil tvinge førtidspensionister, som ikke magter det eller ikke har lyst til det, i arbejde.
Men for de, der har lyst til det, er spørgsmålet: Har vi gjort nok, for at de får muligheder?
Har vi satset på fleksjob, skånejob?
Så fremgår det også, at meget tyder på, at man heller ikke i forhold til sygedagpengeperioder har ydet nok for at styrke tilknytningen til arbejdsmarkedet og hjælpe vedkommende med at vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Igen et reformområde, som, hvis vi gør det rigtigt, vil være til menneskelig gavn for de pågældende, men som samtidig vil begrænse de offentlige udgifter.
Så mener Kristeligt Folkeparti fortsat, at vi skal afvikle fradraget for faglige kontingenter.
Det vil betyde en forbedring af de offentlige budgetter på ca. 3 mia. kr.
Det vil vi endnu en gang tage frem og argumentere for.
Så vil regeringen i finansloven øge filmstøtten.
Det finder vi ikke der er brug for.
Der lægges op til en forøgelse på 50 mio. kr. næste år, næste år igen 50 mio. kr.,
så fuldtudbygget 150 mio. kr.
Vi har også set, at der på andre konti på finansloven er stigende udgifter til filmområdet.
Der kunne ske en omprioritering inden for de udgifter, der er afsat, men vi siger nej til øgede udgifter på dette område.
Så er der et område, hvor regeringen ikke står tilbage for at komme med besparelser, og det er over for landbruget.
Der er forskellige besparelser, som vi ikke vil medvirke til.
Her vil vi sætte ind med en kompensation, så der bliver lagt et loft over de kommunale jordskatter, og vi vil komme med en indsats i størrelsesordenen ca. 500 mio. kr.
Vi vil også vende os imod, at man nedskærer konsulentbevillingen fra 137 mio. kr. til ca. 50 mio. kr.
Landbrugskonsulenterne spiller jo en central rolle, når det gælder om at få den nyeste forskning og de nyeste metoder ud til landmændene, bl.a. vedrørende miljø, dyrevelfærd og fødevarekvalitet.
Her sparer man efter vores opfattelse helt forkert i relation til netop den målsætning, regeringen ellers har formuleret om bedre miljø, bedre dyrevelfærd og øget fødevarekvalitet.
Vi mener også, at besparelsen på landbrugets vikarordning er forkert.
Vi er også optaget af bedre vilkår for erhvervslivet, og vi vil f.eks. fjerne meget af det administrative besvær.
Regeringen er opmærksom på problemet, men vi finder, at ambitionsniveauet er for lavt, og derfor vil vi komme med ændringsforslag på dette område. Regeringen har flere steder, hvad jeg vil kalde små ideologiske besparelser - det kan være 1 mio. kr., det kan være ½ mio. kr. eller 1½ mio. kr. - på forskellige private organisationer.
Vi afviser de besparelser og vil komme med ændringsforslag på disse målrettede områder.
Jeg skal ikke stå her og remse dem op, men jeg vil bare annoncere, at disse ideologiske besparelsesforslag afviser vi.
Det sidste, jeg vil sige lidt om - og her henvender jeg mig til Venstre og De Konservative - er vedrørende Venstre og De Konservatives forslag til besparelser på ulandsbistanden.
Det mener vi er forkerte og kortsigtede besparelser.
Vi har brug for at fremme en bæredygtig udvikling i den tredje verden af hensyn til de mennesker, som lever dér; men det menneskeligt rigtige vil også være det økonomisk kloge, da det fremmer en udvikling, som også betyder øget samhandel mellem dem og os og derfor også bliver til gavn for os.
Vi så jo, hvordan USA efter Anden Verdenskrig havde Marshallplanen, som løftede Vesteuropa, men også var til gavn for USA, og det er den samme politik, vi skal føre over for både Østeuropa og ulandene i den tredje verden.
Ønsker vi at begrænse flygtningestrømmene - og det er ulykkeligt for alle parter med store flygtningestrømme -
må vi også fremme en sådan udvikling i den tredje verden, at der bliver gode eksistensvilkår.
Her har vi en forpligtelse
sammen med de øvrige rige lande.
Vi yder et flot bidrag, men vi må hele tiden stille det spørgsmål, om bidraget er godt
nok, og vi bliver aldrig færdige med at evaluere den indsats, vi gør.
vil jeg opfordre Venstre og De Konservative til at gå målrettet ind i arbejdet med, hvordan vi kan gøre bistanden bedre, og hvordan vi får mere ulandsbistand for den ene procent af vores BNP, der er flertal for og fortsat vil være flertal for.
Jeg synes, det vil være meget mere konstruktivt at spørge, hvordan vi kan gøre det bedre.
Det bliver vi aldrig færdige med, og her synes jeg, der er nogle vældige udfordringer at tage op.
Det arbejde vil vi gerne fra Kristeligt Folkepartis side fortsat involvere os i, og vi opfordrer til, at vi alle samles om den opgave, så der er en fortsat bred opbakning til at yde 1 pct. af vores BNP eller BNI og stadig gøre det bedre.
Det er den rigtige målsætning.