Bodil Kornbek (KD), 2004-11-24:
Jeg er faktisk rigtig ærgerlig over, at regeringen har valgt at blande dansk uddannelse sammen med ændringer i udvælgelsesbetingelserne for kvoteflygtninge.
Vi så gerne, at regeringen havde delt det i to lovforslag.
Nu tror jeg selvfølgelig ikke, det er tilfældigt, at man fremsætter det som et samlet lovforslag, og jeg glæder mig til at høre enten ministerens argumentation for, at han vil fastholde det, eller om han virkelig ønsker at imødekomme det, som flere partier jo er kommet ind på her, nemlig at dele det i to.
Den første del af forslaget, som drejer sig om styrkelse af danskundervisningen er vi meget positive over for, for sproget er jo adgangsbilletten til en vellykket integration.
Gode danskkundskaber er en forudsætning for at få arbejde og for at kunne klare en uddannelse, men også for at kunne blive en del af fællesskabet.
Derfor mener vi også, at både oplysning, formidling og viden er nogle helt centrale redskaber til en styrket integration.
Vi er såmænd også positive over for forslaget om at give kommunerne oplysningspligt over for familiesammenførte om konsekvenserne af ikke at deltage i introduktionsprogrammet, herunder danskundervisning.
Danskundervisning bliver nu hermed en pligt, hvilket vi kan støtte.
Samlet set finder vi, at første del af lovforslaget indeholder nogle klare forbedringer af danskuddannelsen til voksne udlændinge og også dermed giver alle en bedre start på integrationsforløbet og en bedre indgang til det danske samfund.
Men når vi kommer til den anden del, så ser det helt anderledes ud.
FN’s kvoteflygtninge er typisk lejrflygtninge, der er drevet på flugt af politiske, racemæssige eller katastrofelignende forhold.
Kvoteflygtningene anses for at være nogle af verdens mest sårbare flygtninge, der efter al sandsynlighed ikke har haft mulighed for at få et liv uden for en flygtningelejr.
De er dybt afhængige af det internationale samfunds håndsrækning, og det er også derfor, det er betænkeligt, at regeringen vil indføre et integrationspotentialekriterium, der skal sikre, at Danmark modtager den gruppe flygtninge, som vurderes at være lettest at indsluse på det danske arbejdsmarked og dermed til gavn for os.
Hvad med det menneskelige ansvar i Dansk Flygtningehjælp?
Hvordan kan vi forsvare, at et rigt land som Danmark ikke ønsker at modtage og hjælpe nogle af de mest udsatte mennesker i verden?
Hvis vi ikke skulle kunne håndtere disse flygtninge, unge som gamle, syge som raske, uuddannede som uddannede, hvem skulle så?
Kan vi forvente, at andre gør det?
Forventer regeringen overhovedet noget på flygtningeområdet?
Kristendemokraterne er åbne over for de påtænkte udvidelser af udvalgskriterierne, så der ikke sker en begrænsning af den gruppe personer, der er anerkendt af UNHCR til genbosætning.
Vi kan også være åbne for forslaget om at arbejde med 3-årige kvoter, men den fleksibilitet, som regeringen gerne vil operere med, skal altså ikke resultere i, at Danmark modtager færre personer end de 500 i snit pr. år.
Vi skal ikke betale os fra at modtage flygtninge, når der er over 7 millioner mennesker, der opholder sig i verdens flygtningelejre.
Vi så gerne, at antallet af flygtninge, vi modtog, steg til 750 om året.
Jeg synes også, det er fint at tilbyde en sundhedsundersøgelse, såfremt det er med henblik på en eventuel behandling, når vedkommende kommer til Danmark.
Men hvis det, som det implicit fremlægges, skal bruges til at sortere mennesker fra, der er psykisk eller fysisk syge eller handicappede, så finder vi det uacceptabelt.
Endelig er begrundelsen for at gøre beslutningen om den overordnede fordeling af kvoten politisk i sig selv tankevækkende.
At der er stor fokus på og mulighed for strategiske beslutninger på området, diskvalificerer vel ikke det saglige og humanitære hensyn.
Tværtimod gør det da netop et politisk hensyn uhensigtsmæssigt.
Vi er måske nået dertil, hvor regeringen har måttet erkende, at dens højt prioriterede integrationsindsats, som den selv kalder det, ikke har slået til.
Måske mener den så, at den nu kan lykkes ved at sortere de mennesker, vi lukker ind.
Jeg kunne læse i Kristeligt Dagblad, at hr. Peter Skaarup begejstret kaldte forskelsbehandling af mennesker i nød for en nyskabende tanke.
Ja, det kan man da rolig sige.
Det er flygtninge, vi taler om, vil jeg bare gøre opmærksom på, ikke en indkøbsvare, hvor det gælder om at vælge dem, der har de bedste potentialer, de største kompetencer og muligheder.
Vi kan ikke støtte et forslag, der vender hele ideen bag flygtningehjælpen på hovedet.
FN’s kvoteflygtninge skal ikke have et integrationspotentiale, de skal først og fremmest have et beskyttelsesbehov.
Vi vil ikke være med til at skabe over- og underklasser i flygtningelejre.
Derudover har vi også flere spørgsmål til det her forslag, som vi gerne vil have svar på under udvalgsarbejdet.
Men en deling af lovforslaget ville vi være meget positive over for.