runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Flemming Oppfeldt (V), 2002-03-22:
Jeg vil godt sige til fru Barfod, at efter Venstres opfattelse beder de ældre om en bedre kvalitet og om, at der skal ske noget mere på området.
Det må være sådan, at der kan etableres et marked og nogle ordninger, der gør, at man får noget mere fantasi frem og prøver at fortælle, hvad man egentlig kan tilbyde, så vi som forbrugere har en mulighed for at vælge.
Det er jo ikke os som forbrugere, der skal opfinde alle produkter og vide, hvad der sker ude i den store verden, og tilbyde alle ydelser.
Det kan vi ikke gøre som forbrugere, det er helt umuligt for os, så jeg deler overhovedet ikke den analyse, som Enhedslisten står for, nemlig at de ældre ikke har bedt om det.
Til fru Grete Schødts vedrørende spørgsmålet om bureaukratiet osv.: Det er jo en engangsforestilling, hvor det skal beskrives, hvad kommunerne egentlig står for, noget, som burde være beskrevet i forvejen.
Når man kender sin kommunes beskrivelser, burde det være muligt at holde dem op mod de private leverandørers beskrivelser.
Det burde være muligt at forklare borgerne, hvad det egentlig er man tilbyder.
Noget så simpelt som at fortælle, hvad det egentlig er man står for, burde ikke være genstand for et meget, meget stort bureaukrati.
Line Barfod (EL), 2002-03-22:
Jeg vil gerne bede Venstres ordfører, hr. Flemming Oppfeldt, bekræfte, at de ældre allerede med den gældende lovgivning har mulighed for at vælge en anden leverandør, hvis de selv ønsker det, og derfor vil jeg også gerne bede hr. Flemming Oppfeldt forklare, hvorfor man så ønsker denne ændring af lovgivningen. Hvorfor skal kommunerne pålægges at gennemføre
hele dette kæmpestore bureaukratiske arbejde, når der ikke er nogen ældre, der beder om det?
Hvis de ældre beder om en anden leverandør, har de jo ret til det, så hvorfor vil man gennemføre det bureaukrati?
Hvorfor ikke i stedet bruge ressourcerne på at sikre mere hjemmehjælp?
Det er dét, der bliver efterspurgt af de ældre.
Grete Schødts (S), 2002-03-22:
Jeg vil gerne spørge Venstres ordfører og for så vidt også socialministeren: Er det ikke ret vanvittigt at bruge al den administration og alle de timelønninger på bureaukrati og nye høvdinge? Hvis jeg regner det lidt hurtigt ud, kan man nemt komme til at bruge 3 timelønskroner på at tildele 1½ times hjælp til fru Hansen hver 14. dag, og var det ikke mere tilfredsstillende for fru Hansen at få 1½ times hjælp hver uge i stedet for at bruge pengene på bureaukrati og administration?
Kunne lovforslaget ikke indeholde noget om frit valg mellem godkendte leverandører, som kommunen selv laver aftaler med?
Her tænker jeg lidt på de succeser, man har i Odense og andre steder, hvor man har et alternativ.
Hun har brug for hjemmehjælp, hun har brug for timer, hun har brug for noget andet end det, man vil bruge pengene til her.
Flemming Oppfeldt (V), 2002-03-22:
Venstre ønsker, at de ældre skal have fuld valgfrihed, når det drejer sig om valg af hjemmehjælp, plejehjem og ældreboliger.
Når man har levet et langt liv og har fået en masse erfaring, er det kun rimeligt, at man som ældre selv kan træffe sådanne helt personlige valg.
På det tidspunkt må man være kvalificeret til at træffe nogle valg, og det er faktisk uværdigt, at de ældre så mange steder tilbydes et så ensartet, standardiseret og mange steder også mangelfuldt produkt som den hjemmehjælp, vi kender i dag.
Det er selvfølgelig et kommunalt ansvar, men vi kan måske med noget lovgivning hjælpe noget mere til.
Venstre ønsker, at også de private firmaer kan blive leverandører af hjemmehjælpen.
Der findes en viden i disse virksomheder, som det offentlige kan gøre brug af, og der skal være en konkurrence på service, kvalitet, udvikling og nærvær.
Dette lovforslag er et vigtigt skridt i retning af mere kvalitet og mere frit valg for de ældre
, og Venstre ønsker at fremhæve følgende elementer i lovforslaget:
For det første stilles der nu nogle kvalitets- og prismæssige krav.
I hver enkelt kommune skal både kommunens krav og hvad der kommer ind offentliggøres, og det vil sige, at de ældre skal informeres om, hvad det er for en kvalitet, de kan få.
Kravene skal føres ind i en kontrakt med de pågældende virksomheder, og det afslører hvilke reelle udgifter der er, ydelsens omfang, om der skal knyttes praktikpladser til virksomheden, hvilken uddannelse personalet har og selvfølgelig også taksterne.
Disse krav skal gælde for både den kommunale leverandørvirksomhed, altså de fleste steder den nugældende virksomhed, og for private.
Det betyder, som det er udformet, at modtagerne af hjemmehjælpen og leverandøren - altså både den private og den offentlige leverandør - i samarbejde med den ældre hen ad vejen kan ændre opgaverne efter den ældres behov.
For det tredje muliggør lovforslaget det frie valg, som vi tidligere på dagen har diskuteret vedrørende frit valg af bolig og plejehjem.
Lovforslaget anviser, hvordan kommunerne kan betale hinandens udgifter til ordningen.
Det er jo en kendt sag, at ved sygdom og i sommerferieperioder eller ferieperioder i det hele taget eller måske som følge af dårlig styring og ledelse er der faktisk nogle steder i landet - ikke alle steder, men nogle steder - hvor brugerne af hjemmehjælpen oplever, at hjemmehjælpen udebliver.
Nu bliver det skrevet ind i kontrakterne, at der selvfølgelig skal tilføres en erstatningshjemmehjælp.
Man skal simpelt hen have fyldt hullerne ud, der skal ikke være noget med, at hjemmehjælpen bare kan udeblive.
Det princip bliver lovfæstet.
Alt i alt vil dette lovforslag muliggøre frit valg og give en højere kvalitet i hjemmehjælpen, og derfor kan Venstre anbefale forslaget.
Bendt Bendtsen (KF), 2002-03-22:
Det lyder jo, som om man har den holdning i Socialdemokratiet, at hvis der er nogen, der går det offentlige i bedene på det ene eller det andet område, er det noget skidt.
Vi holder fast i, at forslaget giver de selvejende institutioner nogle muligheder.
Vi har intet imod, at der ud over de offentlige, de kommunale institutioner er nogle selvejende institutioner, der nu får mulighed for både at renovere og bygge ud, og det er korrekt, at det har kommunen ikke den samme indflydelse på, som hvis det var rent offentligt byggeri.
Det kan jeg blot bekræfte.
Lissa Mathiasen (S), 2002-03-22:
Nej, vi er i Socialdemokratiet enige i, at selvfølgelig ødelægger 225 boliger intet.
Det er principperne, der er forkerte.
Men jeg er nødt til at spørge: Er ministeren ikke enig i og kan bekræfte, at den kommunale planlægning er sat ud af kraft med de muligheder, man her giver de selvejende institutioner?
Der er intet redskab til den kommunale planlægning, og det er jo også det, vi kan se af de høringssvar, der er kommet.
Kommunerne har ikke et styringsredskab, og det vil sige, at hvis en konkret kommune har besluttet at bygge x antal boliger til ældre, kan kommunen ikke samtidig sige, at så ønsker den i øvrigt ikke, at der skal foretages udbygning af den selvejende institution.
Er ministeren enig i det?
Bendt Bendtsen (KF), 2002-03-22:
Vi giver selvejende institutioner en større frihed på området, for som det også har været nævnt i dag her fra talerstolen af fru Tove Videbæk, var der virkelig behov for, at der blev muligheder for renoveringer på området.
Det fremgår af lovforslagets side 9, at der er kommunal anvisning ved tilvækst af boliger, medmindre andet er aftalt.
Nu er det altså sådan, at vi har en kvote på 225 boliger om året, og så kan man diskutere, hvor meget det betyder på landsplan.
Jeg mener dog, forslaget giver mulighed for, at de selvejende institutioner både kan bygge om - det er der hårdt behov for, det har vi hørt flere ordførere sige - og bygge ud; den mulighed gives også.
Det er helt korrekt, og det står vi ved, at der gives en anvisningsret for de selvejende institutioner.
Men vi mener samtidig, at det til enhver tid må være en kommunes ansvar og pligt at skaffe de boliger, der skal være til rådighed, og 225 boliger som kvote på landsplan ødelægger nu ingenting.
Lissa Mathiasen (S), 2002-03-22:
Jeg synes egentlig, det var nogle interessante bemærkninger fra ministeren.
På den ene side bliver ministeren ved med at sige, at det er kommunernes ansvar.
Jamen så forstår jeg slet ikke logikken i forslaget, overhovedet ikke.
Det, man rent faktisk gør med lovforslaget,
er jo, at man accepterer, at kommunerne fratages det reelle ansvar - forstået på den måde, at kommunerne ikke vil have mulighed for at gribe ind over for de selvejende institutioner.
De får selv ansvaret for, om de ønsker at bygge, og de får ansvaret for, om de ønsker at renovere.
Det vil sige, at den kommunale planlægning har man rent faktisk fra ministerens side sat over styr ved at fremsætte dette forslag, så der er ikke nogen logik i det.
Det er kommunernes ansvar, fint nok, for det mener vi også det skal være.
Vi har intet imod de selvejende institutioner, vi synes bare, de skal med i forslaget, så kommunerne stadig har det reelle ansvar.
Det er faktisk en af de ting, vi har været uenige med regeringen om.
Men ministeren kan ikke både fremsætte dette forslag og samtidig give kommunerne ansvaret.
Bendt Bendtsen (KF), 2002-03-22:
Jeg vil sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg kan ikke på stående fod sige, om der mangler noget i forhold til B 76 om nonprofit.
Men vi har ingen intentioner om, at det skal gøres til en forretning at drive plejehjem, det er et spørgsmål om at give ældre et friere valg end det, de har i dag.
Til fru Lissa Mathiasen
: Nej, den kommunale anvisning bliver ikke ændret i forhold til det, lovforslaget siger.
Det står vi fuldstændig fast på.
Jeg hørte ikke noget modstridende i det, jeg hørte Venstres ordfører sige, og jeg forstod heller ikke Dansk Folkepartis ordfører på samme måde som fru Lissa Mathiasen.
Det er jo sådan, at det er kommunernes opgave at sørge for, at det antal plejehjemspladser, der er brug for, står til rådighed; det er en kommunal opgave.
Men her taler vi altså om nogle institutioner, hvor man af kulturelle og religiøse grunde også har mulighed for at kunne visitere, og jeg må også sige, at det er meget få boliger om året, omkring 225.
Selvfølgelig er det kommunernes ansvar, at de mennesker, der har behov for at komme på plejehjem, også kommer på plejehjem.
Men det ændrer altså ikke 5 cm ved, hvordan vi opfatter dette lovforslag, hvor vi giver de selvejende institutioner mulighed for at vælge, hvem der skal stå på listen.
Det er kommunernes ansvar, at de mennesker, der har behov for at komme på plejehjem, også kommer det, og vi har ingen intentioner om at ændre lovforslaget med hensyn til den kommunale anvisning.
Lissa Mathiasen (S), 2002-03-22:
Jeg vil godt bede om at få ministerens kommentarer til de to udsagn, der er kommet her i dag fra henholdsvis Venstres ordfører og Dansk Folkepartis ordfører.
Venstres ordfører siger, at man ikke mener, der skal være forskelsbehandling af selvejende institutioner og kommunale institutioner med hensyn til, hvordan økonomien skal være.
Betyder det, sådan som vi må opfatte det, at der er en uenighed mellem Venstre og ministeren i den sammenhæng? Dansk Folkepartis ordfører gav udtryk for, at det skal være sådan, at har man størst behov, skal man også først ind.
Er man fra ministerens side indstillet på at ville indfri det ønske fra Dansk Folkeparti?
Keld Albrechtsen (EL), 2002-03-22:
Jeg skal ikke forlænge debatten, men blot gentage det helt principielle spørgsmål, hvor jeg bad ministeren bekræfte, at princippet om nonprofit, altså at der ikke må være profit for de private selvejende institutioner, selvfølgelig er videreført i lovforslaget, sådan som det også var forudsat i beslutningsforslaget.
Det er jo meget afgørende for hele grundlaget for, hvordan denne virksomhed foregår, for når der bliver givet offentlig støtte, skal det selvfølgelig være sådan, at der ikke er et profitmotiv for de selvejende institutioner, der opfører eller renoverer boligerne.
Bendt Bendtsen (KF), 2002-03-22:
Der er blevet rejst nogle spørgsmål i forbindelse med dagens behandling.
Dog vil jeg starte med at sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg er meget enig i, at den tidligere regering optrådte uheldigt.
Vi har jo netop med det her forslag - ud over frit valg af boliger og herunder retten til at få sin ægtefælle med - implementeret det forslag, som den tidligere regering burde have levet op til sidste år, nemlig bedre vilkår for selvejende ældreboliginstitutioner og plejecentre, og hertil har vi taget 4. Maj Kollegier med i dag. Der blev rejst et spørgsmål om, hvorvidt det her nu reelt giver en større valgfrihed.
Det har man hørt fra adskillige ordførere her i dag, fra hr. Carsten Bo Jensen og hr. Keld Albrechtsen.
Ja, det gør det.
Når vi nu har haft den lille nødbremse i den sidste ende, så er det jo netop, fordi der kan være nogle ekstreme tilfælde, hvor vi er nødt til at sige: Der må vi lige vente og se.
Men det er altså ikke, fordi man skal sige, at nu bremser vi det.
Der er et reelt valg.
Der kunne være et problem, hvis halvdelen af København lige pludselig ville over i Frederiksberg Kommune, og man så ikke kunne honorere det.
I stedet for at sige: Jamen, jamen, så siger vi: Hvorfor ikke?
Intentionerne er fuldstændig klare i denne sag.
Vi ønsker at give de ældre et friere valg på området, og det er egentlig også et svar på bemærkningerne om retten til at få sin ægtefælle med.
Det er da muligt, man kan grave efter, hvor mange eksempler der findes, men som også fru Tove Videbæk siger, er problemet jo løst ved at give de ældre et retskrav.
Alt i alt vil jeg sige, at med dette lovforslag forventer vi, at det frie valg, hvor vi sætter mennesket før systemerne, bliver gennemført.
Vi vil gerne se på det hen ad vejen, hvis der opstår nogle situationer, som vi ikke mener
er hensigtsmæssige, men vi har været nødt til at have en lille bitte nødbremse for at se, hvordan det spænder af.
Men forslaget giver en større frihed til flere mennesker end dem, der faktisk har friheden i dag.
Tove Videbæk (KRF), 2002-03-22:
Jamen jeg er da helt enig med fru Lissa Mathiasen i historielektionen, og jeg elsker historie - og sikke dog en masse historielektioner, vi har fået i dag.
Det er dejligt.
Tak skal I have!
Vedrørende det her sidste med sænkning af grundkapitalen: Jamen det var vi jo helt enige i.
Og det synes jeg også den tidligere regering skal have ros for at den gjorde, men den manglede bare det sidste lille nøk.
Den manglede at få det sidste med: at også de selvejende institutioner skulle have muligheden for at ombygge og renovere.
Og med den her lov vil de nu få den samme mulighed, som kommunerne fik.
Lissa Mathiasen (S), 2002-03-22:
Den borgerlige regering gennemførte i slutningen af 1980'erne princippet: Ældre længst muligt i egen hjem.
Under den socialdemokratisk ledede regering i 1995
blev ældreboligloven vedtaget med ikrafttræden 1996 i erkendelse af, at der ikke var blevet bygget det, der rent faktisk skulle bygges, og at man ikke tilgodeså de behov, som ældre havde for netop at komme ind på vores plejehjem og ældrecentre.
Så der er lagt penge med ud undervejs fra den socialdemokratisk ledede regering.
Der er så sent som sidste år igen lagt an til en halvering af byggeomkostningerne for kommunerne.
Så jeg synes ikke, man kan komme og sige, at den socialdemokratisk ledede regering fra 1993 og til 20. november 2001 ikke har gjort, hvad den kunne med henblik på at sige til kommunerne: Vi vil godt hjælpe med, men I skal selv give det sidste nøk.
Tove Videbæk (KRF), 2002-03-22:
Fru Lissa Mathiasen har ret i, at for et års tid eller to siden indførte den tidligere regering en bestemmelse om, at kommunerne kunne få mulighed for at få bedre tilskud til renovering, til ombygning af plejehjem osv.
Hele bestemmelsen omkring grundkapitalen blev ændret osv. Så det blev på alle måder lettere for kommunerne at renovere og ombygge deres plejehjem, men der var en mangel, fordi de selvejende institutioner ikke kunne få de samme muligheder.
Med forslaget, som nu ligger, bliver det muligt for de selvejende institutioner også at kunne ombygge og renovere deres boliger, fordi vi også har så utrolig brug for de pladser, som er på de selvejende institutioner.
Lissa Mathiasen (S), 2002-03-22:
Jeg er meget enig med fru Tove Videbæk.
Det er dybt uanstændigt, når man ikke er i stand til at tilgodese et behov hos en ældre, som rent faktisk har en plads behov, og man så kun er i stand til at give det svar: Du står som nr. 34 eller som nr. 134 på ventelisten.
Uanset hvilket nummer man har, er det ikke acceptabelt.
Vi bliver ved, og vi skal også blive ved med at sige til kommunerne, at vi forventer, de lever op til den forpligtelse.
Jeg synes, at en af de væsentligste ting, vi har lavet gennem årene, netop også har været at sige: Vi er parate til at sende ekstra penge med ud til fællesfaciliteter m.v., gøre det billigere for kommunerne at etablere de her pladser, sænke grundkapitalen, som halverede kommunernes betaling i forhold til at etablere de her institutioner.
Men jeg undrer mig, for set i forhold til regeringens gøren og laden er der
jo ikke en ekstra krone lagt med ud til kommunerne i forhold til det her.
Problemet omkring det at komme først, hvis man har størst behov, bliver da netop kun endnu mere forstærket, hvis der er for få pladser.
Men generelt mener jeg, det er et problem at skulle forklare, at man ikke kommer først, hvis man har størst behov.
Tove Videbæk (KRF), 2002-03-22:
Til fru Lissa Mathiasen, som mener, at vi har et problem, når vi skal ud og forklare det her, må jeg sige, at jeg har et kæmpe problem i dag, og det er, når folk skriver til os om, at de kan blive skrevet op på en venteliste som nr. 34 eller nr. 27 eller som nr. 15, selv om de måske har haft flere blodpropper, selv om de har haft dårligt hjerte, selv om de har haft adskillige operationer af den ene og den anden art.
De får stadig væk at vide: I er ikke syge nok til at komme på plejehjem.
I er simpelt hen ikke syge nok.
Jeg synes, at det simpelt hen er uanstændigt, som vi i dag behandler vores ældre, og det er uværdigt.
Derfor har vi foreslået det her med B 76, for vi kan se, at mange af de gode plejehjemspladser, som er i dag, simpelt hen vil blive nedlagt, fordi de selvejende institutioner ikke har pengene til at ombygge, til at renovere, sådan at de kan komme til at leve op til bygningsstandarden.
Plejehjemspladser bliver simpelt hen nedlagt, og vi har så skrigende brug for dem.
Derfor fremsatte vi B 76, og derfor er vi glade for, at det er med i det lovforslag, som ligger her.
Og vi er sikre på, at det også fremover vil være sådan, at den, som har størst behov, kommer først på listen.
Vi har ingen yderligere problemer med det.
Vi har stadig væk efter i dag problemer med, at der står mellem 4.000 og 10.000 på ventelister.
De her 225 ekstra plejehjem, som vi nu får bygget, efter at det her lovforslag bliver vedtaget, tager jo så lidt af det problem, vi har nu.
Men vi får bestemt ikke yderligere problemer med det her.
Tværtimod, så løser det en lille del af vores problem.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-03-22:
Jamen så skal jeg blot repetere yderligere lidt af det historiske.
Det er jo korrekt, at hr. Flemming Kofod- Svendsen ligesom jeg stillede spørgsmål i forbindelse med finanslovforhandlingerne.
Der fik vi bekræftet, at den daværende regering naturligvis fuldt ud ville respektere det, som et flertal i Folketinget havde besluttet, og på det tidspunkt, da folketingsvalget blev udskrevet, havde vi tilsagn om, at vi ville få lovteksterne udarbejdet, således at de kunne fremsættes i Folketinget også inden for den frist, som stod i beslutningsforslaget.
Så vidt mig bekendt var også Kristeligt Folkeparti fuldt informeret om det forhold, således at papirerne altså var i orden, og Enhedslisten ville naturligvis i de finanslovforhandlinger, der foregik dengang, være garanten for, at det også blev sikret.
Der var ikke grundlag for at rejse tvivl om det spørgsmål.
Det er blot for, at den historiske beskrivelse af, hvad der rent faktisk foregik i den her sag, ikke skal ligge og flyde.
Lissa Mathiasen (S), 2002-03-22:
Jeg vil godt spørge fru Tove Videbæk, om man alligevel ikke i Kristeligt Folkeparti har et problem i at skulle gå ud og forklare ældre, som i meget høj grad har et akut behov for at komme på plejehjem, komme i ældrebolig, at man rent faktisk lægger an til, som vi her må konstatere, at det ikke er den ældre, som har det største behov, der har sikkerhed for at komme først.
Er det ikke svært for Kristeligt Folkeparti at gå ud og forklare?
Vi synes, det er svært at forklare.
Villy Søvndal (SF), 2002-03-22:
Jeg skal takke hr. Flemming Oppfeldt for svaret, som bare var lidt uldent formuleret.
Jeg forstod, at hr. Flemming Oppfeldt ikke havde noget imod, at man hørte ældrerådene.
Jeg regner med, at en regering, der ikke vil være smagsdommer, i sagens natur ikke alene ikke har noget imod, men aktivt gerne vil høre, hvad folk mener udeomkring, om det er det her, de beder om.
Jeg er enig med hr. Flemming Oppfeldt i, at der er områder af hjemmehjælpen, der ikke fungerer godt nok - helt enig.
Men jeg er meget uenig i, at det her er et klogt svar, fordi det er et voldsomt bureaukratiserende svar.
Så vil jeg bare kvittere for en god debat, for et godt svar.
Tak for det.
Bent Bøgsted (DF), 2002-03-22:
Til hr. Ole Vagn Christensen: Jamen jeg tror ikke på, at det bliver en tilbagevenden til incitamentpakken med den regering, vi har nu.
Men jeg tror på, at der bliver andre muligheder for at få bedre arbejdsmiljø, og der kunne jo også være nogle punkter, som organisationerne kunne tage op i deres overenskomstforhandlinger ude på arbejdspladserne og forbedre miljøet ad den vej.
Det var da i hvert fald en mulighed, vi kunne se på, for så er vi sikre på, at arbejdsmarkedets parter kunne få indflydelse på arbejdsmiljøet.
Det er vi jo altså ikke.
Lars Barfoed (KF), 2002-03-22:
Jeg takker formanden for reprimanden med hensyn til den røde lampe.
Jeg skal forsøge at overholde det, men man bliver jo grebet, når man først er i gang her i disse interessante debatter.
Jeg vil godt forfølge det med sikkerhedsrepræsentanterne yderligere.
Det kan vi så være uenige om, men stadig væk er jeg da enig i, at sikkerhedsrepræsentanten har en status, og at det gør en forskel, men vi mener altså, at det beskyttelsesbehov er større i de større virksomheder, hvor der er tale om en mere organiseret sikkerhedsorganisation end i de helt små virksomheder.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-03-22:
Jeg takker for indrømmelsen af, at der er en større sikkerhed, i det øjeblik man har fået lov til at have en valgt repræsentant.
Det er der jo også lagt op til; sådan er disse forhold beskrevet i lovgivningen.
Det, jeg ikke rigtig kan forstå, er sådan set, at man ønsker det her fjernet, hvis det virkelig er sådan, at det har givet, og at det giver nogle muligheder for - som vi andre påstår - et forbedret arbejdsmiljø.
Min anden del af spørgsmålet til hr. Lars Barfoed - jeg kan se, at nu er det lige før, det går galt igen - er: Hvad er det for nogle sanktionsbestemmelser, man vil lægge ind i stedet for, for de må jo være skrappere end tidligere?
Lars Barfoed (KF), 2002-03-22:
Det var ifølge hr. Ole Vagn Christensen den samme tale, jeg holdt nu, som jeg holdt tidligere på dagen.
Jeg mener, jeg har husket at skifte manuskript, inden jeg gik herop, og derfor tror jeg nu, at det skyldes, at hr. Ole Vagn Christensen ikke lyttede helt efter, hvad jeg sagde enten denne gang, eller da jeg holdt det tidligere indlæg.
Men jeg skal ikke benægte, at det sådan var de samme holdninger, der gik igen.
Der er vi rimelig stabile i Det Konservative Folkeparti, vi skifter ikke sådan mening, bare fordi der er gået en halv time, siden vi holdt vores sidste indlæg.
Så holdningerne var de samme, det må jeg give hr. Ole Vagn Christensen medhold i.
Omkring det her med at have retten til en sikkerhedsrepræsentant er jeg selvfølgelig enig i, at det fører noget med sig, når man er sikkerhedsrepræsentant; det giver naturligvis - det er jo oplagt - en status, en vis beskyttelse at være valgt sikkerhedsrepræsentant.
Man kunne for så vidt så argumentere for, at virksomheder med under 5 ansatte også kunne have behov for det.
Så ville der altså ikke være nogen grænser.
Når man sætter disse grænser, er det, fordi man må formene, at når virksomheden er tilstrækkelig lille - og så kan man jo altid diskutere, om det er 5 eller 10, der er det rigtige antal -
så betyder det ikke så meget, så gør det ikke så stor en forskel, for dér har man en daglig dialog ...