Kim Behnke (FRI), 2000-04-25:
Miljø- og energiministeren indledte debatten med at erklære, at vi lever i en reformtid.
Specielt for os, der har været med i dansk energipolitik i mange år, er det jo interessant at se, hvordan holdningerne i allerhøjeste grad har været og er i bevægelse.
Da jeg for en 8-10 år siden dristede mig til fra denne talerstol at foreslå, at elektricitet og gas skulle kunne handles på lige fod med andre produkter som sukker, mel, osv., blev jeg jo mødt med latter fra Folketingssalen, for intet var da mere fjernt og umuligt.
Det kunne godt være, at man eksperimenterede med den slags ting i Margaret Thatchers ultrakonservative Privatiseringsstorbritannien, og at den endnu mere konservative Ronald Reagan havde gjort sig tanker i USA, men i Danmark, hvor vi havde det forbrugerejede elforsyningssystem og det forbruger-/statsejede gasforsyningssystem, var en sådan tanke fuldstændig uden hold i virkeligheden.
Men tiden går, og tanker modnes.
Derfor er det fuldstændig rigtigt set af ministeren, at vi lever i en tid med store reformer inden for energisektoren.
Og fordi de reformer bringes i retning af en større markedsstyring, har de også fået støtte fra Frihed 2000 langt hen ad vejen, og det vil også være tilfældet med en række af de forslag, som vi skal behandle senere i dag.
Der er dog ét område, hvor vi mener, at der er grund til stadig væk at fare frem med forsigtighed, og det er at hænge hele energipolitikken alt for meget op på spørgsmålet om CO2-fortrænging.
Når vi støtter, at man sparer på energien, og når vi støtter forskellige former for spredning af energiforsyningen, så er det altså ikke ud fra en CO2-betragtning, så er det ud fra en ressourcebetragtning, fordi vi har den opfattelse, at vi har pligt til at efterlade en klode med samme energimuligheder som dem, vi selv har haft, og måske endda flere, og det kræver, at der er mådehold med ressourcerne, og at de ikke bliver ødslet bort.
Det gøres tit til en diskussion, om vi skal lade vores energipolitik styre af markedet eller af miljøet.
Det er vores opfattelse, at de to ting hænger så stærkt sammen, at de er uadskillelige.
Rent faktisk er markedet en forudsætning for et godt miljø, og et godt miljø er en forudsætning for, at markedet kan eksistere.
Vi må jo konstatere, at de steder på kloden, hvor der har været allerstørst forurening, og hvor der har været allerstørst fråds med ressourcerne,
har været og er under totalitære regimer, hvorimod de steder, hvor markedet styrer energiforsyningen, er der mådehold med ressourcerne, og man sørger for, at de udnyttes optimalt, og dermed er der også en mindre miljøbelastning.
Det andet punkt, som er formålet med, at vi får reformeret vores energisektor, er jo at få priserne bragt ned.
Al erfaring fortæller os, at konkurrence resulterer i lavere priser.
Derfor er det vigtigt, at det danske energimarked bliver åbnet.
Det kan jo så diskuteres, om åbningen går hurtigt nok, men dér hører vi til de pragmatiske, der har den opfattelse, at det ikke kan nytte noget, at vi ødelægger det forsyningssystem, vi har.
Det kan ikke nytte noget, at vi ser bort fra den forhistorie, der er, og derfor må markedsåbningen i Danmark foregå under hensyn til den energihistorie, vi har bag os.
Vi er ikke et land som så mange andre, der er gået fra en statsstyret energisektor til et friere marked.
Vi er på mange punkter i en helt anden situation, fordi vi er kendetegnet ved den forbrugerstyrede energisektor.
Men der er brug for lavere priser; der er nemlig brug for, at dansk erhvervsliv kan opleve, at dets konkurrenceevne bliver forbedret.
Det er såmænd ikke længere siden end onsdag i sidste uge, umiddelbart før påske, at Dagbladet Børsen kunne offentliggøre den nye opgørelse, som viser, at hvor Danmark sidste gang lå som det ottendebedste land i verden med hensyn til konkurrenceevne, så er vi altså siden faldet til nu kun at have den tolvtebedste konkurrenceevne.
Det betyder, at mange danske erhvervsvirksomheder oplever, at deres produkter bliver fortrængt, og dér er det en kendsgerning, at det er vigtigt, at energiforsyningen er stabil, men også, at den er til den rigtige pris.
Og dér må vi sørge for, at den åbning af markedet, der finder sted i Danmark, foregår på en sådan måde, at vores erhvervsliv hurtigt får glæde af de lavere priser, og at de kan indgå særskilte og nye aftaler om leverancer.
Derfor mener vi, at initiativer som dem, der finder sted i Østersøen og i landene omkring Østersøen, er meget vigtige.
Men det er lige så vigtigt, at vi sørger for, at de vækstområder, der er i øjeblikket, Kina, Fjernøsten, ulandene osv., ikke begår de samme teknologiske dumheder, som vi har gjort, ikke bevæger sig ind i de samme teknologiske blindgyder, som vi har gjort, men at man drager erfaringer af og udnytter de gode teknologiske fremskridt, vi bl.a. har været med til at fremskaffe.
Så er der hele diskussionen om de grønne afgifter:
Det bekymrede mig, da fru Dorit Myltoft fra Det Radikale Venstre sprang op og ville have fat i den konservative ordfører, for hvis nu disse grønne afgifter ikke var der, hvor skulle pengene så komme fra?
Formålet har været, at de skulle være adfærdsregulerende, og medmindre Det Radikale Venstre har ændret synspunkt, så må det stadig væk være sådan, at det i virkeligheden er et mål i sig selv at få et så lille provenu ind som muligt, for jo mindre provenuet er, jo mere miljøvenligt og miljørigtigt opfører befolkningen sig.
Vi må aldrig glemme, at det er det, der er formålet.
Derfor støttede vi også, at man tog en del af tingene ud af finansloven og flyttede dem over i den markedsfinansierede del.
Frem for at det er finansministeren, der skal bestemme det, så bliver det markedet, der afgør, hvilket provenu der er til rådighed.
Og det betyder altså også, at i det omfang folk reducerer energiforbruget, så falder provenuet; sådan må det være. Vi skal huske på, at der foran os vil komme en lang række nye teknologier, ikke mindst går forskningen inden for brændselsceller meget hurtigt i øjeblikket.
Det glæder vi os over, og vi håber også på, at vi kan opleve ketchupeffekten på solceller, sådan at der kan komme forskningsresultater, der betyder, at solceller kan få en langt større udbredelse, end vi kender til i dag.
Vi ved godt, at den geografiske placering, Danmark har, gør, at vi aldrig bliver storleverandør af strøm fra solceller, men lidt har jo også ret.
Så er der spørgsmålet om den vedvarende energi:
Vores opfattelse er, at vi med CO2-fortrængningen, som den lineal, vi måler med, faktisk har fået et nyttigt redskab.
For i stedet for at udviklingen, forskningen, støtten til vedvarende energi går ud fra, hvad der er moderne, og hvad der er oppe i tiden, så har vi altså en mulighed for at støtte dér, hvor man fortrænger mest CO2, og det synes vi er en god måde at måle den på.
Regeringen er så tilbøjelig til ikke længere at tro på, at man kan opnå CO2-fortrængning fra transportsektoren.
Vores ønske i dag skal være, at de teknologiske fremskridt, der ligger umiddelbart foran os - hybridbiler, der kan køre op til 70 km på en liter brændstof, og som markedsføres så småt allerede i år 2003 - er teknologiske fremskridt, som løser i hvert fald forureningsdelen.
Men der er andre problemer, som skal løses for vores transportsektor, og lige så vel som man på et tidspunkt for 100 år siden i Danmark nedsatte en kommission, der skulle finde ud af, hvor man skulle gøre af alle de hestepærer, der ville komme, hvis antallet af hestevogne ville blive ved med at stige i København, så viste det sig jo også, at det problem løste sig selv.
Og på tilsvarende vis vil hybridbiler, nye automatiske parkeringsanlæg osv. løse nogle af de problemer, vi kender i dag.
Derfor vil vi ikke være med til, at elprisen hele tiden bliver brugt som stedet, hvor alle problemer bliver parkeret.
I dag er det sådan, at ser jeg på den elpris, jeg netop har fået på et prisblad fra mit forsyningsselskab, så købes der altså el til 9,63 øre, men jeg betaler 1,28 kr. for den samme kilowatt.
Så kan man sige: Nå, men en kvart øre her og en kvart øre dér betyder vel ikke så meget.
Jo, det gør, for i den sidste ende er det med til at ødelægge muligheden for, at folk tror på, at et reduceret elforbrug også giver reducerede elregninger.
Vi synes, at markedet skal åbnes i endnu højere grad, end vi kender til i dag, vi synes, at de forskellige brancher skal have mulighed for at konkurrere i endnu højere grad, end vi kender til i dag, fordi den proces, der bliver sat i gang, er til fordel for den samlede samfundsøkonomi.
Vi er ikke bange for at forvente, at vi ser energisupermarkeder i løbet af få år. Vi har i dag besluttet os for at være medforslagsstillere på det forslag til vedtagelse, der er fremsat af flertallet af partier, og det gør vi for at markere, at også Frihed 2000 ønsker at fremme den teknologisk spændende markedsåbning, der sker i dansk energipolitik.