runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-29:
Ja, også jeg skal bestemt opfordre ministeren til at gå aktivt ind i debatten, også undervejs, og udnytte alle de talemuligheder, som en minister jo har, også undervejs i debatten.
Det synes jeg bestemt er godt.
Jeg anfægtede på ingen måde, at det var således, at renten på et eurolån er lavere end på et kronelån.
Vi har jo i mange år haft det således, at lån i D-mark havde en lavere rente end kronelån, så det er såmænd ikke nogen ny situation.
Men det er det, at man vil bruge sådan et argument for at få stakkels husejere, der måske sidder lidt klemt i økonomien efter pinsepakke og andre økonomiske indgreb, som regeringen har lavet, til at få dem til at stemme ja til en euro, som i den grad er et politisk projekt.
Man vil bruge det økonomiske argument om en lille snæver fordel her og nu i husholdningsøkonomien til at få folk til at stemme ja.
Og det bliver jeg jo bekræftet i, når økonomiministeren svarer mig, som hun gør her for et øjeblik siden.
Det er dét, jeg synes
er så ærgerligt.
Og så vil jeg bare lige anfægte et par bemærkninger.
Vi har ikke sagt, at man kan få 100 pct. neutral oplysning.
Vi er enig i, at det er en politisk beslutning; vi har bare sagt, at vi kan få et bedre redskab end det, vi har i dag, hvis vi lavede sådan en uvildig kommissionsundersøgelse, som vi foreslår. Vi har ikke negligeret Nævnet for EU-oplysning, Rådet for EU-politik; jeg havde det faktisk med i min afslutning på debatten for et øjeblik siden, der anerkendte jeg faktisk, der var nogle midler, men jeg sagde: I sammenhæng med de midler, der i øvrigt vil blive brugt i en folkeafstemningssituation, må ministeren vel også erkende, at så er de midler, der ligger i Nævnet for EU-oplysning meget små.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-04-29:
Først til fru Anne Baastrup:
Intet, absolut intet, kan undskylde den vaskeægte skandale, der i øjeblikket er under opsejling i Folketingets EU-Oplysning.
Jeg er - som flere andre, tror jeg - dybt beskæmmet over de trykfejl, der har været i en publikation, som den netop har udsendt, og det må få en eller anden form for konsekvenser.
Men det ændrer jo ikke ved det forhold, at vi her i Folketinget skal gøre alt, hvad vi kan, for at give oplysningsvirksomhed økonomisk støtte og give alle mulige almindelige mennesker, foreninger og sammenslutninger mulighed for at søge midler til at udbrede oplysningsmateriale om ØMU'en.
Vi skal altså hjælpe med støtte til oplysning ved at stille penge til rådighed herindefra, men vi skal søreme også sørge for, at den oplysningsvirksomhed, som vi selv står som en slags neutrale garanter for, er, som folk opfatter den som, nemlig uvildig, neutral og i orden. Til hr. Frank Dahlgaard vil jeg sige, at jeg faktisk er fuldstændig enig, og at jeg greb mig i det og prøvede at rette det ved at sige, at de, der er imod ØMU'en, ofte er dem, der er imod europæisk integration.
Det er fuldstændig korrekt, og jeg kan netop nævne Anders Dam som en af de få, der meget modigt i forhold til sine normale fagfæller har stillet sig op og sagt, at han er imod.
Men jeg mener, at jeg kan huske, at Anders Dam også er imod den fastkurspolitik, som Danmark faktisk fører, og at han har gjort sig til talsmand for, at man skulle bruge devalueringsinstrumentet noget mere, end man gør, men vi har jo i Danmark, også takket være hr. Frank Dahlgaards parti, siden 1982 totalt afskrevet devalueringsinstrumentet, og derfor har den politik, vi har ført op igennem 1980'erne og 1990'erne, også med hr. Frank Dahlgaards partis velsignelse, netop været en anden politik end den, som hr. Anders Dam mener vi skulle føre. I Sverige har man jo fulgt en anden politik end fastkurspolitikken, og dér har man jo inden for de seneste år, altså før Sverige kom med i EU, devalueret ganske meget, hvilket var et stort problem for dansk økonomi, at man på den måde overførte sine egne problemer til samhandelspartnerne. Så dér ser vi også en uenighed om, hvilken økonomisk politik
man skal føre i landet, og det smitter selvfølgelig af på, hvilken økonomisk politik man vil være nødt til at føre, hvis man vil indordne sig under nogle fælles regler inden for ØMU'en. Og til hr. Kristian Thulesen Dahl vil jeg blot sige: Jeg er ked af det, hvis jeg har virket sur.
Det er jo meget imod min natur, hvilket jeg også kan forstå at hr. Kristian Thulesen Dahl har opfattet.
Men jeg mener, det er rimeligt, at oplysningsarbejdet også til en vis grad forestås af de politiske partier.
Vi herinde repræsenterer jo på godt og ondt hele den danske befolkning, så vi skulle jo også gerne repræsentere alle de synspunkter, der er i befolkningen.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-04-29:
Fru Elisabeth Arnold sagde, at Jyske Banks direktør, Anders Dam, meget modigt var gået ud i debatten.
Ja, det er meget modigt.
Men hvorfor er det meget modigt?
Fordi hele etablissementet i erhvervslivet, i pressen, herinde i Folketinget og i ministerierne kører sådan, at den, der stikker hovedet frem og kommer med tvivl om det her, risikerer sin karriere på arbejdsmarkedet.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-04-29:
Om han så risikerer noget personligt ved det, ved jeg såmænd ikke, men det, som jeg synes det er vigtigt at lægge mærke til, er, at denne persons udmelding, som adskilte sig fra de øvriges i branchen, blev hørt, blev placeret på forsiden af alle medierne og er kendt i den offentlige debat.
Så der er ikke noget med, at hans synspunkter ikke får lov til at komme til orde eller bliver gemt bort eller forholdt den danske befolkning, nej, nej, nej, nej; tværtimod får han jo masser af spalteplads, masser af plads i medierne og masser af plads i tv.
Så hans synspunkter bliver sandelig ikke gemt nogen steder, men kommer frem, og jeg synes, det er udmærket, at der også er plads til synspunkter, som er anderledes end dem, som flertallet har.
Sådan er det jo, og det nyder hr. Frank Dahlgaard også selv godt af.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-04-29:
Jeg kan jo som supplement til fru Elisabeth Arnolds bemærkninger her nævne, at en bankdirektør som Erik Hoffmeyer, som jo er forhenværende, og som i mange år var direktør for Nationalbanken, netop da han blev forhenværende, gik meget kraftigere ud i den offentlige debat og sagde: De økonomiske fordele ved at afskaffe kronen til fordel for euroen er stort set ikkeeksisterende.
Det, vi har gjort ved at være med i det europæiske samarbejde omkring det indre marked, er det afgørende; resten er politik.
Først da Erik Hoffmeyer gik på pension, kom kritikken frem, og det er jo ikke det eneste eksempel, vil jeg sige.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-29:
Fru Elisabeth Arnold sagde i sin begrundelse for at afvise forslaget blandt andet, at partierne jo også er gode til at forestå oplysningsarbejdet, og at det er en del af det, som partierne skal, men siger på den anden side, at Anders Dam også får mulighed for at komme til orde.
Må jeg spørge: Får Anders Dam spalteplads i Det Radikale Venstres artikler og brochurer frem til en mulig folkeafstemning?
Elisabeth Arnold (RV), 1999-04-29:
Undskyld, fru formand.
Et kort svar til hr. Frank Dahlgaard, som gennemgik tidligere nationalbankdirektør Erik Hoffmeyers beskrivelse af de økonomiske fordele ved at opgive kronen til fordel for euroen som negligeable, og som sagde, at Erik Hoffmeyer mener, at det stort set ikke har nogen virkning, idet fordelene og ulemperne stort set opvejer hinanden, og at resten er politiske afgørelser: Det er jo netop det, der er baggrunden for, at jeg ikke synes, det er nogen god idé af nedsætte disse kommissioner: fordi det til syvende og sidst er politiske afgørelser. Der kan være masser af danskere, som siger: Det kan godt være, at det koster os nogle penge, men af politiske grunde vil vi være med alligevel.
Vi ønsker at være med i det europæiske samarbejde, som handler om valuta.
Der kan også være andre, der siger: På trods af at der ikke er nogen økonomisk gevinst ved at stå udenfor, ønsker vi ikke at være med, for vi kan ikke lide den type samarbejde.
Så til syvende og sidst er det en politisk beslutning, og det synes jeg man skal respektere, og det skal afgøres af den danske befolkning på grundlag af de oplysninger, som vi alle sammen er med til at give den.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-29:
Jeg bliver så ked af det, når fru Elisabeth Arnold siger, at der er noget, som hun synes er trættende, for så går hun ikke rundt og er den humørbombe, som hun ellers går rundt og er.
Og jeg kan selvfølgelig med det samme afvise fru Elisabeth Arnolds bemærkning om, at det, som Dansk Folkeparti har skrevet som forslag til, hvad en uvildig kommission kunne arbejde med, har noget som helst udgangspunkt i, at vi ikke vil samarbejde med nogen syd for Alperne, som jeg tror fru Elisabeth Arnold så formfuldendt fik sagt det.
Men det er en velkendt sag, at der allerede nu tegner til at være problemer i nogle af de medlemslande, som er med i euroen, problemer med deres nationaløkonomi i forhold til de krav, der er stillet, for at de overhovedet kunne være med i euroen.
Og dér ved vi godt, hvad instrumentet til at gå i rette med dem er: at give dem nogle bøder.
Men det gør bare ondt værre, og det er faktisk noget af den problemstilling, hvor vi forsøger at sige, at det kunne være interessant, at der sad nogle uvildige mennesker både fra tilhænger- og fra modstanderskaren, eventuelt nogle økonomer, som belyste, hvad det så er for mekanismer, der går i gang med hensyn til det her.
Til slut vil jeg sige til fru Elisabeth Arnold, at vi bestemt ikke mener, at det at lave sådan et stykke arbejde er
at undervurdere vælgerne, for det gør vi ikke.
Jens Rohde (V), 1999-04-29:
Det skal jeg beklage.
Jeg synes bare, man kan notere sig i hr. Keld Albrechtsens indlæg, at der har vi netop essensen i, at man vælger at tro på det, man vil tro på, og resten det hører man ikke.
Her er hr. Keld Albrechtsens karakteristik af ja-siden:
Det er usaglighed, det er skræmmekampagne, og det er sænkning af debatniveauet.
Modstanderne fremstår til gengæld som de rene engle.
Så meget for Enhedslistens respekt for andres synspunkter for det første.
: Hvad er egentlig Enhedslistens parameter for fair play?
Keld Albrechtsen (EL), 1999-04-29:
Ja, det sidste spørgsmål, som hr. Rohde stiller, det er jo i og for sig enkelt at besvare, for det har vi faktisk fremsat forslag om.
Der ligger to forslag på bordet her til behandling, som i al beskedenhed er svaret på spørgsmålet om, hvordan vi gerne vil sikre den fair og saglige debat, som vi ønsker.
Vi har også sagt til regeringen, at vi gerne vil have en aftale om, at man undgår en kupagtig udskrivelse af folkeafstemning på et eller andet tidspunkt med en meget kort debatfase.
Det har vi også sagt.
Så vores ønsker er for det første beskedne og for det andet meget konkrete.
Og dem kunne Venstre nemt være med til at opfylde, hvis man ønskede det.
Så vil jeg bare sige til ministeren: Tak, fordi ministeren går ind i debatten.
Jeg vil i øvrigt gøre ministeren opmærksom på, at ministeren faktisk har ret til, også på andre tidspunkter i forløbet af debatten, at gå ind og være med.
Og jeg vil da bestemt opfordre ministeren til at gøre brug af den ret.
Det kan give debatten mere liv og fylde.
Så skal jeg blot sige, at ministeren må have misforstået mig, eller også må jeg have udtrykt mig uklart.
Jeg har ikke sagt, at reglerne om euroen er kommet til efter Amsterdamfolkeafstemningen.
Men jeg gav et eksempel på, at hvis vi ikke får et sagligt grundlag for debatten, som vi i fællesskab kan debattere ud fra, så giver det anledning til en situation, hvor en statsminister fremkommer med løfter, som der ikke er dækning for, og der gav jeg det eksempel med den nuværende statsminister, som gav det løfte til befolkningen, at der ikke ville komme mere union.
Det var et løfte, der gik på hele Traktaten, på alle dens områder.
Jeg tillod mig bare at påpege, at det løfte har statsministeren jo altså ikke kunnet holde, og det er vi formentlig enige om.
Børge Klit Johansen (KRF), 1999-04-29:
Kristeligt Folkeparti kan følge intentionen bag de to beslutningsforslag fra henholdsvis Dansk Folkeparti og Enhedslisten.
Vi er helt enige i, at debatten om euroen er alt for sort/hvid.
Den trænger til nuancer.
Dansk Folkeparti vil have en kommissionsrapport, Enhedslisten en uvildig ekspertudredning og et oplysningsråd.
I bemærkningerne til begge beslutningsforslag er der henvist til forespørgselsdebatten i december, hvor det blev pålagt regeringen at iværksætte en oplysningskampagne om euroen. Jeg kan være enig med forslagsstillerne i, at det næppe bliver den kritiske tilgang til euroen, der kommer til at følge den kampagne. Til gengæld forbigår forslagsstillerne, at der via Nævnet for EU-oplysning uddeles midler til oplysning om EU, herunder ØMU'en.
På den baggrund finder vi ikke fra Kristeligt Folkepartis side, at der er grund til at lægge op til nye oplysningsaktiviteter eller ekspertudredninger.
Hr. Kim Behnke mener, at økonomi ikke er en objektiv videnskab.
Det kan jeg fuldstændig tilslutte mig, for til syvende og sidst er beslutningen om en eventuel dansk tilslutning til euroen en politisk beslutning.
Ingen kan nå frem til det endelige facit i den sammenhæng ud fra såkaldte uvildige undersøgelser eller ekspertudredninger.
Vi må hver især tage stilling, og vi, der mener, debatten om euroen til tider bliver for sort-hvid, må gøre vort til, at den bliver nuanceret, at fordele og ulemper bliver rimeligt belyst. Vi ser altså den gode vilje bag de to beslutningsforslag, men kan af nævnte grunde ikke støtte dem.
Hans Peter Baadsgaard (S), 1999-04-29:
Det er da muligt, det var en fortalelse fra hr. Aage Frandsens side, da han i sit forrige indlæg sagde, at skolerne skulle være åbne for alle.
Nu er det altså sådan, at der godt må være en enkelt mere med, men det er sandelig også noget helt andet.
Jeg var lige ved at tro, at hr. Aage Frandsen mente, at skolerne skulle være åbne for alle.
Der skal være adgang for de unge, der har svært ved at komme i gang med en uddannelse, fordi man her på disse skoler - vel især på produktionsskoler - kan tilbyde de unge, der har svært ved det, en pædagogik, som er udviklet dér, og som vi er levende optaget af at få videreudviklet og måske endda i nogen udstrækning også overført til andre uddannelser og andre uddannelsesinstitutioner.
Det er nødvendigt, at vi udvikler den, men det er jo ikke sikkert, at det er produktionsskolen, der er det bedste tilbud til de unge, der ikke er i uddannelse.
Det kunne jo være, at vedkommende blot skulle have et puf og så melde sig på et gymnasium eller på en teknisk skole.
Det er jo ikke sådan, at enhver, der ikke er i uddannelse, blot skal henvises til produktionsskoler.
Vi skal passe på, at vi i vejledningssystemet vejleder de unge til det, der er optimalt for dem med henblik på, at de får en uddannelse, og ser på, hvilken pædagogisk indsats der kan gøres for dem.
Her er det, vi skal finde de rigtige instrumenter, og produktionsskoler og daghøjskoler skal selvfølgelig fortsat spille deres rolle.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-04-29:
Fru Elisabeth Arnold sagde, at spørgsmålet om, hvorvidt man går ind for euroen eller ej, jo er et spørgsmål om, hvorvidt man går ind for EU eller ikke gør det.
Nej, det er det ikke.
Der findes fremtrædende økonomer i dette land, som er meget positive over for det europæiske samarbejde, f.eks. tidligere overvismand, professor Anders Ølgaard, som har stemt ja ved alle fem EU-folkeafstemninger, og som er meget positiv, men som siger om Den Økonomiske og Monetære Union, at den skal vi passe på, at den er betænkelig, og at den kan udvikle sig til et »Titanic«.
Og en anden nationaløkonom, som også har udtrykt sig vældig positivt over for det europæiske samarbejde
, men som lige netop om Den Økonomiske og Monetære Union siger, at det er et vanvittigt projekt, og at stort set alle de såkaldte argumenter vedrørende økonomien, som taler til fordel for ØMU'en, er propaganda, og at de kan skydes ned en efter en, er topdirektøren for Jyske Bank, Anders Dam, og det gør han så ude omkring på foredrag landet over, og det er altså en nationaløkonom og bankmand.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-04-29:
Hr. Aage Frandsen nævner, at produktionsskolerne ikke bare skal bruges som et uddannelsessted, men at de skal være en konkurrent til det almindelige erhvervsliv.
Ja, nu kom det ud imellem sidebenene.
Det er det, SF ønsker.
Jeg vil gerne spørge, om det er rigtigt forstået, at det er hovedmålet for SF, at produktionsskolerne skal være en konkurrent til det øvrige erhvervsliv, eller om produktionsskolerne skal bruges til uddannelse, så de mennesker kan komme ud i erhvervslivet og arbejde?
Børge Klit Johansen (KRF), 1999-04-29:
Da Kristeligt Folkepartis ordfører, hr. Jann Sjursen, ikke kan være til stede, skal jeg blot meddele, at Kristeligt Folkeparti kan tilslutte sig regeringens lovforslag.
Dorte Bennedsen (S), 1999-04-29:
Det er jo ikke nogen hemmelighed, at Danmark i en årrække har været under kritik fra international side
på grund af vores ret udbredte anvendelse af varetægtsfængsling i isolation, men retfærdigvis skal det da også nævnes, at kritikken og ikke mindst den debat, som den har affødt herhjemme, har ført til et fald i anvendelsen af isolationsanbringelse, og kritikken har også været noget af baggrunden for, at Strafferetsplejeudvalget blev bedt om at se på problemet.
Det forslag, som ministeren nu har fremsat, hviler på den betænkning, som Strafferetsplejeudvalget afgav sidste år, men som det fremgår af bemærkningerne til forslaget, er det på en række punkter skærpet i forhold til betænkningen.
Socialdemokratiet erkender, at på trods af problemerne kan det være nødvendigt i visse sager at anvende isolation, hvis man skal sikre beviser og undgå påvirkning af vidner, men vi finder også, at det var nødvendigt med en præcisering og en skærpelse af forudsætningerne for at anvende isolation.
Vi er godt tilfredse med, at ministeren er gået nogle skridt videre end betænkningen, og det gælder ikke mindst det, at de helt unge nu kun kan isoleres i 2 uger ad gangen og maksimalt i 8 uger i alt uanset kriminalitetens art.
Af de høringssvar, vi har fået, fremgår det, at flere har givet udtryk for, at der bør være en absolut overgrænse for varigheden af isolationsanbringelse, og det er imødekommet for de unge og for kriminalitet med en strafferamme på under 6 år.
Når det drejer sig om de grove forbrydelser, altså dem, der har en strafferamme på mere end 6 år, bliver overgrænsen på 3 måneder, dog med en meget begrænset dispensationsmulighed, som kan anvendes i sager, som kræver efterforskning i udlandet, eller som er særskilt komplicerede.
I sådanne tilfælde kan det være nødvendigt at forlænge perioden på de 3 måneder.
Men som en ekstra sikkerhed skal en sådan anmodning om dispensation forelægges for Rigsadvokaten, inden der rejses begæring i retten.
Det vil være med til at sikre dels en ensartethed ude over landet, dels at forlængelse kun sker i sager, hvor det er tvingende nødvendigt.
Formålet med isolationsanbringelse er at sikre beviser og ikke at straffe, men alle undersøgelser viser, at isolation kan være overordentlig belastende, og derfor er det godt, at det nu af selve lovforslaget fremgår, at der skal fastsættes regler for behandlingen af isolationsfængslede, både hvad angår øget kontakt til personalet og til psykologer og læger, og hvad angår adgang til besøg og til undervisning og arbejde, så de negative virkninger i videst muligt omfang kan minimeres.
Lovforslaget indeholder også en række andre, mindre ændringer, bl.a. om vidnebeskyttelse og om varetægtsfængsling under domsforhandlingen, og ikke mindst det sidste har jo i flere omgange været ganske omdiskuteret, men vi mener, at der med forslaget er fundet en fornuftig løsning på problemet, og Socialdemokratiet kan tilslutte sig forslaget i dets helhed og tilsige det en velvillig og hurtig behandling.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-04-29:
Der er tale om grove forbrydelser, sagde fru Sonja Albrink i forbindelse med beskrivelsen af de langvarige isolationsfængslinger.
Nå, er der det?
Hvis vi kigger på statistikken, som er offentliggjort i Strafferetsplejeudvalgets betænkning, som ligger til grund for en del af dette her lovforslag, så ser man bl.a. i den ende om de varetægtsfængslede, som har været meget længe isoleret, at en person f.eks. har været 12 måneder isoleret og efterfølgende er blevet idømt 12 års fængsel.
I fængselscellen ved siden af har siddet en person, som har siddet isolationsfængslet i 12 måneder, og som er blevet frikendt.
Det er jo systemets tabere, disse personer, som ikke er dømt, som ikke bliver dømt, og som altså bliver sendt ud fra retssystemet med et stempel om, at de er uskyldige, at de er frikendt, og alligevel har de siddet 12 måneder i isolation.
Det er uanstændigt, det kan vi ikke være bekendt.
Det Radikale Venstre ønsker færre, kortere og mindre belastende isolationsfængslinger.
Heldigvis har den internationale kritik, som har været ført, som har været rejst mod Danmark, i virkeligheden allerede også haft en effekt.
Statistikken viser jo, at der faktisk bliver færre fængslet i isolation og også i kortere tid, siden kritikken offentligt kom frem.
Så derfor bevæger det sig stille og roligt den rigtige vej.
Men vi synes fra radikal side, at det er vigtigt, at vi fra lovgivningsmagtens side giver signal om, at der altså skal noget mere turbo på den effekt, den bevægelse, der er i gang.
Så vi vil altså gerne have færre, kortere og mindre belastende isolationsfængslinger.
I Det Radikale Venstre ville vi have foretrukket en model, hvor vi havde en absolut overgrænse på varighed i isolationsfængsling, som mindretallet i Strafferetsudvalgets rapport beskrev.
Det var imidlertid ikke muligt at komme igennem med, og vi har derfor accepteret og synes også, det er et fremskridt, at vi får en generel overgrænse på 3 måneder for varetægtsfængsling i isolation med muligheder for forlængelse i ganske særlige tilfælde.
Det er vigtigt for os at slå fast, at disse ganske særlige tilfælde, hvor man kan udvide isolationsvarigheden til mere end 3 måneder, bliver håndhævet meget strengt, og at det kun er i tilfælde, hvor man ikke kan belaste politiet for, at de trækker sagen i langdrag, eller at andre gør det, og at det også er sådan, at man ikke bruger isolationsfængsling som et middel til at gøre den tiltalte mør eller som et pressionsmiddel over for den tiltalte.
Det skal være for at klare opklaringen og ikke for at udøve psykisk pres over for den indsatte.
Som lovforslaget ser ud nu, synes vi, det er acceptabelt.
Det er et skridt i den rigtige retning, og det vil formodentlig medføre, at den udvikling, vi allerede kan se, nu kommer til at gå hurtigere og får en bedre effekt end ellers.
De øvrige forhold, der er foreslået i forslaget, støtter Det Radikale Venstre uden betænkeligheder.