Charlotte Antonsen (V), 1999-12-08:
For en lille måned siden fejrede vi 10-års-dagen for Murens fald og for afslutningen af den kolde krig.
Fra den ene dag til den anden blev det pludselig muligt at forene to lande til ét, fra den ene dag til den anden blev det pludselig muligt at forene regioner, at forene folk, som har hørt sammen, men som ikke har kunnet leve side om side i mere end 50 år, fra den ene dag til den anden blev det muligt at forene familier, der havde været delt i mere end to generationer.
For første gang i mere end 50 år kan vi hele Europa, og Venstre ønsker at hele Europa.
Vi har aldrig set EU som de rige mænds klub, som nogle har beskyldt EU for at være, men op til 1989 var delingen af Europa faktisk en reel forhindring for, at landene mod Øst kunne komme med i EU.
Først og fremmest ønsker vi, at de central- og østeuropæiske lande bliver medlemmer af EU af hensyn til deres menneskerettigheder, fordi menneskerettigheder er universielle.
Det er klart, at vores menneskelige forpligtelser er stærkest over for vores egen familie, men efter vores familie er vores naboer dem, der er tættest på, og vi skal forholde os til dem og støtte dem.
Det kan vi bedst gøre her i EU ved at hjælpe vores nye demokratiske central- og østeuropæiske lande til at blive medlemmer af EU, og de skal naturligvis have samme muligheder som vi for at deltage i den politiske beslutningsproces.
Derfor har Venstre ønsket, og vi ønsker fortsat en snæver EU-regeringskonference.
Vi mener allerede, at man har ventet alt for længe på at udvide kredsen af lande i EU, og derfor er det helt klart vores prioritet, at vi får en snæver EU-konference, så vi alene koncentrerer os om de ting, der skal til for at udvide landekredsen.
Det var i øvrigt også vores position forud for Amsterdam
Dengang lyttede regeringen ikke, og det er vi da kede af, men omvendt må man sige, at vi er så tilfredse med, at regeringen nu også har valgt at ønske en snæver regeringskonference.
Efter at Berlinmuren faldt, var opløsningen af Warszawapagten også en realitet.
Siden Anden Verdenskrig
har Europa været sikret af atomparaplyen.
Der var ikke nogen i Europa, der turde starte en krig i denne del af verden.
Der var simpelt hen en alt for stor risiko for, at vi ville få et Amageddon, og derfor var konflikter langt fra europæisk jord de eneste konflikter, man så i løbet af den kolde krig.
Så Europa både i Øst og Vest
var faktisk fredelig under den kolde krig. Efter Warszawapagtens opløsning har Rusland og de andre tidligere sovjetrepublikker startet deres besværlige vej mod markedsøkonomi og demokrati, og atomvåbnenes store indflydelse har naturligvis ændret sig.
Vi skal tilpasse vores forsvarsstrategi til den ny slags problemer, vi ser foran os.
Det har så desværre ført til, at Danmark i mandags for første gang måtte påberåbe sig vores forsvarsforbehold.
Amerikanske og canadiske tropper er blevet trukket ud af Europa, og det er jo fortsat situationen, at et stærkt forsvar er absolut nødvendigt for, at man har frihed til inden for sine grænser at bestemme sin egen interne politik.
Det, vi for øvrigt hørte de første år, da de østeuropæiske delegationer kom til det danske Europaudvalg, var, hvordan det, de prioriterede allerhøjest, var et stærkt forsvarssamarbejde, og det har jo nok også været det ønske, der førte til, at landene Polen, Ungarn og Tjekkiet i første omgang blev medlemmer af NATO.
Jeg vil gerne slå fast, at Venstre ønsker og er stærk tilhænger af en europæisk forsvarspolitik.
Det er klart, at den sag er rykket op på EU's dagsorden efter de krige, vi har set især i Bosnien og Kosovo, og vi er tilfredse med, at forsvarspolitikken er rykket op på den europæiske dagsorden.
Som europæere mener vi ikke i Venstre, at vi kan acceptere, at vi er nødt til at spørge en amerikansk præsident, om vi må få lov til at forsvare mennesker, der lever i vores egen baggård.
Vi finder det ikke acceptabelt, at vi ikke kan intervenere i denne part af verden uden at spørge en mand, der lever i Nordamerika.
Derfor har vi i Europa behov for vores eget forsvar.
Når jeg siger, som jeg gør,
er det selvfølgelig ikke for at kritisere NATO.
Jeg er sikker på, at NATO har været den væsentligste faktor for, at vi har haft fred i Europa siden 1949, og at NATO i øvrigt stadig væk er den eneste eksisterende effektive forsvarsorganisation, vi har.
Det vil tage lang tid, før Europa kan opbygge noget, der er effektivt, så vi vil stadig væk have behov for NATO, og vi vil i øvrigt også have behov for NATO af en anden grund, nemlig for at sikre alliancen med amerikanerne. Men vi kan ikke forvente til evig tid, at amerikanerne vil løse regionale problemer i Europa.
I Europa må vi kunne se os selv i spejlet, og det er faktisk sådan i dag, at vi på trods af al vores velstand ikke er i stand til at forsvare vores egen baggård.
Det er ikke acceptabelt hverken geopolitisk eller moralsk.
Hvis vi ønsker at forsvare vores menneskerettigheder, så har vi behov for en europæisk forsvarspolitik.
Vi har set i forskellige situationer især i Eksjugoslavien, hvordan man har været nødt til at sætte magt bag ordene.
En stor del af den danske EU-debat, også den, der lige har udspillet sig, kan minde lidt om det, der foregår i den amerikanske kongres.
Man er i mange partier mere optaget af at diskutere NATO end af at diskutere Europa, når vi taler forsvarspolitik.
For Venstre er det vigtigt, at der ikke opstår, at der ikke er en konflikt mellem Europa og NATO, og det tror vi ikke på, fordi både EU og NATO tager udgangspunkt i menneskerettighederne og respekten for menneskerettighederne.
Det er klart, at der kan være lidt forskel med hensyn til timing, med hensyn til, hvor mange tropper man skal sende af sted, hvilke typer.
Den type konflikter, den type uenigheder ser vi jo allerede i dag inden for NATO.
Det viser noget af hulheden i den danske EU-debat.
Det viser noget af hulheden i den danske forsvarspolitiske debat, når hr. Keld Albrechtsen og hans venner står her og siger, at vi ikke skal have et EU-forsvar, for vi har NATO.
Ja, jeg synes alene, at kombattanterne viser, at det, der bliver sagt, ikke er særlig dybtfølt.
Vi synes, det er rigtigt, at man erindrer om forsvarsundtagelsen, også selv om det ikke er strengt juridisk, som statsministeren sagde.
Vi pegede allerede i sommer på en folkeafstemning, på, at de danske undtagelser er folkesager, og så nytter det altså ikke noget, at man kan hive en eller anden jurist eller en anden tekniker op, som kan forklare, på jeg ved ikke hvor mange sider, at det her nu skal ligge inden for undtagelsen.
Det, der er centralt, når vi taler undtagelser, er, at det skal kunne forklares folkeligt, fordi vi skal af med undtagelserne efter en folkeafstemning.
Vi er glade for, at statsministeren i dag har sagt, at regeringen agter at gå fra en defensiv til en offensiv Europapolitik.
Jeg mangler stadig væk svar på, hvad det betyder konkret, om det betyder, at vi nu får nogle afstemninger om undtagelserne.
Der skal ikke være tvivl om, at Venstre er med til, jeg havde nær sagt hvad som helst, der drejer sig om at afskaffe undtagelserne, og vi ønsker faktisk, at man skal se at få taget fat på de folkeafstemninger, så Danmark igen kan blive fuldgyldigt medlem af EU.