Henrik Vestergaard (V), 2002-02-05:
Regeringen viser i sit regeringsgrundlag stort politisk mod ved at acceptere sit ansvar for at prioritere de offentlige midler.
Man har udtrykt ønske om, at bureaukrati og administration begrænses, samt at råd, nævn og puljer fjernes
eller reduceres for at frigøre ressourcer til bedre velfærd.
Ifølge regeringens udspil fra januar 2002, »Mere velfærd og mindre bureaukrati - sanering af råd, nævn, udvalg og centre«, dropper man den statslige finansiering af Måltidets Hus og skaber derved en årlig anlægsbesparelse i årene 2002 og 2003 på ca. 20 mio. kr. plus et årligt driftstilskud i størrelsesordenen 2 mio. Måltidets Hus som idé er glimrende.
Med den store danske fødevareindustri, med de dygtige kokke og køkkenchefer, vi har, og med danskernes glæde ved mad er der basis for, at der også i Danmark findes et eller flere Måltidets Hus, som beskæftiger sig med måltidshistorie, måltidsfrembringelse samt informationsudvikling om råvaretilberedning.
Mange af fødevareindustriens interessenter har vist interesse for at deltage i bestyrelsesarbejdet og opbygningen af Måltidets Hus, tænkt som et center for erfaringsudveksling mellem efteruddannelse af fødevareindustrien, gastronomiens aktører samt forbrugerrepræsentanter.
Måltidets Hus og ansvaret for dets udvikling er et varmt emne, som stadig debatteres i de brancheorganisationer, der omfatter restauratørerne og måltidsfrembringerne.
Nogle er for huset som sådan, nogle er imod den statslige indblanding og atter andre er fuldt på linje med forslagsstillerne bag B 53.
Også madjournalisterne har en holdning til Måltidets Hus.
I Venstre er vi helt enige med med Henrik Oldenburg.
Der behøver ikke at være politiske fingre i Måltidets Hus.
Huset bør først og fremmest være en opgave for udøverne af dansk madkultur, og jeg har da også med glæde bemærket, at både HORESTA og Landbrugsraadet har udtrykt interesse for fødevareministerens tilbud om at kunne overtage projektet.
Denne øvelse tjener to gode formål.
For det andet får vi også målt, om offentlig kapital i virkeligheden har været inde at spærre for privat kapital, hvilket sjældent er hensigtsmæssigt.
Skulle interessen ikke være der fra fødevarefolkene, kan man måske antage, at politikerne har overvurderet den reelle interesse, og man kan så med god samvittighed spare skatteborgerne for yderligere forbrug af deres midler.
Efter regeringens fremlæggelse af konkurrenceevnepakken med forbedrede økonomiske rammevilkår for virksomhederne bør fødevareinteressenterne jo også have bedre mulighed for at overtage finansieringen og driften af projektet.
Så kan de jo få fuld indflydelse på, hvem de ønsker at have i bestyrelsen, samt på husets opgaver og udvikling.
Venstre følger gerne tilblivelsen af det første Måltidets Hus i Danmark i Den Brune Kødby i København, men vi mener ikke, det er en statslig kerneopgave.
Venstre mener, at den store danske fødevareindustri med eksport og indtægter for over 100 mia. kr. bedst er i stand til - sammen med udøverne selvfølgelig - at bedømme behovet for og omfanget af aktørerne i sådan et måltidscenter.
Heraf følger, at Venstre afviser beslutningsforslag B 53 om fortsat statslig finansiering af Måltidets Hus.
Det kan vi jo fortsætte med i lang tid, det her.
Hr. Jørn Jespersen kan ikke tage det som et udtryk for, at alt, hvad der står i finanslov 2002, er statslige kerneopgaver.
Det kan ikke tages som udtryk for det.
Men man kan også betragte nogle af dem som værende statslige kerneopgaver.
I forhold til hr. Martin Lidegaard er jeg nødt til at sige: Nu har fødevareministeren altså spillet ud og sagt til nogle af aktørerne omkring Måltidets Hus, at vi er positive over for at se på, om man kan finde en løsning.
Hvis den er der, så har hr. Martin Lidegaard ret i, at så har jeg ikke afvist her i dag, at Venstre er villig til at kigge på, hvordan man kunne sikre en efteruddannelse.
Men vi må være ærlige og erkende, at vi jo så har afvist den i den form, som den ligger i i forbindelse med Måltidets Hus.
Men lad dog nu fødevareministeren få lov til at høre, om der er nogle interessenter, som vil overtage det, og på hvilke vilkår det er.
Det er da rimeligt nok, ikke?