Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-11-28:
Redegørelsen viser, at mange ord ikke nødvendigvis giver en fyldig redegørelse.
Til gengæld er der - hvis regeringen vil og kan give redegørelsen indhold - mulighed for mange fælles handlinger med Enhedslisten.
Jeg vil derfor vælge en positiv indgang til redegørelsen også i håb om, at ministeren og regeringen finder ud af, at kulturpolitiske visioner altså lever bedst hos de partier, der tænker lidt længere end til at opnå regeringsmagt sammen med dem, der mener, at »kultur er godt, hvis det kan løbe rundt«.
»Dansk sprog og dansk identitet« er en af overskrifterne.
Vi synes, det er et godt udgangspunkt, som rejser det oplagte spørgsmål: Bruger vi de danske kunstnere nok, og giver vi dem optimale arbejdsforhold?
For at undgå misforståelser: Vi vil ikke bruge dansk identitet som en hule, men som et udstillingsvindue.
Vi anerkender globaliseringen og nødvendigheden af kulturelle og etniske pust udefra.
Vi mener i modsætning til de partier, der taler om globalisering, at det er ganske udmærket, at den også bor her i landet.
For at der ikke skal være tvivl, så ønsker vi også at støtte andre kulturers kulturelle rettigheder i det danske samfund.
Globaliseringen og internationaliseringen burde resultere i, at vi samles om det, vi kan, men ak nej.
Vi er blevet lige så kommercielle, lige så intetsigende og ufarlige.
Der er mere plagiat, i stedet for at vi benytter globaliseringen til at understrege dansk kultur og kunst.
Derfor hilser vi meget velkommen, at ministeren også er opmærksom herpå og vil gøre en indsats under disse overskrifter.
Her vil vi meget gerne være med.
Men vi vil nu helst dømme regeringen på, hvad den gør, og ikke på, hvad den siger, og praksis hænger ikke altid sammen med det udtalte.
Lad mig tage et par eksempler: Medierne er i dag den største passive kulturformidler, og det, de formidler, har ikke så meget med kunst og kultur at gøre.
Kan man ud over Danmarks Radios program 1 nævne nogen som helst programprofil, der understreger dansk kultur og dansk identitet, dansk sprog, endsige programmer, der fremhæver danske kulturinstitutioner, teatre, danske symfoniorkestre, bigbands, internationalt anerkendte kunstnere fra opera, ballet og skuespil for ikke at glemme den rytmiske musik?
Så vidt jeg er orienteret, er man i Danmarks Radio
end ikke i stand til at nå op på, at 30 pct. af den musik, der spilles, er dansk.
Og når den spilles, så har jeg erfaring
Den kommercialisering, som tv-medieaftalen er udtryk for, er den største hindring for at gennemføre disse overskrifter.
Hvis man vil styrke de intentioner, se de nye talenter, så er det nærmest en forudsætning, at man lukker for tv og radio.
Nu ved jeg, at ministeren vil svare, at regeringen ikke kan blande sig i redigeringen af uafhængige radio- og tv-stationer.
Det beder vi den heller ikke om; men det, man udfører hos de elektroniske medier, har ikke noget at gøre
med public service, man kan lige så godt stryge »service«. Folketinget må simpelt hen revurdere public service-kravene i lyset af dansk kultur, egenart og identitet.
Men hvis man så vil gå ud i byen for at finde kvalitet og ny dansk dramatik, altså har slukket for tv og radio, så skal vi ifølge kulturministeren starte med at stryge fire københavnske teatre fra listen over muligheder.
Når der i redegørelsen skrives, at vi skal styrke de unges teaterinteresse, og der stilles krav om, at ambitionsniveauet hos dansk teater hæves, så hænger det ikke sammen med, at man skærer Teaterrådets bevillingsramme ned med 5 mio. kr. Vi vil gerne diskutere en omlægning af teaterstøtten i forhold til billetordningen.
Vi vil også gerne diskutere støtte til dem, der har behov, og mindre støtte til dem, der i virkeligheden ikke har økonomisk støtte behov.
Er der andre måder, man kan gøre tingene på?
Her har ministeren vores opbakning.
Jeg håber, ministeren kan hjælpe mig med en forklaring.
Som jeg har forstået meldingen fra regeringen, så ønsker man nu tværtimod et opgør med fællesfinansieringen mellem stat og kommune; der er altså udsigt til en forringelse af de ringe forhold, der er i dag.
Og så til de regionale kulturforsøg
Vi kan tage eksemplet fra folkebibliotekerne; jeg behøver ikke at beskrive konsekvenserne for bogindkøb m.v. på landets biblioteker.
I det hele taget synes jeg, at fællesfinansiering er en udmærket ting, for det forpligter kommunerne, og det inspirerer, men en nogenlunde ensartet kulturel udvikling er efter vores mening noget, man skal tilstræbe.
Der skal være lige muligheder og tilgængelighed til basale kulturgoder.
Og dermed har jeg også sagt, at de regionale kulturforsøg ikke har vores støtte, og de foreløbige evalueringer kan ikke få os til at ændre holdning.
Det er der i hvert fald ikke noget, der tyder på.
Hvad i øvrigt angår bibliotekerne, så hæfter jeg mig ved, at kulturministeren ser positivt på det helt grundlæggende, nemlig, at vi skal opretholde den hidtidige målsætning om landsdækkende adgang til bøger og andet traditionelt materiale.
Jeg vil gerne spørge: Hvad dækker ordene »andet traditionelt materiale« over?
Er det i virkeligheden et dække over, at cd'ere og adgang til Internet og lån af film m.v. skal overgå til brugerbetaling?
Så har vi et rent kvalitetsmæssigt problem, og vi har også et stort demokratisk problem.
Jeg skal ikke her i redegørelsesdebatten komme nærmere ind på forslagene om Statens Kunstfond og de skabende kunstneres levevilkår.
Det vil jeg gemme til den konkrete behandling af det efterfølgende forslag.
Generelt vil jeg dog sige, at man ikke kan tale om kvalitet uden at give støtte til kunstnerisk anerkendte skabere og udøvere, som det ikke har ladet sig gøre at kommercialisere, eller som ikke tilhører den absolutte elite.
De overlades i dag i virkeligheden til dårlige og ydmygende livsforhold, samtidig med at vi forlanger kvalitet.
Det hænger ikke sammen, hr. minister.
Jeg er udmærket klar over, at vi er helt alene herinde om at fremføre dette krav med styrke, men vi er så sandelig ikke alene ude i kunstnernes organisationer og i hele det kunstneriske miljø, og på et eller andet tidspunkt så må det lykkes.
Det kan ikke være meningen, at vi fortsat kræver kvalitet og så ikke kan sikre de skabende kunstnere minimumsvilkår i de perioder, hvor de ikke har indtægter, som ligger på linje med en almindelig understøttelse. Vi vil i det store og hele støtte en række af de forslag, som ministeren kommer med.
Vi vil gøre alt for at få ryddet op i de modsætninger, der er mellem ord og handling, som præger redegørelsen.
Men ordene er også nogle gode udgangspunkter, og dem vil vi gerne diskutere, men der skal sættes handling bag dem.