runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Flemming Hansen (KF), 1999-04-22:
Jeg vil straks erkende, at bedre, end det står i bemærkningerne til lovforslaget og blev sagt i ordføreren for forslagsstillerne, fru Gyda Kongsteds, indlæg, er jeg ikke i stand til at argumentere, og derfor skal jeg bare sige, at vi naturligvis som medforslagsstillere er enige i de betragtninger. Jeg kan ikke lade være at sige, at når hr. Jens Peter Vernersen taler om en fri telefons lyksaligheder - det er, som om man er særlig heldig, når man får en fri telefon af sit firma - så skal man jo altså huske på, at når man får en fri telefon, så er det, fordi man har brug for den, også på firmaets vegne, derhjemme.
Det er jo ikke noget, man bare får, fordi man hedder Olsen eller Hansen eller Vernersen; det er simpelt hen, fordi ens liv og ens arbejde er meget svært at adskille.
Det er normalt argumentet for, at man får en fri telefon.
Jeg tror, at der ikke går 2 år, så er det her gennemført, hvis ikke det bliver gennemført nu, og jeg synes lige så godt, regeringen kunne vise imødekommenhed, og så lad os sammen lave noget ordentligt ud af det her, for det kommer: I kæmper mod vindmøller.
Aage Frandsen (SF), 1999-04-22:
Umiddelbart kan det godt lyde ulogisk, at man på den ene side har regler vedrørende computere, men når det drejer sig om forbindelsen dertil, er det nogle andre regler, der gælder.
Men problemet er dét, som skatteministeren har beskrevet, og det synes jeg også forslagsstillerne er nødt til at forholde sig til, for det betyder jo så i virkelighedens verden, at om kort tid skal man i hvert fald ophæve alt det, som vi har omkring beskatning af fri telefon, for vi har jo en ISDN-linje, vi har telefon på samme linje, osv. Det skal man så gøre med åbne øjne, og det var jo også det, hr. Flemming Hansen var inde på, at det skulle man så ophæve, i diskussionen om, at man kæmper mod vindmøller
; at man simpelt hen skulle give op i kampen for at bevare reglerne omkring beskatning af fri telefon.
Og er det dét, man vil, jamen så er det den diskussion, vi skal tage.
Og jeg kan godt se, der er nogle manglende logikker i det, men omvendt, hvis man åbner for det, som ligger i forslaget, så har vi i hvert fald gennemført nogen regler med ganske vidtrækkende konsekvenser, for så betyder det jo, at man ikke kan skelne mellem de her ting; det er også muligt, at man ikke kan det om nogle år, og så er det det, man vil gøre.
Så ud fra de betragtninger vil vi da godt kigge på, om der er noget i det her, man kan gøre noget ved, men ministerens bemærkninger var i hvert fald sådan, at man i hvert fald ikke kan sige ja til det, fordi det jo under alle omstændigheder betyder, at vi så ændrer regelgrundlaget fuldstændigt for beskatning af fri telefon.
Det er også muligt, at forslagsstillerne mener
, at man skal fjerne disse bestemmelser, og at man ikke skal have beskatning af fri telefon.
Men hvis det ligesom er den underliggende konsekvens af forslaget, så er det i hvert fald det forslag, man skal diskutere i stedet for det andet, og ikke kun det her.
Klaus Kjær (DF), 1999-04-22:
Det er jo op til arbejdsgiveren selv, om han vil foretage en sådan opkobling til Internettet.
Det er jo ikke givet, og når arbejdsgiveren så endelig vælger, at der skal ske sådan en opkobling, må man da gå ud fra, at det er i arbejdsgiverens egen interesse, at det sker, og ikke fordi han på en eller anden måde vil belønne medarbejderen.
Der er jo også på mange arbejdspladser adgang til direkte at gå ind på Internettet.
Skulle den medarbejder, der sidder på sin arbejdsplads og som privat surfer lidt rundt på Internettet, så også beskattes af den trafik, han foretager i arbejdstiden?
Det må jo være konsekvensen af den argumentation, som kommer fra skatteministerens side.
Så er der spørgsmålet om betaling af det mikrosekund, som det varer at sende en privat e-mail til tante Anna.
Anden modargumentation mod det her forslag er der jo sådan set ikke.
En udgift, der alene tjener arbejdsgiverens interesse, skal naturligvis ikke beskattes hos lønmodtageren.
Sonja Albrink (CD), 1999-04-22:
I CD mener vi som udgangspunkt, at frynsegoder skal beskattes. Ellers risikerer man jo i yderste konsekvens, at alt bliver gjort op i naturalier.
Som det jo i øvrigt også er anført i det forslag, vi her behandler, har regeringen jo som målsætning at ville fremme brugen af IT.
Det er også en af målsætningerne at tilgodese hensynet til børnefamilierne, og disse dataforbindelser repræsenterer faktisk i høj grad nutiden inden for IT og er helt sikkert en bydende nødvendighed for etablering af hjemmearbejdspladser.
Hjemmearbejdspladser er altså en god måde at forbedre forholdene for børnefamilierne på, og hvorfor skal arbejdstageren så belastes økonomisk, bare fordi vedkommende prøver at følge med udviklingen og få lidt mere tid til de kære børn?
Forslaget er jo en naturlig fortsættelse af den skattefrihed, der blev givet ved en lovændring i 1997 for arbejdsgiverfinansierede computere til brug for hjemmearbejde, og forslagsstillerne har jo næppe afgrænset forslaget til kun at gælde opkoblingen til arbejdsstedets netværk, så man kan jo ikke sige, at man ligefrem åbner en ladeport for skattefri frynsegoder med det forslag.
Det er da også rigtigt, som skatteministeren tidligere har fremført, at en sådan opkobling jo også kan give mulighed
for at sende private e-mails og surfe lidt rundt privat på Internettet.
Efter vores opfattelse er dette argument imidlertid udtryk for, at vi er nede i de små petitesser, og argumentet må vige for de åbenlyse fordele og den fleksibilitet, der er forbundet med etablering af hjemmearbejdspladser. Det private brug i denne sammenhæng overstiger sikkert ikke, hvad der gør sig gældende for selve den arbejdsgiverbetalte pc til hjemmearbejde, og denne private anvendelse er jo i forvejen skattefri, så i CD vil vi meget gerne være med til at støtte dette forslag.
Anders Samuelsen (RV), 1999-04-22:
Det Radikale Venstres ordfører kan desværre ikke være til stede i dag.
Derfor er jeg blevet bedt om at fremføre følgende bemærkninger til forslaget:
Venstre og De Konservative har fremsat dette lovforslag
om skattefritagelse for dataforbindelser tilsluttet en computer med adgang til arbejdsstedets netværk
I dag er de arbejdsgiverbetalte forbindelser som udgangspunkt skattepligtige efter reglerne om fri telefon, hvorimod selve den private anvendelse af en arbejdsgiverbetalt hjemme-pc med tilbehør er skattefri i henhold til ligningsloven. I Det Radikale Venstre mener vi ligesom bl.a. Venstre og Det Konservative Folkeparti, at fleksibilitet på arbejdsmarkedet er en vigtig forudsætning for virksomhedens konkurrenceevne og dermed i den sidste ende til gavn for både medarbejdere og virksomheder.
Det skal der ikke herske tvivl om.
Derimod kan det diskuteres, hvilke metoder der skal tages i anvendelse for at opnå denne fleksibilitet.
Regeringen har allerede igangsat en række initiativer relateret til informationsteknologien, der er med til at øge fleksibiliteten på arbejdsmarkedet.
Et af de gennemførte initiativer er på skatteområdet, hvor vi så sent som i 1997 sammen med blandt andre Venstre og Det Konservative Folkeparti gennemførte en lovændring, der gav bedre muligheder for skattefritagelse for en arbejdsgiverbetalt hjemme-pc.
Det gjorde vi bl.a. for at undgå, at de ansatte kom til at løbe ind i skattemæssige problemer i forbindelse med etablering af hjemmearbejdspladser.
Arbejdsgiverbetalte datatransmissionsforbindelser beskattes under regelsættet om fri telefon, som er gunstigt og fleksibelt set fra Det Radikale Venstres side, og på den baggrund kan Det Radikale Venstre ikke støtte forslaget.
Frank Aaen (EL), 1999-04-22:
Som det vil være en del bekendt, var Enhedslisten imod, da man udvidede muligheden for skattefrie frynsegoder.
Vi syntes, det var en uheldig lempelse, og det følger selvfølgelig logisk deraf, at når man så vil udvide det endnu mere, er vi også imod det.
Det kan ikke være overraskende.
Men det er jo sådan med skattefrie frynsegoder, at det er nogle, som betales af alle dem, der ikke får et frynsegode.
Vi var meget glade, da vi i sin tid var med til at stramme voldsomt op på området, og var imod, da der skete den lempelse, som er baggrunden for debatten i dag. Hvis det er sådan, at arbejdsgiverne synes, at det er uomgængelig nødvendigt, at en ansat har en ISDN-forbindelse, så må arbejdsgiveren jo kompensere lønmodtageren over lønnen og så på den måde holde lønmodtagerne skadesfri.
Det kan under ingen omstændigheder være noget, alle andre skal betale, dem, der ikke har det pågældende frynsegode.
Tom Behnke (FP), 1999-04-22:
Fremskridtspartiet er til gengæld for forslaget her.
Vi synes, det er helt rigtigt, at man laver en skattefritagelse, når vi taler om en arbejdsgiverbetalt ISDN-forbindelse.
At kalde det for et frynsegode viser jo bare, at man overhovedet ikke har forstået begreberne omkring frynsegoder. Jeg tror ikke, at der er én eneste medarbejder på én eneste virksomhed her i Danmark, der har mulighed for at sidde derhjemme og udføre sit arbejde med en computer stillet til rådighed af firmaet, der betragter det som værende et frynsegode.
Det er et arbejdsredskab.
Der er jo heller ikke nogen, der betragter en skovl som værende et frynsegode.
Men anderledes kan det vel ikke være.
Vi er i Fremskridtspartiet faktisk så store tilhængere af det her forslag, at vi gerne ville have været medforslagsstillere på det.
Vi synes, det er fornuftigt, at man laver et mere fleksibelt arbejdsmarked, hvor arbejdsgiverne har mulighed for at aftale med lønmodtagerne, hvordan arbejdet skal udføres, at man kan bruge hele eller dele af sin arbejdstid derhjemme, udføre arbejdet hjemmefra, og at arbejdsgiveren så til gengæld stiller de samme arbejdsredskaber til rådighed, som arbejdsgiveren i øvrigt ville have gjort, hvis man sad på virksomheden og arbejdede.
Anderledes er det jo ikke.
og derfor er opkoblingen til firmaet jo lige så integreret en del af computeren, som al softwaren i øvrigt er, og derfor burde den lighed medføre, at der selvfølgelig også er skattefritagelse for det på samme måde, som der også er i forhold til computeren.
Og så det med, at man kan sende en privat e-mail: Ja, hvor er det dog forfærdeligt.
Det tager en tusindedel sekund at sende en privat e-mail.
Skulle man så virkelig gå ind og beskatte hele det her område, fordi der er en mulighed for, at man kan sende en privat e-mail?
Hvad så med de medarbejdere, der sidder nede på virksomheden og sender en privat e-mail?
Vil skatteministeren så også have fat i dem og kræve skat?
Skal man så ind og lave tidsberegning på, hvor meget man sidder og arbejder privat?
Jeg sidder da oppe på mit kontor, og alt, hvad jeg laver, er bestemt ikke folketingsarbejde.
Jeg sidder da også og sender private e-mails til folk, jeg kender, måske nogle, jeg har mødt på udvalgsture i udlandet og lignende.
Skal jeg så også beskattes af det?
Det bliver vel det næste.
Eller hvad med den lønmodtager, der tillader sig, mens han er på arbejde, at gå på toilet og bruge virksomhedens toiletpapir?
Skal man også betale skat af det?
Ja, det bliver vel det næste, som skatteministeren har tænkt sig at kaste sig over i sin iver efter at kradse skattekroner ind.
Det, vi taler om her, er ren misundelsesskat.
Det er ikke noget som helst andet.
En ISDN-opkobling er en integreret del af en hjemmearbejdsplads, og derfor bør den selvfølgelig også være skattefritaget. Alt andet vil være helt tosset, og derfor støtter vi forslaget her.
Jens Peter Vernersen (S), 1999-04-22:
Det, hr. Behnke forbigår, er jo, at en ISDN-opkobling også er en telefonforbindelse, og i og med at den bliver skattefri, så har man også skattefri telefon.
Som der står her i et notat, jeg har fra Tele Danmark: Den private teleforbindelse kan uden Tele Danmarks hjælp kobles på ISDN-forbindelsen med det udstyr, man kan købe i enhver Tele Danmarkbutik.
Det er også det, det drejer sig om.
Tom Behnke (FP), 1999-04-22:
Og hvad så?
Og hvad så?
Altså selv i socialdemokratisk tankegang er der vel ikke nogen, der forestiller sig, at en arbejdsgiver vil acceptere at få en månedlig telefonregning på flere tusinde kroner, fordi en medarbejder har siddet hjemme og ringet privat på sin ISDN-forbindelse.
Det er der jo ikke én eneste arbejdsgiver, der vil acceptere, og derfor er det jo et område, som vil være helt automatisk reguleret.
Men skulle der så være en medarbejder, der ringer privat fra sin ISDN-forbindelse, hvad så?
Det gør jeg i øvrigt også fra Folketingets telefon.
Så hvis det er sådan, at man vil gennemføre den dér meget store misundelsesskat, så bør skatteministeren også tage fat i samtlige folketingsmedlemmer og kræve, at der bliver betalt skat af det, vi taler privat i telefonen herinde.
Så gad jeg nok se, hvordan hr. Vernersens telefonregning kommer til at se ud.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-04-22:
Vi er jo her på et område, hvor der skal trækkes en grænse.
Hvad er et arbejdsredskab, og hvad er et egentligt frynsegode
Det kan man jo have mange teoretiske betragtninger om, og det har da været meget spændende at høre argumenter både for og imod.
Min konklusion er, at det, forslaget her taler om, er et arbejdsredskab, og derfor støtter vi forslaget.
Så kan man jo komme med mange konsekvensdragninger af det, det kan man naturligvis, om hvad tingene kan udvikle sig til, men det handler jo om, at vi her finder en jordnær og rimelig grænsedragning, og der er efter vores opfattelse en ISDN-forbindelse altså et arbejdsredskab, og det er baggrunden for, at vi støtter forslaget.
Karen Jespersen (V), 1999-04-22:
Det forslag, vi skal behandle her, drejer sig om et ønske fra forslagsstillerne om, at der bliver nedsat et udvalg, der skal udarbejde forslag til ændring af lov om sikring mod følge af arbejdsskader, og der er angivet forskellige retningslinjer i forslaget.
Jeg vil gerne sige, at jeg synes, de retningslinjer, der er angivet her, er så konkretiserede og så bindende, at jeg ikke kan støtte forslaget.
Man kunne næsten fristes til at sige, at der knap nok er brug for et udvalgsarbejde, hvis forslaget blev vedtaget, fordi man allerede lægger udvalget en række konklusioner i munden, og det synes jeg bestemt ikke er hensigtsmæssigt.
Men når det er sagt, vil jeg gerne sige, at jeg er enig med forslagsstillerne i, at der er brug for et udvalgsarbejde.
Der har været en række spørgsmål, der har været debatteret både blandt arbejdsmarkedets parter, ikke mindst i fagbevægelsen, og også i de politiske partier.
Noget af det sidste, der har været debat om, er ulykkesbegrebet, og med udgangspunkt i det kan man sige, at der er brug for at diskutere arbejdsskadebegrebet, sådan som forslaget også lægger op til.
Så jeg vil gerne komme forslagsstillerne i møde på den måde, at jeg vil sige, at jeg er enig i, at der er brug for et udvalgsarbejde, men at det skal være med et bredere kommissorium.
Det er noget af det, jeg sammen med ministeriets embedsmænd i øjeblikket arbejder på, og vi har også kontakt ud til forskellige interessenter for at få afdækket det behov, der kan være.
fordi jeg gerne vil gå videre og se, hvordan man kan lave et lidt bedre kommissorium.
Men altså at det bl.a. skal handle om arbejdsskadebegrebet, er selvfølgelig indlysende, fordi det også er noget af det, der har været diskuteret.
Frank Aaen (EL), 1999-04-22:
Ministeren var inde på, at den her lov er forældet og skal laves om.
Det er alle enige i.
Det, man bare bør huske, er, at det er jo ikke bare en lov, der er forældet.
Der er nogle mennesker, der lever efter den lov.
Der er nogle mennesker, der har et klart utilfredsstillende liv på grund af den utilfredsstillende lov, og det er faktisk 3 år siden, vi fik den rapport om, hvordan man kunne lave den om.
Jeg vil gerne have ministeren til at svare på, om det ikke er noget, der skal fremrykkes.
Er det ikke noget, vi skal have en deadline på?
Er det ikke noget, der skal træde i kraft i år?
Er det ikke noget, der skal træffes afgørelse om?
Eller skal det bare stadig være i det uvisse med en studiekreds?
Det var den ene ting.
Jeg mener klart, at vi har et godt grundlag at træffe beslutning på.
Der er ingen grund til at vente unødigt. For det andet
synes jeg, det er uantageligt, at man laver to studiekredse, en studiekreds for de fine og en studiekreds for dem, der helst ikke må blive for sure.
Hvad er det for noget at flytte det uden for Folketingssalen på den måde?
Så ved vi jo godt, hvor tingene reelt afgøres.
Det gør de i den fine studiekreds.
Jeg vil gerne bede ministeren om straks at ophæve den forskelsbehandling af Folketingets partier.
Frank Aaen (EL), 1999-04-22:
Kan vi ikke få at vide, hvad det er for nogle behov for nye undersøgelser, der pludselig er dukket op?
Eller hvad er begrundelsen for, at man lige pludselig udskyder reformen, som vi alle havde ventet på at der kom et udspil til?
Derfor vil jeg også spørge den socialdemokratiske ordfører, om der er tilfredshed i Socialdemokratiet med, at det her er udsat på ubestemt tid.
Kunne vi ikke få en idé om, hvornår dagens førtidspensionister, de, der faktisk lever under for dårlige kår, kan regne med at få deres forhold forbedret?
Hvornår kan de, der i dag er på laveste førtidspension, regne med, at deres forhold bliver forbedret?
Så til det med, hvem der er indbudt og ikke indbudt: Det er rigtigt, at jeg har en indbydelse til at deltage i en studiekreds, og jeg kommer selvfølgelig også sammen med tre andre partier. Alle og enhver herinde ved, at det ikke er dér, forhandlingerne kommer til at foregå.
Forhandlingerne kommer til at foregå i den store kreds med de andre partier.
Det er da en mærkelig arbejdsfacon.
Hvis det er sådan, at man alvorligt mener, at alle partier skal inddrages på lige fod, må vi da også have nogle møder, hvor vi alle sammen mødes på én gang.
Jørn Pedersen (S), 1999-04-22:
Til det sidste vil jeg godt sige, at nu er det jo sådan, at hr. Frank Aaens parti meldte sig ud af den sidste studiekreds, man var medlem af.
Sådan er verden jo nogle gange lidt enkel, for da vi lavede ændringerne i bistandsloven tidligere, var det jo sådan, at hr. Frank Aaens parti var med et langt stykke ad vejen.
Så kunne man ikke tage noget ansvar for det, da det kom til stykket, og så meldte man sig faktisk selv ud.
Hr. Frank Aaen er jo ikke nogen politisk novice, og derfor ved han godt, at når man laver forlig og aftaler, sidder man også og aftaler ting, der rækker videre frem.
Sådan er det.
Så vil jeg godt sige om ubestemt tid, undersøgelser
, at da vi sidst sad og havde studiekreds, var vi i kredsen enige med hinanden om, at førtidspensionsområdet var for stort at tage med på daværende tidspunkt.
Jeg kan ikke huske, om det var før eller efter, hr. Frank Aaens parti meldte sig ud. Men jeg vil godt sige med hensyn til en tidsplan og til at lave ændringer på området her, at vi i dette Ting i dag har vedtaget - hr. Frank Aaen kan jo selv redegøre for, hvad hans parti stemte - et ændringsforslag til lovforslag nr. L 175, der sagde, at fremtidige førtidspensionister frem til den 1. januar 2002 kører efter de nuværende regler.
Der er altså ikke nogen usikkerhed dér.
De kører efter de regler, vi kender i dag.
Det var der faktisk et stort flertal der syntes
var en rigtig god idé, for det betyder, at man ikke behøver at så usikkerhed.
Når vi har et system, som vi har haft i mange, mange år, og som vi alle sammen ved der er fordele og ulemper ved, og som vi ved det nok er klogt at ændre noget på, så er den politiske verden sådan, at der skal være et flertal.
Og jeg vil godt sige til hr. Frank Aaen, inden matematikken overtager ham, at sådan nogle løsninger laver man ikke med 90-89-kombinationer.
Det gør man ikke.
Jeg synes faktisk, det har været et godt element i dette Ting, at når der har været tale om vigtige socialpolitiske forandringer, har vi vedtaget det med et stort, bredt flertal.
Det tror jeg tjener førtidspensionisterne langt bedre end at lave noget på snævre flertal, hvor der er frygt for, hvordan Folketinget ser ud efter næste valg.
Derfor haster det ikke så meget, medmindre det skal være en politisk pointe, at det skal haste.
Men hvis man kigger på sagen og sagen som sådan, må det være sagligheden og grundlaget og hensynet til førtidspensionisterne, der tæller, ikke, om det sker tre måneder før eller senere.
Frank Aaen (EL), 1999-04-22:
Det er jo korrekt.
Da vi diskuterede ændringen af sociallovgivningen, den generelle, valgte regeringen side, sagde definitivt til sidst høfligt, at der holdningsmæssigt var enighed langt ad vejen, men sagde fra i forhold til nogle af de krav, Enhedslisten havde, og så blev det sådan.
Det klager vi ikke over.
Sådan er det.
Men den arbejdsstil, jeg gerne vil anholde, er, at det så skal få konsekvenser for nye politiske spørgsmål.
Det er en arbejdsstil, jeg ikke kan acceptere, men vi er befængt med den på Christiansborg: Har du én gang ikke været med, når alle vi andre gik sammen, så kan du heller ikke være med næste gang.
Den arbejdsstil må bringes til ophør.
Det er en usund arbejdsstil, og den er også udemokratisk efter min opfattelse. Derfor vil jeg igen spørge: Kan vi ikke få et tilsagn fra ministeren, fra regeringspartierne om, at i de her forhandlinger deltager alle Folketingets partier på lige fod? Ingen er udelukket på forhånd.
Ingen har forrang på forhånd.
Det var den ene ting.
Anne Baastrup (SF), 1999-04-22:
Det er ikke nemt at begå sig i det her Ting.
I tirsdags havde SF et beslutningsforslag, som var for løst i fugerne, og i dag har vi så et beslutningsforslag, som er for stramt.
Det er ikke nemt.
Men nu skal man jo være taknemlig, og små sejre skal man også være glad for.
Jeg er selvfølgelig tilfreds med på SF's vegne, at vi nu får nedsat et udvalg.
Jeg synes, det er o.k., at ministeren har taget den kritik af den fuldstændig vanvittige fortolkning af hele arbejdsskadebegrebet til efterretning, som er kommet frem efter den ændring, som både Arbejdsskadestyrelsen og Ankestyrelsen har lavet af såvel ulykkesbegrebet som de øvrige arbejdsskadebegreber. Men jeg synes, det er lidt forstemmende, at man fra Folketingets side ikke ønsker i højere grad at styre, hvad det er, der skal komme ud af det her udvalgsarbejde.
I 1990 eller 1991, tror jeg det var, afgav Folketingets Socialudvalg en beretning, hvoraf det fremgik, at der skulle nedsættes et udvalg, der skulle have til formål at komme med forslag til et forebyggende arbejdsskadesystem.
Det udvalg blev nedsat, og det tænkte mange og dybe tanker, og det lavede en meget, meget tyk rapport, men der er intet forebyggende i det nuværende arbejdsskadesystem overhovedet.
Der er intet forebyggende i det, der kom ud af det.
Det, vi nu kan se, er, at vi har fået en fuldstændig vanvittig fortolkning af ulykkesbegrebet, som rent faktisk betyder: Er du kvinde, har du en belastet arbejdsplads, så kan du være helt sikker på, at du ikke får en arbejdsskadeerstatning.
Og jeg går ud fra, at det Folketing, som ønsker at nedsætte det udvalg, er enig i, at det er fuldstændig uhensigtsmæssigt, at vi har store dele af arbejdsmarkedet, især det offentlige arbejdsmarked, hvor man ikke kan få en arbejdsskadeserstatning.
Et andet punkt, som jeg også mener er utrolig vigtigt, var det, fru Yvonne Herløv Andersen rejste: Man kan få en arbejdsskadeerstatning, hvis det er lægeligt, videnskabeligt dokumenteret, at der er en sammenhæng.
Men forudsætningen for, at man kan få den her videnskabelige dokumentation, er, at der er penge til at foretage den videnskabelige dokumentation.
Det betyder, at der er mange nye typer af sager, eksempelvis mus og sådan noget - nu har vi lige fået ordnet nogle penge til det, men der er en masse nye typer af lidelser, som der ikke er videnskabelig dokumentation for skyldes arbejdet, og så bliver de afvist.
Det betyder, at det enten er det enkelte forbund, der selv skal finde pengene, eller også skal vi rende til socialministeren, og så må hun grave i en eller anden kasse for at se, om der er nogle penge, og det er uhensigtsmæssigt.
Vi har simpelt hen fået strikket et system sammen, der er konservativt i sin måde at vurdere lidelser og arbejdsskader på, og det synes jeg også ville være hensigtsmæssigt at vi fik rettet op på.
Jeg regner med og håber på,
Men tak for tilsagnet i øvrigt.