Lissa Mathiasen (S), 2002-11-12:
Vi synes, det er væsentligt, at det enkelte menneske skal have frihed til at vælge den bolig, som passer bedst i de forskellige livsfaser.
Derfor er vi også meget optaget af at få skabt en bred vifte af forskellige typer af boliger, ligesom det er væsentligt for os at få sikret, at den bestående boligmasse bliver renoveret, bliver byfornyet, så de boliger også stadig væk er tidssvarende.
Tilsvarende bør boligpolitikken følges op med en aktiv bypolitik, hvor det boligsociale ansvar er medinddraget.
Alle skal have tryghed for, at de uanset sociale omstændigheder kan bo i en god bolig i et godt boligområde som rammen om et trygt liv.
Derfor er nøgleordene for os: Tryghed, frihed og effektivitet.
Set i det lys er lovforslaget her med de indbyggede besparelser ikke just en blomst, som er groet i vores have.
Det er ikke udtryk for Socialdemokraternes boligpolitiske ønsker, men det er ikke ensbetydende med, at vi ikke er enige i princippet om mest mulig byfornyelse for pengene.
Jeg vil også godt sige, at vi er tilfredse med, at det er lykkedes os med lovforslaget her kun at få sat tilskudsprocenten ned til henholdsvis 60 i 2003 og 50 i 2004 på tabsgivende og refusionsberettigede udgifter.
Det er afgørende i forhold til ikke at få en uholdbar opbremsning nu og her på byfornyelsen.
Men så er jeg også nødt til at sige lige så klart, at vi med det her lovforslag ikke har bundet os til en bestemt model for byfornyelsen fremover.
Det reformarbejde, ministeren lægger an til fra 2004, må vi selvfølgelig nøje have drøftet igennem.
Vi er i Socialdemokratiet optaget af at få sikret de mange nye boliger, men jeg vil også godt sige, at vi også er
af den bestående boligmasse
Vi tror ikke på, at det private initiativ kan løse de sociale, de sundhedsmæssige og de fysiske problemer, som stadig eksisterer i visse af vores boligkvarterer.
Derfor håber jeg også, at ministeren og de borgerlige partier i en kommende reform vil forholde sig til, hvordan vi forhindrer nedbrydningen og forslumningen i at gå hurtigere end fornyelsen.
Tilsvarende har godt 140.000 boliger ikke eget bad, og langt flere tusinde har ikke centralvarme.
De mennesker lever med en standard, hvor det er nødvendigt at tage turen ned i kælderen eller gå i gården, og jeg forstår godt, man klager over, at det er en kold fornøjelse, når man skal på toilettet eller i bad.
Det er jo også de lave temperaturer her, som ifølge embedslægen er en af grundene til, at ældre boliger uden eget toilet og bad regnes for sundhedsfarlige.
Hvis man først ved selvsyn har set nogle af de her meget utidssvarende boliger, så tror jeg ikke, man kan forestille sig, at der ikke vil tegne sig et markant flertal for, at disse boliger bliver gjort tidssvarende.
Det er stadig væk det enkelte menneskes trivsel og velfærd, det her drejer sig om.
Vi må jo huske på, at de nedslidte kvarterer i vores byer ikke bliver bedre af, at der bygges nye boliger, og tør vi ikke fastholde et både-og, dvs. fastholde, at vi på den ene side bygger nyt, men samtidig også fastholde, at den bestående boligmasse skal vedligeholdes, så den er tidssvarende, ja, så får vi jo heller ikke det ønske opfyldt, som har været udgangspunktet for den her aftale, nemlig at få et resultat, der hedder flere boliger, ud af det.
Det sidste, jeg godt vil nævne, er, at sådan som lovforslaget her er skruet sammen, lægger det op til, som jeg før var inde på, at tilskudsprocenten bliver sat ned til 60 i 2003 og 50 i 2004.
Det kan f.eks. være i forhold til kvarterløft eller lignende.