Ole Sohn (SF), 2004-05-26:
Jeg vil gerne takke for debatten.
Jeg synes, den har været utrolig gavnlig og illustrativ.
Den har faktisk meget krystalklart dokumenteret, at den nuværende regering bestående af Venstre, Konservative og deres parlamentariske grundlag Dansk Folkeparti, ikke har eller i hvert fald ikke på noget som helst tidspunkt under debatten har udtrykt intentioner om at efterleve Barcelonamålsætningen om at øge forskningsinvesteringerne til 1 pct. af bruttonationalproduktet.
Det tyder på, at vælgerne får et meget klart valg.
Ønsker man at imødekomme de meldinger og anbefalinger, som Det Økonomiske Råd, som Velfærdskommissionen har lagt op til, nemlig at forudsætningen for, at vi kan skabe de nye arbejdspladser til erstatning for de mange, der forsvinder på grund af udfladning, er forskning, forskning og atter forskning, så er det det, der skal satses på. Hr. Lars Barfoed forsøgte jo at referere så godt, som han nu kunne, fra finanslovsforhandlingerne i 2001 omkring forskningsbevillingerne under den daværende SR-regering.
Jeg vil gerne bidrage til det.
Nu må man ikke referere direkte fra forhandlingerne, men jeg kan så sige det, der er blevet sagt offentligt, nemlig at den daværende regering jo i budgettet, i finanslovsforslaget kunne se, at der var et fald.
Det er ikke korrekt.
Der var et drastisk fald i bevillingerne.
SR-regeringen lagde an til, at det fald ikke bare skulle elimineres, det skulle hæves, sådan at der kom en opadgående kurve.
Det var SF ikke tilfreds med.
Vi ville gerne have, at kurven skulle have en lidt mere Viagramodelagtig kurve, og gudhjælpemig om ikke SF blev overgået af Det Konservative Folkeparti, som ønskede, at der skulle være en endnu stejlere kurve, at der skulle være en endnu større stigning i forskningsinvesteringerne.
Den daværende regering sagde: Ja, vi er indstillet på ikke alene at finansiere vores eget udspil, men også at gå i åben forhandling med partierne, hvis der kan blive enighed om en finansiering om at gå videre.
SF sagde: Vi er enige i, at der skal finansiering til, og De Konservative lagde armene over kors, for de vidste jo godt, at de ikke kunne finansiere noget som helst, fordi deres idé var et skattestop, og så kan man ikke investere i forskningen.
De to ting hænger ikke sammen.
Og derfor måtte Det Konservative Folkeparti melde sig ud. Grunden til, at Det Konservative Folkeparti og Venstre kan køre rundt med det her lille show, er jo den konstatering, at der blev udskrevet valg, før finansloven blev tilendebragt.
Og derfor er det korrekt, at det blev den nye regerings opgave at fylde hullet op, sådan som hele Folketinget var enige om.
Det, der så bare er pointen, er, at det ikke helt blev til den der Viagramodel med stigning i forskningsudgifterne, som De Konservative ønskede.
Man turde ikke rigtig binde an med den stigning, for der var ikke økonomisk dækning for den.
Og det er jo det, der er den skinbarlige virkelighed. Man kan ikke have et skattestop
og så samtidig foregøgle vælgerne, at man kan foretage de nødvendige investeringer i fremtiden.
De to ting hænger ikke sammen.
Og det har debatten her til fulde vist.
Jeg synes, det er helt fair, at man kan gå ind og tage fat på enkelte af elementerne i SF's forslag.
Vi har peget på nogle muligheder.
Det der med den ene milliard er sådan set blot en skitsering af den skinbarlige virkelighed, nemlig at hvis man skal op på 1 pct. af BNP til brug for forskning i 2010, så skal der i hvert af de kommende 6 år lægges 1 mia. kr. til, ellers når vi ikke derop.
Og det er vel at mærke oven i det niveau, vi har i dag.
Det er ikke noget med, at man kan blive ved med at fylde huller op.
Det er realstigning.
Derfor kan man diskutere - og det er jeg enig i ikke er noget, vi skal gøre i et beslutningsforslag, det synes jeg er noget regeringen skulle lægge frem - hvordan den stigning så skal udmøntes.
Hvor skal der satses henne?
Nu skal politikerne jo ikke foregøgle, at vi ved, hvor der skal satses.
Jeg går også ud fra, at forskningsrådene får noget at skulle have sagt.
Men det væsentlige er: Har man vilje til at gå derop?
Ministeren påpegede, at man havde lagt vægt på, at der nu bliver lavet en forskningsfond.
Men selv når man har solgt ud for 16 mia. kr. af arvesølvet, så vil det med det nuværende renteniveau give 500 mio. kr.
Hvor skal de sidste 5½ mia. kr. så komme fra?
Det er jo sådan set den debat, der er interessant.
Og det er klart, at når vi nu står foran et valg, så er det jo altså ret interessant, at vælgerne kan få de to meget klare tilkendegivelser.
Her er salen jo meget klart delt fuldstændig lige over.
Oppositionen har tilkendegivet både vilje til at nå og også vilje til at finansiere det.
Regeringen har ikke givet så meget som et eneste bud på, hvordan man kommer derop, og det er sådan set det, forslaget går ud på at få regeringen til at sige.
Vi må så erkende, at det får vi ikke.
Derfor er jeg selvfølgelig glad for, at Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre har erklæret sig enig i, at vi skal op på den ene procent af bruttonationalproduktet, og jeg vil også gerne tilkendegive, at vi selvfølgelig vil drøfte de enkelte elementer.
Man kan altid diskutere, hvor vægten skal lægges.
Og jeg vil også over for Enhedslisten beklage, at jeg ikke har lavet analysen fuldstændig korrekt, sådan at man havde set sammenhængen mellem åndens og håndens arbejdere. Nu er det sådan, at vi implicit gik ud fra, at alle var indforstået med, at når man satsede på forskning, forskning og atter forskning, så viser al erfaring, at det genererer arbejde ikke alene til nørderne, som sidder med de indviklede formler på universiteterne, men også arbejde og job til funktionærer, håndværkere og ikkefaglærte. Jeg synes, at det mest strålende eksempel, som jo også er kommet i gang på trods af borgerlig modstand, var, da man i 1970'erne startede vindmølleindustrien med de langhårede flippere, nogle havde givetvis også gået på universitetet og havde fedtet hår og fodformede sko.
De sagde: Vi skal have vinden, den skal kunne give os noget energi, og satte det i gang.
Det satte gang i et eventyr, som har givet job både til akademikere og funktionærer og håndværkere, og sådan skal det selvfølgelig være.
Det er også svaret til Dansk Folkeparti, som ikke helt forstår vigtigheden af at investere i forskning, fordi de ikke kan se sammenhængen mellem forskninginvesteringerne og det output, det også giver hele vejen ned igennem systemet på alle områder.
Men jeg synes, det har været en fantastisk god og frugtbar debat, som har vist, at vælgerne har noget at se frem til, når der kommer valg.
Ja, det er oppositionen.
Og hvem er det, der ikke vil?
Hvem er det, der vil fedte med at få et skattestop til at hænge sammen og dermed fifle lidt og skære hist og pist for at få tingene til at hænge sammen, så lang tid det nu varer?
Ja, det er den nuværende regering og Dansk Folkeparti.
Det er da et klart valg at tage.