Aage Frandsen (SF), 1998-11-24:
gav jeg udtryk for, at det, som Folketinget, jeg selv inklusive, stemte for for et års tid siden, ikke var det smukkeste, der er lavet.
Til gengæld vil jeg vove at påstå, at det, vi lavede i juni måned i år, var afbalanceret; vi havde fundet de rigtige kriterier, og vi var i stand til også at rette os ind i forhold til de ændringer, som man ønskede f.eks. fra dansk industris side og fra dele af branchens side.
Så siger det sig selv, at der jo godt kan dukke nogle ting op, som man ikke har forudset.
Vi lytter rent faktisk efter gode argumenter.
Men det må altså også betyde, at inden for den verden, vi er i her, må det altså være nu, man kommer med sine ønsker om ændringer. Hvis der stadig væk er et område her, hvor der er problemer, må man altså også fortælle os det, for vi kan lave det om, hvis vi bliver varskoet om det.
Med hensyn til de konkrete ændringer har hr. Brian Mikkelsen jo ret i, at man kan ændre begge veje.
Men for det første er vi rent faktisk tilhængere af at bruge mindre emballage, og det mener vi er en konsekvens af at der er afgift på den.
For det andet siger det sig selv, når vi har givet tilsagn om, at vi vil sørge for, at der er nogle penge. Man kan selvfølgelig frygte det værste i øjeblikket, f.eks. at man et andet sted her i omegnen aftaler at give en hel masse penge ud, som hr. Brian Mikkelsen så er begejstret for, men det er vi desværre ikke herre over lige i øjeblikket.
Men det siger altså sig selv, at de ændringer, som er foreslået her, støtter vi, og vi gør det ud fra, at når der viser sig nogle inkonsekvenser, som vi ikke havde gennemskuet, retter vi ind efter det.
Så skal jeg sige på Enhedslistens vegne, at Enhedslisten jo som bekendt ikke har tilsluttet sig emballageafgiften, men tilslutter sig dette ændringsforslag, bl.a. fordi det lemper vilkårene for allergikerne.
Da den gældende ordning med de ændringer, der er kommet siden, blev gennemført, var det jo primært ud fra et ønske om at kunne tiltrække forskere fra udlandet til Danmark, primært i en kortere periode, fordi man så kunne få den ekspertise ind i landet, som der var tale om.
Senere har det jo så vist sig, at den også bruges af andre - forskning er én del, men der kan være andre typer af arbejde, som minder om forskning.
Det, som regeringen har foreslået, synes vi er rigtigt, nemlig at skelne klart: når det drejer sig om forskning på den en side, og når der så kan være tale om andet på den anden side.
Derfor er det altså ikke så enkelt, som når Venstres og De Konservatives ordførere siger: Jamen vi må da kunne lave
en afgrænsning og sådan noget.
Jeg ved ikke, hvorfor fodboldspillere pludselig skal udelukkes i forhold til andre inden for erhvervslivet.
Kan man ikke være nøglemedarbejder som træner?
Det tror jeg i høj grad.
Man kan da også være nøglespiller, kan jeg understrege, inden for fodboldspillet. Nøglespiller er der noget, der hedder, det vil sige, at det må være en meget central spiller.
Og er det ikke erhvervsliv?
Jeg tror, at Brøndby og FCK i høj grad mener, at de er en del
af dansk erhvervsliv
, og det er de i høj grad også; de er på børsen, osv. osv. Så med hensyn til den dér afgrænsning, som bl.a. hr. Brian Mikkelsen siger er så let - man kan nedsætte et udvalg - vil jeg gerne høre, om hr. Brian Mikkelsen, efter at den afgrænsning er lavet og kommer i et lovforslag, og hvor man så med det samme kan sætte spørgsmålstegn ved, om den nu også er præcis, så holder sin mund. Emballageafgiften debatterede vi før.
Det var søreme svært, kunne vi se.
Det er i det hele taget meget svært at lave afgrænsninger.
Og det er det, vi er meget opmærksomme på: at vi vil have en afgrænsning, så man ikke ligesom lukker op som en ladeport.
Og det er selvfølgelig risikoen.
Da vi gik ind i den her sag, ud fra at vi gerne ville styrke dansk forskning, vidste vi godt, at der var en risiko for, at nogle partier så ville sige: Nej, nej, vi skal gå meget længere; det var ikke kun lillefingeren, vi ville have fat i, nej vi vil have hele hånden. Og vi må så sige, at vi mener, der skal være en afgrænsning mellem på den ene side forskere, som man kan have brug for, og som er nødvendige inden for dansk forskning, og så på den anden side erhvervslivet, som har nogle lige så legitime interesser, som er deres interesser, men som ikke nødvendigvis er hele samfundets interesser.
Og hvis erhvervslivet i den grad er så interesseret i disse nøglemedarbejdere, så kan de betale for det.
Det gør de i hvert fald, kan jeg sige, inden for nogle brancher; dér betaler man da for det, hvis det er så vigtigt for dem.
Jeg synes, det er noget underlig noget, at det er Folketinget, der via skattelovgivningen skal give tilskud til dansk erhvervsliv.
Det er sådan meget karakteristisk, at når det drejer sig om nogle bestemte typer, og ikke mindst virksomheder, så er det skattelovgivningen, tilskuddet skal være til. Så kan vi lige så godt sige: Lad os give et tilskud åbenlyst, i stedet for at det hele tiden skal ske over skattebilletten.
Man kunne godt have sagt, at det skulle være gældende helt fra starten af, at det var via tilskud, i stedet for at det er via skattesystemet, men nu er det altså blevet via skattesystemet, og derfor mener vi, at det er meget vigtigt at skelne mellem på den ene side forskere og på den anden side det, som er erhvervslivets såkaldte nøglemedarbejdere.
Det må da være forslagsstillerne, der præciserer, hvad det er.
Vi har fået at vide
, at det ikke er en fodboldspiller og en fodboldtræner.
Jeg tror, at man inden for den branche bliver lidt skuffede over, at de ikke er nøglemedarbejdere.