René Skau Björnsson (S), 2004-01-20:
Socialdemokraterne er enige i de intentioner, som forslaget her fra Det Radikale Venstre udtrykker.
For Socialdemokraterne kommer mennesket altid før systemet, og derfor deler vi forslagsstillernes bekymring over forholdet mellem økonomiske hensyn og barnets tarv, når vi taler anbringelsessager.
Vi har et ønske, et stærkt ønske om at få ændret de nuværende forhold, så vi får styrket kontinuiteten i anbringelsessagerne til gavn for barnet.
I dag kræver det desværre et meget stærkt ungt menneske at komme igennem systemet som et helt menneske.
Det må kunne gøres bedre.
Kommunerne er så pressede på pengepungen, at det begynder at lugte af kassetænkning, når de tager børn og unge hjem fra institutioner og de plejefamilier, de er i, og siger, at de vil styrke indsatsen i hjemmene i stedet for.
Vi har for nylig kunnet læse i aviserne, at mange opholdssteder for udsatte børn og unge er lukningstruede, fordi kommunerne sparer på de dyre socialpædagogiske pladser.
Der kan være mange argumenter for, at man skal undgå anbringelse uden for hjemmet, men det må aldrig, aldrig blive et økonomisk spørgsmål, hvorvidt et barn skal fjernes fra hjemmet eller ej, sådan som det er ved at blive virkelighed mange steder i dag.
Derfor er det også ekstra dybt bekymrende, at ministeren den 15. december udsendte et hyrdebrev til kommunerne, hvor hun åbner op for, at kommunerne kan bruge økonomien som argument, når de skal give tilbud til de udsatte børn og unge.
Det kan kun medføre forringelser og forstærker kassetænkningen.
Selve proceduren omkring sagsbehandlingen i anbringelsessager i kommunerne er meget vigtig.
Vi er i Socialdemokratiet enig med forslagsstillerne i, at der er behov for en analyse af, hvordan vi kan forbedre systemet, sådan at fagligheden og retssikkerheden styrkes. For os gælder det dog alle sager, skal det siges, og ikke kun sager, hvor børn er tvangsanbragte.
Vi må kræve størst mulig faglighed og retssikkerhed i alle familiesager: tvangsanbringelser, frivillige anbringelser, spørgsmål om hjemgivelse, revisitering osv.
Vi ved, at op imod en tredjedel af de børn og unge, der er blevet anbragt uden for deres hjem, har været anbragt tre eller flere forskellige steder.
Der er ingen tvivl om, at der er alt for mange fejlanbringelser på grund af mangelfuld sagsbehandling.
Anbragte børn og unge har behov for kontinuitet og fast voksenkontakt for at udvikle sig normalt.
For barnet eller den unge risikerer de her mange skift i anbringelsessteder at føre til en dårlig tilværelse med ringe personlig udvikling, og for samfundet som helhed fører de mange fejlanbringelser til langt større udgifter end nødvendigt.
De mange fejlanbringelser skyldes også, viser det sig, at mange kommuner ikke har de nødvendige organisatoriske og personalemæssige forudsætninger for at kunne lave en faglig korrekt og god anbringelsessag.
Derfor skal der ske noget.
Lige nu forhandler vi ovre i Socialministeriet om nogle ændringer af de her regler, og det vi håber fører til noget godt.
Hvis vi bærer os fornuftigt ad i arbejdet med den nye kommunale struktur, finder vi også her forhåbentlig nogle gode, holdbare løsninger.
Det her beslutningsforslag rejser mange relevante problemstillinger, som også ligger os Socialdemokrater meget på hjerte.
Vi er ikke sikre på, at de modeller, der er anvist i beslutningsforslaget, er de rigtige.
Vi er f.eks. ikke overbevist om, at det er til barnets bedste, at sagerne kan prøves i byretterne.
Jeg vil også godt kvittere for - det er noget af det, vi også mener er den rigtige vej at gå - ministerens svar til fru Margrethe Vestager, hvor ministeren sagde, at hun vil overveje at gøre ankestyrelsen mere udfarende i de her sager.
Det tror vi er en af de rigtige veje at gå.
Vi så gerne - og det kan vi jo så gøre under udvalgsarbejdet - at det bliver udbygget med andre og flere modeller, men er positive over for forslaget.