Ebbe Kalnæs (CD), 1999-04-08:
Jeg vil gerne holde mig til en enkelt af de elendigheder, som fru Aase D. Madsen remsede op.
Socialdemokratiets ordfører sagde i sit ordførerindlæg, at vi havde en stærk industri på mølleområdet, og at de solgte for 6,5 mia. kr. Jamen det er rigtigt.
Det var i 1998.
I 1998 havde vi ikke, da vi startede på året, forventninger om mere end det halve.
De klare forventninger, der nu er til 1999, er ca. 9 mia. kr., og vi ved ikke engang, om loftet er dér.
Derudover har vi energiteknologisk en sektor, som har en synergieffekt sammen med det andet, som er mindst lige så stor.
Vi har et kort perspektiv over nogle få år, hvor milliarderne er meget større.
At tale om, at der alt i alt på den side er tab på betalingsbalancen, er det mest skinbarlige vrøvl, jeg længe har hørt.
Efterårets og hen over nytårets arbejde med en energireform var en lang proces, og EU's krav til liberalisering af hele den europæiske energisektor har været inspirationskilden eller måske snarere for de fleste årsagen hertil.
Begejstringen for liberaliseringsprocessen har mange forskellige niveauer.
Det kan vi også høre i dag.
Opfattelsen af begrebet liberalisering har også vist sig at have mange nuancer.
Der skal ikke være nogen tvivl om, at selve liberaliseringsprocessen synes CD er fornuftig.
Det, der har været det afgørende for liberaliseringsprocessen, har vel været, at de bud, man har fået på, hvad der lå i den, lå i størrelsesordenen 4 mia. kr.
Vi havde så en finansminister, som skyndte sig at indkræve de 2 mia. kr.
Det har givet visse vanskeligheder i diskussionen, men der er ingen tvivl om, at der er gevinster i det.
Det er CD's klare holdning, at el-, gas- og varmeinfrastrukturen, dvs. net og rør, skal være selvejende og neutral.
Sælges forsyningsinfrastrukturen til en udbyder af energiydelser, har man blot skaffet sig et nyt monopol.
Det har været til CD's meget store tilfredshed, at det har vist sig i efterårets forhandlinger, at der nu er stor enighed på det område.
Vi har jo tidligere gjort opmærksom på, at det bedste eksempel på, hvordan man ikke skulle gøre, er at sælge infrastrukturen, som man gjorde ved salget af Tele Danmark, som har givet os visse vanskeligheder efterfølgende.
I forlængelse af den holdning skal det understreges, at CD ikke ønsker et statsejet naturgasselskab.
CD ønsker ikke, at forsyningsinfrastrukturen er omsættelig for en finansminister, der er på jagt efter indtægter, uanset hvilken regering der er tale om.
Derfor vil vi gerne have, at den proces omkring gassen er fornuftig. Jeg vil også gerne omkring gassen understrege, at det med at liberalisere den er vi enige i, men det er ikke noget, der foregår sådan lige over en nat.
Der er helt specielle forhold for naturgassektoren.
Det er ikke med CD's hjælp.
Vi mener, at når man som stat indgår den slags aftaler, skal man holde dem.
Det gør selvfølgelig, at det råderum, der vil være til liberalisering på området i de kommende år, foreløbig vil være ganske begrænset.
Under forhandlingerne var det CD's holdning, at en liberalisering skal bygges på meget rene modeller og ikke bør indeholde en lang række pålæg til den velfungerende danske elsektor, og at de danske elværker skal rustes til at kunne klare sig på det europæiske energimarked.
Det lægger vi meget vægt på.
CD vil fra sidelinjen nøje følge de endelige vilkår, når de danske kraftværkers økonomiske og markedsmæssige vilkår skal fastlægges.
Det at kunne handle på det åbne marked er en forudsætning for udvikling af prioriteret og såkaldt grøn elproduktion, men det er vigtigt, at ekstraomkostningerne ved det grønne og prioriterede er synlige, så alle kan se, hvad det koster, og hvad vi som politikere pålægger forbrugerne og arbejdspladserne.
Når CD's folketingsgruppe efter grundig overvejelse valgte at sige fra og ikke tilslutte sig den samlede energireform, var det for at sige nej til CO2-kvoter, lokale CO2-kvoter, der lammer kraftværkernes mulighed for at eksportere el, samtidig med en liberalisering, der betyder, at kraftværkerne skal ud og klare sig på et frit, europæisk marked.
Danske kraftværker er blandt verdens reneste.
Det er uden mening at begrænse dansk eksport og overlade opgaven til værker, der sviner langt mere end de danske.
For CD har miljømæssigt købmandskab altid været vigtigt.
Danmark skal ikke bruge kolossale summer på begrænsede CO2-reduktioner, hvis pengene kunne bruges langt bedre og med langt større miljøgevinster i samarbejde med andre lande.
Vi ved, at de lokale kvoter er en del af det samlede forlig, men på andre områder er vi rimelig tilfredse med det forslag til energireform, der ligger på bordet.
Vi er ikke mindst tilfredse med, at de 100.000 danske vindmølleejere og en ung eksportindustri, der sidder på 70 pct. af verdensmarkedet, er sluppet væsentlig bedre igennem, end der var lagt op til.
Og de dele af elforliget, der skal skaffe dækning for finanslovaftalen, stemmer CD selvfølgelig for.
Samtidig skal det understreges, at CD accepterer den fælles europæiske målsætning, der skal bidrage til at begrænse det ca. 4 pct.s menneskeskabte CO2-udslip, der mistænkes for at bidrage til den globale opvarmning og de afledte klimaændringer.
CO2-målsætningerne er globale og kender ingen grænser.
CO2-udslip har ingen direkte lokal miljømæssig betydning.
Saglighed og ikke ideologisk tro og CO2-religiøsitet bør være et politisk udgangspunkt.
Regler for handel med CO2-kvoter og samarbejde med andre lande om energiteknologiudvikling er på vej, det, man også kalder for joint implementation.
Her bør Danmark sætte ind med fuld styrke.
Så vil jeg lige sige, at den del, der hedder det grønne, og hele behandlingen af det enorme eksportpotentiale, der ligger, vil jeg i nogen grad lade ligge til den efterfølgende seance, vi skal have, hvor vi skal tale alternativ energi.
Som sagt har det for CD været ganske væsentligt at slå fast, at man må forsøge at se de miljøgevinster, man går efter, i en bredere sammenhæng.
Det var vanskeligt undervejs, synes vi, at få venstrefløjen til at se den miljøpolitiske del i en bredere sammenhæng med reel effekt og reelle resultater i stedet for den meget snævre, lidt sekteriske holdning, som jeg mener det bærer præg af en gang imellem.
Det var også vanskeligt for den anden side af salen at få en forståelse for de enorme muligheder, der er, hvis vi tager det i den lidt længere horisont for Danmark industripolitisk set.
Men som sagt er vi tilfredse med, at vi nåede et resultat.
Jeg vil også gerne sige, og det vil jeg vende tilbage til, at der er altså folk ude i landskabet i øjeblikket, dvs. vindmølleforeningen som interesseorganisation og andre, som jeg har haft et glimrende samarbejde med, som i øjeblikket råber op på en måde, som gør, at de faktisk er ved at standse det, de gerne ville fremme, fordi de i deres kritik af det resultat, der er nået, faktisk ikke er rimelige.
Der kan vises klare beregninger på, at den model, man har lavet med oprydningsmuligheder og udskiftning osv., kan bære og kan sørge for, at branchen i hvert fald drosler ned med hensyn til mængden af skrot, for på et eller andet tidspunkt skal den selvfølgelig drosle ned.
Men der er muligheder i det, der er teknologiske muligheder i det, som er helt unikke. Jeg vil også gerne sige, at dansk erhvervsliv, dansk industri jo ikke nødvendigvis er en gruppe, som er enig om alting.
De bekæmper også hinanden og situationen.
Det er jo ikke sådan, at det frie initiativ og den frie konkurrence altid tænker lige langt, og derfor må vi som politikere en gang imellem sige, hvor der er nogle potentielle muligheder, nogle fænomenale muligheder for Danmark, hvor vi har fået bragt os i en fantastisk flot position, som kan udnyttes.
Men det vil jeg som sagt vende tilbage til. CD er positivt indstillet over for energireformen.
Vi melder fra over for stramme CO2-kvoter for elværkerne, som vi ikke ser nogen mening i, fordi det ikke giver det resultat, man gerne vil opnå, taget i en lidt bredere sammenhæng.
Men stort set resten af elreformen vil vi kunne stemme for, og det skal vi nok bidrage med hele vejen igennem, så godt vi kan.