runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bendt Bendtsen (KF), 2000-09-06:
Man kan jo spørge hr. Keld Albrechtsen oven på den svada, der kom her fra Folketingets talerstol: Ønsker hr. Keld Albrechtsen Danmarks Nationalbank underlagt Folketinget i tilfælde af et nej?
Det må åbenbart være en logisk følge af det udbrud, der kom.
Jeg er fuldt bekendt med, at man ikke sidder og stemmer og bagefter afgør alt det her, som hr. Keld Albrechtsen siger, men det kunne jo være rart at få at vide, om Nationalbanken i den verden, hr. Keld Albrechtsen lever i, skulle underlægges Folketinget, hvis vi får et nej.
Jeg mener, at Danmark har indflydelse, når vi er med, og det er så et spørgsmål, om man mener, vi har det eller ikke.
Så igen til fru Pia Kjærsgaard
: Det, jeg har sagt, kan vi jo citere endnu en gang, og jeg har været ved at kalde det citatfusk, da vi her hørte hr. Villy Søvndal.
Jeg har jo ikke sagt, at alle mennesker er uvidende, fordi de stemmer nej.
Det er ikke sådan, der er sagt, og det kan vi da heldigvis dokumentere, når vi får udskriften af, hvad jeg har sagt fra Folketingets talerstol.
Til fru Pia Kjærsgaard: Jeg har ingen problemer med at samarbejde med hr. Jann Sjursen på en række områder, for vi har indimellem nogle livssyn, der er utrolig tæt på hinanden, når vi diskuterer mange af livsværdierne her i tilværelsen.
Så til hr. Knud Erik Hansen, om der er nogen risiko i konstruktionen: Vi mener faktisk, at ØMU'en er en genial konstruktion med den måde, den er skruet sammen på, og vi mener, at når landene mødes, aftaler den økonomiske politik, sørger for at rette op i god tid og siger: Væk med de her devalueringsvåben, det med at eksportere problemer til hinanden, er ØMU'en en genial konstruktion, hvor man kan gribe ind i tide, før landene kommer i uføre.
Jeg synes, det er helt rimeligt, når man er i et selskab, at man stiller nogle økonomiske krav med hensyn til budgetunderskud, at man stiller nogle krav med hensyn til, hvor stor en gæld i forhold til bruttonationalproduktet et land må have.
Det er gode krav om en ganske sund økonomi, som man må stille til samhandelspartnerne i en fælles valuta.
Og så er der jo redskaber at tage i brug, hvis det er sådan, at de går over den streg i sandet, man har slået.
Så man har visse sanktioner over for landene.
Men det er igen hvis og hvis og hvis.
Lad os nu se, om det bliver nødvendigt.
Samtalen, dialogen, er jo god på det her område.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-09-06:
rundt og være bekymret for fremtiden.
Fair nok.
Jeg har stor forståelse for det.
Den tilrettelægger vi selv i henhold til EU-traktaten.
Det handler altså ikke om det.
Det er udenomssnak.
Jeg vil ikke kommentere det andet, hr. Kim Behnke sagde, om det med Nationalbanken i forhold til de her ting.
Sagen er jo, at vi har en stærk økonomi nu, men vi har jo ingen sikkerhed for, at vi til evig tid ikke bliver udsat for angreb udefra, og at vi til evig tid har en stærk økonomi, og det er jo netop, når man har en stærk position, man skal sørge for at ruste sig til en situation, hvor man er i en svagere position.
Tingene skifter jo over tid.
Til hr. Ole Sohn, der sagde, at rentestigning ikke er godt: Jeg er glad for den indrømmelse, for det her handler jo sådan set om - som det eksempel, jeg nævnte - at hvis vi får en rentestigning på 0,6 pct., som Arbejderbevægelsens Erhvervsråd regner med, vil det i løbet af de næste 4-5 år gå ud over 21.000 arbejdspladser, hvoraf hovedparten vil være faglærte og ufaglærte arbejdspladser.
alternativ, SF rent faktisk har.
Og hvad er det for en økonomisk politik, vi har ført
siden 1992 i Danmark
Ja, det er stort set at opfylde ØMU-kravene.
Det er at være knyttet til euroen, efter at den er blevet etableret - det var først D-marken - hvorefter vi er dækket ind af Centralbanken.
Og så har vi i øvrigt kombineret det med en beskæftigelsesstrategi.
Det vil sige, at ØMU-kriterierne altså ikke er i strid med, at man godt kan skabe fuld beskæftigelse.
Det hænger sådan set meget godt sammen.
Det er svært at forstå.
Til hr. Knud Erik Hansen vedrørende Euro-11: Jeg ved ikke, hvordan det er i en SF-partiforening, men hvis man har en bestyrelse på 15 mennesker og de 12 af dem plejer at mødes til formøder og gennemdrøfte hele dagsordenen, inden man mødes formelt, er jeg ganske overbevist om, hvor den egentlige, reelle beslutning er taget, uanset hvor den formelt tages.
Det er dér, hvor de 12 mødes, man får et tættere og tættere fællesskab, og ikke ved det formelle møde
blandt de 15. Og det er det, det handler om. Og hvis ikke penge- og rentepolitik, der vedrører Danmarks økonomi, beskæftigelse osv., er et vigtigt område at søge indflydelse på, så ved jeg ikke, hvad det er, vi skal søge indflydelse på.
Charlotte Antonsen (V), 2000-09-06:
Er det ikke netop sådan, at i 1992 ændrede Sverige sit valutakurssystem og gik over til flydende valutakurser, og at Sverige siden 1992 har mistet 300.000 arbejdspladser, altså med en flydende valutakurs?
Er det ikke rigtigt, at der i samme periode fra 1992 er skabt yderligere 100.000 arbejdspladser i Danmark?
Er det så ikke meget velvalgt at inddrage netop året
1992, når vi kan se en nettoforskel til Danmarks fordel på 400.000 arbejdspladser i forhold til et land, Sverige, som i øvrigt ligner Danmark på alle mulige måder?
Frank Aaen (EL), 2000-09-06:
Jeg kan altså konstatere, at hr. Claus Larsen-Jensen ikke vil indse, at mere harmonisering med euroen vil betyde et pres på vores skatter og dermed et pres på vores fundament for velfærden. Jeg tror, de fleste andre kan indse, at selvfølgelig bliver der et pres på det land, der har de højeste skatter og den mest solidariske velfærd, når der kommer mere harmonisering.
Så til påstandene om en rentestigning ved et nej.
Jeg kunne gå herop og citere stribevis af uafhængige økonomer, der siger, at det er der ingen sandsynlighed for.
Men hvis en rentestigning på 0,6 pct. skulle betyde 21.000 arbejdsløse, kan man så sige, at Centralbankens rentestigninger på i alt 2 pct. vil betyde, at der allerede er kommet 70.000 flere arbejdsløse?
Er det et korrekt regnestykke?
For hvis det er sådan, at 0,6 pct. giver 21.000, som vi hørte før, så giver 2 pct. altså 70.000.
Er hr. Claus Larsen-Jensen enig i, eller er det skrækpropaganda det hele, at rentestigninger fra Centralbanken på 2 pct. altså har medført 70.000 flere arbejdsløse?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-09-06:
Jamen jeg synes da, vi kommer lidt ned i debatten.
Det er da altid noget, at hr. Claus Larsen-Jensen erkender, at det er et lødigt, ordentligt, redeligt argument fra euromodstandernes side, når man vil bevare muligheden for at ændre på kronens kurs, sådan som disse økonomiske professorer, der i øvrigt er tilhængere af euroen, siger.
De giver modstanderne en fin karakter: Det er et lødigt argument at bevare den mulighed, at bevare nødbremsen.
Og så siger hr. Claus Larsen-Jensen i et svar til mig og
til hr. Jann Sjursen, at så må man også tage konsekvenserne af den mulighed og frihed, og dér er mit spørgsmål: Hvad er det for konsekvenser?
Er det det forhold, at aktiekurserne nu stiger og er nået til rekordniveau?
Er det det forhold, at beskæftigelsen stiger og arbejdsløsheden i Danmark falder til rekordlavt niveau?
Er det det forhold, at levestandarden i Danmark er høj, langt højere end i Euroland?
Hvad er det for en pris, vi betaler, andet end at det går knaldgodt i Danmark?
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-09-06:
Til fru Charlotte Antonsen, som refererer til 1992: Jeg skal give den indrømmelse til nejsiden, at der i Sverige også var underliggende årsager til, at det gik galt, men det viser jo, hvor galt det kan gå, hvis man bliver angrebet voldsomt af valutaspekulanter.
Der blev 400.000 flere arbejdsløse i Sverige.
Kronen faldt fra 1 kr. og 20-25 øre til 80-85 øre.
Man skar 70 mia. kr. ned i velfærdsordningerne i Sverige.
Man inddrog 2 feriedage, indførte karensdage for sygdom, nedsatte dagpenge ved sygdom og arbejdsskade, overgik fra statsbudgettet til privat finansiering af syge- og arbejdsskadesforsikring.
Pensionsalderen blev hævet med et år.
Det var sådan set den pris, man betalte for den situation, man blev bragt ud i af en spekulation imod den svenske krone.
Det er det, vi gerne vil beskytte os imod i Danmark.
Og så må jeg sige til hr. Frank Aaen: Jamen der følger intet i form af harmonisering.
Det er landene selv, der bestemmer arbejdsmarkedspolitik, finansieringspolitik, fordelingspolitik osv.
Og så omkring euroen: Ja, det er da rigtigt, at rentejusteringen fra Centralbanken selvfølgelig da også påvirker Danmark - i øvrigt næsten uanset om vi er med og har aftalen med den eller ej - men den rentestigning, Arbejderbevægelsens Erhvervsråd taler om, er en merrente oven i den til enhver tid gældende rente i EU-landene, og derfor gælder regnestykket.
Jeg har ikke flere kommentarer til hr. Frank Dahlgaard.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-09-06:
Vi må jo konstatere, at hr. Claus Larsen-Jensen har kastet håndklædet i ringen, når det gælder diskussionen om pjecen og de andre pjecer, og nu forsøger han at fremstille det, som om nejsigerne bare ønsker at føre en debat om debatten.
Men den formulering, som jeg henviste til, f.eks. påstanden om, at Centralbanken er demokratisk, som ministeren har været inde på i pjecen, ønsker man ikke at diskutere.
Det er da indhold!
Jamen det er jo lige nøjagtig, hvad et ja til euroen vil betyde.
Det vil betyde endnu en skive af salamien
i retning af en forbundsstat, og det ved alle da med Nicetraktaten til december osv. osv.
Alligevel skriver ministeren dette rent politiske postulat for skatteydernes penge.
Og så skal hr. Claus Larsen-Jensen ikke stå her og påstå, at vi ikke ønsker en debat om indholdet.
Det handler jo lige netop om indholdet.
Det handler om, at regeringen fremkommer med det ene rent politiske postulat efter det andet, som den sender ud i sine pjecer, og som den nu ikke har lyst til at stå ved og forsvare og forklare her fra talerstolen.
Så jeg synes ærlig talt, hr. Claus Larsen-Jensen burde gøre det lidt bedre og så komme herop og give en forklaring
på, om han virkelig tør påstå som en saglig, neutral, objektiv kendsgerning, at det ikke fører i retning af en forbundsstat.
Marianne Jelved (RV), 2000-09-06:
Jeg havde håbet at kunne vente, til debatten med den socialdemokratiske ordfører var ved at lakke mod enden.
Må jeg sige til hr. Keld Albrechtsen, at denne udmærkede pjece, »Danmark og euroen«, er en lettere tilgængelig, nemmere udgave for de mennesker, der har travlt, end den tykke rapport, som hedder det samme.
Den tykke rapport bygger på en lang række analyser og vurderinger med udgangspunkt i, at man har analyseret de ulemper, de bekymringer osv. - vi har diskuteret det før her - som mange har.
Der er så uenighed i Folketingssalen mellem nogle partier om de vurderinger, der er anlagt oven på analyserne.
Det er en vurdering, at eurodeltagelsen ikke er et skridt mod en forbundsstat, alene af den grund, at der ikke er noget som helst medlemsland, der har stillet forslag om, at der skal være en forbundsstat efter amerikansk model overført på samarbejdet i Europa.
Derfor er den vurdering fuldstændig klar og seriøs.
Jeg anerkender, at hr. Keld Albrechtsen kan have et helt andet synspunkt og en anden vurdering, men denne vurdering bygger på de kendsgerninger, der er gældende i dag.
Må jeg sige med hensyn til et andet punkt, som hr. Keld Albrechtsen fremhæver, om demokratiske problemer i forbindelse med Den Europæiske Centralbank, at det, der står i pjecen, er en nøje beskrivelse af den arbejdsdeling, der er i dag, traktatfæstet, vedtaget på fuldt demokratisk vis af medlemslandene, implementeret, gennemført, godkendt i de forskellige parlamenter.
Det er fuldstændig samme arbejdsdeling, som Nationalbanken har i Danmark.
Det har vi også diskuteret før.
Dette er faktisk meget faktuelt.
Og det er fuldstændig klart.
Vi kan se, euroen fungerer i dag.
Der er 11 lande med nu, snart 12.
Vi kan se, at de selv vedtager deres finanslove i deres egne parlamenter og indretter deres skattesystemer, som de ønsker det, osv. Må jeg sige til hr. Søren Søndergaard med hensyn til de citater, der er taget fra den lille pjece, bl.a. om spekulation, at det jo er fuldstændig entydigt, hvis man ser på verden globalt, at så ændrer den danske deltagelse i euroen jo ikke ved, at der stadig væk kan være spekulation mellem valutaer globalt.
Men nu handler denne her pjece om Europa og euroen, og det tror jeg enhver kan læse.
Til allersidst: Ja, København er et turistområde.
Danmark forsøger faktisk at få en temmelig stor indkomst ved at være turistland, og København er i særdeleshed et turistområde.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-09-06:
Jamen lad os så tage den sidste pjece, der er kommet,
»Fremtidens mønt?«.
På de to sidste sider er der udtalelser
fra økonomiminister, statsminister, udenrigsminister, indenrigsminister, socialminister, fødevareminister, udtalelser, som er rent subjektive, som man kunne finde i ethvert partis propagandamateriale.
Hvis det ikke er statslig propaganda, så ved jeg ikke, hvad det er.
Det er ikke information.
Det er rene politiske meldinger, hvor man går ud med sin autoritet som minister, får statsbetalte penge og siger til borgerne: I skal gøre sådan og sådan.
Det er virkelig et stort og nyt skridt, der er sket i statens informationsvirksomhed.
Man kan sige, at hidtil har man sådan dækket sig ind under en vis form for objektivitet, men de sidste sider i denne sidste pjece er rendyrket valgpropaganda, som vi andre gør det, og det skal vi have lov til
, som Det Radikale Venstre gør det, som Venstre gør det.
Men det er nyt, at regeringen også gør det.
Og så vil jeg godt lige til sidst appellere lidt til det bedre jeg hos jafolkene, for de har det et eller andet sted, det ved jeg godt: Synes jasigerne ikke, at det er lidt voldsomt, det her? I en så følelsesladet sag, hvor befolkningen er dybt splittet, har man hele det her tunge artilleri, og staten bidrager også til det.
Det kan da kun gå galt folkeligt set efter denne folkeafstemning.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-09-06:
Hr. Claus Larsen-Jensen bør da forholde sig til det i stedet for bare heroppefra nu, jeg tror for syvende gang, at sige, at det ønsker man ikke fra Socialdemokratiets side at diskutere.
Hvornår i alverden kan vi så få en diskussion om det her? Alt imens vi står og diskuterer alle de ting, kan vi se, at euroen nu sætter ny bundrekord over for både dollar og yen.
Det er jo så et alarmerende faktum, som man bare kan tage som et kuriosum i debatten.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-09-06:
Til hr. Keld Albrechtsen: Jeg synes ærlig talt, jeg har et større demokratisk problem med, at vi som danskere ikke har indflydelse på noget, som vi alligevel skal leve efter, og som gælder noget så vigtigt som vores pengepolitik og vores rentepolitik.
Det er da et demokratisk problem ikke at have den indflydelse.
Og så efterlyste hr. Keld Albrechtsen, om ikke vi kan gøre det lidt bedre.
Den amerikanske præsidentkandidat Al Gore rejser i øjeblikket rundt og siger: We have to ask ourselves: Can't we do it even better?
Jeg synes egentlig, det er et meget godt eksempel på, hvordan man andre steder i verden kan overtage et udtryk fra dansk politik, og vi kan faktisk godt have stor international indflydelse på den slags ting og sager.
Så til hr. Holger K. Nielsen og hr. Kristian Thulesen Dahl: Alle de indlæg, der har været heroppe, har jo handlet om den pjece.
Det er jo lige før, man laver Folketinget om til den demokratiske tidsskriftshylde.
Jeg har svært ved at se, at det er det, der sådan set er det væsentligste i denne her debat.
Lad os holde os til det, der er indholdet i det, danskerne skal stemme om.
Søren Søndergaard (EL), 2000-09-06:
Jeg er fuldstændig enig med den socialdemokratiske ordfører, hr. Claus Larsen-Jensen, i, at det måske nok er lidt spekulativt at forestille sig en verdensvaluta sådan lige med det første.
Det var jo heller ikke det, jeg talte om, så jeg fatter faktisk ikke, hvorfor den socialdemokratiske ordfører begyndte at bringe det ind i debatten, men det gjorde han altså.
Det kan vi jo diskutere en anden gang.
Pointen er bare, at svaret på den valutaspekulation, man oplever i verden, jo ikke er, at der er 120 valutaer i stedet for 130 valutaer.
Det fjerner jo ikke valutaspekulationen.
Og når der står i denne her pjece: »Spekulanter kan ikke længere skade den danske økonomi, hvis vi stemmer ja til euroen«, så er det faktuelt forkert, for det kan spekulanter godt gennem spekulation mod bl.a. euroen. Vi har jo fået bekræftet, hvor stor den spekulation kan være, og hvilke alvorlige konsekvenser den kan have.
Derfor er det faktuelt forkert, og derfor bliver jeg nødt til ligesom hr. Jens Rohde fra Venstre at opfordre økonomiministeren til at trække denne pjece tilbage.
Villy Søvndal (SF), 2000-09-06:
Lidt tidligere i debatten forsøgte hr. Claus Larsen-Jensen at sammenkæde ØMU-afstemningen og miljødebatten.
Jeg tror, det gik op for hr. Claus Larsen-Jensen, at den sammenkædning ikke var indlysende heldig.
Forsøg nr. to gik ud på at sige, at fra nu af flytter man miljødebatten ind i Euro-11, nu altså Euro 12-gruppen.
Til hr. Claus Larsen-Jensen: Var det rigtigt forstået, at den gruppe af lande, som ikke indeholder Danmark, ikke indeholder Sverige, ikke indeholder Storbritannien, ud over alle de andre ting, den skal have med at gøre, fremover også skal tage sig af miljøspørgsmål?
Er det virkelig rigtigt forstået?
Men sådan forstod jeg hr. Claus Larsen-Jensen.
Jeg vil egentlig blot have det bekræftet.
Så vil jeg også godt have bekræftet af hr. Claus Larsen-Jensen, om det virkelig er rigtigt, at det ud fra den socialdemokratiske analyse ingen velfærdskonsekvenser får overhovedet, og hvis nogen, så kun positive, at man sammenfletter økonomierne så stramt, som man er i gang med i øjeblikket.
Er det ikke et meget ekstremt standpunkt, at det slet ingen konsekvenser får?
Kim Behnke (FRI), 2000-09-06:
Når hr. Claus Larsen-Jensen har så travlt med at citere fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd om, hvad der vil ske med den danske ledighed, hvis renten stiger, så efterlader han jo det indtryk - og det nok er med vilje - at vi kan forvente, at den danske rente kommer til falde, hvis Danmark bliver en del af Euroland.
Men sådan er virkeligheden jo ikke.
Sådan som dansk økonomi er i øjeblikket, vil et rentefald i Danmark betyde, at økonomien bliver, som det hedder i ministerielle tidender, overophedet.
Det vil sige, at det, danskerne har foran sig ved en rentesænkning, er en pinsepakke nr. 2, for pinsepakke nr. 1 var jo netop, fordi den danske rente var for lav, fordi den danske økonomi var overophedet.
Så budskabet fra i dag må være, at hvis man stemmer ja og håber på at få et rentefald, så skal man være forberedt på, at efterfølgende kommer regeringen med en pinsepakke nr.
Så vil jeg skynde mig at sige nej.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-09-06:
Jeg synes, det er vigtigt, at vi diskuterer realiteter omkring indflydelse, for det er da rigtigt, at de andre lande kan snakke sammen i Ecofin og finde ud af noget, de synes er rigtigt; men er det ikke politisk amatøragtigt, hvis Danmark så ikke vil bruge den formelle indflydelse og reelle indflydelse, vi kan have gennem Ministerrådet?
Jeg vil godt spørge hr. Claus Larsen-Jensen: Hvad vil situationen være, hvis nu de 11 lande har snakket sammen i Ecofin om det sociale område og kommer tilbage til Ministerrådet og siger, at de nu har fundet ud af et eller andet, og det så går stik mod Danmarks interesser?
Vil hr. Claus Larsen-Jensen så ikke være en politisk amatør, hvis Danmark så ikke bruger sin indflydelse i Ministerrådet til at få rejst debatten i Ministerrådet?
Jeg synes, det her problem med indflydelse faktisk kun er et problem, hvis Danmark undlader at bruge den indflydelse, vi har i Ministerrådet, for tingene skal jo besluttes i Ministerrådet, og dér kan vi trække tingene op til debat og til beslutning, hvis vi vil.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-09-06:
Til hr. Søren Søndergaard: Det kan godt være, man synes, der ikke er nok lande med.
Hvorfor skulle man så være imod, at der kommer nogle flere med på et tidspunkt?
Det må i virkeligheden styrke positionen med hensyn til at skabe lidt kontrol med valutaspekulanter.
Det, der er sagen, og det, der er konstruktionen i det her,
er, at vi jo faktisk opnår en intern pengepolitisk og rentemæssig stabilitet.
Det skaber jo grundlag for økonomisk stabilitet, økonomisk vækst, øget beskæftigelse, flere i arbejde, som får en ordentlig indkomst, så de kan betale noget skat og finansiere velfærdssamfundet.
Det er det, der er ideen, og det gør man internt mellem de lande, der deltager.
Til hr. Villy Søvndal om euroen og miljøet: Jeg går ud fra, at hr. Villy Søvndal sådan set er tilhænger af, at vi bliver enige i EU om et minimumsniveau for grønne afgifter.
Sagen er, at den drøftelse har de lande, der deltager i eurosamarbejdet, inden de deltager i det formelle møde i Ecofin, og hvis der er et land dér, der blokerer, hvordan får vi så efterfølgende ved det formelle møde en mulighed for at presse det igennem?
Det er da rart at vinde den maksimale indflydelse til os selv, ikke bare i de formelle organer, hvor magten er, men også hvor den reelle magt befinder sig.
Det er det, det handler om.
Jeg kan ikke se, at der skal være negative velfærdskonsekvenser af det her, netop fordi vi skaber et stabilere fundament under vores egen økonomi.
Til hr. Kim Behnke: Jeg synes, hr. Kim Behnke overser en ting, som for mig at se er ganske væsentlig, nemlig spørgsmålet om, at hvis vi under alle omstændigheder alligevel skal følge den der euro og ØMU-kriterierne, hvad forskellen så er.
Hvad er så forskellen?
Så er vi underlagt de samme regler under alle omstændigheder, men vi har bare sagt fra og ikke fået maksimal indflydelse på vilkårene.
Med hensyn til indflydelsen skal jeg gøre det meget kort: Jeg har delvis svaret på det med de grønne afgifter, men det er jo dér, man også drøfter en række af de ting, der kommer op i det formelle møde, og det gode spørgsmål til nejsiden er: Hvorfor dog holde os væk fra et så vigtigt og centralt område som penge- og rentepolitik, der påvirker os selv under alle omstændigheder?
Frank Aaen (EL), 2000-09-06:
Det spillede en ganske afgørende rolle i sidste valgkamp.
Det var uden tvivl med til, at det, som hr. Uffe Ellemann-Jensen troede var en helt sikker valgsejr, ikke blev en valgsejr alligevel.
Derfor er mit spørgsmål til hr. Anders Fogh Rasmussen: Er der ikke en vis bitterhed et eller andet sted i Venstre over, at statsministeren på den måde førte sig frem i sidste valgkamp og så alligevel halvandet år efter følger hr. Uffe Ellemann-Jensens råd om at udskrive denne her folkeafstemning om euroen?
Og har hr. Anders Fogh Rasmussen et bud på, hvorfor statsministeren så hurtigt er gået fra det løfte, der blev udstedt så konsekvent i sidste valgkamp?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-09-06:
Det siger hr. Anders Fogh
Rasmussen, og han siger, at her overskrider økonomiministeren en moralsk grænse.
Det synes jeg er meget præcist udtalt af hr. Anders Fogh Rasmussen i Politiken, og jeg håber, at ministeren har lyttet til det, jeg har sagt her, og gjort sig klart, at dermed tyder det altså på, at det rent faktisk godt kan være, at der er et flertal her i Folketinget, som deler den opfattelse, som hr. Anders Fogh Rasmussen gav udtryk for i Politiken.
Så må jeg naturligvis takke hr. Anders Fogh Rasmussen
for at erindre om denne vandhistorie om Københavns Lufthavn.
Jeg ville have stillet hr. Anders Fogh Rasmussen et yderligere spørgsmål, men jeg kunne ikke se lampen
, hr. formand.
Undskyld.