Holger K. Nielsen (SF), 2000-11-28:
Ja, men det er stadig sådan, at der ved skabelsen af staten Israel blev skabt et fantastisk stort flygtningeproblem, fordi millioner af palæstinensere blev fordrevet fra deres hjem og måtte leve som flygtninge borte fra det land, de havde boet i indtil da, og hr. Melchior ved jo godt, at dette flygtningeproblem er en del af kernen i hele konflikten mellem Israel og palæstinenserne.
Ved FN's anerkendelse af staten Israel blev det forudsat, at flygtningene kunne vende tilbage til deres hjemland, og i FN-resolution nr. 194 og efterfølgende er det bekræftet, at flygtningeproblemet skal løses.
En del af problemets kerne i forbindelse med f.eks. Camp David-forhandlingernes sammenbrud er jo, at der stadig ikke er fundet en løsning på det flygtningeproblem, der blev skabt ved oprettelse af staten Israel.
Man forsøgte at presse Arafat og palæstinenserne til at anerkende en løsning, som ikke tager fat på det grundlæggende flygtningeproblem, og det skal vi stadig have i baghovedet, når vi diskuterer de ting.
Hr. formand
Er det i orden?
Jeg skal fremsætte følgende forslag til vedtagelse på vegne af SF og Enhedslisten:
Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget udtrykker dyb bekymring over den tragiske optrapning af konflikten mellem Israel og palæstinenserne og fordømmer terrorhandlinger samt den israelske militære magtanvendelse, opfordrer Folketinget regeringen til at - støtte FN's generalsekretærs bestræbelser på at bilægge konflikten herunder ved en udsendelse af en international observatørmission til området og en generel styrkelse af FN's rolle i en løsning af konflikten, - tilskynde parterne til et øjeblikkeligt stop for al voldsanvendelse og arbejde for en genoptagelse af forhandlingerne om en retfærdig, varig og samlet fred i Mellemøsten baseret på Sikkerhedsrådsresolutionerne 242, 338 og folkeretten, hvilket bl.a. har som konsekvens, at Israel må rømme alle besatte områder, - støtte ønsket om oprettelse af en palæstinensisk stat baseret på et sammenhængende bæredygtigt territorium, - klart at tage afstand fra etableringen af jødiske bosættelser i de besatte områder, der er i direkte strid med den fjerde Genève-konvention, - arbejde for, at EU kommer til at spille en mere aktiv rolle i fredsprocessen, herunder gennem øget økonomisk støtte til selvstyreområderne samt gennem et stærkere politisk og økonomisk pres på Israel, bl.a. krav om israelsk håndhævelse af associeringsaftalen mellem EU og Israel og forberedelse af en mulig økonomisk boykot af Israel, - forøge den danske bistandsindsats i de palæstinensiske selvstyreområder.«
Jeg synes, der var positive elementer i den, men der var også helt, helt klare svagheder og helt klare mangler.
Jeg synes stadig væk, det er overraskende og skuffende, at den danske regering ikke mere klart tager stilling i den her konflikt og helt klart tager stilling i forhold til Israels ansvar i konflikten.
Det kunne man have gjort ved at stemme for det resolutionsforslag, der blev vedtaget i FN's Generalforsamling; det gjorde andre EU-lande.
I stedet for undlod den danske regering at stemme, og vi mangler stadig væk en god forklaring på, at man gennemførte den stemmeafgivning.
Det er en konflikt mellem en israelsk besættelsesmagt med Mellemøstens stærkeste militær i ryggen og en befolkning, der er blevet fordrevet fra sit land, som oplever daglige ydmygelser fra en besættelsesmagt, som oplever en stadig mere håbløs økonomisk og social situation, og som nægtes muligheden for at skabe det samfund og den stat, de ønsker.
Det er i enhver henseende en ulige kamp, hvad tabstallene også taler deres tydelige sprog om.
Der blev skabt et håb omkring Osloaftalerne.
Og med lidt god vilje kunne de godt have været brugt som udgangspunkt for en reel fredsproces.
Der var tale om en rammeaftale, der skulle udfyldes efterfølgende, men som i høj grad forudsatte vilje til at udfylde den i fredsprocessens navn.
Det har ikke været tilfældet.
Israel har ikke respekteret ånden i aftalerne.
Implementeringen af selvstyret er blevet forhalet, alt imens den ulovlige bosættelsespolitik er fortsat med stadig flere israelske bosættelser.
Antallet af bosættelser er cirka fordoblet, siden Osloaftalen blev indgået.
Her er vi ved et af kerneproblemerne i den her konflikt.
Det, at man fra palæstinensisk side kan se, at der på den ene side er en masse retorik omkring en fredsproces, og på den anden ser man israelske bosættere - støttet af den israelske regering - gå i gang med at underminere grundlaget for den selvstændige palæstinensiske stat, der er det eneste rationale, for at palæstinenserne er gået ind i processen.
Det er efterhånden erkendt
, at det er et politisk problem.
Det har været kendt hele tiden, at det er ulovligt i forhold til Genèvekonventionen, og derfor regner jeg også med, at vi her i dag kan tage klart afstand fra den israelske bosættelsespolitik som en reel hindring i forhold til en bæredygtig fredsproces.
Den palæstinensiske befolkning har oplevet retorik på den ene side og ingen fremskridt på den anden side - hverken politisk eller socialt.
De lever i besættelsesområder, oplever daglige ydmygelser og er ikke i stand til at leve et normalt liv.
Det er vel indlysende nok, at der i den situation opstår en radikalisering af den palæstinensiske befolkning, som på mange måder kan give en fantastisk farlig udvikling.
Det betyder selvfølgelig også, at vi skal tage afstand fra terror og vold - også fra palæstinensisk side.
De terrorgrupper, som også er blevet en del af problemet, skal vi selvfølgelig også tage afstand fra.
De er også en del af det her problem.
Vi skal ikke forstå terroristerne; vi skal analysere den sociale baggrund, der har skabt den her
radikalisering.
Herbert Pundik sagde meget tydeligt i en artikel i Politiken for nylig, at det er i Israels interesse at få en reel fredsproces i gang.
De kan ikke vinde den krig, de er gået ind i her; det kan de ikke, og det bør de heller ikke kunne, for de har ikke ret til at føre den her krig.
Derfor er fredsprocessen det eneste, der er at gøre, hvis man skal videre på det her område.