Birte Weiss (S), 2000-02-22:
Jeg vil gerne takke alle ordførerne for en meget, meget positiv modtagelse af redegørelsen.
Hr. Morten Helveg Petersen spurgte lidt søgende, om tålmodigheden nu rakte til at modtage flere roser.
Men samtidig er der også en stor og meget vigtig opmærksomhed omkring, at dette er budet i år, og at dette bud skal videreudvikles og suppleres.
Det er der ingen grund til at være.
Det, der er hele pointen i den måde, vi har valgt at lave redegørelsen på, er, at de første 37 punkter er dem, der allerede var tidssat den dag i starten af december, da jeg fremlagde redegørelsen.
Det var allerede tidssat, hvornår de kunne starte, og først og fremmest var det dem, som vi allerede havde skaffet finansiering til.
Men det betyder ikke, at nogen af dem, der på det tidspunkt ikke var skaffet finansiering til, er kommet i en slags skammekrog eller på en uendelig venteliste.
Nej, tværtimod har der været tale om, at jeg har fundet det vigtigt, at når vi nu forsøgte at lave en anden type redegørelse, end man er vant til - når vi helt nøjagtigt tidssatte, hvornår tingene blev sat i gang, og hvordan udviklingstakten ville være - sørgede vi samtidig for, at finansieringen var til stede.
Og jeg har naturligvis glædet mig meget over, at det er lykkedes at skabe et finansieringsgrundlag på godt og vel 1 mia. kr. til disse forskellige initiativer, men som sagt betyder det ikke, at andre ting ikke også kommer i spil, herunder dem, der står på den såkaldte venteliste.
Selve grundtanken i den måde, redegørelsen er lavet på,
er netop, at der er en rullende strategi.
Det betyder, at vi allerede nu i løbet af foråret begynder at indsamle stof til næste runde, og næste runde bliver den netværksredegørelse, der skal forelægges Folketinget hen mod slutningen af året.
Ideen er, at vi meget gerne - ikke bare fra det politiske miljø, men også fra IT-miljøerne - skal have supplement, nye ideer og videreudvikling af nogle af de ting, som allerede er på lystavlen, så den næste netværksredegørelse dels kan blive en slags rapportering af, hvordan det gik med igangsættelsen, dels kan indeholde nye ideer, som vi kan pinpointe og dermed få ind som en del af den dagsaktuelle debat.
Jeg har nemlig fundet, at det ville have været en lille smule letsindigt at lave det, jeg vil kalde en traditionel 4-års-handlingsplan.
Og hvorfor nu det?
Jo, simpelt hen fordi udviklingen går så fantastisk hurtigt, når det drejer sig om IT.
Jeg tror ikke, der er grund til at kommentere de enkelte ordføreres indlæg, eftersom vi jo meget langt hen ad vejen må siges at være enige, men jeg vil alligevel godt tage nogle ganske få ting op til kommentar.
Der er det spørgsmål, som hr. Kristian Jensen rejste, eller efterlyste skal jeg måske snarere kalde det, om der ville være nogle milepæle undervejs i arbejdet, sådan at man kunne følge med.
Til det har jeg næsten allerede givet svaret, for det er ja, netop fordi vi laver den rullende strategi, og netop fordi der en gang om året vil komme en netværksredegørelse, vil der være en fremragende mulighed for alle, herunder også politikere og de meget engagerede ordførere, der er i Folketinget på det her felt, til hele tiden at følge med, og for mig vil det være en sand fornøjelse at afrapportere de enkelte initiativer undervejs.
Fru Henriette Kjær var inde på fyrtårnene, dels det, der allerede nu er sat i søen - om et fyrtårn hører hjemme i søen, kan man måske altid diskutere - i Nordjylland, dels det efterfølgende, der skal komme i Ørestaden.
Jeg forstod
fru Henriette Kjær sådan, at der var en vis bekymring for, at det her blev for politisk styret, og at man bare skulle lade tingene udvikle sig af sig selv.
Til det er min kommentar: Det, vi yder her, vil være en hjælp til selvhjælp.
Naturligvis kan ingen politisk myndighed og slet ikke Folketinget beslutte, at der nu skal ske noget i en bestemt egn af landet.
Det er en hjælp til selvhjælp forstået på den måde, at netop i Nordjylland, hvor man er meget langt med at skabe samarbejde på kryds og tværs på IT-området, vil vi godt give det ekstra lille løft, der skal til, for at man her kan sige, at nu laver vi et forsøg, som for så vidt er uden grænser.
Vi har ikke på forhånd fra politisk hold sagt, at det skal være det og det og det, de skal afprøve.
Det vil sige, der vil være en stor pulje penge, og man kan så søge om at få de initiativer, man tager, delvis finansieret.
Det kommer så til at ske i et, håber jeg, meget flot samarbejde mellem stat, amter, kommuner og det private erhvervsliv.
Det er de finansieringspartnere, der er gået sammen her.
Jeg forudser, at det kan komme til at betyde, at vi får en - lad mig bare kalde det - supermodel for, hvordan næste generation af det danske samfund ser ud, hvor man, både når det drejer sig om erhvervsliv, uddannelse, foreningsliv og alt muligt andet, altså vil afprøve grænserne og dermed også blive klogere på de ting, som man selvfølgelig også skal være meget nænsomme om.
Hvad er det altså for nogle demokratiske værdier, som man skal passe på ikke at sætte over styr i et sådant samfund?
Det vil sige, at vi gerne skulle blive både - lad mig kalde det - positivt og negativt klogere, og derfor tror jeg, at den måde, det bliver grebet an på, og hvor der i Nordjylland er et kæmpeengagement i det, vil vise sig at være den rigtige måde.
Det vil sige, at jeg under ingen omstændigheder deler fru Henriette Kjærs beskrivelse af, at man sådan nærmest sukkende i Nordjylland skulle sige: Nå ja, nu har vi fået en pose penge, og så må vi jo se, om vi kan få den brugt.
Jeg skal i øvrigt derop torsdag i denne uge og være med til at sætte nogle yderligere ideer om det i søen, men alle de meldinger, jeg har, går ud på, at engagementet er meget, meget stort. Så er der flere, der har været inde på ideen om et virtuelt universitet, og hr. Søren Kolstrup advarede imod, at man lod undervisning på nettet, altså den fjerne undervisning, træde i stedet for den type undervisning, hvor mennesker er til stede i det samme lokale.
Til det er svaret, at det bestemt heller ikke er det, der er tale om.
Det virtuelle universitet skal være et supplement.
, men jeg tror først og fremmest, at det store ryk fremad her vil ligge i, at vi kan få en ny målgruppe, der har driften imod at få en akademisk uddannelse, og dens ønsker bragt ind i en realistisk sfære. Der er masser af mennesker i det danske samfund, som er godt i vej med job, familie og alt mulig andet, der også gerne vil videreuddanne sig og gerne ende med at få papir på det, de ved.
Den målgruppe tror jeg at vi kommer til at servicere glimrende på denne måde, hvor man kan sidde hjemme ved sin pc'er og studere om aftenen, tidligt om morgenen, eller hvornår man nu kan finde tiden til det, og det er netop også et udtryk for det, som måske næsten er blevet en slags floskel i manges ører, nemlig den livslange uddannelse; altså den livslange uddannelse kan meget fint defineres ind i den ramme, som jeg beskriver her.
Så er jeg helt enig i det, som flere har været inde på om de handicappedes adgang til den virtuelle verden.
Der er stor idérigdom på området.
Der er lavet spændende forsøg, men også nogle praktiske ordninger, f.eks. for blinde, der kan bruge nettet til at få uddannelse.
Der kommer transformeringen fra skrift til tale via nettet selvfølgelig også ind som en meget vigtig nøgle, men generelt om det her problem vil jeg godt sige, at jeg betragter den teknologiske udvikling som et meget fint løft til handicapgrupper.
Jeg tror, det var fru Susanne Clemensen, der var inde på det, at med den ny situation kan der faktisk være mulighed for, at en handicappet person kan komme ind på det ordinære arbejdsmarked, fordi det ordinære arbejdsmarked ikke mere nødvendigvis er noget, man bevæger sig hen til; det kan også godt ligge hjemme i ens egen stue.
I øvrigt tror jeg også set under den samme vinkel, at vi vil opleve flere og flere, der måske vælger en enkelt dag om ugen at sidde hjemme og arbejde for deres arbejdsplads via nettet.
Jeg hører ikke til dem, der tror, at det vil ende i, at folk isolerer sig hjemme hos sig selv i stedet for at møde op på arbejdspladsen, i foreningslivet, eller hvor der ellers kan være tale om det.
Det skyldes i virkeligheden det, som jeg vil kalde en helt grundlæggende kulturoptimisme, nemlig at der ikke er noget, der kan overtrumfe menneskers nær- og samvær.
Men en lang række praktiske ting og også i ny og næ en arbejdsdag via det fjerne, nemlig nettet, tror jeg, at vi vil komme til at se mere og mere af.
Derfor er det ikke et valg mellem enten at have det, som jeg vil kalde det gammeldags sam- og nærvær, og så blive freak på nettet.
Det er i udpræget grad valget af et både-og, og det har jeg det helt fint med.
Det siger jeg naturligvis også, fordi jeg er aldeles enig med de ordførere, der har været inde på, at IT jo kun er et redskab.
Det kan bruges godt, det kan bruges skidt, og det, som vores IT-politik skal bygge på, er naturligvis, at det bringer os i stand til at gøre en lang række banale ting, tror jeg jeg vil kalde det, enklere, nemmere, mere overkommelige, men samtidig skal det tilrettelægges på en sådan måde, at de grundlæggende værdier i velfærdssamfundet ikke bliver sat over styr.
Derfor håber jeg, at de debatter, som vi nu en gang om året skal have i Folketinget om netværksudviklingen, kan føre til en stadig mere tankefuld debat om, hvordan vi sikrer, at det her ikke fører til centralisering, sådan som hr. Søren Kolstrup var inde på, at vi samtidig er meget opmærksom på det, jeg vil kalde det positivt anarkistiske element, der naturligvis ligger i, at vi her står med et redskab, som kan bruges på alle mulige forskellige måder, individuelt af den enkelte, til at handle med, til at blive klogere med via undervisning, til at kommunikere med sin gamle moster med, til at være en del af et helt professionelt netværk med osv. Anvendt på den måde tror jeg, at vi vil være i stand til at bringe os ikke blot bedre på omgangshøjde med nogle af de krav, som velfærdssamfundet under alle omstændigheder vil stille til os, men også med den internationale udvikling, hvor begreber som e-handel og i det hele taget det at bruge nettet professionelt kommer til at spille en stadig større rolle.
Der er flere, der har været inde på folkeskolen i denne her forbindelse.
Jeg er fuldstændig enig med dem, der siger, at i jo højere grad vi kan få IT integreret i den almindelige folkeskoleundervisning, jo mere naturligt bliver det, og desto længere vil vi også nå i dette med at gøre det til et fuldstændig hverdagsagtigt værktøj. Men jeg er ikke enig med hr. Kim Behnke, der påstod, at Danmark er håbløst bagefter på det her område, eller var det SF's ordfører, der kom med den påstand?
Hvis vi sammenligner os med de lande, vi normalt sammenligner os med, kan man sige, at vi bestemt er med i den bedste ende, men omvendt er det sådan, at vi skal passe på, at vi ikke kommer til at synke alt for langt ned, og derfor er det en af de ting, som jeg synes vi skal være meget optaget af i den videre opfølgning.
Alle de øvrige kommentarer, der har været til enkeltforslagene, vil jeg ikke tage op i min besvarelse her
jeg fornemmer, at vi langt hen ad vejen er enige, og at der samtidig også er en helt grundlæggende forståelse for, at en ting er det, vi kan beslutte her i Folketinget, noget andet er den dynamik, der ligger i udviklingen i sig selv.
Man kan sige det samme om opfindelsen af dampmaskinen, og jeg kunne komme med en lang række andre eksempler.
Jeg synes, at det tonefald, der har været anvendt i debatten her i dag, meget godt er dækket ind under den overordnede betragtning, jeg kommer med her til sidst, så derfor skal man opfatte det som en sådan rigtig ægte følt tak til ordførerne for, at de så konstruktivt går ind i debatten.
Jeg tror, at vi netop med den høje grad af overensstemmelse, der er i grundsynspunkterne - så kan der være nogle detaljer, som vi altid kan diskutere - er ret godt rustede til at få Danmark udviklet til virkelig at være med i førerfeltet på IT-siden, uden at vi sætter nogen af de meget vigtige værdier i vort samfund over styr.
Så tak for i dag, havde jeg nær sagt.