Kim Behnke (FP), 1998-12-16:
Der er et gammelt ordsprog, der siger, at når Fanden bliver gammel, går han i kloster.
Selv om Fremskridtspartiet har været i Folketinget i nu 25 år, er det ikke ensbetydende med, at vi har opgivet de politiske idealer, de politiske punkter, de politiske mål vi har, tværtimod. Derfor er omfanget og antallet af Fremskridtspartiets ændringsforslag til finansloven ikke et udtryk for, at vi har opgivet i forhold til det politiske mål, vi har.
Tværtimod henviser vi i bemærkningerne til de mange ændringsforslag, vi har stillet i tidligere år.
Vi står fortsat ved dem alle sammen uændret.
Men finanslovforhandlingerne i år fik jo et ganske andet forløb, end vi umiddelbart havde forventet.
Der skete nemlig det, at midt i oktober måned forlader Enhedslisten forhandlingerne.
Finansministeren gør så det lidt utraditionelle og lidt uventede at invitere Fremskridtspartiet til at deltage i finanslovforhandlingerne.
Det var en invitation, som vi selvfølgelig tog imod med
interesse
Og sandt skal siges, det forløb, der derefter var i Finansministeriet, men så sandelig også i mange af de forskellige ressortministerier, var ikke et forløb, der afskrækkede Fremskridtspartiet.
Der var da punkter, som vi godt kunne tænke os sammensat på en lidt anden måde, men sådan er det jo altid i det politiske billede. Når det ikke blev til mere end et par, tre, fire forhandlingsrunder, skyldes det jo, at et af de meget store punkter ikke blev præsenteret for Fremskridtspartiet, nemlig spørgsmålet om den totale omlægning af efterlønnen.
Det punkt blev ikke præsenteret for os, og det er jo det, der har været omdrejningspunktet for regeringens finanslovaftale med primært Venstre og Det Konservative Folkeparti.
Så det er klart, at de forhandlinger jo så ikke kunne føre til en egentlig aftale med Fremskridtspartiet. Så stod vi i den situation, at det ville forekomme lidt underligt, hvis vi efter at have deltaget i et forhandlingsforløb så kom med vores traditionelle over 1.000 ændringsforslag og et samlet bud på en helt anden finanslov.
For en af de ting, der jo altid svæver i luften, er, at Fremskridtspartiet fremsætter ufinansierede ønsker.
Det er så sandelig ikke tilfældet, snarere tværtimod.
I vores ændringsforslag er der en betydelig overfinansiering, og det betyder, at der kan skabes mulighed for at få statens gæld nedbragt.
Det er et godt formål.
Et andet godt formål er, at der kan skabes plads til at få skattebyrden lettet.
Det er et andet og mindst lige så godt formål.
Kigger vi på de ændringsforslag, der er stillet, og den finanslovaftale, der ligger, ja, så må vi sige, at vi ikke kan forstå det menneskesyn, der ligger til grund, når man ser på, hvad Socialdemokratiet, Venstre, Det Konservative Folkeparti har at byde på.
Tager vi en enkelt ting, ulandsområdet, som har været nævnt her i dag, så hævder man, at Danmark er forpligtet af FN.
Vi skal give ulandsbistand, hævdes der.
Det er da også rigtigt, at der ligger en anbefaling fra FN om, at vi skal give 0,7 pct. af vores bruttofaktorindkomst i ulandsbistand. Men det gør vi ikke i Danmark.
Næh, vi har selv valgt som vel det eneste land i verden at give ulandsbistand på 1 pct. af vores bruttofaktorindkomst.
Og det betyder, at hver eneste gang der er en plasticpose, der går i stykker, hver eneste gang der er en, der falder og slår sig, og der kommer en ambulanceudrykning, stiger vores ulandsbistand.
Den automatik er i sig selv absurd, men derudover må man jo stille spørgsmålet: Er det nødvendigt, at Danmark med 5,2 millioner mennesker skal stå i spidsen som det eneste land i verden og yde mere i ulandsbistand, end noget andet land gør? Svaret er efter Fremskridtspartiets mening nej.
Særligt når man sammenholder det med, at et andet organ, også et FN-organ, nemlig verdenssundhedsorganisationen WHO, jo er kommet med nogle anbefalinger omkring sygehusvæsenet, omkring kræftbehandling, omkring folkesundhed.
De anbefalinger ser man fuldstændig stort på fra regeringens og dens forligspartiers side.
Det er man ligeglad med.
Man er ligeglad med, at der er en overdødelighed blandt kvinder i Danmark, der får brystkræft, på over 3.000.
Man ser bort fra, at når det gælder kræftbehandling, er Danmark nu nede på niveau med lande som Polen og de baltiske lande.
Men når det gælder ulandsbistanden, når det gælder bortødsling af milliarder af danske kroner til korrupte regimer rundtomkring i verden, fastholder man, at det er meget, meget vigtigt, at Danmark lever op til de forpligtelser.
Dér er der et skel, dér er der en forskel i menneskesyn, og det har vi med vore ændringsforslag prøvet at illustrere.
For kigger vi på nogle af de ændringsforslag, Fremskridtspartiet har stillet, ja, så er det med det formål at hjælpe de grupper af borgere i Danmark, som har det allerværst og har det allersværest.
Derudover har vi ønsket at komme med tilkendegivelser på en lang række helt konkrete områder.
Det gælder f.eks. hjemmehjælpsområdet, og dér er vi tilsyneladende det eneste parti her, der føler sig forpligtet af den vedtagelse, som et enigt Folketing vedtog den 25. juni i år, en vedtagelse, hvor Folketingets partier sagde: Ja, vi skal sørge for bedre hjemmehjælp.
Men det har ikke udløst et eneste ændringsforslag.
Ej heller har det udløst et eneste ændringsforslag, at man i samme vedtagelse forpligtede sig til at fremme udbygningen af plejehjem.
Det vedtog et enigt Folketing også, men det er altså kun Fremskridtspartiet, der føler sig forpligtet til at følge op i forhold til at komme med konkrete bevillinger.
Så er det også sådan, at på en lang række punkter inden for sundhedsområdet har vi afsat yderligere midler.
Men - og det er så blevet kritiseret af flere partier, primært af SF - hvorfor er det kun penge, vi stiller til rådighed som en likviditetsforlængelse for amtskommunerne?
Det er, fordi vi ikke ønsker, at Folketinget skal præmiere de amter, der ikke har levet op til de aftaler, de er forpligtet af.
Så man kan sige, der er et element af sund økonomisk fornuft.
Vi vil ikke have, at patienterne lider under, at der sidder nogle elendige amtsrådspolitikere, men vi vil heller ikke have, at staten kommer de elendige amtsrådspolitikere til undsætning længere, end at vi hjælper med en forøget likviditet, sådan at patienter med livstruende sygdomme kan komme til øjeblikkelig behandling.
Så har vi en ny ting, en bonusordning, som går ud på, at de sygehuse, der har en særlig god rate, når det gælder nedbringelse af ventelister osv., kan få en særlig bonus.
Amtsrådspolitikerne og sygehuspolitikerne fortæller os, at i dag er det sådan, at hvis de gør en ekstra indsats, straffer de sig selv, fordi bevillingssystemet er så snævert indrettet, at der ikke er ekstra penge til rådighed, hvis man ønsker at gøre en ekstra indsats.
Og det er jo ud fra patienternes synspunkt en absurd situation.
Derfor skal der være en bonusordning, sådan at de, der gør en ekstra indsats, kan få ekstra penge til det formål.
Så har vi i buketten af områder til finansiering af vore ekstra udgifter valgt ulandsbistand, men vi har ikke foreslået, at ulandsbistanden skal afskaffes.
Vi har sådan set heller ikke foreslået, at ulandsbistanden i sig selv skal nedsættes, næh, vi har foreslået, at Danmark giver 0,7 pct. af sin bruttofaktorindkomst i ulandsbistand og ikke 1 pct. Vi har foreslået, at man i statens regi igen går i gang med at udlicitere.
Udliciteringsrådet har lidt anklagende påpeget, at bare man forøger udliciteringerne i statens regi med sølle 5 pct., ja, så kunne finansministeren opnå en driftsbesparelse på over 500 mio. kr. Der er en masse steder, hvor det også fortsat er muligt at sælge og skabe ekstraordinære engangsindtægter til at nedbringe statens gæld, sådan at den store rentebyrde kan komme ned.
Og så undrer det os, at et område som Told og Skat skal have en stigning i sine administrationsomkostninger på 375 mio. kr. fra 1998 til 1999.
Besparelsesforslaget fra Fremskridtspartiet går altså bare ud på, at det niveau, Told og Skat har i 1998, fastholder man i 1999.
Socialministeriets egne tal bygger på, at det er i størrelsesordenen 2-3 mia. kr. om året, der bedrages for på området.
Og så er der endelig kulturområdet.
Vi kan ikke forstå, hvorfor filmstøtten skal have så mange ekstra penge, når man på andre områder ikke er i stand til at finde de fornødne bevillinger.
Og så så vi jo midt under finanslovforhandlingerne, at der var en række københavnske teatre, som peb lidt: Ja, de kunne ikke få økonomien til at hænge sammen.
O.k., hvad gør man så?
Så piber man lidt over for den bevilgende myndighed, kulturministeren, og minsandten om ikke kulturministeren fra den ene time til den anden finder 5 mio. kr.
Der blev spurgt: Hvor havde ministeren fundet 5 mio. kr.?
Og lidt populistisk svarede ministeren, at hun havde støvsuget i ministeriet, og så fandt man 5 mio. kr. til betrængte københavnske teatre.
Se, når danske kræftpatienter melder sig og spørger, hvorfor de ikke kan blive behandlet, og får de svaret, at vi ikke har det nødvendige udstyr.
Man skal f.eks. til hospitalerne købe en særlig gammakniv.
Den koster 5 mio. kr.
Dér er der ingen ministre, der tilbyder at støvsuge deres ministerier og skaffe de 5 mio. kr.
Nej, der må kræftpatienterne henvises til enten at gå og vente, dø eller blive sendt til udlandet. Hvorimod københavnske teatre, der piber lidt over dårlig belægning på nogle elendige forestillinger, straks får 5 mio. kr.
Dér er der en klar forskel i det menneskesyn, som vi anlægger i Fremskridtspartiet, og det, som de forenede forligspartier anlægger.
Det vedstår vi gerne, vi prioriterer til enhver tid syge og svage danskere, og så må områder som produktion af dogmefilm og alt mulig andet skrammel enten overlades til finansiering på det frie marked, eller også må det simpelt hen vente, indtil pengekasserne måske en dag bugner.
Vi er glade for, at det er kommet med, vi synes måske også, at det var lige lovlig kæphøjt, at Venstre erklærede, at det var en indrømmelse til dem.
Vi husker fra sidste folketingssamling beslutningsforslaget fra CD, som jo rent faktisk udløste aftalen med regeringen.
Vi husker også Fremskridtspartiets beslutningsforslag, som gik ud på, at man skulle udvide det til ikke kun at være alkoholbehandling, men behandling generelt.
Det forslag genfremsætter vi i den her samling, fordi vi mener, at nu er der boret hul i Berlinmuren, nu er der skabt en mulighed for, at vi kan udvide ordningen fra alkoholbehandling og til også at gælde andre behandlingstyper.
Det er jo ikke kun personer på arbejdsmarkedet med alkoholproblemer, der har brug for, at deres arbejdsgiver kan gå ind og finansiere og hjælpe dem til at komme videre.
Det kan lige så godt være i tilfælde af alle mulige andre sygdomme.
Det gælder i første omgang kriminalforsorgen.
Vi har fortsat det synspunkt, at vi gerne vil være med i den flerårige aftale for kriminalforsorgen, som der er lagt op til.
Og vores ændringsforslag går da alene ud på, at man starter op med det, der hedder elektronisk fængsling.
Det koster nogle millioner kroner, og det synes vi er fornuftigt.
Vi vil også gerne være med til en aftale på forsvarsområdet, og mens der er andre, der har svært ved at finde ud af, om det kan lade sig gøre at finde besparelser på forsvarsområdet, er det bestemt ikke noget, der ligger os fjernt.
Endelig er der spørgsmålet om medicintilskudsordningen.
Der har vi indtil videre valgt at sige, at vi tror, det, regeringen lægger op til, går galt, men vi ved det jo ikke før oktober næste år, hvor loven træder i kraft.
Men én ting ved vi, og det er, at personer med kronisk sygdom kommer i klemme.
Og derfor har vi med råd og vejledning fra de organisationer, der varetager deres interesser, afsat et beløb i størrelsesordenen 30 mio. kr. til brug for at sikre, at alle med kroniske sygdomme kan få medicinen billigt eller helt gratis.
Der er brug for at få speedet op i Erhvervsministeriet og få fundet frem til, hvor man kan begrænse det administrative bøvl.
Det ved vi godt koster nogle penge, og dem er vi villig til at afsætte.
Endelig er der iværksætterne, og der glædede det os, at vi læste, at der var et forslag på vej om, at iværksættere det første par år kan slippe for at betale skat, imens de kommer i gang.
Men minsandten om ikke det forslag faldt ud af finanslovforhandlingerne.
Vi forstår det ikke, vi synes, at det forslag skulle have nydt fremme.
Så er der selskabsskatten eller erhvervsskatten, og der bekymrer det os jo, at Venstre og De Konservative har ladet sig spise af med, at erhvervsskatterne kun sænkes til 32 pct.
Der skulle selvfølgelig aftales en plan for at få erhvervsskatterne længere ned, ned til de 26 pct., sådan som det lå forud for pinsepakkens vedtagelse; det lå i kortene, at vi skulle have været nede på 26 pct. Så var Danmark blevet internationalt konkurrencedygtig på selskabsskatteområdet, og derfor har vi et ændringsforslag på det punkt.
Og så er der CO2-afgiften.
Ja, milliarderne ligger og venter, projekterne er derude i erhvervsvirksomhederne, men tingene kan ikke blive kombineret.
Vores forslag er, at man lemper reglerne.
Det har Folketinget gjort én gang, nemlig med hensyn til etablering af industriel kraftvarme.
Dér forøgede man i juni tilskudsprocenten fra 30 til 40.
Vi mener, man skal gøre noget tilsvarende for andre af de projekter, der er i erhvervslivet, sådan at vi rent faktisk kan få en langt større del af CO2-afgiften, de penge, som man havde lovet skulle tilbageføres til erhvervslivet, tilbageført.
Man skal altså have lempet de regler, så det bliver nemmere at få pengene tilbage.
Det er ikke en alternativ finanslov.
Det er heller ikke et samlet budget fra Fremskridtspartiet, nej det er et enkelt projekt, som går ud på, at der er nogle påtrængende opgaver, der skal løses, og Fremskridtspartiet anviser så fornuftige, gennemtænkte finansieringer af de pågældende områder.
Det er vores bidrag til finansloven for 1999.
Hvordan forløbet bliver i år 2000, er svært at spå om, men vi har dog det politiske budskab til finansministeren: Vi synes faktisk, finanslovforhandlingerne forløb i en fornuftig tone, så når vi skal snakke finanslov år 2000, håber vi, at finansministeren vil huske, at det at have Fremskridtspartiet til stede ved forhandlingsbordet faktisk var et projekt, som efter vores vurdering kunne have ført noget fornuftigt med sig.
Det peger de ændringsforslag, vi har stillet, også i retning af, og nu har finansministeren så en indholdsfortegnelse til, hvilke temaer det vil være relevant at diskutere med Fremskridtspartiet, hvis vi, forhåbentlig, mødes i oktober-november 1999.
Så er der ændringsforslagene fra andre partier.
Dér er det sådan, at SF har fire ændringsforslag, som vi støtter. Det er nr. 133 på sygehusområdet, det er nr. 142 på medicinområdet, det er nr. 143 omkring forskningen i alternativ medicin og endelig nr. 159 omkring efteruddannelse af personale til behandling af psykisk syge børn.
Enhedslisten har to ændringsforslag, som er faldet i vores smag.
Det første er nr. 615 omkring ventelisterne på sygehusene, og det andet er nr. 616 med ensengsrum for psykisk syge.
De forslag vil Fremskridtspartiet stemme for.
Hvad angår finansministerens mange ændringsforslag, er der fire steder, hvor vi ikke kan støtte regeringen.
Det gælder dels besparelserne på boligområdet, altså de ældres boligydelse.
Det er besparelsen på medicinområdet.
Det er konsekvenserne af efterlønsprojektet, og endelig er der pensionstområdet generelt.
På de fire steder, hvor det udløser ændringsforslag og de kommer til afstemning, stemmer Fremskridtspartiet nej, men ellers støtter vi en stor del af de andre ændringsforslag, der er stillet af regeringen, for det var jo ting og projekter, som vi under finanslovforhandlingerne nikkede positivt til, og det vil vi selvfølgelig ikke løbe fra, når vi når frem til afstemningerne, så de steder vil vi også trykke på den grønne knap.
Når vi så i morgen får den generelle debat, går vi i dybden med tingene, men jeg vil da allerede på nuværende tidspunkt afsløre, at når vi når frem til den endelige og sidste afstemning om finansloven, ja, så må vi sige, at så er
det samlede resultat efter vores vurdering på et sådant niveau, at det tvinger os til at stemme nej.
Der er dog den mulighed, at når vi når igennem afstemningerne i dag og Fremskridtspartiet har fået vedtaget sine ændringsforslag, ja, så indstiller vi selvfølgelig finansloven til vedtagelse med de ændringsforslag, vi har stillet, og den mulighed foreligger jo teoretisk set fortsat.