Ebbe Kalnæs (CD), 2001-03-23:
Jeg vil starte med en trussel: Hvis jeg ikke synes, at jeg når det, jeg skal, på 5 minutter, så kommer jeg også i anden omgang.
Den her debat er vanskelig, fordi den er en af mange debatter af den slags.
Der er sådan set ingen forskel, uanset der er en lidt anden indgang til debatten.
Det, der er afgørende, er jo, at det her er en debat, som vi alle sammen bruger for at profilere nogle holdninger, og i et år, hvor der skal vælges borgmestre, går det endnu stærkere. Jeg vil gerne tage yderpunkterne i de her debatter, som nogle gange kan lyde som om, at det, de ikke må i Skagen, skal de heller ikke have lov til i København.
Det er et led i den her debat at køre den der.
Jeg ser og hører borgerlige liberale partier argumentere med, at man skal bruge statsmagten og planloven til at hindre den frie konkurrence.
Det er også en del af den her debat.
Jeg hører fynske borgmestre - dybt liberale borgmestre - slå sig op på til næste valgkamp, at en tilladelse til at udvide et eller andet i Odense skal det offentlige stoppe.
Det er også en del af den her debat, og jeg synes, at det er den mindre heldige og den mindre kønne del af debatten.
Vi har også en debat i øjeblikket om Ørestaden.
En debat, hvor man vil sige, at det er lidt det samme: Det, de ikke kan få lov til andre steder, skal de bestemt heller ikke have lov til i Ørestaden.
Det mener jeg også er den kedelige side af den her debat, for det er en urimelig måde at bruge debatten på.
Det, der er det helt afgørende, er, at når det gælder statslig aktivitet, så har vi nogle særlige muligheder for at bruge dem strategisk og for at tænke os om.
Den fælles beslutning, vi træffer her i dag, altså den fælles vedtagelse, vi stemmer om, tror jeg, at der vil være mange fortolkninger af i den kommende tid.
Nogle er bekymrede for visse dele i den, om den nu er så restriktiv i sin form, så der pr. automatik skal sendes 50, 100 eller 150 statsinstitutioner ud, uden at man i øvrigt i det væsentlige tænker sig om.
Jeg tror ikke, at det er det, der er meningen.
Det, der er hele tanken bag, er, at man løbende i en helhed har det med i sine overvejelser hver eneste gang, fordi vi også har en tendens til i den statslige aktivitet i effektivitetens navn - selv en socialdemokratisk ledet regering har brugt nyliberalistiske modeller af den fineste form til styringen, til effektiviteten - at sige til styrelse og styrelsesgrene og andet: Er du guds søn, så hjælp dig selv til at komme derudaf, effektivisere, sørg for osv.
Man har manglet en overordnet koordinering af, hvad man har foretaget sig på en række områder.
Det, der er det vigtige i denne her sammenhæng, er, at man tænker sig om.
Det, der er det vigtige, er, at man ikke når ud i den der vanvittige diskussion om, hvorvidt vi skal dividere Det Kongelige Teater med 24 og så fordele det ud over landet, for det eneste, vi bliver af det, er fattigere. Et samfund skal have en hovedstad.
Et samfund uden en hovedstad er ikke noget samfund.
Men derfor behøver man jo ikke, fordi noget ligger et sted, at lave en automatik af statslig knopskydning, som siger, at vi er vant til at være her, vi kender hinanden osv., og så kan vi lige så godt hænge det næste på her også.
Altså det, at man hver eneste gang har en fast procedure, når det gælder, hvordan vi gør tingene, når vi udvider.
Skal vi så indskrænke, og skal det så være de dele af en institution, som både kan være to, tre og fire steder?
Skal det være dem, der er mest centrale, der skal bevares, eller skal vi vælge at lade en af dem, der er knapt så central,
være den, der skal være tilbage? For indgrebet i et lille snævert samfund med en kultur, med en udvikling, som er bygget på den specielle funktion, bryder totalt sammen, hvis den flyttes, og socialhjælp fra Erhvervsfremme Styrelsen med nok så mange penge er ikke i stand til at redde situationen bagefter, når det er sket, netop fordi det er så dybt indgroet i et bestemt hjørne, at man tager den dominobrik, der gør, at stedet rent faktisk ikke har nogen overlevelseskraft længere. Jeg siger ikke, at man ikke skal nedlægge noget.
Jeg siger bare, at det, at man har det med og overvejer det meget seriøst, hver gang man foretager sig noget, vel i virkeligheden er det, vi ønsker.