runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jytte Andersen (S), 1997-11-26:
Nu drejer det sig jo ikke om svindel med a-kasser, men om svindel fra de virksomheders side, der har folk ansat, som arbejder sort, og vi har jo i Direktoratet for Arbejdsløshedsforsikringen haft retssager mod stader på Grønttorvet og mod diverse pizzeriaer på Vesterbrogade og Nørrebrogade, hvor det i hvert fald har vist sig, at timelønnen til de medarbejdere, der har været ude på de razziaer, har været givet godt ud.
Og der er altså ikke nogen ændringer i forhold til den måde, som politiet går ud i de her razziaer på, for hvis politiet går ud i en razzia, kommer de jo også uanmeldt; de ringer jo ikke forinden og siger, at de har en dommerkendelse, eller sådan noget.
De går ud i samarbejde med kommunerne og sammen med Told & Skat og med Direktoratet for Arbejdsløshedsforsikringen, og med hensyn til det ligger der altså i forslaget, at tilsynet kan gøre det på egen hånd.
Så der er alene tale om en vis form for rationalisering.
Og det undrer mig, vil jeg godt sige, at lige præcis Enhedslisten kan have bekymringer i den sammenhæng.
For gør det dét, så har miljøsagen i hvert fald fået sig et skud for boven, vil jeg godt sige. Og betyder det, at når Levnedsmiddelstyrelsen skal ud at kigge på, om slagterierne gør tingene på den rigtige måde, så skal den også melde en uge før, om den nu er på vej eller den ikke er på vej?
Altså, jeg spørger bare!
For jeg synes faktisk, man må have interesse i, at der er nogle systemer, som kontrollerer, at lovene og reglerne og de intentioner, der ligger bag vores beslutninger, faktisk også kan efterleves, og at der er garanti for, at de efterleves.
Erling Oxdam (V), 1997-11-26:
Tak til ministeren for svaret.
Der var ikke tid til, kan jeg forstå, at svare på, om der er noget til hinder for, at Københavns Kommune selv køber Kommunehospitalet ud af HS.
Birte Weiss (S), 1997-11-26:
Man kan jo forestille sig alt muligt her i verden, men jeg betragter det nu som et meget teoretisk spørgsmål.
Jeg er ikke i stand til at se rækkevidden af det under spørgetiden
her i dag, men jeg vil da se frem til at få et skriftligt spørgsmål. Hermed sluttede spørgsmålet.
Erling Oxdam (V), 1997-11-26:
»Hvilke juridiske forhold vil kunne forhindre, at sygehusplanen, som HS-bestyrelsen vedtog i december 1995, på dette sene tidspunkt skulle kunne omgøres?«
Selv om de politiske forhold på Københavns Rådhus blev afgørende ændret ved kommunalvalget, må man vel sige, at en aftale er en aftale, og selve Sygehusplan H:S 2000 er som tidligere nævnt jo en aftale, som ministeren bekræftede.
Jeg vil derfor gerne have ministerens tilkendegivelse
af, at det vil være kontraktbrud, hvis Sygehusplan H:S 2000 ændres således, at Kommunehospitalet ikke skal nedlægges og sælges.
Birte Weiss (S), 1997-11-26:
Jeg besvarede faktisk spørgsmålet for et lille øjeblik siden under det forrige spørgsmål, men jeg kan godt knytte lidt yderligere bemærkninger til det.
Det var det, jeg gjorde opmærksom på før.
Særligt fremhæves behovet for et tæt samarbejde mellem de to kommuner, altså København og Frederiksberg, og det er vel egentlig også meget naturligt, idet Sygehusplan H:S 2000 indgår i de to kommuners overordnede sundhedsplaner.
Bestyrelsen er forpligtet til at behandle Sygehusplan H:S 2000 mindst én gang inden for hver kommunal valgperiode.
Men her må jeg også sige, som jeg sagde under det tidligere spørgsmål, at bestyrelsen selvfølgelig til enhver tid kan tage planen eller dele af den op til behandling.
Hvis man ønsker at foretage nogle væsentlige ændringer i en plan, der er vedtaget, skal lovens bestemmelser om høring af eksterne parter følges, inden man gennemfører ændringerne.
Bestyrelsen for HS er således ikke juridisk afskåret fra at træffe nye eller omgøre tidligere trufne beslutninger, når det drejer sig om tilrettelæggelsen af sygehusvæsenet i HS-området.
Noget andet er, at det vil få nogle betydelige sundhedsfaglige, praktiske og økonomiske konsekvenser at ændre en beslutning, der har været en meget vigtig forudsætning for de ændringer, der er gennemført i HS i de sidste 2 år.
Erling Oxdam (V), 1997-11-26:
Vil det ikke være tilstrækkeligt til at overbevise de medlemmer af Borgerrepræsentationen, der gerne vil have forhindret salget af Kommunehospitalet, så de overhovedet ikke fører det frem politisk, at man altså på forhånd kan sige, som ministeren ved vi har skrevet fra Frederiksberg Kommunalbestyrelse til ministeren og til finansministeren, at Frederiksberg ønsker at fastholde den aftale, der er indgået?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-11-26:
Jeg vil gerne takke ministeren for besvarelsen af spørgsmålet.
Jeg synes faktisk, det var et meget afbalanceret svar, som også inkluderede det, der netop er taget højde for i aftalen, nemlig at der efter de kommunale valg kan være behov for at tage en ny diskussion om planen, og besvarelsen indeholdt jo en tilkendegivelse af, at man efter hvert valg eller inden for hver valgperiode skulle tage en drøftelse af planen og dens konsekvenser.
Når det er en del af aftalen, skyldes det selvfølgelig, at et valg kan give en ny holdning.
Det, de kommunale valg skal udtrykke,
er jo netop, at vælgerne har en mulighed for at sige, at den kurs, der er afstukket i den sidste valgperiode, ikke er den kurs, de ønsker skal afstikkes for den kommende valgperiode, og derfor kan holdningerne selvfølgelig skifte fra en valgperiode til den næste.
Det er jo hele grundelementet i et demokratisk samfund, og derfor er jeg meget tilfreds med den del af ministerens besvarelse.
Birte Weiss (S), 1997-11-26:
Jeg vil godt sige til hr. Erling Oxdam, at han klart overfortolker det, jeg sagde.
Det, som jeg citerede, var, der tilstræbes enighed mellem de tre parter om de årlige budgetter, og det har været den røde tråd, der er gået igennem arbejdet hidtil, og som også viser helt tilbage til den første aftale om HS, der blev lavet i sommeren 1994.
Selvfølgelig kan en bestyrelse på et hvilket som helst tidspunkt tage nye diskussioner om ændringer i de planer, der ligger, men den skal gøre sig helt klart, at den naturligvis så selv er ansvarlig for de økonomiske konsekvenser af det, og at den så ikke bare kan komme løbende til tredjemand og sige, at fordi den nu er anderledes sammensat end i en tidligere periode, mener den, at det er tredjepart, i det her tilfælde staten, der skal betale for det.
Det er så i virkeligheden også svar på hr. Thulesen Dahls indlæg, og med hensyn til de bemærkninger, som fru Tove Fergo kom med, kan jeg kun bekræfte, at fordelingen i HS' bestyrelse er sådan, som det bliver refereret, og at den arbejdsfacon, man har valgt, er at forhandle tingene på plads og forsøge at blive enige.
Tove Fergo (V), 1997-11-26:
Det vil jeg godt spørge lidt til, for jeg går ud fra, at det er, når en plan er gennemført.
Det ville da være det mest naturlige, at når man vedtager og sætter en plan i værk, arbejder med den, ændrer, bygger og gør ved, gør man planen færdig, og når den så er færdig, kan den selvfølgelig revurderes.
Det virker mærkeligt, at man undervejs pludselig kuldkaster noget fundamentalt, en af bropillerne, i planen, for så at måtte se på, hvordan man kan få strikket en helt ny plan sammen.
Så vil jeg stille et andet spørgsmål, og det er
vedrørende salg af Kommunehospitalet: Er der noget til hinder for, at HS kunne sælge Kommunehospitalet til Københavns Kommune?
Erling Oxdam (V), 1997-11-26:
Hvis vi går ud fra, at det, der er tale om her, er, at Sygehusplan H:S 2000 er en aftale, og hvis man tænkte sig, at de andre repræsentanter, altså statens og Københavns Kommunes, majoriserede igennem, at man skulle beholde KH, ville Frederiksberg Kommune så ikke kunne rejse et erstatningskrav imod HS?
Der vil jo komme til at mangle de besparelser, der loves, nemlig 140 mio. kr. om året, og et engangsbeløb i en størrelsesorden af ca. 200 mio. kr., som skulle bruges til at betale allerede stiftet gæld af med.
Det ville så bevirke nogle enorme udgifter også for Frederiksbergs vedkommende, og ville det ikke kunne medføre et direkte erstatningskrav?
Birte Weiss (S), 1997-11-26:
Til det sidste spørgsmål må jeg sige, at det vil jeg umiddelbart ikke tro er muligt, og det var bl.a., fordi man i den slags spørgsmål skal være meget omhyggelig med at give helt pinligt korrekte svar, at jeg henviste den del af spørgsmålet til skriftlig besvarelse.
Så til spørgsmålet om, hvorvidt man kan sælge Kommunehospitalet til Københavns Kommune.
Man kan jo kun sælge Kommunehospitalet, hvis der er et flertal for at nedlægge det, og derfor er det en lidt bagvendt måde at spørge på.
Jeg tror, at alle parter nu vil være bedst tjent med, at man, når de lidt mere ophidsede diskussioner er færdiggjort, bruger lidt tid på eftertanke og så ser, hvad denne eftertanke kan komme til at betyde for Kommunehospitalets videre skæbne.
Erling Oxdam (V), 1997-11-26:
Jeg vil lige sige til ministeren, at jeg altså havde spurgt om, hvilke juridiske forhold der ville kunne forhindre, at Sygehusplan H:S 2000 gennemføres, og derfor kunne der måske godt have været svaret på det.
Hvis ministeren kan sige det her på forhånd, vil jeg være tilfreds.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-11-26:
I forbindelse med det sidste spørgsmål, hr. Erling Oxdam stiller, kan man netop bede ministeren om at bruge den eftertanke, ministeren selv lige har givet til kende der bør være i spørgsmålet om Kommunehospitalet.
Men mit spørgsmål her til sidst er egentlig foranlediget af fru Tove Fergos spørgsmål tidligere, som ministeren ikke besvarede, nemlig om det er muligt for en af de tre parter at tage alle spørgsmål om Sygehusplan H:S 2000 op, for jeg forstod meget tydeligt på ministerens første svar - og det var jeg meget tilfreds med - at det selvfølgelig stod enhver part frit for at tage en diskussion op og eventuelt revurdere planen efter et kommunalvalg, og at det nærmest var ens pligt inden for hver valgperiode at tage sådan en drøftelse.
Det er bare lige, for at vi kan få en bekræftelse på, at det er sådan, svaret skal forstås, for jeg synes, at det indlæg, fru Tove Fergo holdt, gav anledning til en del forvirring lige på det punkt.
Birte Weiss (S), 1997-11-26:
Hr. Erling Oxdam beder om en tilkendegivelse af, hvordan statens repræsentanter vil stille sig.
Det spørgsmål er der ikke en kat, der er i stand til at besvare i dag, for man befinder sig jo i en fuldstændig ny situation.
Man skal, hvis man vil ændre i planen, gøre sig klart, hvad det konkret er, der skal ændres.
Disse ændringer skal så sendes til høring hos eksterne parter, og der er en lang, lang række ting, som så i givet fald skal foretages.
Og så længe de, der nu via den kontinueringsaftale, der er lavet, ønsker at ændre grundlaget i den plan, der er, må de jo gøre deres arbejde grundigt, inden man overhovedet når frem til overvejelser om, hvordan statens repræsentanter skal stille sig.
Til sidst til hr. Thulesen Dahl: Ja, det var rigtigt, at jeg sagde, at det rent juridisk er sådan, at man på et hvilket som helst tidspunkt selvfølgelig kan tage en drøftelse i bestyrelsen om, hvorvidt man har skiftet mening, og om der er ting, der skal justeres i en plan.
Og det var præcis af den grund, at jeg sagde: Skal vi nu ikke lade eftertanken indfinde sig, og så må man se, hvad det er for konkrete forslag, man kommer med i Borgerrepræsentationen i forbindelse med eventuelle justeringer af HS-planen.
Erling Oxdam (V), 1997-11-26:
Når jeg spørger, om ministeren kunne tænke sig at ville garantere, at statens repræsentanter i bestyrelsen vil fastholde sygehusplanen, er det, fordi der i dag i Berlingske Tidende er en artikel, som går ud fra det modsatte standpunkt, nemlig at Kommunehospitalet stadig er i fare.
Ja, i fare for hvad? For at blive solgt!
Dvs. at man altså bygger på den antagelse, at man beholder det.
Nu har ministeren jo svaret på mit tidligere spørgsmål, men jeg vil godt lige have ministerens korte kommentar til den overskrift og til den artikel, der har været i dag, hvis ministeren har set den.
Birte Weiss (S), 1997-11-26:
Et langt liv i politik har lært mig, at man for det første ikke skal agere på baggrund af overskrifter, og at man også hellere skal tage sit udgangspunkt i konkrete drøftelser end det, der indimellem afspejler sig i pressen, så jeg vil godt fastholde mit svar fra før.
Hvis det er sådan, at der kommer til at ske ændringer i sygehusplanen, er der en lang, lang række mekanismer, der skal sættes i gang i forbindelse med høringer og forskellige andre forhold, som skal passes ind i forbindelse med en ændret sygehusplanlægning, og det er faktisk en ret stor affære.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-11-26:
Det drejer sig om, at det skal reguleres på samme måde, som når det gælder politiet, og det er det, der mangler både i denne lovgivning og på miljøområdet, og det har også manglet i et enkelt lovforslag på landbrugsområdet, som faldt på grund af dét, fordi vi ikke kunne blive enige om det.
Det er altså et princip for os, at selv om det drejer sig om svindel og miljøsvineri og alle mulige andre ting, så skal man have den samme retssikkerhed, som man har på andre områder, og det vil sige, at området skal være reguleret, og at der skal være klare bestemmelser for, hvordan man skal opføre sig, når man kommer, osv.
Addi Andersen (CD), 1997-11-26:
I CD mener vi, det er i orden, at unge mennesker, der gerne vil tage et ophold på en ungdomshøjskole, ikke stilles ringere end deres kammerater, der f.eks. vælger en efterskole eller en husholdningsskole.
Den merudgift, der er forbundet med det, er meget begrænset, og for kommunerne betyder det ikke noget, når de kompenseres over bloktilskuddet.
Resten af forslaget vedrører bemyndigelser til ministeren, og jeg kan ikke sige, at CD har de store problemer med dem.
Forslaget medfører bl.a., at beløbet, som staten betaler til nedsættelse af elevbetalingen ved folkehøjskolerne, kan udbetales som forskud.
Det er der både fordele og ulemper ved, for det må i hvert fald i teorien kunne betyde en risiko for, at nogen kan komme til at stå i en gæld til statskassen, som det kan blive problematisk at betale tilbage.
Det må vi se på i udvalget, men CD er positiv over for lovforslaget.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1997-11-26:
Og hvis arbejdsministeren er interesseret i at høre, hvad det drejer sig om, kan hun høre efter, hvad der bliver sagt fra talerstolen nu: Det, det drejer sig om, er borgernes retssikkerhed, og i den forbindelse har Venstre altså fremsat et beslutningsforslag om en retssikkerhedsreform, der fastsætter nogle spilleregler for myndighederne, for vi ønsker, at der også skal være spilleregler for myndighederne. I dag er det nemlig sådan, at der faktisk kun er spilleregler for politiet.
Og jeg tilbyder mig som konsulent, hvis arbejdsministeren og regeringen er interesseret i at forbedre borgernes retssikkerhed, bl.a. gennem dette forslag. Så er jeg til rådighed.
Else Winther Andersen (V), 1997-11-26:
Ved ændring af loven om højskoler, efterskoler og husholdningsskoler m.v. i foråret/sommeren 1996 gik det utilsigtet ud over ungdomshøjskolerne, sådan at elever under 18 år ikke længere kunne modtage kommunale tilskud.
Den skævhed vil Venstre da gerne være med til at rette op på, sådan at disse skoler kan få samme vilkår, som efterskolerne har.
Dermed være sagt, at Venstre kan tiltræde dette lovforslag med de ting, der også ligger i det.
Frank Dahlgaard (KF), 1997-11-26:
Dette lovforslag er Det Konservative Folkeparti velvilligt stemt over for.
Det ser ud til, at der er sket noget uhensigtsmæssigt, nemlig at de unge fra 16½ til 19 år på ungdomshøjskolerne er kommet i en klemme derved, at det kommunale tilskud til elevstøtten er faldet væk, hvorfor de skal betale - hvis jeg forstod det rigtigt - op imod 10.000 kr. mere end ellers for sådan et kursus på 35 uger.
Det virker urimeligt på os.
Jeg kunne måske spørge, hvorfor man ikke kunne have fanget den her, skal vi sige utilsigtede konkurrenceforskel på forhånd, så man havde undgået det her.
Men det virker på os, som om det er en urimelighed, som vi skal have rettet op på, og jeg kan forstå, at der endnu ikke er sket afkortning i bloktilskuddene fra staten til kommunerne, således at de 2,7
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-11-26:
Jeg skal på Fremskridtspartiets vegne ikke sige mange ord til det her forslag, men bare, at vi naturligvis støtter forslaget.
Der skal være reel, fair konkurrence, og vi har også været med i det tidligere forslag omkring det her, så vi støtter det 100 pct.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-11-26:
Da vores ordfører ikke kan være til stede, skal jeg fremføre Enhedslistens synspunkter vedrørende det fremsatte lovforslag.
Enhedslisten kan støtte lovforslaget, der ligestiller ungdomshøjskolerne og efterskolerne med hensyn til elevernes ret til obligatorisk kommunal elevstøtte til nedsættelse af elevbetalingen.
Men fra Enhedslistens side vil vi gerne knytte nogle bemærkninger til lovforslaget.
I foråret 1996 vedtog Folketinget den lov, der her foreslås ændret.
Lovforslaget, L 219, ændrede en række forhold vedrørende de frie skolers forhold.
Ser man tilbage i udvalgspapirerne fra foråret 1996, ligger der en henvendelse fra 25 højskoler, der så mindeligt bad Folketinget om at tage sig tid til en grundig og seriøs behandling af lovrevisionen.
Sådan gik det som bekendt ikke.
Derfor har regeringen nu behov for at lappe på lovsjuskeriet.
Som sagt vil vi gerne medvirke til, at problemerne for ungdomshøjskolerne bliver løst.
Poul Nødgaard (DF), 1997-11-26:
I Dansk Folkeparti har vi også set på det her forslag, og som vi læser det, er det noget med, at de, der er på ungdomshøjskolerne, og som er under 18 år, kommer i klemme økonomisk, og det kan vi ikke være tjent med.
Så det er udmærket, at der bliver rettet op på det, så de bliver sidestillet med efterskoleeleverne. Men det, jeg godt vil spørge ministeren om, er: Der står i det lille bilag, der ligger ved lovforslaget, at de merudgifter, kommunerne får ved det her forslag, bliver kompenseret over det såkaldte bloktilskud.
Jeg synes nok, det kunne være spændende at se.
For jeg kunne jo godt lide at få en nøjagtig liste over, hvordan man i min kommune kommer til 96,8 mio. kr.
Jeg har ikke kunnet få nogen forklaring til dato, og jeg tror
heller aldrig, jeg får den.
Så det er måske edb-maskinerne, der står og finder ud af, hvor store beløbene skal være.
Ole Vig Jensen (RV), 1997-11-26:
Jeg takker for den meget velvillige behandling, som samtlige Folketingets partier har givet dette lovforslag.
Det kunne tyde på, at det kan få en hurtig gang igennem Folketinget. Med hensyn til hr. Poul Nødgaards spørgsmål om bloktilskudsordningens virkninger fører det vist for vidt under dette lovforslag at give en nærmere redegørelse for det.
Jeg kunne muligvis komme i den vanskelighed, som mange andre gør, når man i detaljen skal forklare, hvordan hele bloktilskudssystemet virker.
Det er jo en kendt sag - og det gælder også i denne sammenhæng - at når der er en mellemregning mellem kommunerne og staten, indgår den i det, vi ved den årlige forhandling kalder den samlede store pulje, og det er svært at genkende beløbene, når man ser dem udbetalt til kommunerne.
Men der er i hvert fald indtil videre det forsvar for ordningen, at kommunerne selv lægger megen vægt på at fastholde den.
Regeringen er af den opfattelse, at tiden nok er inde
til at se nærmere på, hvad virkningerne over denne årrække har været af en bloktilskudsordning, hvor man har sagt: Hvad du sætter til på karrusellerne, tjener du ind på gyngerne. Det kan godt være, det er rigtigt, at det er blevet mindre gennemskueligt, men det er en større sag, som jeg mener, vi må tage fat på ved anden lejlighed.
Lars Løkke Rasmussen (V), 1997-11-26:
Jeg kan derfor indskrænke mig til at sige, at Venstre kan støtte det.
Der er lige to elementer, jeg gerne vil trække frem.
Det ene element er det, der er selve forslagets hovedindhold, nemlig at de ph.d.-studerende nu skifter status.
Det er en problematik, vi har været opmærksom på i flere år, og vi har også medvirket konstruktivt bag de midlertidige omlægninger i skattelovgivningen, der har givet de ph.d.-studerende tålelige vilkår, indtil den endelige aftale mellem på den ene side Finansministeriet og på den anden side AC nu er forhandlet på plads.
Så vi er glade for, at spørgsmålet om de ph.d.-studerendes økonomiske vilkår nu endelig falder på plads.
Så er der et andet element i dette lovforslag, der jo har lidt karakter af bunkebryllup, som jeg gerne vil bruge bare to ord på her, og som vi vil vende tilbage til under udvalgsarbejdet, og det er netop spørgsmålet om godkendelse af private uddannelser, hvor der jo i forslaget lægges op til, at der skal foretages en uvildig vurdering af det kvalitative niveau i disse private uddannelser for uddannelsesinstitutionens egen regning.
Det er vi på sæt og vis lidt bekymrede for.
Vi er naturligvis enige i det, der er sigtet med forslaget: at man skal stille kvalitetsmæssige krav til de private uddannelser, der skal være SU-berettigede, men det er lidt utydeligt for os efter at have læst forslaget, hvilket omfang en sådan uvildig undersøgelse skal have, hvilket formkrav der stilles til en sådan uvildig undersøgelse, og hvilke omkostninger der herved væltes over på de private uddannelsesinstitutioner. Det er lidt uklart for os, og det er i hvert fald et element, vi vil dyrke under udvalgsarbejdet.
Vi har nemlig det grundsynspunkt, at det er såre fornuftigt, at der ved siden af de 100 pct. offentligt finansierede uddannelsesinstitutioner findes et marked for private uddannelsesudbydere.
Vi tror, det er en sund ting, at det statslige uddannelsestilbud kan spejle sig i et sådant privat uddannelsesmarked, og derfor er vi lidt bekymrede ved at vælte voldsomme byrder over på det private uddannelsesmarked, som man ikke kan genfinde i statens eget regi, hvor vi jo ikke stiller den slags krav, eller hvor vi i hvert fald ikke beder institutionerne om selv at finansiere et bevis for, at de lever op til kravene.
Så det vil vi gerne dyrke med en positiv indfaldsvinkel under det videre udvalgsarbejde.
Men bortset fra det kan jeg give tilsagn om, at Venstre kan støtte lovforslaget.
John Vinther (KF), 1997-11-26:
Jeg kan også gøre det kort.
Lad mig starte med at udtrykke konservativ glæde over, at det nu lykkedes at få løst i hvert fald nogle af de problemer, der har været med de ph.d.-studerendes status; den del af lovforslaget, som jo i virkeligheden er det væsentlige, kan vi fuldt ud tilslutte os.
Også fra konservativ side deler vi den lille anke, som hr. Lars Løkke Rasmussen var inde på, nemlig de private uddannelsesinstitutioner.
Selvsagt skal der løbende finde en prøvelse af kvaliteten sted, men vi har også lidt svært ved umiddelbart at læse os til, hvad niveauet i den uvildige prøvelse helt nøjagtigt skal være, men det kan vi jo så glimrende få afklaret under udvalgsforhandlingen.
Helt overordnet kan vi altså støtte lovforslaget.
Aage Frandsen (SF), 1997-11-26:
Det problem, som ministeren med lovforslaget søger at løse, er et problem, som er blevet påpeget i flere år, og som jo bl.a. skyldes, at man i et andet regi, nemlig i Arbejdsministeriet, ændrede reglerne, så de pågældende mennesker, nemlig de ph.d.-studerende, ikke længere havde lønmodtagerstatus i dagpengesystemet.
Derfor er det løsningsforslag, som ministeren kommer med, efter vores opfattelse rigtigt.
Man skal jo ikke klandre ministeren for, at ministeren først nu langt om længe kommer med forslaget, man skal glæde sig over, at forslaget endelig kommer.
Men under alle omstændigheder er det ud fra nogle principielle betragtninger helt rigtigt at sige, at de mennesker her, som i en vis forstand er studerende, men sandelig også er lønmodtagere, nu får en ret som andre lønmodtagere har, og derfor regner vi med, at det problem, som der helt klart har været på det her område både med hensyn til at sikre deres status og med hensyn til at sikre, at der er nok, der vil være i systemet, hermed er løst.
Der kan være nogle mindre detaljer i de mere tekniske ting, der ligger i forslaget, som hører hjemme under udvalgsarbejdet.