runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Sams (KF), 2000-11-29:
Dette forslag burde ikke være nødvendigt, men det er desværre nødvendigt.
Når jeg siger, det ikke burde være nødvendigt, er det, fordi det i virkeligheden er sund fornuft at udlicitere opgaver, der kan gøres bedre og billigere i et andet regi.
Det er ikke altid, offentligt udbud er et godt redskab, men det er ofte tilfældet, og det er i hvert fald forkert bare automatisk at tilsidesætte muligheden, som mange gør.
Derfor bliver der udbudt for lidt ad frivillig vej.
Forslaget er fra vores side et ønske om at give skatteyderne mere for deres penge.
Det er et voldsomt misforhold, at vi har verdens højeste skattetryk i Danmark, vi betaler verdens højeste skat, men vi har absolut ikke verdens højeste offentlige serviceudbud til borgerne, og dette misforhold kan forbedres ved at skabe lidt sund konkurrence, sådan at vi sikrer, at skatteydernes penge bruges, hvor de giver det bedste produkt. Desværre har den socialdemokratiske ordfører den opfattelse, at det her kunne bruges sådan, at de store virksomheder skal tjene mere på borgernes bekostning, og det er jo den traditionelle socialdemokratiske opfattelse af udbud.
Problemet er, at Socialdemokratiet overser den mulighed, der ligger i, at de rent faktisk kan gøre det billigere, for ellers skal det ikke udbydes.
Man skal have mere for pengene, ikke mindre for pengene.
Vi skal sikre borgerne bedre ydelser, og det kan ofte lade sig gøre.
Derfor håber jeg, når den socialdemokratiske ordfører har fået genlæst forslaget og fået set, hvad der rent faktisk står, og hvad præmisserne rent faktisk er, at man måske så vil tø lidt op over for den lidt gammeldags holdning, som partiet desværre har.
Vi håber, at andre er enige i vores holdning, og håber, at vi dermed kan presse regeringen og visse myndigheder til at se lidt mere fordomsfrit på udbud af ydelser, så skatteborgerne kan få lidt mere for deres penge.
Sonja Mikkelsen (S), 2000-11-29:
Jeg er ikke klar over, om det er anmeldte eller uanmeldte besøg.
Det anser jeg sådan set heller ikke for at være så afgørende.
Det, der er afgørende, er, at vi sikrer, at der bliver fulgt op på de konklusioner, der bliver draget af Statens Serum Institut, på det enkelte sygehus.
Derudover har man en løbende monitorering af, om den hygiejnestandard, vi har på de danske sygehuse via stikprøveundersøgelsen, holder.
Stikprøveundersøgelsen baserer sig jo på gennemgang af journaler, og derfor har det ikke så meget at gøre med, om det er anmeldt eller ikke anmeldt.
Så det er måske ikke en så relevant problemstilling lige præcis i den her sammenhæng.
Men det er min opfattelse, at de initiativer, der er sat i gang, yderligere vil fremme en forbedring af hygiejnestandarden på de danske sygehuse.
Og jeg er enig i, at man bør holde fokus fast også på denne opgave.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-29:
Statsministeren sagde, der skulle foretages en professionel og nøgtern juridisk vurdering, og det blev jeg naturligvis meget, meget lykkelig over at høre.
Så vil jeg spørge statsministeren, om det skulle forstås sådan, at statsministeren nu vil acceptere, at der gennemføres en uvildig juridisk efterprøvning f.eks. ved, at vi indbyder tre statsretseksperter fra vores universiteter til - helt uafhængigt af ministerier og ministre og folketingsmedlemmer, og hvem der ellers kunne have en mening - at gennemgå det og se, om det er suverænitetsoverdragelse i grundlovens forstand.
Statsministeren siger jo altid, når der skal gennemføres noget nyt i EU, at sådan har det jo i virkeligheden altid været.
Men vil statsministeren godt bekræfte, at den nuværende kommissionsformand Prodis mulighed for at afskedige en kommissær alene bygger på, at det har kommissærerne lovet Prodi, at de vil acceptere, hvis han gør.
Men det er jo helt frivilligt fra kommissærernes side.
Det er jo ikke noget, som man kan efter Traktaten.
Det er en dum aftale, kommissærerne har indgået med Prodi, det er så en anden sag.
Men det er altså frivilligt.
Sonja Mikkelsen (S), 2000-11-29:
Ja, så sikker, som man nu engang kan være på den slags, er jeg sådan set enig med spørgeren i, at det bør man være.
Statens Serum Institut foretager regelmæssige repræsentative stikprøver af omfanget af infektionssygdomme på landets sygehuse, og herudover bliver der foretaget kontrolbesøg på et sygehus, når det enkelte sygehus vurderer, at der er behov for en gennemgang af hygiejneforanstaltningerne.
Det samlede resultat af stikprøveundersøgelserne bliver rent faktisk offentliggjort.
At resultaterne ikke offentliggøres på sygehusniveau, betyder selvfølgelig ikke, at der ikke følges op på resultaterne, tværtimod.
Hvis Statens Serum Institut vurderer, at der er problemer med hygiejnen på et sygehus, bliver det pågældende sygehus gjort opmærksom på det, og Statens Serum Institut hjælper sygehuset med at rette op på forholdene.
Offentliggørelse af indikatorer for hygiejnestandarder kræver gode, landsdækkende registreringer af indikatorer for hygiejnen, som er sammenlignelige for alle sygehuse.
Sådanne landsdækkende registreringer foretages endnu ikke, men det vil snart ske på udvalgte områder.
Regeringen og amterne har i økonomiaftalen for år 2000 aftalt at offentliggøre kvalitetsmål for sygehusbehandling inden år 2002.
Til det formål bliver der udarbejdet relevante kvalitetsindikatorer som led i det nationale indikatorprojekt, og på de udvalgte sygdomsområder, som indledningsvis skal være omfattet af indikatorprojektet, vil sårinfektioner indgå på linje med andre komplikationer.
Kort sagt arbejdes der på at få udarbejdet indikatorer for god hygiejne, som kan sammenlignes mellem sygehusene.
Og de første indikatorer skulle være klar til offentliggørelse senest i år 2002.
Peter Hansen-Nord (V), 2000-11-29:
»Vil ministeren kommentere, hvorledes en bemærkning i finansloven for 2001 kan lovliggøre en lovstridig anvendelse af de opkrævede midler til Elsparefonden i perioden 1998-2000?«
Spørgsmålet drejer sig om administrationen og anvendelsen af midlerne i Elsparefonden.
I år kan man se på side 1946 i finansloven, at der nu indføres nogle forbundne kar imellem alle disse tilskudsordninger, og det er min påstand - for jeg har ikke kunnet finde det i de øvrige års finanslove - at man i øjeblikket forsøger at lovliggøre den måde at administrere pengene på.
Spørgsmålet kører på, om det, man forsøger nu - og som jeg i øvrigt ikke er enig i, men det er en anden diskussion - kan lovliggøre en forkert administration af midlerne set i sammenhæng med lovens tekst og de ting, der er blevet sagt, og de bemærkninger, der fulgte loven om Elsparefonden.
Marianne Jelved (RV), 2000-11-29:
Det er en fornøjelse at være økonomiminister.
Det kan jeg anbefale alle at stræbe efter, for man får mulighed for at komme ud i alle kroge og lærer noget nyt hver dag.
Jeg vil gerne til hr. Peter Hansen-Nords spørgsmål svare, at det er min opfattelse, at elsparebidraget er en generel afgift og følger de samme regler som elafgiften i øvrigt og som andre energiafgifter, og at provenuet fra elsparebidraget ikke har været øremærket til alene at dække udgifterne til Elsparefonden.
Jeg skal også gøre opmærksom på, at i § 1, stk. 4, i loven om Elsparefonden står der, at statens årlige tilskud til Elsparefonden fastsættes på finansloven.
Jeg er enig i Finansministeriets, Skatteministeriets og Miljø- og Energiministeriets samt Justitsministeriets vurdering af dette spørgsmål.
På den baggrund mener jeg naturligvis ikke, at jeg har bemærkninger til finanslovforslaget, og jeg mener slet ikke, at det ændrer den oprindelige lovs formål.
Bemærkningerne i finanslovforslaget for 2001 om den fremtidige anvendelse af provenuet fra elsparebidraget har ikke til formål at lovliggøre en lovstridig handling, der er alene tale om en klargøring.
Peter Hansen-Nord (V), 2000-11-29:
Er ministeren enig med mig i, at i så fald kan en lov og en lovs formål kun ændres ved fremsættelse af et nyt lovforslag, som får tre normale behandlinger?
Marianne Jelved (RV), 2000-11-29:
Det er vi fuldstændig enige om, for det er den måde, man lovgiver på efter grundloven.
Men der er jo ikke ændret i Elsparefonden, og der er ikke ændret i den måde, afgiften opkræves på, og den måde, den fordeles på.
Hvert år skal vi på finansloven fastsætte, hvor stor bevillingen skal være til Elsparefonden, og det fremgår også af loven om Elsparefonden.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Aage Frandsen (SF), 2000-11-29:
»Hvordan vil ministeren sikre, at formandskabet og sekretariatet for Det Økonomiske Råd har deres fulde integritet og uafhængighed samt ikke kommer under påvirkning af Folketing, regering, centraladministration, interesseorganisationer m.v.?«
Skriftlig begrundelse
Baggrunden for spørgsmålet er følgende fra Berlingske Tidende den 23. november 2000: »Berlingske Tidende erfarer, at LO på mødet i Det Økonomiske Råd tirsdag i næste uge, hvor vismændenes nye rapport skal diskuteres, vil kræve, at rådet får indflydelse på de faglige kriterier, der lægges til grund for selve udvælgelsen af vismændene.«
LO's forslag om, at rådsmedlemmerne skal have indflydelse på, hvem der skal være vismænd i fremtiden, modtages positivt i bl.a. Dansk Handel & Service.
Det er efter spørgerens opfattelse helt afgørende, at formandskabet og sekretariatet for Det Økonomiske Råd har deres fulde integritet og uafhængighed af Folketing, regering, centraladministration, interesseorganisationer m.v., hvilket naturligvis ikke forhindrer nogen i at være uenig i de analyser og vurderinger, der kommer fra rådets formandskab.
At regeringen, medlemmer af Folketinget, interesseorganisationer m.v. giver udtryk for uenighed med de analyser og synspunkter, der kommer til udtryk i Det Økonomiske Råds rapporter er kun naturligt, idet Det Økonomiske Råds rapporter naturligvis som alle andre rapporter er til politisk diskussion.
Men det må aldrig betyde, at Det Økonomiske Råds integritet og uafhængighed må kunne antastes.
En sådan integritet og uafhængighed kunne efter spørgerens opfattelse eventuelt antastes, hvis medlemmer af Det Økonomiske Råd eller andre mente at skulle øve indflydelse på de »faglige kriterier, der lægges til grund for udvælgelsen«, medmindre man alene mener, at der skal være tale om, at de pågældende skal være dygtige økonomer, hvilket allerede er en selvfølge.
Derfor kan »faglige kriterier« vanskeligt tolkes som andet end, at nogle ønsker en udskillelse ud fra bestemte økonomisk teoretiske overvejelser.
Det mener spørgeren kan være farligt ud fra ønsket om, at formandskabet skal være uafhængigt.
Styrken ved Det Økonomiske Råds formandskab har altid været, at det har været omgærdet af respekt på grund af medlemmernes integritet og uafhængighed.
Det har da stort set heller ikke været antastet i de snart 40 år, hvor rådet har eksisteret bortset fra begyndelsen af 1970'erne, hvor Det Økonomiske Råd blev foreslået nedlagt af den daværende økonomiminister.
Jeg har bemærket, at der i går var et møde i Det Økonomiske Råd, og at man i den forbindelse åbenbart ikke har diskuteret det, som blev diskuteret i pressen for 1 uge siden.
Men uanset om det er tilfældet, mener jeg alligevel, det ud fra en principiel betragtning, og det er min tilgang til spørgsmålet, er relevant endnu en gang at få slået fast - og det mener vi ikke kan ske for tit, når der ligesom er optræk til det modsatte - at Det Økonomiske Råd og dets formandskab er uafhængige af regeringens, Folketingets og interesseorganisationers interesser, og at de har deres fulde uafhængighed og deres fulde integritet.
Det vil jeg gerne have ministerens kommentar til.
Marianne Jelved (RV), 2000-11-29:
Jeg er helt på det rene med baggrunden for spørgerens spørgsmål og er glad for at få mulighed for at klargøre og repetere over for offentligheden, hvilke regler der gælder.
Udnævnelsen af vismænd og oprettelsen af vismændenes sekretariat er reguleret ved lov og senest ved lov nr. 301 af 27. april 1994.
I den lov siges det, at Det Økonomiske Råd nedsættes af økonomiministeren, at det ledes af et formandskab bestående af 3 nationaløkonomisk kyndige, at der yderligere er 21 medlemmer, der udnævnes efter indstilling fra en lang række interesseorganisationer og myndigheder, som er nævnt i loven, og endelig kan økonomiministeren udnævne indtil fire medlemmer ud over de allerede nævnte, og de tre af dem skal være særlig kyndige i økonomiske spørgsmål, og et skal være særlig kyndigt i samspil mellem økonomi og natur.
Det er fastsat ved lov.
Rammerne for, hvordan sekretariatet til Det Økonomiske Råd oprettes, er også fastsat ved lov, og det er en bestemmelse i loven, at sekretariatschefen udnævnes af økonomiministeren efter indstilling fra rådets formandskab; det er dem, vi kalder vismændene. Hverken de tre vismænd eller sekretariatschefen må være medlem af Folketinget.
Desuden skal sekretariatschefen være uafhængig af erhvervsvirksomheder og erhvervslivets og arbejdsmarkedets organisationer. Det, der så også har været drøftet, er proceduren ved udarbejdelse af vismandsrapporten.
Der bestemmer loven, at formandskabet efter drøftelser i rådet afgiver en redegørelse til regeringen og selv træffer bestemmelse om, hvordan den offentliggøres.
Formandskabet kan lade redegørelsen ledsage af et referat af de synspunkter, som er fremført på mødet i selve rådet.
Nu blinker den røde knap, men jeg vil gerne understrege, at efter min mening er loven i sig selv et stærkt værn for at sikre uafhængigheden.
Den tilgodeser den, og uafhængigheden af vismændene er heller ikke anfægtet.
Aage Frandsen (SF), 2000-11-29:
Jeg forstår det så også sådan, at ministeren er enig i, at den diskussion, der har været fremme i pressen, om, at nogle i Det Økonomiske Råds store sammenhæng, hvis jeg kan bruge det udtryk, skulle være interesseret i at diskutere det, som er blevet kaldt de faglige kriterier for, hvem der var egnet til at være vismænd, ikke henhører under Det Økonomiske Råd.
Marianne Jelved (RV), 2000-11-29:
Det er anført i loven, at det skal være nationaløkonomer osv., som jeg refererede, og det foregår på den måde, at vismændene selv peger på en efterfølger til en vismand, der skal udgå af det tremands vismandskollegium, og det er så formelt økonomiministeren, der udnævner.
Det er klart, at vi jo heller ikke kan tage det reelle ansvar fra økonomiministeren, men det er fastsat i loven, hvordan man udpeger vismænd.
Det, der har været drøftet på mødet i går, er jo proceduren omkring behandling i rådet som sådan, og jeg mener, det er helt legalt, at man drøfter det med vismændene. Jeg har også forstået, at vismændene gerne vil prøve at vurdere, om selve proceduren omkring behandling i rådet kan ændres hensigtsmæssigt.
Men med hensyn til udpegningen af vismændene er der ingenting i loven, der tilsiger, at andre uden for den kreds, som jeg har nævnt, kan påvirke den beslutning.
Det, der har været diskussionen i sommer og i foråret, har været en faglig uenighed, og det er jo fuldstændig legalt.
Den drøfter vi jo om ikke hver gang, der kommer en vismandsrapport, så ret ofte.
Der er jo forskellige faglige vægtninger og vurderinger af konjunktursituation m.v., og meningen med vismandsinstitutionen er jo, at den skal være et bidrag til en debat i offentligheden om den økonomiske
politik
, konjunkturudsigter m.v.
Aage Frandsen (SF), 2000-11-29:
Jeg vil godt takke for svaret, som jeg mener er helt entydigt og i overensstemmelse med det, der var tankegangen, da vismandsinstitutionen og Det Økonomiske Råd blev oprettet tilbage i 1962, i øvrigt på baggrund af et initiativ fra en partifælle til den nuværende økonomiminister.
Jeg vil også godt understrege, at når jeg har stillet spørgsmålet, er det ikke, fordi det bunder i den bestemte sag om den rapport, for de samme vismænd har jo også kommenteret dele af finansloven, som jeg ikke er enig med dem i.
Så det er ikke spørgsmålet, om man er enig med vismændene eller ej.
Det, der sådan set er styrken ved vismændene, som også ministeren sagde, er jo, at de gør det uafhængigt, og at vi netop alle sammen har lov til at være uenige med vismændene.
Det er ikke noget med, at de har mere ret end andre, men de har ret til at udtrykke sig, og det har jeg forstået at ministeren vil forsvare hundrede procent.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-29:
Nu kan det jo være svært for en statsminister at sætte sig ind i alle hjørner af, hvad der foregår i Folketinget, for statsministeren har selvfølgelig travlt ovre i sit ministerium.
Men hvis statsministeren havde gjort det, ville han selvfølgelig vide, at de aktstykker, regeringen sender til Folketingets Finansudvalg, og som går ud på at hjælpe flygtninge i deres områder, stemmer Dansk Folkeparti altid for. Vi stemte også for den hjælp, man ville give i nærområdet i forbindelse med Kosovokonflikten, vi bakkede den op, og vi synes også den hjælp skulle være større.
Det tror jeg godt statsministeren efter nærmere overvejelse må indrømme.
Det, det drejer sig om, er at hjælpe mennesker i nød, men det drejer sig altså også om - og den diskussion må statsministeren altså også tage - hvordan man anvender pengene bedst, hvis ikke man har ubegrænsede midler.
Det kan være, Socialdemokraterne er ved at gå tilbage til den oprindelige tankegang om, at det har man nu nok, men så må det alligevel dreje sig om, hvordan man anvender midlerne bedst muligt.
Gør man det ved hvert år at tillade 15.000-20.000 nye fremmede at komme ind i det danske samfund, selv om man ikke kan nå at integrere dem, så det samlet set bliver til skade for Danmark, eller gør man det ved i højere grad at målrette hjælpen til nabolandene til de flygtningeproducerende lande i verden?
Og så har statsministeren i øvrigt ikke svaret på mit spørgsmål, som jeg synes er yderst relevant, hvis statsministeren vil fastholde, at regeringens strategi er, at man vil både-og: Hvilke lande forhandler regeringen med om at oprette lokale flygtningecentre for at afhjælpe problemerne lokalt i stedet for her i Danmark?
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-29:
»Er ministeren enig med de medlemmer af Det Økonomiske Råd, som efter euroafstemningen ønsker »snor i vismændene« og foreslår ændringer af vismandsinstitutionen?
« Skriftlig begrundelse
Vismandsinstitutionen hører under ministerens ressort og er en institution, der er uafhængig af særinteresser og af den siddende regering.
Som sådan har vismandsinstitutionen fungeret godt i snart 40 år.
Vismændenes styrke i den offentlige debat er netop uafhængigheden.
Efter nejet til euroen ved folkeafstemningen den 28. september 2000 er der tydeligvis ønsker om en straffeaktion mod de økonomiske vismænd og deres sekretariatsleder.
Årsagen er, at de uafhængige vismænd i foråret udarbejdede en rapport, som nøgternt analyserede euroens fordele og ulemper for Danmark og konkluderede, at der alt i alt ikke er nævneværdige økonomiske fordele for Danmark ved at afskaffe kronen til fordel for euroen.
Denne konklusion huede selvsagt ikke eurotilhængerne, herunder lederne af de mange erhvervsorganisationer samt af LO.
De ønskede at være alene på banen.
Resultatet af folkeafstemningen blev som bekendt et nej til euroen, og lederne af LO og af erhvervslivets organisationer er nu sure på vismændene, som de tillægger skylden for nejet.
At finansmarkedets positive reaktion på nejet underbygger vismændenes konklusion, synes ikke at formilde organisationernes ledere, tværtimod.
Det synes utilgiveligt, at vismændene har fået ret.
Berlingske Tidende skriver den 23. november 2000, at adskillige af Det Økonomiske Råds medlemmer nu »vil have snor i vismændene«.
Det skal for det første ske ved, at vismændene forpligtes til at svare på skriftlige spørgsmål fra rådets medlemmer.
Dernæst ønsker LO-formanden og andre medlemmer af Det Økonomiske Råd, at vismændene i »højere grad tvinges til at tage kritikken fra medlemmerne alvorligt« - uden at det er præciseret nærmere hvordan.
Endelig vil i hvert fald LO have indflydelse på selve udnævnelsen af vismændene.
Formålet med disse ændringer er helt åbenlyst at undergrave vismændenes uafhængighed, så man eksempelvis ikke igen risikerer at få præsenteret en saglig og uafhængig økonomisk rapport, der kan torpedere en fremtidig ny europropaganda.
Marianne Jelved (RV), 2000-11-29:
Jeg skal bare tilføje to ting: Den ene er, at der ingen planer i regeringen er om at ændre loven om Det Økonomiske Råd.
Den anden er, at selv om hr. Frank Dahlgaard og undertegnede kan gøre det så kort i dag, er det ikke ensbetydende med, at jeg er enig i det, der står i bemærkningerne til hr. Frank Dahlgaards spørgsmål.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Aage Frandsen (SF), 2000-11-29:
I Berlingske Tidende den 23. november kan man læse følgende: »Utilfredsheden med de nuværende vismænd er dog også kommet til udtryk på langt mere kontante måder«.
Ifølge Berlingske Tidendes oplysninger kontaktede højtstående embedsmænd i Finansministeriet kort efter euroafstemningen sekretariatschefen i Det Økonomiske Råd, Peder Andersen, og sagde direkte til ham, at han oven på vismændenes eurorapport ingen fremtid ville have inden for centraladministrationen.
Uanset hvad man politisk kan mene om de analyser og råd, Det Økonomiske Råd lægger frem i sine rapporter, må det være helt afgørende, at formandskabet og sekretariatet for Det Økonomiske Råd har en sådan integritet, at man altid kan regne med, at det er uafhængigt af Folketing, regering, centraladministration m.v. At regeringen, medlemmer af Folketinget, interesseorganisationer m.v. giver udtryk for uenighed med de analyser og synspunkter, der kommer til udtryk i Det Økonomiske Råds rapporter, er kun naturligt, idet Det Økonomiske Råds rapporter naturligvis som alle andre rapporter er til politisk diskussion.
Men det må aldrig betyde, at Det Økonomiske Råds integritet og uafhængighed må kunne antastes.
Mogens Lykketoft (S), 2000-11-29:
Den anklage, der er refereret i spørgsmålet, er usædvanlig.
Den er fremkommet på en meget usædvanlig måde: på forsiden af Berlingske Tidende den 23. november 2000.
Det fremgår ikke specifikt, af hvem, hvornår og hvad der hævdes at være sagt.
Jeg vil gerne sige, at Finansministeriets medarbejdere er fuldstændig uforstående over for anklagen og ikke kan genkende beskrivelsen, hverken i indhold eller i handlingsforløb.
Lad mig føje til, at mig forekommer hele spørgsmålet endnu mere bizart, fordi der ikke har været mindste antydning af, at den pågældende sekretariatschef skulle være interesseret i et karriereforløb i centraladministrationen.
Der er, som det er oplyst for mig, ingen ledende medarbejdere, som før eller efter euroafstemningen har rejst spørgsmål om ansættelsesforhold, karrieremuligheder over for sekretariatschefen eller for den sags skyld anfægtet vismandsinstitutionens integritet og uafhængighed.
Derimod har der været en række telefonsamtaler mellem sekretariatet og Finansministeriets ledende medarbejdere i slutningen af maj og starten af juni for at få opklaret forhold i kapitlet om euroen, som blev drøftet i Det Økonomiske Råd den 24. maj 2000, og forhold i et andet kapitel om euroen, som rådets formandskab formulerede i 1997.
I disse drøftelser blev rejst mange kritiske spørgsmål og kommentarer til kapitlets faglige indhold, derimod ingen af de spørgsmål, som er refereret i Berlingske Tidende den 23. november 2000.
Så kan jeg i øvrigt oplæse, at ansættelser i ministerier og styrelser foretages i de enkelte ministerier og styrelser.
I Finansministeriet er det departementschefen, og han har ikke i det sidste halve år talt med sekretariatschefen i Det Økonomiske Råd.
Aage Frandsen (SF), 2000-11-29:
Jeg er selvfølgelig glad for, at finansministeren kan afkræfte - skal vi sige - hovedtendensen i hele historien. Men jeg vil spørge finansministeren, om ikke der har været - som også der ligesom ligger i finansministerens svar nu - den åbenhjertige samtale mellem en ledende embedsmand i Finansministeriet og den pågældende sekretariatschef efter euroafstemningen, som der refereres til, og at man i den forbindelse, hvor man kan have sagt meget til hinanden, som ikke nødvendigvis skal refereres, er kommet ind på spørgsmål om, hvor personer var egnede til at være ansat henne.
Under alle omstændigheder er der ikke tale om noget konkret ansættelsesforhold, for sådan noget har jeg forstået, at der under ingen omstændigheder har været tale om, men at man under en sådan samtale kan have sagt noget, som en part har opfattet på en anden måde, end afsenderen har tænkt sig.