Arne Melchior (CD), 1997-11-25:
Det er helt oplagt i en søfarende nation som den danske, en nation af øboer, at vi interesserer os for skibsfart, og hvad var skibsfart uden havne og helst gode havne?
Det kan vi ikke på nogen måde blive uenige om her i huset, og det er da også dejligt, at den vedtagelse - mine kære kolleger, dagsordener findes ikke mere her i Folketinget, undtagen den der bliver trykt hver dag - som er fremsat af næsten alle partier, viser enigheden i dette spørgsmål. Jeg skal alligevel knytte et par bemærkninger til sagen.
Da jeg oprindelig fik med dette område at gøre for ca. 15 år siden, var det mig en overraskelse, at der på havneområdet ikke kan gælde den absolutte frihed, men at der er en række hensyn at tage.
For det første er en havn jo ikke noget værd, hvis der ikke er en bagvedliggende infrastruktur, som det øvrige samfund under alle omstændigheder må stille med; for det andet kan det ikke nytte, at man på en bestemt kyststrækning i stedet for tre gode havne har fire, som alle giver underskud og derfor er mindre gode, og for det tredje er der hensynet til basishavnene, som synes at være et noget ukendt begreb for i hvert fald nogle af ordførerne.
En basishavn er en havn, der har en bestemt mængde godsomsætning og derfor lavere internationale afgifter.
Danmark har to basishavne, København og Århus, og det er af yderste vigtighed, at vi bevarer disse to basishavne, hvilket altså kræver, at der går en tilstrækkelig minimumgodsmængde ind og ud af dem, hvis den internationale søfart fortsat primært vil søge dem af hensyn til de lavere afgifter.
Det er altså de nævnte tre punkter, som begrænser muligheden for at lade enhver privatperson, enhver kommune eller andre anlægge eller forbedre alle de havne, man måtte have lyst til.
Min anden kommentar gælder et udtryk, som ministeren benyttede.
Det var noget om, at godstransport pr. skib er dør til dør-transport, og sådan står der også i Erhvervsministeriets rapport »Nærskibsfart fra Dør til Dør« fra 1996.
Det er en delvis misvisende betegnelse, og det forklares også allerede i sammenfatningen i denne plan på følgende måde: »Vejen til en mere effektiv nærskibsfart går via multimodaltransport, hvor rederiet samarbejder med transportører på land om at bringe transportkøberens gods hele vejen fra dør til dør.«
Det evner skibet ikke, og i en fodnote forklares ordet multimodaltransport da også som noget, hvori der indgår mere
end én transportform og flere omladninger i den samlede transportkæde, f.eks. mellem skib, jernbane og lastbil.
Dermed bliver dør til dør-transport altså andet og mere end skibsfart.
Dør til dør-transport er kun mulig, hvis den afsendende og den modtagende virksomhed ligger i selve havnene, og det er jo uhyre sjældent tilfældet.
Derfor egner
f.eks. coastertrafik og nærtrafik på skib sig ikke til normal dansk godstransport, for man vil selvfølgelig ikke, når man skal sende en vare fra Vejle til Herning, først køre ned på havnen og omlade fra lastbilen og derefter, når man er ankommet til bestemmelsesstedet, omlade igen og køre ud til modtageren
Det er der ikke rentabilitet i, og det var hr. Heiselberg også inde på.
Foruden penge drejer det sig også om tidsfaktoren.
Hvis det haster, er dør til dør-transport med lastbil selvfølgelig at foretrække, og derfor er jeg skeptisk med hensyn til coastertrafikkens muligheder i vort lille land.
Efter at Storebæltsforbindelsen også er blevet åbnet for biler, bliver det endnu mere oplagt tilfældet, og jeg skal her erindre om den nødvendige »just in time delivery« - dette begreb, som gør, at det er nødvendigt, at en vare ankommer hurtigt og nøjagtigt på det tidspunkt, hvor den er forventet.
Men bortset fra det støtter vi naturligvis, at de havne, vi skal have, skal være så gode, så moderne, så up to date som muligt, og det forslag til vedtagelse, der er fremsat, er også stillet på CD's vegne.