Søren Kolstrup (EL), 2001-03-29:
Denne her debat indeholder to niveauer:
Den ene debat er om spørgsmålet om at ville skabe
Skandinaviens bedste vejkryds, som nogle kalder det, og den anden diskussion er om spørgsmålet om, hvordan en regering håndterer gældende lov.
Men hvad angår det der såkaldt bedste vejkryds, er der jo tale om, at man har villet skabe en liberalistisk monolit, et liberalistisk mekka, der i alle henseender kan underløbe enhver af regeringens grønne læbebekendelser.
Storcenteret lader hånt om transportpolitiske betragtninger, lader hånt om nærhed mellem bosted og indkøb, lader hånt om en bæredygtig udvikling, lader hånt om reduktion af CO2-betragtningen og lader hånt om det smukke ønske om at fastholde et alsidigt butikssystem og de lokale miljøer.
Amagerbrogade med dens alsidige butikssystem vil jo ikke kunne overleve denne her sag; i bedste fald vil der endnu være et par skrantende butikker tilbage og ellers mange døgnere.
I den her politik er der ikke grøn politik, der er ikke et gran af en rimelig socialpolitik.
Regeringen er gået i sort, den svigter miljøpolitisk og transportpolitisk, men den svigter også socialt.
Man svigter de ældre og alle dem, der er uden bil; det er svig over for de ressourcesvage.
Men så kommer jo den anden diskussion, som har været ført med en mere juridisk tilgang.
Det er spørgsmålet om, hvordan regeringen har anvendt planloven, og for os er det vigtigt at konstatere, at den har været anvendt meget forskelligt.
Vi har noteret os, at der engang var en Svend Auken 1, der kæmpede mod det her center og kæmpede for, at planloven blev overholdt så godt som muligt, og som fugl Føniks opstod sommeren 2000 en ny minister, som fandt nye begreber og nye kreative metoder til at tackle gældende lov.
Denne ændring fra Auken 1 til Auken 2 er vel et perfekt eksempel på, hvordan man kan lægge sig i slipstrømmen på de store og stærke, dem, der ikke må krummes et hår på i det her samfund, de sociale kræfter, de kapitalkræfter, der står bag; frem med sten og strøm, frem med det danskejede TK Development, og ned med de små butiksindehavere; det er dem, der skal lade livet.
Hvilke kræfter der har ført frem mod den her konklusion, skal jeg ikke tage op, men det er i hvert fald en historisk vigtig opgave at afdække det her forløb.
Vi må konstatere, at regeringen, jeg sagde regeringen, regeringen, men herunder også miljø- og energiministeren, har valgt fuldt ud at acceptere denne løsning, og at miljø- og energiministeren har valgt i sin politiske karriere at skifte over fra Auken 1 til Auken 2.
Det blander Enhedslisten sig ikke i, men Enhedslisten blander sig i de handlinger, som Auken foretager.
Regeringen har tilladt, at der bygges et storcenter indeholdende et butikscenter på mange, mange kvadratmeter - alt for mange - og en dagligvarebutik på 17.000 m2, og man siger så: Jamen den flytter vi lige, for vi havde et lille overskud inde i København, vi flytter lige et såkaldt stormagasin, som i øvrigt var nedlagt, men i hvert fald en butik, der er langt over fem gange mere end planlovens 3.000 m2.
Er det muligt at komme ud af dette morads?
Så er vi tilbage i de taktiske betragtninger. Jeg har noteret mig, at Socialistisk Folkeparti i den her diskussion har valgt en position, hvor Socialistisk Folkepartis handlinger indebærer, at der intet sker, absolut intet sker.
Det er hr. Jørn Jespersen, der kører sololøb.
SF kunne også have valgt en anden strategi; SF kunne have valgt at være med i hr. Ole M. Nielsens forslag.
Ja, så er hr. Jørn Jespersens argument, at så var der ikke sket noget.
Jo, det er lige præcis det, der var, vil jeg gerne sige til hr. Jørn Jespersen.
Hvis hr. Jørn Jespersen - og hr. Jørn Jespersen kan nå det endnu - valgte at skrive under på det forslag til vedtagelse, som er fremsat af hr. Ole M. Nielsen, ville der ske det, at regeringen, og herunder miljøministeren, ville få en kritik, og denne kritik ville ministeren ikke kunne sidde overhørig.
For diskussionen går nemlig på, om nogle af de handlinger, der er begået her, skal have præcedens eller ikke præcedens, og derfor er der behov for maksimal kritik og så selvfølgelig, at planlovens venner står sammen om at revitalisere denne planlov, men det forudsætter godt nok erkendelse først.
Jeg forstår fortsat ikke motiverne, idet jeg jo har mødt mange SF'ere, der har udført et prægtigt stykke arbejde i den her sag, bl.a. på Amager.