runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-05-05:
Jeg skal ikke trække det i langdrag.
Det Radikale Venstre er medforslagsstillere til det her forslag, og vi har sådan set allerede ved behandlingen af det oprindelige forslag, lovforslag nr. L 7, som vi støttede, sagt, at lige præcis den her ordning, som man fjernede, var det eneste, vi var betænkelige ved dengang.
Så jo længere vi kan udbrede overgangsordningen her, jo mere tilfredse vil Det Radikale Venstre være.
Når det er sagt, synes jeg faktisk, at det var en vigtig pointe, der kom fra fru Birthe Rønn Hornbech, nemlig at der ikke i juridisk forstand er tale om lov med tilbagevirkende kraft.
Det er faktisk også en væsentlig pointe for os i Det Radikale Venstre.
Vi er fuldstændig på linje med Venstre i den sag.
Det handler om folk, der føler, at de er kommet i klemme.
Dem vil vi så gerne være med til at hjælpe også qua, at vi sidste år faktisk var imod lige præcis den her lille detalje i lovforslaget.
Så vil jeg sluttelig have lov til at bemærke, at jeg synes, det er rart for en gangs skyld at kunne opleve, at regeringen ikke optræder som en flertalsregering med en minister uden portefølje fra Dansk Folkeparti, men at vi nu har en enkel lillebitte sag, der faktisk er et almindeligt parlamentarisk arbejde omkring.
Det er meget interessant at opleve.
Anne Baastrup (SF), 2006-05-05:
Som fru Birthe Rønn Hornbech og hr. Simon Emil Ammitzbøll nævnte, er dette ikke en lov med tilbagevirkende kraft.
Jeg skal ikke komme ind på selve lovforslagets indhold.
Det er der jo mange der har gjort.
Jeg skal bare udtrykke min store glæde over, at vi nu kan få gennemført den her lovgivning i god ro og orden.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-05-05:
Jeg havde egentlig ikke tænkt mig at stille spørgsmål til justitsministeren i denne sag, men det var lige det seneste svar til fru Line Barfod, der alligevel fik mig på banen, nemlig at en i øvrigt konservativ justitsminister nu vælger at sige, at konsekvens kan bestå i, at det bare kommer frem i det offentlige lys.
Det tror jeg ville være misbrug af ordet i andre spørgsmål.
Det er jo fint nok med den her vejledning, den støtter vi sådan set også op om, men er problemet ikke, at den vil blive sendt ud og der vil blive en opmærksomhed om den, i hvert fald på kort sigt, men i de enkelte sager, eksempelvis det eksempel, som fru Anne Baastrup kom med, hvor der er nogle, der presser den enkelte, er det ikke sikkert, at det vil hjælpe særlig meget, at man har udsendt en vejledning?
Der vil det være lige så svært i hver eneste situation, som det hele tiden har været.
Er vi i virkeligheden ikke nødt til at gøre noget mere?
Det kan godt være, det ikke præcis skal være det, der bliver foreslået her, men bliver vi ikke nødt til at tænke videre?
Per Clausen (EL), 2006-05-05:
Jeg skal starte med at sige, at det også i den her proces, hvor jeg har stillet en række § 20-spørgsmål, er lykkedes justitsministeren at overbevise mig om, at der ikke i juridisk forstand er tale om lovgivning med tilbagevirkende kraft.
Det, der har været tale om, er, at der i hvert fald er en række mennesker, der efter min mening med berettigelse har følt, at de blev stillet anderledes, end de havde en forventning om at de kunne være blevet.
Det retter vi så op på med det her forslag.
Ved at kigge tilbage i debatten om den lovændring, der blev vedtaget i sin tid, kan jeg også konstatere, at jeg også gav udtryk for skepsis netop over for, at man lavede en ændring af de her bestemmelser, men da Enhedslisten jo stemte for loven i sidste ende på grund af nogle andre forbedringer, som vi helt klart stadig støtter, er vi selvfølgelig også ansvarlige for hele loven, og derfor har jeg faktisk også opfattet det på den måde, at vi havde et særligt ansvar i den her sag for at gå ind og forsøge at få rettet op på de problemer, der har vist sig.
Det, jeg også synes er meget glædeligt i den her sag, er jo, at den er et eksempel på, at når borgere henvender sig til politikere og har en sag, hvor de er blevet dårligt behandlet, så er det faktisk muligt at råbe ikke bare Folketingets flertal, men sågar hele Folketinget op og få rettet op på tingene, og det synes jeg man skal opfatte som en meget, meget opmuntrende udgang på den her sag.
Jeg vil bare sige, at det, som de her borgere har gjort, kan andre også gøre, og nu kan man altså se, at det i hvert fald indimellem kan nytte noget.
Det synes jeg er meget, meget positivt.
Kim Christiansen (DF), 2006-05-05:
Jeg vil starte med at rette en stor tak til de forskellige ordførere og til ministeren og tager selvfølgelig med glæde imod tilsagnet om de her mere tekniske ændringer, for det er klart, at vi selvfølgelig ikke med fremsættelsen af det her forslag har haft til hensigt at favorisere nogen, men blot at videreføre § 132, stk. 2, som lå i den gamle lovgivning.
Så derfor tager vi selvfølgelig imod de ændringsforslag, der måtte komme.
Justitsministeren var også lidt inde på, at det er menneskeligt at fejle, og som politiker er det vel også så meget mere menneskeligt, at man så retter de fejl, og det ser ud til, at et lige så stort flertal, som begik fejlen, også har lyst til at rette den fejl.
Det synes jeg selvfølgelig er meget glædeligt.
Fru Birthe Rønn Hornbech var lidt inde på, at jeg var kommet i fantastisk godt selskab.
Afslutningsvis vil jeg selvfølgelig sige, at Dansk Folkeparti i lighed med, hvad Tom Behnke og flere andre gav udtryk for, naturligvis står ved de stramninger.
Selvfølgelig står vi bag de stramninger, vi foretog ved ændring af loven pr. 1. september 2005, men samtidig vil jeg udtrykke min glæde over, at vi nu hjælper de her mennesker, som er kommet i en uheldig situation.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Anne Baastrup (SF), 2006-05-05:
Jeg synes selvfølgelig, at det er fint, at justitsministeren kommer med denne vejledning.
Men det, der også ligger i det her forslag, er, at nævnet ud over støttefunktionen også skal videreudvikle metoder til at skabe og forbedre den åbne dialog i den offentlige sektor.
Jeg var sammen med en lærer her forleden dag.
Hun havde fået at vide, at hvis hun ville gå ud og diskutere noget konkret eller nogle ændringer i skolepolitikken i den pågældende kommune, så måtte hun kun udtale sig til pressen eller skrive læserbrev, under forudsætning af at skoleinspektøren havde godkendt det hele.
Det sker i en stor kommune, og der er centralt fastlagte regler, der gælder for hele kommunen, med et sådant indhold.
Så en vejledning er jo ikke nok.
Har ministeren nogle andre ambitioner?
Lene Espersen (KF), 2006-05-05:
Jeg vil sige, at nu har fru Anne Baastrup her et konkret eksempel, men forud for, at udvalget blev nedsat, havde jeg, synes jeg, nogle virkelig gode debatter her i Folketinget med fru Anne Baastrups partifælle hr. Aage Frandsen, som faktisk også mere eller mindre var hovedmanden bag tanken om at nedsætte et udvalg.
Det eksempel, som fru Anne Baastrup kommer med, er faktisk ikke ubeslægtet med de eksempler, der var oppe at vende, da vi i sin tid diskuterede, hvad der skulle til, og det sagkyndige udvalg, der altså har højesteretsdommer Jens Peter Christensen som formand, er altså nået frem til, at det, der vil virke bedst, også i forbindelse med skolelærere og andet, er at lave en vejledning, der stiller nogle meget klare betingelser op for, hvor meget man kan sige i den offentlige debat, og siger, at offentligt ansatte naturligvis også har ytringsfrihed.
Anne Baastrup (SF), 2006-05-05:
Noget af det, som jeg selvfølgelig var lidt utilfreds med i den betænkning, var, at de ikke kom frem til, at der også skulle være en særlig beskyttelse for offentligt ansatte, der ytrede sig.
Det slag er indtil videre tabt, men det kan vi jo altid vende tilbage til senere, hvis det viser sig, at udmøntningen af den her vejledning overhovedet ikke kommer til at få et reelt indhold.
Men det, jeg så bare spekulerer på, er, hvordan vi får ledelsen i den enkelte kommune til at forstå, at de altså har et ansvar for, at de offentligt ansatte rent faktisk tør gå i gang med en debat.
Lene Espersen (KF), 2006-05-05:
Jeg vil sige til fru Anne Baastrup, at det, jeg har noteret mig, er, at det sagkyndige udvalg, som har siddet og set på det her spørgsmål, har peget på, at de tror, at det, der vil virke mest effektivt, også for den enkelte, er en sådan vejledning, og det synes jeg altså ikke kun skal have en chance; jeg har faktisk også stor tillid til, at når man har brugt så mange kræfter på at gennemgå problemstillingen og er nået frem til, at det er en rigtig løsning, så er det nok en fornuftig løsning på det.
Til spørgsmålet om, hvorvidt der skal etableres kurser: Jeg er ikke helt overbevist om, at jeg overhovedet er den rigtige minister til at tage stilling til det, men det kan fru Anne Baastrup da stille spørgsmål til under udvalgsbehandlingen, og så kan vi jo spørge dem, der måtte være berørte af det, også dem i andre ressortområder.
Jeg stiller mig ikke i vejen for, at der er nogle, der etablerer nogle kurser, hvis de mener, at det er vejen frem, men først og fremmest handler ytringsfrihed jo meget om, at man også selv, man kan sige ikke alene påtager sig et ansvar, men også er klar over, hvad ens rettigheder er, og der tror jeg, at sådan en vejledning kan være lidt af en eye-opener for nogle af dem, der måske lidt føler et pres for ikke at ytre sig i den offentlige debat.
Det skal de selvfølgelig ikke gøre.
Jeg vil sige, at der inden for mit eget system heldigvis er mange, der ytrer sig i den offentlige debat, også kritisk, så det er ikke alle steder, at der er et problem, og jeg synes, at man skal passe på, at man ikke gør problemet større, end det er.
Men vi forsøger i hvert fald at løse det for den gruppe, der er i tvivl om, hvad man må.
Line Barfod (EL), 2006-05-05:
Det er selvfølgelig fint, at ministeren udsender en vejledning.
Men kan ministeren ikke forestille sig, at det ikke helt er nok med en vejledning, at der stadig vil være en del offentligt ansatte, som oplever et pres for ikke at udtale sig, nogle, der bliver udsat for sanktioner osv., og at de derfor kunne have behov for nogen at drøfte med, hvad de kan gøre?
Lene Espersen (KF), 2006-05-05:
Jeg vil sige til fru Line Barfod, som jeg sagde til fru Anne Baastrup, at der for det første er et meget grundigt arbejde, der fremgår af en betænkning, som peger på, at en vejledning er det, der vil være mest formålstjenligt med henblik på at få det her ud alle steder i systemerne, og derfor tror jeg selvfølgelig på, at det virker.
Så vil jeg for det andet sige til fru Line Barfod, at jeg har nævnt en række steder, man kan henvende sig, og jeg tror da, at de fleste af ens arbejdsgivere det sted, hvor man er offentligt ansat, vil give en det rigtige og det objektive råd, hvis man kommer og spørger om det.
Vi kan ikke lovgive mod mennesker, der har onde hensigter, men det har selvfølgelig konsekvenser, hvis man tvinger folk ud i en begrænsning af deres ytringsfrihed.
Så jeg vil sige til fru Line Barfod, at jeg synes, at det rigtige er, at vi holder fast i at følge betænkningen og udarbejde en vejledning og så i øvrigt sørge for at gøre opmærksom på, hvor man ellers kan henvende sig, hvis man måtte være i tvivl om sine rettigheder.
Line Barfod (EL), 2006-05-05:
Jeg kan ikke umiddelbart komme i tanke om nogen sager, hvor det har haft konsekvenser for nogen, at de forsøgte at begrænse offentligt ansattes ytringsfrihed.
Derimod er der masser af eksempler, som vi også har taget nogle med af i beslutningsforslaget, på offentligt ansatte, der har været udsat for sanktioner, fordi de brugte deres ytringsfrihed.
Mener ministeren ikke, at det på forskellige områder kan være gavnligt at have et nævn eller råd, hvad det nu kan være, til at have fokus på et område, ligesom ministeren selv har det på sin ressort, f.eks. Det Kriminalpræventive Råd, Færdselssikkerhedsrådet osv., som sikrer, at der løbende er nogle, der har fokus på og ser på, hvordan det egentlig går med udviklingen på det her område, og kommer med forslag til, hvad der kan laves af forbedringer?
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-05-05:
jeg anerkender til fulde, at fru Lissa Mathiasen også tager spørgsmålet om offentligt ansattes ytringsfrihed alvorligt, ingen tvivl om det.
Jeg ændrer ikke min personlige holdning, men jeg accepterer, at det er Socialdemokratiets holdning, at man ikke skal gøre det, Enhedslisten foreslår med nævnet, i hvert fald ikke på nuværende tidspunkt, fordi Socialdemokraterne tror, at vejledningen vil have den virkning, at det ikke bliver nødvendigt.
Hvor lang tid forestiller fru Lissa Mathiasen sig at vi skal have, før vi tager det op?
Hvis vi nu f.eks. om 2 år kan se, at det ikke har hjulpet endnu, er det så lang nok tid?
Skal der gå 5 år, eller kan vi nøjes med et enkelt år, kan vi få et svar på det?
Kim Christiansen (DF), 2006-05-05:
Statistik kan være et rigtig godt redskab til at klarlægge omfanget af sager eller mangelen på samme.
Enhedslisten foreslår med dette beslutningsforslag, at der udarbejdes en årlig statistik over indgreb i meddelelseshemmeligheden.
Ud over det allerede nævnte tilgængelige materiale føler vi ikke i Dansk Folkeparti, at der er et yderligere behov, og ydermere kan jeg have meget svært ved at se, hvem der egentlig skulle have fornøjelse af det.
For det første ville det trække store ressourcer fra politiet – ressourcer, der er meget hårdt brug for til løsning af de mange politimæssige opgaver – og for det andet nærer Dansk Folkeparti ikke den samme mistro til disse myndigheders arbejde, som Enhedslisten gør.
Dansk Folkeparti erkender nødvendigheden af overvågning i efterforskningsarbejdet, både når det angår diverse former for kriminalitet, og når det angår den direkte terrortrussel mod det danske samfund, men samtidig har vi stor tillid til, at politiet bruger indgreb i meddelelseshemmeligheden på en hensigtsmæssig måde.
Jeg ser måske mere dette forslag som et forsøg på at imødegå nogle af elementerne i den nye antiterrorlov.
Det kan være, det bare er en forkert formodning, det skal jeg ikke kunne sige, men uanset Enhedslistens skjulte eller åbenlyse politiske motiver med forslaget mener Dansk Folkeparti, at det vil være alt for ressourcekrævende at udarbejde disse statistikker.
Samtidig mener vi, at det ville være et signal om mistillid til politi og dommere, som vi i hvert fald ikke ønsker at være med til at sende, og derfor kan Dansk Folkeparti ikke støtte beslutningsforslaget.
Jeg er stadig af den opfattelse, at jeg ikke mener, vi skal blande os i politiets efterforskningsarbejde, når de skal skønne, om det er vigtigt at foretage et indgreb.
Det mener jeg ikke vi skal blande os i.
Vi skal stille en lovgivning til rådighed, og Dansk Folkeparti skal nok sørge for, at den i hvert fald ikke bliver ringere, end den er i dag, og at muligheden for at foretage indgreb i meddelelseshemmeligheden ikke bliver dårligere, for vi mener, det bl.a. er et meget vigtigt instrument i bekæmpelsen af potentiel terror.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-05-05:
Ja, nu havde jeg ellers lige lovet hr. Kim Christiansen, at jeg ikke ville gøre en kort bemærkning, men nu gør jeg det alligevel.
Det var spørgsmålet om tillid eller mistillid, der fik mig på banen.
Når hr. Kim Christiansen siger, det er udtryk for mistillid, at man vil have de oplysninger, forstår jeg faktisk ikke, hvem det er udtryk for mistillid til.
Det er vel næppe politiet, det er det i hvert tilfælde ikke fra Dansk Folkepartis side, for så vidt jeg kunne forstå, ville det ikke ændre noget i Dansk Folkepartis holdning, uanset hvad resultatet blev.
Kim Christiansen (DF), 2006-05-05:
Det er jo et holdningsspørgsmål, hvad man mener, der er udtryk for mistillid, og jeg mener, det er udtryk for mistillid til politiets arbejde, hvis vi skal til at blande os i det og føre offentlige statistikker over, hvor tit en indgriben i meddelelseshemmeligheden fører til en domfældelse.
Jeg mener, det er udtryk for mistillid til politiets arbejde og en utidig indblanding.
Jeg er ret sikker på, at hr. Simon Emil Ammitzbøll er af en anden opfattelse, men vi er jo heller ikke i samme parti.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-05-05:
Nej, og det er sådan set også fint nok, men i et retssamfund må forholdet mellem befolkningen og myndigheder som f.eks. politiet vel ikke alene bygge på tillid, men vel også på oplysning om, hvordan tingene reelt forholder sig.
Pointen er vel i virkeligheden, at når man har et højt oplysningsniveau, har ikke alene politikerne, men også borgerne i samfundet mulighed for at tage stilling, og jeg synes ikke, det handler om at have tillid eller ikke have tillid til politiet.
Vi har sådan set stor tillid til politiet i Det Radikale Venstre, men vi mener bare ikke, at man alene kan bygge sine holdninger på, om man har tillid til eller sympati for forskellige myndigheder, men derimod også skal bygge på oplysning.
Kim Christiansen (DF), 2006-05-05:
Et højere vidensniveau er aldrig af vejen.
Det er der nok mange, der kunne have brug for.
Men det er en grundlæggende politisk holdning, vi diskuterer, nemlig om man vil blande sig i den måde, som politiet efterforsker på, og om man mener, at de skal offentliggøre deres resultater på alle leder og kanter.
Jeg mener ikke, at det kan have den store almene befolknings interesse, hvor tit der eksempelvis sker en domfældelse på basis af en telefonaflytning.
Jeg mener ikke, at det kan interessere hr. og fru Danmark ret meget.
Line Barfod (EL), 2006-05-05:
Hr. Tom Behnkes ordførertale var meget på den ene side og på den anden side.
Derfor er jeg lidt i tvivl om, hvad konklusionen endte med at blive.
Man ved ikke, hvordan det går med sagerne, hvor mange sager der rent faktisk bliver rejst sigtelser i, og hvor mange der bliver dømt i de sager, hvor der har været foretaget indgreb i meddelelseshemmeligheden.
Derfor vil jeg gerne høre, om hr. Tom Behnke er indstillet på, at vi, som fru Birthe Rønn Hornbech lagde op til, drøfter sagen nærmere i Retsudvalget og finder ud af, hvad det egentlig kræver af ressourcer at lave sådan en statistik, og ser på, om det vil kunne lade sig gøre, når vi får de nye politikredse, ny it osv.
Tom Behnke (KF), 2006-05-05:
Det var derfor, jeg startede med konklusionen, for at Enhedslisten ikke skulle være i tvivl om vores indstilling.
Det var konklusionen.
Vi siger nej til forslaget, men det, vi også tilkendegiver, er, at det er ønskeligt, og vi er enige i, at det er ønskeligt, men da det er meget ressourcekrævende på nuværende tidspunkt, er vi nødt til at afvise forslaget.
Men på sigt kan det meget vel være – og det tror jeg på – at vi kommer i en situation, hvor det ikke er så ressourcekrævende, og så er vi enige i, at i det omfang vi kan få de her statistikker, skal vi selvfølgelig have dem.
Til det sidste, som fru Line Barfod siger, kan jeg ikke lade være med at tænke på, at i de sidste mange debatter, vi har haft, er det, som om succeskriteriet for fru Line Barfod er, at vi kommer til at diskutere tingene i Retsudvalget.
Til det vil jeg sige, at hvis det er Enhedslistens succeskriterium, er der fuld succes på alle hylder.
Vi er klart indstillet på, og det fornemmer jeg også alle andre ordførere og partier er, at vi diskuterer alle relevante emner i Retsudvalget, så selvfølgelig er vi indstillet på det og positive over for det.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-05-05:
Vi har en beskyttelse af privatlivets fred, som jeg tror vi alle sammen, i hvert fald de fleste af os, gerne vil værne utrolig meget om.
Skal man så udvide det statistiske materiale, sådan som SF og Enhedslisten foreslår, således at vi kan få flere oplysninger om, hvordan det ser ud, hvordan det forholder sig, og hvordan det er fordelt f.eks. på kredsniveau, hvordan det går, når man følger sagerne osv.?
Der er ingen tvivl om, at det vil være et stort arbejde og også et meget stort materiale, der vil komme til at foreligge, men Det Radikale Venstre er positive over for intentionerne i det her forslag.
Men jeg synes faktisk, at når der åbnes, sådan som jeg hører fru Birthe Rønn Hornbechs tale, skal man tage imod på en pæn måde og gå ind i en konstruktiv dialog.
Derfor vil jeg sige, at vi fra radikal side vil glæde os til, at vi prøver at få set på det.
I øvrigt må vi også gå ind i en dialog om, hvordan den teknologiske udvikling vil gøre det muligt at få en mere detaljeret statistik.
Det var den åbning, jeg hørte fra fru Birthe Rønn Hornbechs side.
Det kan godt være, det ikke er noget, der kan ske på meget kort sigt, men det kan måske ske på lidt længere sigt, og vi er glade for at høre, at der kom den tilkendegivelse
Derfor vil jeg sige, at det er den vej, vi vælger at følge og vil forfølge i den kommende tid, og det vil være de bemærkninger, jeg har at tilføje i denne sag.
Anne Baastrup (SF), 2006-05-05:
I disse overvågningstider er det utrolig centralt og vigtigt, at borgerne oplever en grundlæggende tryghed og sikkerhed, når de ved, at politiet har beføjelser til at aflytte.
Derfor må jeg tage afstand fra de mennesker, der siger, at det er af mistillid til politiet, vi ønsker, at man kan se konsekvenserne af de aflytninger og de indgreb i meddelelseshemmeligheden, som politiet har beføjelser til.
Jeg synes ligesom den foregående ordfører, at vi i høj grad skal lægge os op ad den vilje til at komme videre, som Venstres ordfører viste.
Vi kan godt tælle til 90 og er klar over, at det her beslutningsforslag ikke bliver vedtaget i den nuværende form, men ikke desto mindre har vi på baggrund af det her beslutningsforslag et godt grundlag for at arbejde videre i Retsudvalget.
Det handler ikke om en mistillid til politiet.
Det handler om, at tillid er godt, men kontrol er bedre.
Hvis det grundlæggende viser sig, at der er ekstremt mange aflytninger, der ikke fører til noget som helst, vil det også give anledning til overvejelse hos politiet om, i hvilket omfang de aflytter for meget.
Den kontrol, der ligger i den samlede statistik, vil også kunne vise tilbage, og politiet vil være mere interesseret i at undersøge de enkelte typer anmodninger om kendelser vedrørende det at bryde meddelelseshemmeligheden.
Alt i alt synes jeg, det har været en god debat.
Det er mit indtryk, at det lidt har været en øjenåbner i hvert fald for et par stykker, og jeg håber, at vi via Retsudvalgets systematiske arbejde kan komme frem til, at det på sæt og vis alligevel bliver til virkelighed.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2006-05-05:
Justitsministeren har jo refereret, hvad forslaget drejer sig om, og hvad problemstillingen er, og har også gjort rede for de lovtekniske problemer, forslaget måtte indeholde, så jeg skal kun knytte nogle ganske få bemærkninger til det.
Det er et gevaldig flot selskab, hr. Kim Christiansen er kommet i – hr. Kim Christiansen reagerer ikke – med Enhedslisten m.v. og så Dansk Folkeparti.
Men vi har jo alle sammen gået og småsnakket om den her sag.
Man kan vel ikke sige, at der egentlig juridisk var tale om en lov med tilbagevirkende kraft.
Jeg går også ud fra, at vi alle sammen er enige om, at vi ikke skal begynde at skabe nye uberettigede forventninger eller give nogen en særlig ret til evig tid, men at vi nu forsøger at få en samlet forhandling med justitsministeren.
Jeg skal sige, at vi i Venstre meget gerne vil medvirke til, at vi opnår en ordning i enighed, som er rimelig over for den gruppe, som jeg godt kan forstå selv føler, at de måtte være kommet i klemme.
Så vi er altså også positive over for forslaget.
Line Barfod (EL), 2006-05-05:
Jeg forstår stadig ikke helt argumentet om, at det er ligegyldigt.
Man kan diskutere, om man synes, niveauet er rimeligt eller ej, når man ser resultatet, og man kan følge udviklingen over et års tid, men jeg kan ikke forstå, at det er ligegyldigt.
Det kunne jo være, det viste sig, at der var for stramme krav, det kunne også være, det viste sig, at der var for løse krav, eller det kan være, der er nogle helt andre problemer, som man først får øje på, når man ser omfanget, og som man så kan se på.
Det må da gøre en forskel, når vi skal vurdere, om vi f.eks. skal udvide muligheden for at aflytte ikkemistænkte.
Hvis vi slet ikke ved, hvordan tilstanden er, er det da meget sværere at vide, hvordan vi skal indrette lovgivningen.