runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lene Espersen (KF), 1998-02-04:
Jeg vil gerne svare hr. Jørn Jespersen endnu en gang.
Jeg har nu svaret på det tidligere, men det hørte hr. Jørn Jespersen nok ikke.
Jeg mener, at kontrollen af levnedsmidler skal være ens i hele landet, og jeg mener, den skal være ens for forskellige produktgrupper.
Det var derfor, jeg før talte om den horisontale vinkel.
Så skulle det vist være helt klart.
Så synes jeg, det er meget vigtigt, og jeg tror, det var hr. Bent Hindrup Andersen selv, der brugte argumentationen, at man skal have relevant oplysning.
For mig at se er den relevante oplysning set med forbrugerøjne ikke, at man hænger en hel bunke virksomheder eller restauranter ud for småting.
Jeg synes, det er en relevant oplysning, hvis en virksomhed eller en restaurant ved gentagne overtrædelser ikke følger et påbud fra en offentlig kontrolinstans, og her vil jeg også fremover mene, at det er det mest fornuftige at offentliggøre det, det er der ingen tvivl om.
Men jeg mener, det er med til at gøre billedet mudret og forvirrende først og fremmest for forbrugerne, hvis man blander det hele sammen i én stor smeltedigel og siger, at om en restaurant er hamrende ligeglad, eller om den retter tingene to timer efter, bliver den hængt ud på samme vilkår i B.T. dagen efter.
Det var rent faktisk det, der var tilfældet i sagen
Jeg vil sige til hr. Jørn Jespersen og også til de to spørgere fra Enhedslisten, at jeg faktisk har gennemkigget disse rapporter ganske nøje, og jeg vil holde fast i det synspunkt, at det er forkert at hænge de mange ud frem for at koncentrere sig om offentliggørelsesmetoden og gabestoksredskabet, som jeg mener er et rigtigt redskab, over for de virkelig store syndere.
Jeg mener, man er med til at svække redskabet, hvis man bruger det som en haglsprøjte, og det vil jeg fortsætte med at mene. Dermed ikke sagt, at Det Konservative Folkeparti ikke synes, at offentliggørelse er et redskab, der er godt at bruge.
Det skal bare bruges med varsomhed og over for de virkelige syndere.
Det er helt forkert at hænge folk ud for småting, og det vil jeg fortsat mene.
Tove Lindbo Larsen (S), 1998-02-04:
Jeg glemte desværre at komme med et par kommentarer til Venstres ordførers bemærkninger om økologi og kommunernes ret til - jeg var lige ved at sige - selv at bestemme.
Vi er selvfølgelig indstillet på det kommunale selvstyre; men der ligger jo et signal i, at man via finansloven siger, at vi er meget optaget af, at økologiske produkter anvendes både i stat og kommune.
Det har de, der har stemt for finansloven, også været enige om.
Så jeg synes, at vi skal opfatte det som et signal om, at vi gerne ser, at man anvender økologiske produkter, men at det selvfølgelig er det kommunale selvstyre, der klarer opgaven.
Som jeg lyttede til Venstres indlæg, lød det for mig, som om man nærmest var begejstret for funktionelle fødevarer.
Jeg vil gerne spørge, om det ikke bekymrer Venstre, at man kan blande medicin og mad på den måde.
Tag bare et eksempel, og det er ikke, fordi jeg skal hænge specielt juice ud, men når man tilsætter kalk til juice, kunne det måske godt få folk til at tro, hvis de får en hel masse anprisninger, at det faktisk er lige meget med mælkeprodukter som sådan, for de får jo noget ekstra kalk ved at drikke juice om morgenen.
Derfor synes jeg, man skal være meget striks med hensyn til anprisninger.
Man skal bekymre sig for, at man ikke får blandet medicin og mad sammen, og det vil jeg gerne spørge om Venstres holdning til.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1998-02-04:
Jeg kunne egentlig godt tænke mig, at hr. Jens Vibjerg, når han siger, at mærkningen og tingene i forbindelse med gensplejsning skal være i orden, forholdt sig konkret til, om det skal være sådan, at forbrugeren ved køb af kød kan fravælge en produktionsmetode, hvor der på et eller andet led i processen har været brugt genmodificerede organismer.
Jeg er fuldstændig klar over, at hr. Jens Vibjerg er meget vidende på det felt og godt ved, hvad jeg mener.
Jeg kunne godt tænke mig at få klar besked om, hvorvidt det er hr. Jens Vibjergs hensigt. Og så til hr. Jens Vibjergs forslag om en centralisering af levnedsmiddelkontrollen forstået på den måde, at man indskyder et nyt bureaukratisk led mellem kommunerne og staten ved, at amterne skal have kompetencen.
Jeg vil gerne spørge hr. Jens Vibjerg, om han kan give mig et eksempel på, at der fra forbrugernes synspunkt har været en uheldig håndtering af et spørgsmål i den lokale levnedsmiddel- og miljøkontrol, som ikke kunne have været løst, hvis der havde været lavet generelle retningslinjer for vurderingskriterier og oplysningspligt.
Jens Vibjerg (V), 1998-02-04:
Til fru Tove Lindbo Larsen vedrørende de funktionelle fødevarer: Vi er også betænkelige forstået på den måde, at de enkelte producenter ikke skal have lov til bare at køre ud, som man bedst vil.
Der skal være fuld kontrol med produktet, det skal være dokumenteret, og så skal det være tydeligt mærket, hvilke fordele og ulemper der er ved produktet.
Til hr. Hindrup Andersen kan jeg sige om gensplejsning og mærkning, at vi støtter de fælles EU-regler på området, som vi synes er meget præcise.
Med hensyn til levnedsmiddelkontrollen indskyder vi ikke et nyt led.
Vi fjerner 32 enheder, der i en række tilfælde er for små, og laver 14 enheder, som er i stand til fagligt og teknologisk at løse morgendagens opgaver.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1998-02-04:
Jeg vil medgive hr. Jens Vibjerg, at man kan diskutere, om de 4, 5 måske 6 af levnedsmiddelkontrollerne, der ligger på 10-15 mand, er af en passende størrelse, men det diskuterer de jo også selv, og sammenlægning er et kommunalt anliggende.
Når vi skal have så meget kemi ind, at det faktisk er det, vi skal til at dosere, og ikke leve af naturlige fødevarer mere, når vi skal have functional foods ind, så kan vi ansætte ti gange så
mange kontrollører, og så bliver de små levnedsmiddelkontroller meget, meget store.
Jeg vil også gerne spørge hr. Jens Vibjerg, for jeg formoder, at han ikke fik tid til at svare, om det ikke er sådan, at de problemer med ensartethed, som der har været megen snak om, kan løses meget enklere med et regelsæt eller en lov eller en bekendtgørelse.
Der skal vel også være noget at agere efter for de forskellige amter i forhold til hinanden.
De skal vel også have et regelsæt.
Hvorfor kan det regelsæt ikke lige så godt gælde de lokale decentrale miljø- og levnedsmiddelkontroller, som har en utrolig god nærhed og kontakt til både forbrugerne og virksomhederne?
Jens Vibjerg (V), 1998-02-04:
Det var noget af en drejning at give funktionelle fødevarer, vil jeg sige til hr. Bent Hindrup Andersen, at det nu skulle være et spørgsmål om kemi.
Det er så langt ude, at jeg ikke vil kommentere det yderligere.
Med hensyn til de fælleskommunale levnedsmiddelkontrolenheder er der jo en meget indirekte kontrol med dem, og det siger sig selv, at ved at samle dem i en enhed under amtet kommer de under en direkte politisk kontrol fra f.eks. amtets miljø- og teknikudvalg.
Derved får vi en direkte politisk kontrol med virksomheden, og det er efter vores opfattelse den rigtige måde at løse det på.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1998-02-04:
Det er jo pizzariasagen i København, der er baggrunden for, at man vil centralisere udøvelsen og kontrollen med udøvelsen til statsmagten.
Det er underligt for Enhedslisten, som har rigelige erfaringer med forskellige bureaukratiske statsmagter og deres magtfuldkommenhed, at det er De Konservative, der skal fremme sådan nogle forslag her i det danske Folketing.
Enhedslisten har så mange dårlige erfaringer med det, at vi faktisk taler for den modsatte idé.
Jeg vil gerne spørge fru Lene Espersen, om det ikke er rigtigt tolket, at det, som bl.a. er fru Lene Espersens ærinde, er, at man skal undgå det, der skete i Københavns Kommune, hvor man offentliggjorde forskellige restauranters hygiejniske forhold.
Jørn Jespersen (SF), 1998-02-04:
Jeg synes også, det kunne være interessant at få en lidt grundigere argumentation fra Det Konservative Folkeparti for, hvorfor man synes, det var så dårligt at offentliggøre kontrolresultater fra de københavnske restauranter, når nu sagen var den, at levnedsmiddelkontrollen gang på gang havde påtalt uhygiejniske forhold, lav kvalitet, sundhedsfare i restauranterne og ikke var kommet igennem med forskellige påbud og anvisninger.
Hvorfor er det egentlig forkert ud fra en konservativ tankegang?
Det synes jeg er meget interessant.
Og så lige et tillægsspørgsmål.
Jeg noterede mig meget tydeligt ordet ensretning.
Var det en talefejl, eller var det en befriende åbenhed?
Lene Espersen (KF), 1998-02-04:
Der var i hvert fald ikke tale om nogen talefejl.
Jeg vil godt starte med at sige, før jeg går ind på hele offentliggørelsespolitikken, at det jo ikke er noget, som denne fødevareredegørelse tager stilling til, men alligevel har jeg naturligvis et bud på, hvordan jeg mener, at offentliggørelsespolitikken skal være.
Først vil jeg bare sige til hr. Bent Hindrup Andersen, at det ikke drejer sig om at få stoppet levnedsmiddelkontrollen i nogle kommuner.
Det, som jeg forsøgte at sige med mit eksempel, var, at jeg synes, det er forkert, at forbrugerne og virksomhederne oplever en forskellig form for kontrol, alt efter hvor i landet man befinder sig, og i dette tilfælde var det altså Københavns Kommune, som valgte en anderledes praksis end de andre 31 levnedsmiddelkontroller.
Det var bare det, jeg forsøgte at sige.
Jeg mener helt generelt om en offentliggørelsespolitik, at det er helt rigtigt at bruge offentliggørelse af kontrolresultater som et middel til at få banket de virksomheder på plads, som gentagne gange ikke efterlever påbud.
I de konkrete eksempler fra Københavns Kommune var sagen, at der ikke var tale om, at man offentliggjorde navnene på de få restauranter, der gentagne gange ikke havde efterlevet påbud.
Man offentliggjorde navnene på samtlige restauranter, også dem, der havde efterkommet påbudene, og man skulle læse meget grundigt efter og faktisk selv rekvirere rapporten for at finde ud af, hvad det var for en håndfuld restauranter, som det til sidst viste sig ikke havde hygiejnen i orden.
Det er såmænd det, jeg mente var en vildledning i forhold til forbrugerne.
Jeg synes, det er meget betryggende, at man har gabestokken som model over for de få virksomheder, det være sig restauranter eller fødevareproducerende virksomheder, der ikke har orden i tingene, men det er ikke rimeligt, at man hænger en restaurant eller en virksomhed ud, fordi der er en enkelt flise, der hænger galt, eller fordi der er en enkelt ting, der ligger galt ude i et køkken.
Det er ganske urimeligt, og en sådan form for offentliggørelsespolitik vil Det Konservative Folkeparti på intet tidspunkt støtte.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-04:
Først får vi at vide, at man sætter restaurationerne i gabestokken, og at det er noget forfærdelig noget, og at det skal vi undgå.
Derfor skal man have dette ensrettede system, så man undgår det.
Nu siger fru Lene Espersen så, at det skal være de samme regler over hele landet.
Kunne vi ikke få et klart svar på, om det, man ønsker fra Det Konservative Folkepartis side, er, at vi ikke længere skal have en sådan tæt, indgående, forbrugervenlig kontrol
med forholdene på restaurationerne som den, vi så i Københavns Kommune, fordi det generer nogle af de restauratører, der bakker op bag Det Konservative Folkeparti.
Det er jo i sin essens, hvad det her går ud på.
De har lobbyet hos fru Lene Espersen med betydelig succes, kan man se, og det fører så til denne centralistiske model.
Indrøm dog bare, at sådan hænger det sammen.
Politik er jo nogle gange mere enkel at forklare, hvis man går ned på det personlige plan og ser, hvem der lobbyer hos hvem.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1998-02-04:
Hvis jeg lige skal fortsætte lidt i det spor, må jeg sige, at det, som vi ser her i dag, er en sammensmeltning af den socialdemokratiske magtfuldkommenhed med De Konservatives ønske om at stoppe forbrugerinformationen.
Det er de to ting, der er smeltet sammen i et fælles forslag om, at vi nu skal have centraliseret levnedsmiddelkontrollen og have styr på dem, der er uregerlige og giver forbrugerne relevante oplysninger.
Det er kernen i det.
Jeg vil i hvert fald gerne spørge fru Lene Espersen den anden vej rundt om det, fru Lene Espersen går efter, er det, som vi i EU-sprog kalder en forordning, og hvor man ikke må vippe med ørerne ud over det.
Det er jo det, der er det afgørende, og det er det, man kan styre ved at tage udgangspunkt i den eksisterende levnedsmiddelkontrol og så gennem bekendtgørelser sikre, hvad der minimum skal informeres om.
Så kan man også have mulighed for, at de lokale kommunale levnedsmiddel- og miljøkontroller kan gå videre med det, der er deres opgave, nemlig at sikre forbrugernes interesser og være deres kikkerter ind i madvarebutikkerne og se, hvad det er, vi får at æde hver dag.
Frank Jensen (S), 1998-02-04:
Jeg har selv haft drøftelser med Det Centrale Handicapråds formand og sekretariatschefen efter betænkningens offentliggørelse, og som jeg sagde ved min besvarelse i første runde, er jeg glad for, at vi med dette lovforslag får ændret på det forhold, der gør sig gældende i dag for folk, der har et fysisk handicap.
Her er der lagt op til en liberalisering, og vi skal inddrage Det Centrale Handicapråd i regeludstedelsesgrundlaget også for at sikre, at vi får brudt med den praksis, der er i dag.
Så jeg tror, jeg svarede hr. Bendt Bendtsen allerede i første omgang
, men hvis det ikke var dækkende, skulle det gerne være det nu.
Der kommer konkrete ændringer også i det konkrete eksempel, hr. Bendtsen trak frem i sin ordførertale.
Tom Behnke (FP), 1998-02-04:
Det hedder sig jo ellers, at alene det, at man får
Og det er jo sådan, at der er en række lande rundtom i verden, hvor det faktisk ifølge både loven og normerne er sådan, at hvis éns bror afgår ved døden, gifter man sig med hans kone og overtager hans familie og hans børn.
Det er jo i lande, hvor forsørgelse er noget, som familien klarer, og hvor den offentlige socialhjælp er noget, som man kun har hørt om i udlandsundervisningen om det høje nord.
Og derfor er der altså en række lande, hvor det er helt naturligt - måske ikke så meget, fordi man har lyst til det, men fordi normerne og kulturen tilsiger én at overtage hinandens forsørgelsesforpligtelser, og som vi tidligere har hørt, gør det sig bl.a. gældende i Somalia og i visse andre lande.
Vi har også hørt ministeren sige, at man kun har retskrav på familiesammenføring med én kone.
Men så er spørgsmålet til ministeren jo, om der ud over retskravet er nogen muligheder for, at man kan blive familiesammenført med yderligere koner, for hvis dét er tilfældet, er der jo et problem.
til udlændingeloven, og det synes jeg er langt mere interessant at beskæftige sig med.
Så derfor synes jeg, det ville være langt mere interessant at tage en diskussion om udlændingelovens forhold til dette og sige, at de kriterier, der er nævnt i forslaget, må være gældende med hensyn til familiesammenføring - også fordi det jo er sådan, som ministeren siger: Hvis man bor i Danmark og er gift i Danmark og derefter gifter sig i udlandet, vil det danske ægteskab blive ophævet.
Så dét er jo sådan set dækket rigeligt ind.
Man kan også spørge, om forslaget skal have tilbagevirkende kraft, og hvor langt tilbage.
For det, der vil være konsekvensen af forslaget, er jo, at man faktisk går tilbage, for som forslaget er formuleret, siger det jo ret bredt, at bigami begået i udlandet kan straffes i Danmark, og det vil sige, at en person, der i et eller andet land har giftet sig med to og derefter kommer til Danmark, vil kunne blive straffet i Danmark for den handling, der måske er begået mange år tidligere.
Jeg tror ikke, det vil være nemt at få det her igennem, og jeg tror ikke, det vil være nemt at administrere, men det, som vi i Fremskridtspartiet meget gerne vil være med til, er en diskussion om familiesammenføringsreglerne i udlændingeloven, for dér kan vi være helt enige med forslagsstillerne i at der trænger til nogle gevaldige opstramninger, og dem vil vi gerne være med til i Fremskridtspartiet.
Arne Melchior (CD), 1998-02-04:
CD betragter dette forslag som aldeles overflødigt, og jeg kan erklære mig helt enig i de bemærkninger, ministeren har fremsat.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-02-04:
Jaså, fristes man jo næsten til at sige.
Jeg skal som indledning sige tak til Venstre og De Konservative og Fremskridtspartiet for en trods alt afdæmpet positiv behandling.
Og så vil jeg sige, at vi sådan set forventede, at dette beslutningsforslag fra Dansk Folkeparti ville få en hurtig behandling, men at vi måske også forventede, at det ville få tilslutning fra stort set alle partier.
Men sådan har man jo lov til at have sin naive barnetro.
Det, vi har ment med dette forslag, er, at man godt kunne være sikret en helt klar lovhjemmel, for jeg har i hvert fald fået den opfattelse, også fra ministerens tale, at der er uklarheder på det her område.
Og det, vi ville sikre, var at gøre det strafbart at begå bigami i udlandet, medens man har ophold her i landet.
Det må egentlig være essensen i forslaget, for det er jo noget, der strider imod dansk lovgivning, og noget, som danske politikere naturligvis ikke kan acceptere, og noget, som vi også har et forbud imod, hvis det skulle foregå i Danmark.
Og det har andre ordførere også talt om.
Det er jo sådan, at det er meget forskelligt fra politikreds til politikreds, hvordan det her bliver efterforsket.
Og interessant nok har man slet ingen tal fra før 1990, hvor man tilsyneladende ikke har haft problemet inde på livet i særlig udbredt grad. Tallene fra efter 1990 har vi fået oplyst af justitsministeren, der har forespurgt statsadvokaterne, som har skullet bruge et par måneder til at finde ud af, hvor mange der var rejst sigtelse eller tiltale imod.
Af de tal fremgår det, at i Viborg har de syv politikredse svaret tilbage, at seks af kredsene har behandlet 18 sager om bigami og rejst sigtelse i de 14, men at kun fire direkte har fået en dom.
På Fyn og Sjælland er der et mere begrænset antal, og hvad årsagen hertil er, er der ikke oplyst noget om.
Det kunne så give anledning til at tro, at det er et overflødigt problem, Dansk Folkeparti ønsker indført regler om i straffeloven; men vi bliver nødt til at behandle bigamiproblemet, da det jo for andre kulturer er et ganske naturligt fænomen.
Bigami kan og skal ikke forliges med dansk kultur og lov, og derfor har vi ment, at det via lov skal sikres, at når man har ophold i Danmark, skal flerkoneri ikke kunne finde sted ved, at man i udlandet gifter sig med endnu en kone.
Jeg vil tillade mig at trække en parallel til, at omskæring af piger ikke må ske her i landet.
Og der var en anden ordfører, som nævnte det forslag om forbud mod seksuelt misbrug af børn, som vi diskuterede i sidste samling.
Frank Jensen (S), 1998-02-04:
I sidste uge fremsatte jeg et lovforslag om meddelelse af dansk indfødsret til 965 personer, herunder prinsessen Alexandra og prinsessen Nathalie.
De to prinsesser er medtaget på lovforslaget om indfødsrets meddelelse efter beslutning fra Folketingets Indfødsretsudvalg.
På den baggrund mener jeg ikke, at dette lovforslag, som Dansk Folkeparti har fremsat, skal vedtages.
Det er selvsagt overflødigt, og regeringen kan ikke støtte en vedtagelse af det fremsatte lovforslag.
Frederik Nørgaard (S), 1998-02-04:
Jeg skal her på mit partis vegne kort tilkendegive, at vi finder lovforslaget inderlig overflødigt.
Med den vedtagelse på udvalgets møde den 4. december 1997 kan ansøgerne sammen med andre søge optagelse på et kommende lovforslag.
Vi skal hermed afvise forslaget, og jeg skal også tilkendegive, at Det Radikale Venstre også afviser forslaget.
Margrete Auken (SF), 1998-02-04:
Det har vi da haft fornøjelse af.
Men bortset fra det, prøver man, om man kan komme uden om problemet i vor lov om indfødsret.
er fremsat.
Tom Behnke (FP), 1998-02-04:
Vi kan i Fremskridtspartiet principielt tilslutte os forslaget.
Det vil jeg komme tilbage til om lidt.
Men lad det nu ligge.
Grunden til, at vi i Fremskridtspartiet støtter princippet i forslaget, er ikke af hensyn til de personer, der er nævnt i forslaget, men det er ud fra en principiel grundholdning om, at alle, der søger om dansk statsborgerskab, bør have en individuel behandling i Folketinget.
Vi mener i øvrigt også, at det var intentionerne i de bestemmelser, der ligger i den danske lovgivning i øvrigt.
Arne Melchior (CD), 1998-02-04:
CD støtter naturligvis, at de to prinsesser får dansk statsborgerskab.
Forslaget i øvrigt får også hos os en kold afvaskning.
Tom Behnke (FP), 1998-02-04:
Jeg synes lige, der er et par ting, vi er nødt til at få på det rene.
Vi er da helt med på, at vi også i Fremskridtspartiet får et problem, den dag vi skal stemme om den store bunke af udlændinge, der søger om dansk statsborgerskab, og som jo med et flertal i Folketinget får det.
Vi er da på det rene med, at der i hvert fald rent statistisk og historisk på de mange forslag har været et antal personer, som har begået endda meget grov kriminalitet, og hvor vi jo har været med til at stille forslag om, at de pågældende personer skulle tages ud af forslagene.
Da et flertal i Folketinget ikke har ønsket at gøre det, har vi været nødt til at stemme imod de samlede forslag.
Det bliver vi også nødt til, når vi kommer til behandlingen af forslaget med de to prinsesser.
Der vil givetvis være nogle kriminelle i det, og det ville overraske mig meget, hvis der ikke var, men lad os nu se, hvordan det forslag kommer til at se ud.
Derfor får vi selvfølgelig et problem.
Men der var to ting, jeg lagde vægt på.
Den ene var, at når ansøgerne selv giver udtryk for det ene eller det andet, så synes jeg i princippet, at man bør respektere det.
Men jeg sagde også: Dette til trods støtter vi forslaget, for vi har
en principiel holdning til, at der bør finde en individuel behandling sted af hver enkelt ansøger, der søger om dansk statsborgerskab.
Derfor støtter vi forslaget her.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-02-04:
Det er så ikke i dette tilfælde hovedårsagen for Dansk Folkeparti.
Jeg skal bare til sidst sige, at Dansk Folkeparti har ikke noget problem, overhovedet ikke, heller ikke, når det store lovforslag om indfødsret kommer til behandling.
Vi har fremsat dette forslag, fordi vi mener, at de to danske prinsesser skal have dansk indfødsret, når de ønsker det, når de har søgt om det.
Derfor har vi fremsat
dette forslag, som vi naturligvis også vil have frem til en sidstebehandling, og som vi bestemt stemmer for.
Så vi har overhovedet ikke noget problem.
Hvis det skulle vise sig, og det gør det jo nok, at der vil være så mange kriminelle elementer i det forslag, vi skal have til behandling, så ender vi med at stemme imod.
Men det er ikke et problem for os, overhovedet ikke.
Frank Jensen (S), 1998-02-04:
Spørgsmålet om ændringer af kriterierne for tildeling af dansk indfødsret har nu efterhånden været drøftet adskillige gange her i Folketingssalen igennem de seneste måneder, senest i forbindelse med debatten om forespørgsel nr. F 21 den 15. januar i år.
Ved den lejlighed vedtog et bredt flertal i Folketinget, alle partier med undtagelse af Dansk Folkeparti og Fremskridtspartiet, et forslag til vedtagelse, der bl.a. lægger op til en fortsættelse af forhandlingerne om disse kriterier.
Denne beslutning danner nu grundlag for videre drøftelser mellem de partier, der stod bag vedtagelsen.
Dansk Folkepartis beslutningsforslag indebærer dels betydelige skærpelser af kriterierne for at få dansk indfødsret, dels set med mine øjne en opdeling af danske statsborgere i et a-hold og et b-hold, hvoraf den ene gruppe under visse omstændigheder kan miste det danske statsborgerskab igen og derved måske blive statsløse.
Regeringen kan ikke gå ind for nogen af disse forslag og kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.