runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 2000-03-01:
For en gangs skyld skal jeg ikke læse højt af de fem tidligere radikale retsordføreres taler, når jeg skal diskutere maskeforbud, men finde på en helt ny tale, der siger, at vi nu støtter et maske-/hætteforbud.
Og vi har allerede også i offentligheden flere gange bemærket, at nu har vi altså ændret holdning fra tidligere at være imod et hætteforbud til nu at støtte et sådant forbud. Vi har ingen sympati for anonymitet, det har jeg nævnt tidligere i dag, og vi har ingen sympati for personer, der slører deres identitet, selv om formålet kan være nok så ædelt.
Ikke desto mindre har vi været modstandere af hætte- og maskeringsforbud indtil nu.
Vi anerkender politiets vanskeligheder med at forebygge uroligheder og få fat på uromagerne som følge af maskering.
Men vi anerkender også, at de har et skønsproblem, når de skal ud og finde ud af: Hvem har måske til hensigt at foretage noget ulovligt?
den risiko må politiet så selv bære.
De skal ud og skønne, og de skal skønne rigtigt, og de skal være nogenlunde sikre på, at de ikke får alt for mange sager, hvor det viser sig, at de har skønnet forkert.
Jeg synes, vi skal prøve det her forbud og se, hvordan det fungerer i praksis.
Vi er ikke sikre på, at man skal stille så store forventninger til det
Jeg har fået henvendelser fra folk, som siger: Hvorfor holder du stadig væk hånden over de maskerede bankrøvere?
Og der er vel ikke nogen, der forestiller sig, at et maskeforbud som det her vil afholde nogen bankrøvere fra at maskere sig, når de er i færd med at begå bankrøveri?
Så forventningerne ude i befolkningen er måske lidt større, end dette forslag kan indfri. Vi støtter forslaget og ønsker politiet held og lykke med at gennemføre det.
Sonja Albrink (CD), 2000-03-01:
Der er ingen grund til, at jeg står her og gentager, hvad forslaget går ud på, og derfor vil jeg gå direkte til sagen og sige, at vi selvfølgelig i CD støtter den indførelse - for det er jo faktisk også en genindførelse, kan man sige - af maskeringsforbud i forbindelse med møder, forsamlinger, optog og lignende.
Vi tror faktisk heller ikke på, at maskeringsforbudet vil blive overholdt af de personer, som nu en gang ønsker at lave ballade.
Alt andet lige er man med en bøde, som jo nok vil blive den mest almindelige straf, jo billigere sluppet, end hvis man skal stå til regnskab for vold mod politiet eller betale erstatning for de omfattende ødelæggelser. Vi har derimod et lille håb om, at et maskeringsforbud vil afholde enkelte af de personer, som befinder sig i periferien af de mest ustyrlige uromagere, som står bag urolighederne, fra at deltage, og vi har også en begrundet tro på, at et maskeringsforbud vil lette politiets arbejde.
Dette forandrer dog ikke, at vi her taler om et forbud, som vil stille store krav til politiets håndhævelse.
For det første er der jo afgrænsningsproblemerne.
Af bemærkningerne til lovforslaget fremgår det jo, at justitsministeren har gjort et meget grundigt stykke arbejde med at beskrive afgrænsningsproblemer og de overvejelser, som på trods af afgrænsningsproblemerne ligger bag forslaget.
Trods dette er der vel næppe tvivl om, at enhver indgriben fra politiets side på et tidligere tidspunkt over for personer, som endnu ikke har maskeret sig, vil kunne give anledning til væsentlige bevismæssige problemer.
Vi må nok også forvente, at domstolene kommer til at tage stilling til, hvornår maskering tjener et anerkendelsesværdigt formål, hvornår der ikke er tale om maskering, og hvornår der er tale om beskyttelse mod vejrlig, og om hvornår det er tilstrækkeligt bevist, at en eller flere personer, som er taget i besiddelse af maske eller lignende, er på vej til møder, forsamlinger, optog og lignende.
For det andet kan det forhold, at politiet kan vælge at undlade at håndhæve forbudet, bl.a. af polititaktiske årsager,
efter vores opfattelse også give anledning til visse problemer i forhold til den øvrige befolkning, og der er da helt sikkert sund fornuft i, at politiet ikke skal søge konfrontation bare for at håndhæve maskeforbudet, hvis en demonstration jo i øvrigt forløber roligt.
Omvendt vil en undladelse af at håndhæve forbudet i nogle af de situationer jo også kunne virke som en torn i øjet på de udenforstående og sikkert også give anledning til nogen debat, og derfor er det altså også vigtigt, at regeringen og partierne bag vedtagelsen af dette forbud vil bakke politiet op i deres dispositioner.
I CD tror vi, at dette forbuds praktiske anvendelse ligger i de situationer, hvor tingene allerede er løbet løbsk.
Her får politiet en glimrende mulighed for at indfange maskerede personer, som ikke direkte kan identificeres som gerningsmænd til hærværk eller vold, men som så i stedet kan stilles til ansvar for deres identitetssløring.
Vi mener som sagt i CD, at det er her, styrken i forslaget ligger, og det er også derfor, at vi i CD støtter det forslag fra ministeren.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-03-01:
Og vi har allerede også i offentligheden flere gange bemærket, at nu har vi altså ændret holdning fra tidligere at være imod et hætteforbud til nu at støtte et sådant forbud. Vi har ingen sympati for anonymitet, det har jeg nævnt tidligere i dag, og vi har ingen sympati for personer, der slører deres identitet, selv om formålet kan være nok så ædelt.
Ikke desto mindre har vi været modstandere af hætte- og maskeringsforbud tidligere indtil nu.
Det har vi først og fremmest, fordi vi skønner, at der er store håndhævelsesproblemer, vi skønner, at der er afgrænsningsproblemer, og vi har også været nervøse for, at politiet måske skulle blive latterliggjort, ville blive hængt ud, hånet, fordi de ikke kunne skelne mellem fredelige personer, som ikke havde noget med en demonstration at gøre, og andre personer, som havde uro i sinde og havde i sinde at gøre noget ulovligt.
Vi anerkender politiets vanskeligheder med at forebygge uroligheder og få fat på uromagerne som følge af maskering.
Men vi anerkender også, at de har et skønsproblem, når de skal ud og finde ud af: Hvem har måske til hensigt at foretage noget ulovligt?
Men vi har også sagt, at hvis det er problemet, et af vores problemer, at politiet kan blive latterliggjort, så er det måske også en idé at sige: Jamen
den risiko må politiet så selv bære.
De skal ud og skønne, og de skal skønne rigtigt, og de skal være nogenlunde sikre på, at de ikke får alt for mange sager, hvor det viser sig, at de har skønnet forkert.
Jeg synes, vi skal prøve det her forbud og se, hvordan det fungerer i praksis.
Vi er ikke sikre på, at man skal stille så store forventninger til det
Jeg har fået henvendelser fra folk, som siger: Hvorfor holder du stadig væk hånden over de maskerede bankrøvere?
Og der er vel ikke nogen, der forestiller sig, at et maskeforbud som det her vil afholde nogen bankrøvere fra at maskere sig, når de er i færd med at begå bankrøveri.
Så forventningerne ude i befolkningen er måske lidt større, end dette forslag kan indfri. Vi støtter forslaget og ønsker politiet held og lykke med at gennemføre det.
Jette Gottlieb (EL), 2000-03-01:
Jeg tror ikke, vi behøver at diskutere hverken medisterpølse eller kogt spaghetti.
Jeg vil bare spørge, om den radikale ordfører vil være med til, at vi i Retsudvalget får en sådan høring, som kunne være med til at afdække dels de afgrænsningsproblemer, som den radikale ordfører også lægger op til der kunne være, og dels de mere principielle retspolitiske overvejelser, der ligger bag ved spørgsmålet om fortsæt og den slags ting.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-03-01:
Fru Anne Baastrup gik meget op i at beskrive den situation, hun havde været i, da hun havde været ude for at demonstrere mod dødsstraf og havde taget hue og halstørklæde på.
Det er da klart et af de eksempler, der er taget med i lovforslagets bemærkninger om, at man må have lov at beskytte sig mod vejrliget.
Det er jo politiets risiko, at de skønner galt.
Og derfor har de også muligheden for i sådan nogle tilfælde, hvor de ser fru Anne Baastrup formummet bag halstørklæde og hue, at sige: Nej, hende tør vi ikke anholde.
Tom Behnke (FRI), 2000-03-01:
Fru Anne Baastrup brugte en formulering om, at med det her lovforslag kan politiet fremover bestemme, hvilke unge der skal i fængsel.
Jeg vil godt høre fru Anne Baastrup, som jo kender en del til lovgivningen og juraen: Hvor i retsplejeloven fremgår det, at det er politiet, der bestemmer, hvem der skal i fængsel?
De paragraffer synes jeg ikke jeg har kunnet finde noget sted i retsplejeloven, men det kan da være, at den mulighed er dukket op, uden at jeg har opdaget det.
Det vil jeg i så fald gerne korrekses i.
Det andet, jeg gerne lige vil bemærke til fru Anne Baastrup, er, at der er et andet sted, hvor politiet også er nødt til at skønne; det er f.eks. færdselsloven.
Der står i færdselsloven, at man skal afpasse hastigheden efter forholdene.
Hvem skal vurdere, om hastigheden har været efter forholdene?
Ja, i første omgang er det politiet, der vurderer, om man vil rejse tiltale.
I anden omgang er det så domstolene, der vurderer, om man vil straffe eller ej.
Skal den slags bestemmelser også luges ud?
Er fru Anne Baastrup og SF imod alle de bestemmelser, der er i lovgivningen, hvor politiet i første omgang foretager et skøn, og ser vi i så fald en række forslag fra SF's side om, at det skal ophæves?
Helge Adam Møller (KF), 2000-03-01:
Nogle dage er bedre end andre her i Folketinget, og det her er en af de rigtig, rigtig gode dage.
I 1992, i 1993, i 1994, i 1995 og i 1999
- men det er selvfølgelig alt sammen tilbage i det gamle årtusind - fremsatte Det Konservative Folkeparti sammen med mange andre gode kræfter forslag om indførelse af maskeforbud, men det lykkedes ikke at få det vedtaget. Nu er vi så kommet ind i et nyt årtusind.
Vi har fået en ny, ung, frisk ordfører fra Socialdemokratiet -
justitsministeren troede, det var ham, jeg ville omtale, det var det ikke i denne omgang - men nu lykkedes det, og en stor tak for det.
Justitsministeren vil jeg minde om det gamle religiøse udsagn fra Det Gamle Testamente: »Den, der overvinder sig selv, er større end den, der indtager en stad.«
Så der skal ikke komme nogen som helst kritik herfra, bare en stille og en højlydt, stille glæde over, at det lykkedes.
Også til fru Elisabeth Arnold.
For fru Elisabeth Arnold og De Radikale har jo slugt kameler, har jeg forstået.
Det kan man nu ikke se.
Og når man nu er i gang, og det ikke kan ses, så kunne jeg såmænd godt ønske mig, at fru Elisabeth Arnold ville sluge en 8-10 kameler yderligere til gavn for retssamfundet.
Men vi støtter, som det nok allerede er fremgået af mit glade smil her, forslaget fuldt og helt.
Vi genkender faktisk en del af sætningerne og formuleringerne, som jo er taget mere eller mindre fra det gamle forslag, og det gør ikke forslaget dårligere.
Men det er jo ikke kun os og et stort flertal nu i Folketinget, der støtter det her forslag og glæder os over det.
Det drejer sig jo også om alle de mange handlende ude på bl.a. Nørrebro, som gennem de sidste 10 år har fået smadret deres butikker masser af gange af maskerede unge.
Det drejer sig om et kæmpe flertal af den danske befolkning, som også ønsker dette indført, jo før jo bedre.
Det drejer sig om stort set samtlige danske politifolk med Københavns politidirektør, Hanne Bech Hansen, i spidsen.
Hun er jo netop også en af dem, der har haft ansvaret for at sikre ro og orden og beskytte lovlydige mennesker.
Alle disse ønsker et hætteforbud, og nu får de det så.
Så er der selvfølgelig enkelte, der er imod.
Her i Folketinget drejer det sig om SF og Enhedslisten.
Jeg tror ikke, der er andre.
Og så er der nogle uden for Folketinget.
Det er de autonome, det er de kriminelle danskere og udenlandske unge, som ønsker at smadre politibiler, McDonald's, mindre handlende og andet og gøre det, som kun forbrydere gør, med masker på.
Det er så deres sag, men det er et meget lille mindretal både inden for og uden for Folketinget.
Og for nu også at tage demokratidebatten vil jeg godt slutte med at sige, at mener man, at demokrati er en sag, der er værd at kæmpe for, ja, så gør man det også med åben pande og uden maske.
Derfor er dette et godt forslag.
Frank Jensen (S), 2000-03-01:
Men den optager hr. Skaarup meget, den har også optaget offentligheden meget.
Derfor endnu en gang: De her sager, hvor kvinder ikke vil oplyse, hvem der er fader til barnet, har vi 150 af om året.
Af de 150 sager gives der i dag på administrativt niveau i statsamtet dispensation til 100 kvinder til at lade være med at oplyse, hvem der er fader til barnet.
Og det gør der netop med baggrund i den praksis, at hvis kvinden er over 25 år og har en rimelig god økonomi, så pålægges hun ikke at oplyse, hvem der er fader til barnet, og pålægges ikke nogen sanktion.
Men så er der altså 50 kvinder, der er under 25 år og ikke har slet så god en økonomi.
De får en bøde, de overbringes til politiet, og politiet udsteder et bødeforelæg til de 50 kvinder under 25 år, der ikke har nogen særlig god økonomi, og som ikke vil oplyse, hvem der er barnets fader.
Det er det, vi laver om på, og det er dér, vi siger, at det ikke er det administrative niveau, der skal bestemme, hvem der skal have bøde, og hvem der ikke skal have bøde
Det er domstolene. Men det er ikke straffen, vi skærper, det er med det formål, at barnet på et tidspunkt skal have at vide, hvem der er dets fader, hvis kvinden ikke vil oplyse det.
Det skal ligge hos myndighederne, så barnet, når det bliver modent og voksent, kan henvende sig til myndighederne og dér få oplyst, hvem der er dets fader.
Det er et standpunkt, man må have lov at have, man må bare ikke skyde os andre i skoene, at vi har nogle andre motiver, nogle andre mål end dem, der er beskrevet i lovforslaget.
Jens Heimburger (KF), 2000-03-01:
De fremlagte forslag har mange gode hensigter, og der er ikke alene tale om en sprogmæssig modernisering, som mange har været inde på, men der er jo helt klart tale om, at børns retsstilling skal forbedres.
I Det Konservative Folkeparti finder vi, at langt de fleste elementer i de to lovforslag er konstruktive for de mange forældre, som lever sammen papirløst, og for børnene.
Men der er altså også et par områder, hvor jeg ikke just vil sige, vi er skeptiske, men i hvert fald ser frem til et ordentligt og gedigent udvalgsarbejde.
Først de ting, som vi betragter som ret lette at gå til og som er indlysende og reelle forbedringer.
Det er spørgsmålet om ligestilling af gifte og ugifte forældre og deres børn.
Man opnår en betydelig forenkling og en i virkeligheden også værdig afklaring ved indførelsen af de såkaldte omsorgs- og ansvarserklæringer, som sikrer, at ugifte par i forbindelse med fødslen kan få registreret faderskabet, uden at der skal rejse faderskabssag.
I den forbindelse bortfalder også de ikke kun gammeldags, men i virkeligheden måske også lidt nedladende udtryk ægtebørn og børn uden for ægteskab, hvoraf især det sidste virker lidt nedladende.
Det er positivt, at der i de tilfælde, hvor faderskabet ikke registreres i forbindelse med fødslen, først skal forsøges en afklaring i statsamtet uden inddragelse af retten.
Ideen om, at det sociale faderskab indskrives, opfatter vi også som noget meget positivt.
Det fastslås og klargøres også, hvordan faderskab afklares i tilfælde af kunstig befrugtning, så denne gruppe fædre og børn bliver meget klart præciseret.
Hun råber og skriger, hvis der ikke bliver lyttet til hende, og det burde jeg måske også selv gøre noget mere.
Det ene er spørgsmålet om at skærpe oplysningspligten.
Man kunne næsten tro af noget af den offentlige debat, der har været, at nogle har misforstået, om der var den oplysningspligt.
Er det 50, er det 20, er det én
Det kan være svært at gætte.
Intentionerne bag forslaget, nemlig at vi alle sammen gerne vil vide, hvem der er vores far og mor, er gode nok, men vi vil gerne have det belyst under udvalgsarbejdet. Vi er også skeptiske over for forslaget om, at en mand, der i den periode, hvor moderen er blevet gravid, har haft et seksuelt forhold til hende, skal have ret til at få prøvet, om han er far til barnet.
Vi er ikke skeptiske over for ideen, men vi er - som regeringen selv skriver i bemærkningerne - i tvivl om, hvor stor praktisk betydning det får.
Men vi er som sådan enige i sigtet og vil gerne kigge nærmere på, hvordan det kommer til at fungere, eller hvordan vi i fællesskab kan forestille os, at det kan fungere.
Vi afventer det videre arbejde, men er som helhed positive over for lovforslaget.
Frank Jensen (S), 2000-03-01:
Det, der får mig til at tage ordet her efter fru Anne Baastrups tale, er det spørgsmål, som fru Anne Baastrup lod svæve ud over salen: Er vi tilbage i 1948?
Her var der jo en konkret sag, og jeg er ikke så gammel, at jeg selv kan huske den, nemlig Inger Merete Nordentoft-sagen.
Men jeg vil gerne henvise til en meget spændende artikel i Politikens tillæg PS den 20. februar, hvor hele historien om denne spændende kvinde blev beskrevet. Det afgørende i forbindelse med den misforståelse, som indgik i fru Anne Baastrups tale, er opfattelsen af, at Inger Merete Nordentoft aldrig skulle have oplyst, hvem der var far til hendes datter.
Det fremgår faktisk af artiklen, at det gjorde hun.
Hun gjorde det over for myndighederne, for datteren er refereret for at sige, at hendes mor på intet tidspunkt skjulte faderens navn for myndighederne.
Hun udtaler dernæst, at hun altid har kendt sin fars navn og sin fars identitet, og siger derefter: »Der er ingen tvivl om, at jeg ville være blevet gråhåret før tiden, hvis jeg ikke havde vidst, hvem min far
Det gjorde ikke noget, at han ikke var sammen med min mor.
Mit barndomshjem var altid levende.«
Det er for mig at se her, det centrale ligger.
Jeg har hørt fra mange mennesker, at det, at man ikke ved, hvem der er ens far, og det, at man ikke har ret til at få at vide, hvem der er ens far, er en meget, meget dyb krænkelse.
Og skulle vi ikke som voksne mennesker og som myndighed beskytte barnets interesser allerede fra fødslen?
Hvis man overhovedet kan finde frem til, hvem der er barnets far, har barnet efter min mening et krav på, at myndighederne bidrager til det.
Jeg synes, at netop den historie, som fru Anne Baastrup trak frem, er et godt eksempel på, at selv om en kvinde ikke ønsker, at alle andre mennesker skal snage i, hvem hun har stået i et seksuelt forhold til og har fået et barn med, er det ikke ensbetydende med, at barnet ikke skal have adgang til at få den viden, og myndighederne kan altså prøve at sikre det ved barnets fødsel.
Sandy Brinck (S), 2000-03-01:
Fru Anne Baastrup ønsker, at retspraksis om oplysningspligten skal opretholdes, som den er i dag, og så får jeg lyst til at spørge, om det ikke bekymrer fru Anne Baastrup, at som praksis er i dag, afhænger det af økonomi og alder, hvorvidt man fastholder oplysningspligten over for den enkelte.
Jeg spørger i særdeleshed, fordi fru Anne Baastrup også tilkendegav, at hun faktisk mener, at barnet har behov for at kende sit biologiske ophav.
Mener fru Anne Baastrup virkelig, at den praksis, der findes i dag, er udtryk for en formidabel retsstilling?
Elisabeth Arnold (RV), 2000-03-01:
Jeg vil spørge fru Anne Baastrup om næsten det samme, nemlig om det ikke er sådan, at de gamle regler på området vedrørende oplysningspligt og den praksis for dispensation, som har udviklet sig, måske mere afspejler spørgsmålet om at lægge et økonomisk ansvar over på barnets fader, sådan at man sikrer sig, at der bliver en bidragydende fader, hvorimod det nye, der er lagt op til i lovforslaget her, helt klart afspejler, at barnet har en ret til to forældre, og hvis myndighederne overhovedet har mulighed for at tilvejebringe opfyldelsen af denne ret, så skal de gøre det.
Jeg mener, der er et menneskesyn og en børnekonvention til forskel på de gamle regler og de nye regler.
Anne Baastrup (SF), 2000-03-01:
Jeg kvitterer for ministerens korrektion af mig.
Fru Sandy Brinck er inde på noget, som jeg synes er fuldstændig korrekt: Det er ikke nemt, det her.
Selvfølgelig skal vi under alle omstændigheder have revideret reglerne.
Hvis vi - hvem der nu bliver vi - får magt, som vi har agt, skal vi fastholde en eller anden form for fritagelse i statsamtet, for jeg synes, vi har et interessant problem, nemlig at
Det kan jo godt være en, som man bestemt ikke vil fortælle om, f.eks. ens egen far.
Der er altså simpelt hen nogle situationer, hvor jeg mener, at vi skal kunne holde det væk fra domstolene, hvor vi skal kunne beholde en statsamtsmulighed for at give fritagelse, hvor vi skal have en åben og ærlig samtale statsamterne imellem.
Børnelovsudvalget har jo også været inde på det der med en fortrolighedsramme, hvor man kunne give nogle oplysninger inden for statsamtet, som man ikke var forpligtet til at give videre til andre. Justitsministeren har besluttet sig for, at det ikke skal ind i lovforslaget, en beslutning, som jeg helt kan forstå, men jeg synes alligevel, at vi har en interessant diskussion om, hvordan vi klarer nogle af de her tunge ting.
Lissa Mathiasen (S), 2000-03-01:
Det er lige til en enkelt lille bemærkning, jeg hørte
fru Anne Baastrup sige: Der kan være årsager til, at man ikke ønsker at oplyse, hvem faderen er, f.eks. hvis det er ens egen far.
Jamen så er jeg nødt til at sige, at der er jo netop taget højde for her i lovforslaget, at når vi taler om strafbare forhold, incest, voldtægt, er man pr. automatik undtaget.
Det er også noget af det, der netop har kørt i debatten: Skal vi nu også have sådan noget frem?
Så lad os, og det håber jeg fru Anne Baastrup er enig i, pille dét væk, som rent faktisk er ude, og så lad os tage debatten om det, der er.
Anne Baastrup (SF), 2000-03-01:
Nej, det var da bestemt ikke en fortalelse.
Sagen er jo i al sin enkelhed den, at man godt kan stå i en situation, hvor man har været udsat for noget ganske, ganske forfærdeligt, som man ikke vil fortælle en levende sjæl, heller ikke juristen i statsamtet. Det er ønsket om at have en sikkerhed for, at vi ikke via vidnereglerne tvinger kvinder ud, hvor vi ikke vil have dem ud, men giver dem en eller anden form for rum, hvor de ikke tvinges til at lyve. Jeg synes, det er en god debat, vi har.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi har et punkt her, som vi på en eller anden måde bliver nødt til at tage meget alvorligt.
Tom Behnke (FRI), 2000-03-01:
Jeg tager ordet nu - jeg ville egentlig have taget det tidligere, men forretningsordenen gør jo, at vi ikke kan tage korte bemærkninger til korte bemærkninger - fordi hr. Skaarup tidligere stillede det spørgsmål til regeringen, hvad det er for et menneskesyn, regeringen har.
Det var i forbindelse med, at kvinderne nu skal fortælle, hvem der er eller kan være far til deres barn.
Jeg er nødt til at spørge hr. Peter Skaarup, om det kun er kvinder, der er mennesker, eller om mænd også er mennesker.
Bør det ikke være sådan, at både mænd og kvinder har de her rettigheder, eller er der så lidt mandfolk tilbage i hr. Peter Skaarup, at han har kastet det hele bort og nu kun taler én sag?
Hr. Peter Skaarup sagde, at han er enig i sigtet, at fædrenes rettigheder skal være bedre, men var i øvrigt imod alt i lovforslaget.
Så er spørgsmålet til hr. Peter Skaarup: Hvordan sikrer man så fædrenes rettigheder bedre end i dag, hvis ikke det er på den måde, som ministeren har foreslået?
Elisabeth Arnold (RV), 2000-03-01:
Hr. Peter Skaarup gav i sin ordførertale direkte eller måske indirekte udtryk for, at han var bekymret for ægteskabets status, fordi man på den her måde ligestiller ugifte forældre med gifte.
Jeg vil gerne spørge hr. Peter Skaarup, om han helt ser bort fra, at 40 pct. af de danske børn, der fødes hvert år, fødes i faste samlivsforhold, hvor forældrene ikke er gift.
Så befolkningen har sådan set selv besluttet, hvad den vil.
Folk vil gerne bo sammen, de vil gerne have børn, men de vil ikke giftes, og de vil gerne tage det samme ansvar for deres barn, de vil gerne erklære sig som forældre til barnet, de vil gerne have den fælles forældremyndighed, men selve ægteskabet har de altså ikke taget sådan frygtelig alvorligt.
Vil Dansk Folkeparti nu indføre en eller anden form for stempling af det, som nu hedder børn uden for ægteskab?
Skal man nu kalde det uægte børn eller sådan noget for ligesom at demonstrere, at der er forskel på at være født i ægteskab og uden for ægteskab?