Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2001-02-08:
Jeg takker for de faldne bemærkninger til forslaget til billedkunstlov, som jeg betragter som en meget vigtig lov.
Det skyldes jo, at vi lever i et samfund, der sandsynligvis aldrig har haft mere brug for kunsten end netop nu.
Jeg tror aldrig, vi som samfund har haft mere behov for den bakterie, kunsten fungerer som - en bakterie, der irriterer os og hele tiden bidrager til at skabe nye billeder af, i hvilken retning vi kan bevæge os, og som er med til at give os nye forestillinger om, hvad det vil sige at være menneske, og hvordan man skaber et samfund.
Det er baggrunden for, at regeringen på en række områder har styrket vilkårene for kunsten, i dette tilfælde specielt billedkunsten. Vi har vedtaget en ny afskrivningslov, der gør det muligt for private bygherrer at afskrive op til 1 pct. af byggesummen til kunstnerisk udsmykning.
Det er et initiativ, som har været ønsket længe, og som vi nu har fået mulighed for at realisere.
Det såkaldte 1 pct.-cirkulære er ændret, så man nu ikke bare kan, men skal bruge 1,2 pct. af byggesummen i det offentlige byggeri til kunstnerisk udsmykning.
Jeg vil sige til hr. Peter Duetoft, at for mig er bredde ikke det samme som mangel på kvalitet.
Lad mig knytte nogle bemærkninger til ordførernes vurdering af den nye billedkunstlov.
Hr. Brian Mikkelsen mener, at vi definerer den kunstneriske kvalitet for snævert.
Jeg vil gerne henlede hr. Brian Mikkelsens opmærksomhed på det, der står i bemærkningerne til § 1, hvor vi netop gør opmærksom på, at der her er tale om vidt forskellige kunstneriske udtryk.
Vi gør også i bemærkningerne opmærksom på, at det billedkunstneriske udtryk hele tiden ændrer sig, og at det til tider kan være vanskeligt at definere, hvor grænsen går for billedkunsten.
Her må det være op til det siddende Billedkunstråd hele tiden at være opmærksom på de nye udtryk og give mulighed for at støtte dem.
Hr. Brian Mikkelsen var også bange for sammenspistheden i den nye bestyrelse, og i det hele taget har alle ordførere haft bemærkninger om rådets sammensætning.
Jeg modtager meget gerne forslag, som et flertal i Folketinget kan blive enige om, med hensyn til hvordan Billedkunstrådet kan sammensættes, men jeg vil sige, at når jeg har valgt at gøre det på den foreslåede måde, er det selvfølgelig, fordi vi skal have de organisationer på banen, som har viden om billedkunst og har erfaring; men samtidig er det vigtigt, at ministeren har mulighed for at supplere de personer, de enkelte råd og nævn vælger at udpege, så vi er sikre på, at rådet besidder en samlet kompetence inden for det billedkunstneriske felt.
Som sagt foreslås det, at ministeren udpeger to medlemmer; Akademiraadet, som vi må betragte som en af de myndigheder i Danmark, der har aller-, allerstørst viden om æstetik og kunstnerisk kvalitet, udpeger ét medlem, repræsentantskabet for Statens Kunstfond, som jo i høj grad repræsenterer bredden i det danske samfund, udpeger ét medlem, og endelig udpeger kunstmuseerne og kunsthallerne ét medlem.
Nogle, bl.a. hr. Peter Duetoft, synes, det er præget af politisk styring, fordi ministeren udpeger to medlemmer, og andre mener, at organisationerne får for stor magt, fordi de udpeger tre.
Jeg glæder mig til at være med til at drøfte, hvordan vi finder et kompromis, så alle bliver tilfredse.
Selvfølgelig er jeg enig i, at vi ikke skal have politisk styring, og jeg er også enig i, at vi skal sikre, at det ikke er de samme, der hele tiden sidder på billedkunsten og kunsten i det hele taget. Men det mener jeg, vi har sikret, ved at der er bredde i udpegningsproceduren, og samtidig bliver rådet udskiftet hvert fjerde år, som flere også har gjort opmærksom på. Hr. Poul Nødgaard havde den vurdering, at det var bedre at give penge til få kunstnere i stedet for til mange.
Nu er det ikke sådan, at vi med dette forslag har taget stilling til, om det er de få eller de mange, der skal have penge.
Det kan være, at der er mange, som repræsenterer kunstnerisk kvalitet inden for billedkunsten, men det kan også være, at det kun er få.
Hr. Peter Duetoft var bange for en kompetencestrid mellem Akademiraadet og det nye Billedkunstråd.
Det er der mange andre der har været nervøse for, og det er kommet til udtryk i høringssvarene.
Det er baggrunden for, at vi i bemærkningerne har præciseret, hvad Akademiraadet har ansvaret for, og hvad Billedkunstrådet har ansvaret for.
Billedkunstrådet bliver rådgiver for ministeren.
Hvis der f.eks. skal laves en ny bekendtgørelse om Charlottenborg, har Billedkunstrådet mulighed for at rådgive ministeren.
Men i det øjeblik, det drejer sig om generelle æstetiske helhedsvurderinger, er det klart, at det så er Akademiraadet, der har ansvaret.
Hvis vi f.eks. i Kulturministeriet skal tage stilling til eller danne os et indtryk af en ny byplan, vil det helt klart være Akademiraadet, vi vil gå til. Billedkunstrådet får altså det samme rådgivningsansvar, som f.eks. Statens Musikråd, Litteraturrådet og Teaterrådet osv. har, dvs. som rådgiver på de specifikke områder.
Hvis det derimod er helhedsvurderinger, vi har behov for, er det
Akademiraadet.
Hr. Peter Duetoft var også ked af, at vi overflyttede Udsmykningsudvalget fra Statens Kunstfond til Billedkunstrådet.
Grunden til, at vi har valgt at gøre det, er, at Udsmykningsudvalget hører mere naturligt til i Billedkunstrådet end i Statens Kunstfond, fordi det, Statens Kunstfond normalt gør, er at uddele arbejdslegater og at indkøbe kunst.
Det er den eneste kunstart, hvor vi har indført, at Statens Kunstfond også kan støtte produktion, altså udsmykning.
Og da målet med det nye Billedkunstråd netop er at støtte formidling, produktion og rådgivning, er det mere naturligt at have det dér.
Så har der været forskellige bemærkninger til de amtslige billedkunstråd.
Jeg synes jo, det er vigtigt, at vi får billedkunsten ud til hele Danmark, og at vi også sikrer os, at det her er en lov for alle danskere, for hele Danmark, noget, vi alle sammen får gavn af.
Derfor tror jeg, det er vigtigt, at vi forskellige steder i landet får nogle råd, som har som opgave at sætte billedkunsten på dagsordenen.
Hvis private bygherrer skal gøre brug af 1 pct.-muligheden, altså muligheden for at afskrive billedkunstnerisk udsmykning, så tror jeg, at de har brug for rådgivere.
Det er baggrunden for, at vi har lagt op til, at man på frivillig basis kan etablere amtslige billedkunstråd.
Og så igen en bemærkning til hr. Peter Duetoft, som er bange for, at der bliver for meget bredde i det her, og at det bliver for folkeligt.
Jeg tror, det hænger sammen med sådan en myteforestilling om Det Radikale Venstres kulturpolitik, for jeg tror faktisk ikke, at ordet folkeligt forekommer et eneste sted i det her lovforslag, og det er egentlig en fejl, vil jeg gerne sige.
Så hvis vi kan rette op på det, vil jeg gerne.
Men meningen med forslaget er som med alle andre forslag på det kunstneriske område at styrke kvaliteten.
Og det bringer mig hen til hr. Søren Søndergaards ordførertale. For det er meget klart, at hr. Søren Søndergaard har et helt andet udgangspunkt, end eksempelvis hr. Peter Duetoft har.
Og det er jeg fuldstændig enig i at vi ikke gør.
For det her er ikke arbejdsmarkedslovgivning, det er ikke sociallovgivning, det er kulturpolitik.
Og jeg mener, at det, vi skal med kulturpolitikken, er at understøtte og styrke kvaliteten i kunsten.
Jeg er også overbevist om, at de forslag, vi har lagt frem her, som jo indebærer, at der bliver flere penge til billedkunsten, selvfølgelig vil betyde, at der bliver en større billedkunstnerisk produktion, og dermed, at der også bliver flere penge til den enkelte kunstner.
Men vi kan ikke, og vi skal ikke med det her forslag sikre, at alle, der ønsker at blive kunstnere, rent faktisk også kan blive det og kan leve af det.
Udgangspunktet er kvaliteten.
Fru Tove Videbæk var bekymret for spørgsmålet om visningsret, ked af, at vi ikke havde haft mulighed for at få visningsretten med i det fremsatte forslag.
Jeg så meget gerne, at vi også havde visningsretten med, men jeg har ikke kunnet finde pengene til det, og det er baggrunden for, at den ikke er med.
Jeg har vurderet, at de andre elementer var mere afgørende.
Og endelig til det økonomiske i det her.
40 mio. kr. på sigt til styrkelse af billedkunsten, det er penge.
Selvfølgelig kunne man ønske sig, at der var flere penge, men det er trods alt en god begyndelse. Så forstår jeg på Venstres ordfører, at Venstre har den holdning, at det ville være bedre, at de penge, vi havde tilovers fra igangsætningsstipendierne, var gået tilbage til statskassen i stedet for at bruge dem til en ny billedkunstlov.
Det er jeg lodret uenig i.
Jeg synes, at jeg som minister har en forpligtelse til at være med til at sørge for, at de penge, et flertal i Folketinget har afsat til Kulturministeriets ressort, rent faktisk også bliver brugt til en styrkelse af kulturen.
Og jeg er glad for, at vi har haft mulighed, også økonomisk mulighed, for at fremsætte dette lovforslag i den her samling.