Bruno Jerup (EL), 1998-01-14:
Undervisningsministerens redegørelse har jo været afventet med spænding, siden den blev bebudet i sommeren 1997.
Spørgsmålet om demokrati på uddannelsesområdet er meget vigtigt, ikke blot for eleverne og de studerende, men også for forældre og ansatte i uddannelsessektoren samt for alle, der interesserer sig for samfundets udvikling mere generelt. Udvikling af demokratiet i samfundet er et fundamentalt spørgsmål for Enhedslisten og et spørgsmål, som står i lodret modsætning til den markedsstyring og managementsstyring, der i de senere år er kommet ind også i uddannelsessektoren.
Vi ser demokratiet som det nødvendige alternativ til dette og det rigtige svar på spørgsmålet om, hvordan man skaber kvalitet, udvikling, fornyelse og engagement.
Redegørelsen er i den forståelse en lidt skuffende læsning, både i forhold til de forventninger, som ministeren tidligere har stillet i udsigt, og i forhold til det overordnede mål, som er skitseret ovenfor.
Også i regeringens ungdomspolitik fra eftersommeren var demokratispørgsmålet centralt placeret.
Bl.a. skrev regeringen: Skal en uddannelse forberede til demokrati, må den selv være demokratisk indrettet.
Danmark skal internationalt være et foregangsland på dette felt.
Det er jo store ord, som forpligter.
At sætte sig som mål at være foregangsland er ikke en beskeden målsætning.
Så vi ser naturligvis frem til, at Danmark som foregangsland overgår dette.
Det handler også om dagligdagens demokrati på skolen, et aspekt, der strejfes i redegørelsen, der er koncentreret om det repræsentative demokrati.
Vi skal imidlertid holde os for øje, at det repræsentative demokrati kun er én side af demokratiet.
Jeg vil nævne nogle andre vigtige elementer ved demokratiet.
F.eks. må det være naturligt i en demokratisk uddannelsessektor, at vejen til uddannelse er åben for alle uanset økonomisk formåen.
Derfor er Statens Uddannelsesstøtte et område, hvor der stadig er brug for forbedringer f.eks. for unge under 20 år, der ikke har mulighed for at bo hjemme, og for studerende med børn, en gruppe, som er meget dårligt stillet.
Også gratisprincippet i folkeskolen er et vigtigt element i det demokratiske projekt.
Debatten her i salen i december om betaling for skolerejser var således en demokratidebat.
Enhedslisten håber, at denne pinlige sag snart får en rigtig afslutning fra ministerens side.
Også debatten om at skabe en miljølov for børn handler om demokrati.
Det handler jo bl.a. om at skabe rammer og redskaber for, at mennesker kan tage sagen i egen hånd.
Demokratiets nøgle er, at man sætter mennesker i stand til at handle i forhold til deres egen situation, ikke nogle skrivebordsideer om demokrati.
Den foreliggende redegørelse bevæger sig på flere planer, fra de overordnede ideologiske markeringer til forslaget om 11 grundregler for alle uddannelsesinstitutioner og 5 særlige regler for universiteterne.
Det er en god idé med grundregler, der lægger en ramme for brugernes indflydelse på de forskellige uddannelsesinstitutioner.
Det skal ministeren havde ros for.
Men jeg synes ikke, at de gode principielle overvejelser om demokratiets nødvendighed udmøntes tilstrækkeligt, når vi kommer til de konkrete forslag.
Enhedslisten finder, at der er brug for en langt mere gennemgribende demokratisering af uddannelsesinstitutionerne.
Der er efter vores opfattelse brug for, hvad man kunne kalde et demokratisk kvantespring.
Enhedslisten har i denne folketingssamling foreslået, at folkeskolens elever får større indflydelse på deres skole derved, at eleverne får en tredjedel af pladserne i skolebestyrelsen.
Også på de senere trin af uddannelsessystemet er der behov for større indflydelse til eleverne.
Eksempelvis ville det være rimeligt, hvis eleverne på ungdomsuddannelserne havde halvdelen af pladserne i de styrende organer.
Jeg vil godt knytte nogle mere specifikke kommentarer til nogle af de 11 grundregler, som ministeren opstiller i redegørelsen.
Ser vi f.eks. på institutionernes ledelse, som er omtalt i grundregel nr. 5 og nr. 6, giver det eleverne og de studerende ret til repræsentation i skolens bestyrelser.
Men når det gælder de selvejende institutioner, mener ministeren ikke, at eleverne skal have stemmeret i bestyrelsen.
Den undtagelse synes vi er urimelig.
For det første er det meget svært at forlange elevernes medleven og engagement i bestyrelsesarbejde
, hvis der ikke følger formel indflydelse med det store arbejde, der ligger i at passe f.eks. en bestyrelsespost.
For det andet betyder undtagelsen, at et af hovedformålene med grundreglerne torpederes.
Det er en af ministerens grundlæggende ideer, at de unge skal kunne se nogle fællestræk for deres demokratiske indflydelse igennem hele uddannelsessystemet, men det skal åbenbart ikke gælde for den halvdel af de unge, der fortsætter på handelsskoler og på tekniske skoler og lignende.
Endelig for det tredje har ministeren luftet tanken om, at den anden halvdel af ungdomsuddannelserne, de almene gymnasier, skulle gøres til selvejende institutioner.
I så fald forsvinder elevernes formelle indflydelse i det repræsentative demokrati på alle ungdomsuddannelser, og det er vel ikke den vej, som man havde tænkt sig med regeringens
ungdomspolitik
Derfor burde ministeren stadfæste et princip, der hedder, at alle uddannelsesinstitutioner, uanset om de er selvejende eller offentlige, skal have fælles demokratiske regler ud fra devisen, at de alle sammen i det væsentlige er offentligt finansieret.
Det er vigtigt, at grundreglerne ikke bliver så udvandede, at de er indholdsløse.
Med hensyn til grundregel nr. 6 vil jeg gerne bede ministeren om at give nogle eksempler på disse formelle råd samt tilkendegive, om der i disse råd også følger stemmeret med repræsentationsretten.
Hvis vi ser på elevrådet, så synes vi, det er en god idé at fastslå elevernes ret til at oprette elevråd på alle typer skoler, men jeg finder det noget pauvert, at de materielle rammer for elevrådets arbejde ikke kan præciseres nærmere efter grundregel nr. 8, hvor der står: »I det omfang, det kan lade sig gøre inden for de eksisterende økonomiske rammer, afsættes lokaler og kontorfaciliteter til elevråd/de studerendes råd ...«. Jeg vil meget gerne, at der kommer mere bindende bestemmelser, f.eks. at der fastsættes et kronebeløb pr. elev til det lokale elevrådsarbejde.
Jeg har bemærket, at det i grundregel nr. 11 pålægges uddannelsesinstitutionerne at udpege en kontaktperson, men det er uklart ud fra formuleringen, om denne kontaktperson er lærernes kontakt mellem elevrådet og f.eks. pædagogisk råd eller det er elevernes konsulent.
Jeg ved, at der er et stort ønske blandt eleverne om, at de selv kan få indflydelse på, hvem der skal være deres rådgiver og konsulent, og jeg synes, det er et rimeligt krav.
Kunne man ikke finde en form, hvor elevrådene fik midler til at aflønne sekretærbistand og konsulenter inden for f.eks. en kommune?
Ser vi på de videregående uddannelser, universiteterne, så er det nogle særlige forhold, der har fået en særskilt behandling i redegørelsen, og jeg vil også derfor tage lidt fat på nogle af de mangler i demokratiet på dette område, hvor ministeren har lovet et serviceeftersyn af universitetsloven.
Det ser vi frem til.
Det er nok mildt sagt, at dette også er tiltrængt.
Jeg vil nævne nogle af de store problemer, der er i den nuværende universitetslov.
Som tiden går, bliver de kollegiale organers magt relativt mindre og mindre.
Den demokratiske krise på universiteterne vil dermed vokse.
For det andet bør de studerende have en større stemmeandel i de styrende organer.
For det tredje er der store problemer i forholdet mellem de kollegiale organer og lederne.
Der er et direkte kompetenceforhold mellem rektor, dekan og institutbestyrer, mens de tilsvarende råd, konsistorium, fakultetsråd og institutbestyrelse, blot er påhæng.
Det er således rektor, der kan afsætte en dekan, ikke fakultetsrådet.
For det fjerde er der store problemer med magtfordelingen.
De fleste steder har lederne, rektor, dekan, flertal sammen med de eksterne repræsentanter.
Når det gælder lærernes repræsentation i de styrende organer, vil det være en klar demokratisk forbedring, hvis det fastslås, at lærerrepræsentanterne skal være almindelige medarbejdere og ikke ledere.
Universiteternes styrelse kommer vi forhåbentlig snart til at diskutere igen.
Jeg vil derfor slutte med et konkret spørgsmål til ministeren om et helt andet område, nemlig de selvejende institutioner som efterskoler og produktionsskoler
Jeg går ud fra - og det er så et spørgsmål - at regeringens målsætning om uddannelse til demokrati betyder, at der nu skal ske en væsentlig udvidelse af elevernes indflydelse på disse skoleformer, hvor eleverne indtil nu ikke har haft nogen formel demokratisk indflydelse.
Kan vi forvente parallelle regler for eksempelvis folkeskolen, frie grundskoler og efterskoler, når det gælder elevernes indflydelse f.eks. i skolebestyrelserne?
Med de ord vil jeg sige tak for redegørelsen.
Jeg ser frem til ministerens lovforslag og håber, at det så trods alt bliver lidt mere konkret og måske også lidt mere vidtrækkende end nogle af de punkter, der ligger i redegørelsen.