Keld Albrechtsen (EL), 2003-12-16:
Det glæder mig naturligvis, at Det Konservative Folkeparti højtideligt bedyrer, at man ikke vil være med til at sænke miljøbeskyttelsesniveauet i Danmark.
Nu er der så mange tusinde virksomheder, der ikke længere skal miljøgodkendes efter § 33, listen skal indskrænkes, og læser man bemærkningerne til lovforslaget, kan man se, at regeringen er gået ned på det allermindste antal godkendelser, der bliver tilbage, som man føler sig pisket til, fordi de direkte følger af EU-lovgivningen.
Så er mit spørgsmål: Har det i virkeligheden overhovedet været hensynet til miljøet, der har spillet ind i den her vurdering?
Eller har man bare haft det udgangspunkt, at man sådan set helst ville fjerne alle miljøgodkendelser og bare lade virksomhederne køre, men man var dog forpligtet af EU til at have et vist minimum tilbage?
Er det 10 pct., eller er det 20?
Jeg ved ikke, hvor meget der bliver tilbage, men det bliver ikke meget.
Resten af virksomhederne kan så køre, som de selv vil?
Det er jo realiteten, og derfor vil jeg godt spørge Det Konservative Folkeparti
: Har man overvejelser om, hvor det rigtige skæringspunkt er?
Eller har man det bare sådan, at man bliver nødt til at overholde EU-lovgivningen, og for resten lader man stå til?
Nej, man skal ikke have en miljøgodkendelse efter den nye lovgivning, for der skal man bare sende et stykke papir ind til ministeren, og hvis man vælger at føre ministeren bag lyset, kan det jo fortsætte i meget lang tid, indtil det så bliver opdaget, fordi der opstår en miljøkatastrofe.
Man afskaffer jo den direkte mulighed for at gå ind og kontrollere, hvad nye virksomheder finder på at udlede til miljøet.
Så vil jeg bare sige, at det ikke er mig, der har fundet på, at der skal spares på det her område.
Jeg synes faktisk, det er uforsvarligt at spare på det her område.
Jeg er godt klar over, at det er et spareforslag.
Det er også derfor, det giver en negativ miljøvirkning, for så må man jo til at vælge, hvor man vil kontrollere, og hvor man ikke vil kontrollere på de områder, hvor vi hidtil har gjort det.
Så jeg må sige, at jo mere der bliver spurgt på den her måde, jo mere overbevist bliver jeg om, at det her forslag er et kæmpe hul i dansk miljølovgivning.
Jeg lagde jo mærke til, at fru Helle Sjelle ikke besvarede mit spørgsmål.
Mit spørgsmål var: Hvorfor har man lagt sig lige nøjagtig på det niveau, som man ikke kan komme uden om på grund af de internationale forpligtelser?
Det må jo betyde, at man mener, at den lovgivning, vi har haft indtil i dag, grundlæggende har været helt forkert, at det har været helt forkert, at det danske samfund gik ind og lavede en kontrol med industriens forurening, for det var jo det, miljøgodkendelser efter § 33 gik ud på.
Vi skulle have styr på industriforureningen.
Jeg vil godt spørge fru Helle Sjelle: Hvordan kan det være, at miljødebatten i Danmark i dag først og fremmest handler om landbruget og ikke om industrien?
Det er måske, fordi vi fik indført disse § 33-godkendelser, som man nu i realiteten vil afskaffe.
Det er måske derfor.
Det er måske også derfor, det er klogt lige at overveje, om det er fantastisk velovervejet, at man fremover lader hovedparten af virksomhederne kunne få en automatisk godkendelse på det glatte ansigt ved bare at indsende et postkort til Miljøstyrelsen.
Jeg vil godt bede ministeren lige oplyse, om det er rigtigt forstået af hr. Dohrmann, at der vil være det samme antal stillinger, også efter den her reform, men at de bare skal bruges på en anden måde.
Sådan havde jeg ikke umiddelbart opfattet det.
Jeg havde opfattet det som et spareforslag.
Men det kan så være, at jeg tager fejl på det punkt.
Det kan ministeren jo besvare.
Hvis man omlægger det, sådan at det er det samme personale, som så skal ud i marken og kontrollere på en anden måde, så må vi jo se, hvad det hele i virkeligheden går ud på.
Men jeg havde altså opfattet det som et spareforslag, der gik ud på nogle forenklinger, der kunne medføre, at man kunne afskedige noget personale eller overføre dem til en anden anvendelse.
Jeg vil så bare sige til hr. Dohrmann, at det, man går glip af nu, jo er at fange de tilfælde, hvor en virksomhed fører myndighederne bag lyset og begynder en giftig produktion, hvor der bliver udledt til miljøet, og hvor man så først finder ud af det nogle år efter.
Det er det, vi ikke længere vil kunne opfange, og det er trist, at vi skal ud i den situation igen.
Det var de problemer, vi havde med industrien for 20 år siden, eller var det for 25-30 år siden?
Man kan bare føre myndighederne bag lyset, og så tager det lang tid, før myndighederne har mulighed for at finde ud af, hvad det er, der foregår.
Det er problemet med forslaget.