runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-15:
Jeg må ærligt indrømme, at jeg forstår ikke, hvad spørgsmålet om duplikering eller dobbeltarbejde, eller at man ikke snakker sammen, har at gøre med den folkelige opbakning.
Jeg kan altså ikke forstå, hvorfor det, at man har folkelig opbakning, gør det lettere at undgå, at man laver dobbelt arbejde udeomkring på stederne.
Men det, som egentlig er mit spørgsmål til hr. Jens Hald Madsen,
er, hvordan man vurderer den folkelige opbakning.
Forstod jeg hr. Jens Hald Madsen korrekt, at den eneste måde, hr. Jens Hald Madsen vil måle den folkelige opbakning på, er i spørgsmålet om egenfinansieringen?
Det er på, hvor mange penge man bidrager med.
Det vil sige, at organisationer, som f.eks. bygger deres folkelige opbakning på skoleelever og unge mennesker, pr. definition vil være meget mindre interessante end organisationer, der bygger deres opbakning på store erhvervsvirksomheder.
Jens Hald Madsen (V), 2000-05-15:
Nu tillader jeg mig over for SF at være lidt mere nuanceret i min debatform og sige, at man godt kan rose ngo'erne samtidig med, at man også kan være kritisk.
Jeg synes egentlig, det ville være glædeligt, hvis man gjorde det, for selvfølgelig har jeg set masser af projekter, hvor ngo'erne laver præcis det samme, men fordi de er i forskellige organisationer, kan de altså ikke tale sammen.
Jeg har været ude i lande, hvor ngo'erne aldrig havde mødt hinanden.
Jeg kan direkte påvise projekter, der er lavet af ngo'er i det samme land, som er næsten fuldstændig ens.
Det er et problem, det er et ressourcespild, og det er det, jeg påpeger.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor fru Margrete Auken ikke vil sige til mig, at det er vigtigt med folkelig opbakning.
Altså ngo er da ikke et eller andet akademisk forum, noget højlærd, som hr. og fru Jensen ikke kan forstå noget af.
Det, det gælder om, er at få den danske befolkning til at forstå, hvorfor man giver udviklingsbistand, og derfor kræver jeg større selvfinansiering og flere medlemmer af de forskellige græsrodsorganisationer.
Det er altid dejligt at få assistance, og her får jeg assistance fra hr. Per Stig Møller, som har slået op i oplægget på side 73, hvor der netop står, at en af de vigtige ting, som blev pointeret her i strategioplægget, er mangfoldigheden, spørgsmålet om at kigge på mindre ngo'er og lave nogle miniprojekter, men at det vigtige er, at der bliver kigget på den folkelige forankring, som i de senere år har været mindre tilfredsstillende.
Derfor vil jeg sige: Jeg er altså som udgangspunkt liberalist, og det vil sige, at jeg tror på, at hvis man har en god idé, så kan den også overleve på det fri, folkelige marked, og det vil sige, at hvis IBIS har så gode projekter, som de vitterlig har, så tror jeg også på, de bliver til noget, hvis de går ud til befolkningen og siger: Hvis I ikke støtter os, så bliver det ikke til noget.
Jeg går ud fra, at hvis det er ngo'er og ikke staten, der laver projekterne, så er de baseret på folkelig opbakning og folkelig forankring, og hvis det ikke er til stede, så skal projekterne ikke laves.
Man kan kigge på projekterne, men man kan sandelig da også kigge på medlemstallet, man kan sandelig da også kigge på selvfinansiering, for det er jo et udtryk for, at der virkelig er den folkelige forankring, som vi skal sikre.
Så jeg ser ikke noget problem i det overhovedet.
For øvrigt synes jeg, at ngo'erne stadig væk gør en stor indsats, og uden ngo'erne kunne vi ikke få gennemført så mange projekter, for de er meget billige.
Margrete Auken (SF), 2000-05-15:
Jeg synes lige, det hører med i billedet - men det må vi læse bagefter - at hr. Jens Hald Madsen også får beskrevet ngo'erne som nogle, der tumler rundt over hinanden, laver de samme ting og ikke lærer af hinandens erfaringer.
Disse og en række andre af den slags beskyldninger var der lige fra det første.
Det glæder mig så, at det åbenbart var noget, der bare var løbet hr. Hald Madsen i pennen, og at han ikke mente det.
Så vil jeg lige sige med hensyn til statsafhængighed, at det er faktisk noget, vi har vedtaget.
Vi har vedtaget, at det er vigtigt, vi har disse grupper, hvor mange mennesker laver et meget, meget flot stykke arbejde.
Det er en fordel, siger vi, for den danske bistandspolitik, at vi har disse organisationer til at gå ind og gøre det, så det ikke alt sammen kommer direkte fra staten, bl.a. på grund af den uafhængighed, som faktisk er der.
Vi har ikke kunnet påvise, at de bare var nogle artige børn, der hele vejen igennem gjorde, ligesom de fik besked på, men man har også forholdt sig kritisk til den officielle bistandspolitik fra ngo'ernes side.
Så er det oven i købet diskuteret, og det har vi også gjort her i salen, om det var sundt for den danske bistandspolitik, hvis vi sagde, at der f.eks. skulle være en eller anden andel af medlemmer.
De har meget forskellig struktur.
Der har vi udtrykkeligt sagt, at vi ikke var interesseret i en hvem kommer først til de fattige- eller hvem kommer først til ulykker-kampagnestil, og derfor har vi ønsket, at det skulle fortsætte nogenlunde, som det gør. Vi vil gerne have flere medlemmer, men vi har ikke været dybt utilfredse med det, som hr. Hald Madsen beskriver det.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-15:
Ikke overraskende er spørgsmålet om den frie markedsøkonomi jo et afgørende kriterium for Venstre, når vi snakker udviklingsbistand, og derfor vil jeg godt spørge, om det ikke bekymrer Venstre, at der f.eks. i den udmærkede rapport om folkemordet i Rwanda, som FN har udarbejdet, faktisk er en del meget hårde ord til IMF fra Verdensbanken, fordi man uden at skele til de store konflikter, der var undervejs i Rwanda, gennemtvang såkaldte reformer, der uddybede konflikterne, men hvor det meget arrogante svar fra repræsentanten for IMF var: Vi beskæftiger os ikke med konfliktforebyggelse.
Er man ikke nervøs for i Venstre, at denne insisteren på fri markedsøkonomi, at man vil nedbryde de statslige opgaver, de offentlige opgaver, i virkeligheden er med til at gøre nogle af disse lande endnu dårligere stillet, end de er i forvejen?
Jeppe Kofod (S), 2000-05-15:
På vegne af forslagsstillerne vil jeg godt kort motivere forespørgslen: Hvad kan ministeren oplyse om status for revision af strategien for dansk udviklingsbistand?
I øjeblikket pågår et arbejde i regeringen med at revidere udviklingsbistandsstrategien.
I den sammenhæng er det vigtigt aktivt at inddrage Folketinget i processen, præcis som folketingsvedtagelse nr. V 20 fra november 1999 lægger op til. Jeg håber derfor, at dagens debat kan bidrage til dette, og at Folketinget vedvarende inddrages aktivt i strategien for fortsat at sikre en høj kvalitet af udviklingsbistanden såvel som den folkelige og politiske forankring.
Besvarelse
Per Stig Møller (KF), 2000-05-15:
Hr. Jeppe Kofod: Det er sådan, at diskussionen i WTO i Seattle før jul brød sammen, fordi bl.a. Danmark - vi var nu ikke højt profileret - stillede de krav, som hr. Jeppe Kofod går ind for.
Og de var altså om, at der ikke måtte være børnearbejde involveret i produktet, der måtte ikke være miljøforurening i forbindelse med produktionen, og arbejdsmiljøet i virksomheden skulle være i orden.
Og det er alt sammen noget, vi går ind for.
Vi går imod børnearbejde, vi går ind for et ordentligt miljø, og vi går ind for et ordentligt arbejdsmiljø.
Komparativ fordel betyder bare, at man dér, hvor man producerer, kan trække på nogle ressourcer, som er anderledes end i det område, hvorfra man kommer.
Jeg er imod børnearbejde, men hvad er vores hellige arbejde dér i WTO?
Det kommer til at bestå i, at børnene trækkes ud af arbejdet, at prisen kommer til at stige på varen, at varen bliver vanskeligt omsættelig, at fattigdommen ikke bekæmpes, og at barnet ikke har noget arbejde, og familien ikke får nogen penge, og at nøden bliver endnu større i familien.
Dem ser vi på jernbanestationerne som tiggere, eller hvor gode vestlige mennesker måtte komme og bruge - gode altså i gåseøjne - dem til børneprostitution.
Derfor er det, jeg siger, at det er et rigtigt synspunkt, vi har.
Det fører bare ikke til at hjælpe dem til udvikling.
Når de kommer i gang med økonomisk udvikling, vil de jo selvfølgelig selv gøre alt, hvad de kan, for at få et ordentligt miljø, et ordentligt arbejdsmiljø, fjerne børnene fra børnearbejdet. Det, der er problemet, er, at vi putter nogle krav ind,
Og så er det, vi ender med en fordybet fattigdom.
Derfor skal vi prøve at se på, hvad er deres komparative fordel?
Hvordan udviklede Europa sig?
Vi har 20 år til at udvikle den del af verden, hvis ikke vi skal få en ordentlig katastrofe.
Vi har brugt 200 år til det.
Det er næsten umenneskelige krav, der stilles til en omstilling og til en gennemførelse af en økonomisk vækst, som vi jo altså har været 200 år om.
Det er pointen i det.
Om det er det, der står på side 25, kan jeg jo ikke vide; det er jo ministeren, der har skrevet det.
Hvis det er det, der står på side 25, så er jeg enig med ministeren, som jeg sagde.
Men så har vi altså også stillet nogle krav på side 13, som ikke har været alt for smarte.
Jens Hald Madsen (V), 2000-05-15:
Med hensyn til spørgsmålet om ngo'er.
Det er simpelt hen et faktum, at f.eks. IBIS lever af staten, og det er et faktum, at de fleste ngo-organisationers projekter, i hvert fald over 50 pct., nok også 70 pct., kommer fra staten.
Jeg sagde her tidligere, og det gentager jeg
, at ngo'erne i Danmark nok er nogle af verdens bedste, men at det er ved at udvikle sig til farlig industri, hvor afhængigheden af staten og den pågældende minister er for stor.
Derfor kommer det ikke fra græsrødderne, og det er der, det skal komme fra.
Til Enhedslisten vil jeg sige om Rwanda: Jeg har altså set mange.
De fleste eksempler, jeg har set på dårlig økonomistyring, har været planøkonomi, ikke markedsøkonomi, og derfor må jeg sige, at markedsøkonomien har været det redskab, som man har fundet er det mest rigtige.
Jeg er så enig med hr. Søren Søndergaard i, at der skal være en bedre koordination mellem FN, Verdensbanken og IMF. Jeg mener også, at det at stabilisere økonomien til markedsøkonomi er en måde at forebygge konflikter på, men at det kræver koordination er jeg enig med hr. Søren Søndergaard i.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-15:
Det handler jo ikke om, at der er nogle herinde, der er klogere end nogle andre udenfor.
Det handler bare om, hvilken sammenhæng tingene vil blive sat ind i, og der er det da fuldstændig klart, at det i en konkret situation vil være betydeligt vanskeligere at gå ud og mobilisere penge til en langsigtet bistandshjælp til et eller andet måske relativt ukendt område, i forhold til hvordan det vil være at mobilisere penge til et nødområde, hvorfra billederne kommer ind på skærmen hver dag.
Selvfølgelig vil det det.
Derfor bliver man nødt til at påtage sig en forpligtigelse for den samlede bistandspolitik
, men der er hr. Jens Hald Madsen jo liberalist og går ind for det fri marked. Hvor langt rækker liberalismen?
Hvad med forsvarsudgifterne?
Skal vi ikke sige, at dem kan vi samle ind til, og de, der så vil betale til forsvarsudgifterne, skal have lov til det, og så kan vi andre slippe?
Margrete Auken (SF), 2000-05-15:
Inden for bistandspolitik er der noget, der hedder hvide elefanter, og jeg synes, noget tyder på, at Venstres ordfører er drønet ind i en sådan i spørgsmålet om ngo'erne.
Den impact-undersøgelse, som blev præsenteret for nogen tid siden, viste aldeles ikke det, hr. Hald Madsen siger, overhovedet ikke.
Tværtimod viste den, at man gennemgående magter opgaverne.
Der er nogle dybde- og længdevirkninger, som det kan være svært at analysere, man vi har ikke redskaberne til at få dem ordentligt frem, og det har vi haft en forespørgselsdebat om.
Jeg ved ikke, om det er Venstres politik, at nu skal hele ngo-delen, som spiller en meget vigtig rolle i ministerens redegørelse, fordi den også i disse sammenhænge har noget at gøre med opbygningen af det civile samfund, tilsidesættes, fordi hr. Hald Madsen - ja, undskyld, jeg siger det - ikke har læst sine lektier godt nok.
Der er faktisk meget ros til vore ngo'er.
Jens Hald Madsen (V), 2000-05-15:
Til Enhedslisten vil jeg sige: Jeg er enig i, at også under den kolde krig var der jo nogle, der gik mere op i forsvaret af vores land end andre, og som følte, at det var en forpligtelse, men det er jo så en anden diskussion.
Hvis man her på Christiansborg gerne vil have udført noget i en langsigtet retning, sådan som hr. Søren Søndergaard er ude på, så gennemfør det direkte med staten, men så glem den debat om at kalde det frie, uafhængige, folkelige organisationer!
For det, jeg ikke kan forstå, vil jeg også sige til hr. Jeppe Kofod, er, at hr. Jeppe Kofod ved da, at hvis der f.eks. i DSU skulle være penge til at leje lokaler for eller lave projekter for osv., så krævede det, at hr. Jeppe Kofod havde nogle medlemmer i DSU, og at hr. Jeppe Kofod i DSU f.eks. havde nogle penge, og det baseret på folkelig opbakning.
Jeg har ikke talt om, at det gør det til dårligere kvalitet på grund af, at pengene kommer fra staten, men det, jeg blot siger, er: Skal der være den uafhængighed, og skal der være den folkelige forankring, så burde vi have nogle flere parametre, og i de parametre hører også meget simpelt selvfinansiering og medlemsantal.
Margrete Auken (SF), 2000-05-15:
Det sidste var da betryggende at få med, at der ikke var konservativ støtte til den sådan meget primitive opdeling af, hvem der kan hente penge, hvor vi så kunne få den bistandshjælp, som vi har set nogle steder, med at nu skal der medicin af sted, og så kan man få samlet en forfærdelig masse ind til noget medicin, som de overhovedet ikke har brug for dér, hvor det kommer hen, og så vælter man det i hovedet på dem, fordi man skal demonstrere sin folkelige forankring.
Det er ikke noget, der sker i Danmark, men det sker i nogle af de lande, vi arbejder i, og hvor de er meget fortvivlede over det, fordi de ikke kan styre det.
Men jeg kunne forstå, at det om de sådan er specielt gode til selv at få pengene hjem så heller ikke er De Konservatives kriterium for, om det er en ngo, som det er værd at samarbejde med.
Altså jeg var en af dem, der, efter at vi havde været ude og sige, at vi skulle afbryde forbindelsen til Indien, var med til at sætte spørgsmålstegn ved, om vi skulle gøre det.
Det vil jeg da godt stå her og tilstå, og det var bl.a., fordi man var i gang med en masse projekter, som var til de kasteløse, men også til andre fattige.
Og det var projekter, som man arbejdede med i Folkekirkens Nødhjælp, ved jeg bl.a. Det var da derfor, jeg blev lidt optaget af det.
Hvis hr. Per Stig Møller kan vise, at det var det ikke, så er det jo meget interessant.
Jeppe Kofod (S), 2000-05-15:
Til Venstres ordfører vil jeg gerne sige, at slår man op på samme side, så står der jo også, at mangfoldigheden i ngo-miljøet i Danmark skal søges bevaret i den nye strategi.
Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvordan hr. Jens Hald Madsen vil bevare mangfoldigheden i ngo-miljøet, hvis man lægger nogle meget ens regler ned for f.eks. et vist niveau af egenfinansiering.
Er der så ikke den fare, at alle vil løbe efter det, hvor man kan få flest penge, og så vil mangfoldigheden gå tabt? Den fare ser hr. Jens Hald Madsen åbenbart ikke, for han er overbevist liberalist.
Dér vil jeg bare spørge, om det ikke er forkert.
Endelig vil jeg gerne medgive - og det synes jeg også står klart i oplægget til strategien - at et medlemstal selvfølgelig er afgørende for den folkelige forankring.
Det er klart, at man i ngo-miljøet også har et ansvar for vedvarende at få nye medlemmer og få opbakning til sit arbejde, men det er jo ikke det samme som at sige, at man f.eks. skal have et eller andet niveau af egenfinansiering.
Det kan jeg slet ikke se.
Jeg kan ikke se koblingen mellem de ting.
Per Stig Møller (KF), 2000-05-15:
Fru Margrete Auken spørger: Jamen hvad så med de lande, hvor vi ved, at regeringerne ikke påtager sig opgaven selv, hvis vi ikke giver penge til det?
Jamen lad mig tage det eksempel med Indien, hvor godsejerne ikke betaler skat.
Dér har man i 1998, hvor vi i øvrigt troede, vi havde stoppet bevillingerne til Indien, bevilget 150 mio. kr. til noget værktøjsudvikling, og deraf har man sørget for at bruge de 135 mio. kr., kan jeg se på tallene, så der ikke er ret meget tilbage.
Det var jo smart.
Men det var jo præcis et område, hvor man måtte sige, at de jo ikke går til de fattigste, at de jo ikke går til de kasteløse, de går jo til en udvikling, som regeringen selv skulle have skabt.
Derfor må man se på, om de vil klare det selv, og dér kommer så mit svar til hr. Søren Søndergaard ind i koblingen her fra stat til civilt samfund.
Det er nemlig fuldstændig rigtigt, at vi jo igennem demokratihjælp og menneskerettighedshjælp og kvindeudvikling osv., giver hjælp
til civilsamfund, og det betragter jeg som meget, meget væsentligt.
Derfor lægger jeg vægt på, at den støtte, som vi er blevet enige om skal fortsætte til Indien, går til de kasteløse, som regeringen ikke ville have gjort noget for.
Og det er jo altså så også dér, jeg dermed kan svare
fru Margrete Auken, at vi har et eksempel.
Vi skal så målrette, således at vi giver støtten derhen, hvor regeringerne ikke ville have gjort noget, uanset om vi trak hjælpen eller ej, fordi de ikke hjælper dér. Vi skal jo ikke hjælpe regeringer med dårlig regeringsførelse til at fortsætte kleptokratiet, som der er i mange lande.
Og derfor er god regeringsførelse en god målestok for, om vi kan være inde i landet.
Jeg tror, jeg har svaret hr. Søndergaard med det, jeg sagde før.
Og så til hr. Duetoft: Nej, det skal ikke altid være målestokken, om man kan klare det selv, for det er fuldstændig rigtigt, at der er situationer, hvor vi beder dem om at lave det, fordi de er gode til det, og de er i området, og så er det selvfølgelig os, der har bedt om det, og så er det jo heller ikke en egenbetaling, der skal stilles.
Det ville vi jo heller ikke forlange, hvis vi gik ud og lagde noget i entreprise og sagde, at entreprenøren i øvrigt skal erlægge noget selv.
Så er det os, der har bedt om det
, fordi de kan levere varen, og så skal vi også betale for det.
Peter Duetoft (CD), 2000-05-15:
Hr. Per Stig Møller skal jo også hænge lidt på fortidens synder.
Jeg vil bare spørge hr. Per Stig Møller, om der i det, hr. Per Stig Møller før refererede fra udviklingsministeren, ikke var en forskel på det afsnit om den folkelige opbakning og så et synspunkt om, at der altid som målestok skal være den folkelige opbakning og en eller anden andel af egenbetaling.
Så vidt jeg hørte det, hr. Per Stig Møller citerede, så var det en mulighed sammen med andre muligheder, og det var ikke det, jeg hørte i debatten i den foregående ordveksling med Venstres ordfører.
Så jeg vil bare spørge hr. Per Stig
Møller, om ikke hr. Per Stig Møller er enig i, at der selvfølgelig kan stilles det krav, men at det ikke må være blokerende for et samarbejde også med mindre organisationer, som gør et godt stykke arbejde rundtomkring.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-15:
Men så står der jo umiddelbart derefter: Men der er desuden et stigende behov for at udvikle partnerskaber fra stat til civilsamfund og fra civilsamfund til civilsamfund.
Det, jeg godt vil hæfte mig ved her og stille spørgsmål om, er dér, hvor der bliver sagt »fra stat til civilsamfund«, for det er vel det, der tager sit udgangspunkt i, at der ofte er regeringer, som ikke fortjener støtte, men at der er befolkninger, som både fortjener og har behov for støtte, og derfor er spørgsmålet, hvordan man i forskellige situationer kommer uden om korrupte regeringer og giver støtten til den befolkning, der har brug for det, bl.a. for at give den befolkning mulighed for at få fjernet den dårlige regering.
Det aspekt manglede jeg i hr. Per Stig Møllers tale, så jeg vil godt have, at hr. Per Stig Møller giver sit synspunkt om det spørgsmål.
Margrete Auken (SF), 2000-05-15:
Hr. Per Stig Møller nævnte en række dilemmaer, som jeg synes, det er vigtigt, at vi fastholder som dilemmaer og ikke går ind og siger, at vi rent principielt må gøre sådan og sådan.
Man kan f.eks. nævne de lande, hvor der er dårlig regeringsførelse - det er nu ellers flere end dem, der decideret får karakteren - og hvor vi altså kan komme for skade at bidrage til noget, som vi kan sige med megen ret, at det burde de have klaret selv, men så ved, at det klarer de ikke selv.
Men hvis vi nu f.eks. sørger for bl.a. gennem de ngo-kontakter, vi har, og, hvad jeg i øvrigt tror, hr. Per Stig Møller er enig i, kan sikre, at støtten går de rigtige steder hen, hvor den ikke var kommet ellers, så er det vel lidt kynisk, hvis vi siger, at for ikke at være i et dilemma, hvor tingene kan være vanskelige, så vil vi overhovedet ikke røre ved det.
Jeg går ud fra, at hr. Per Stig Møller er enig med mig i, at dilemmaer ikke løses ved hard cut, men ved at man gør det på den måde og altså tilsvarende så også, når man skal vurdere, hvem man skal samarbejde med, apropos det lidt spøjse indlæg før i debatten, så vurderer vi jo ikke kvalitet ud fra, hvem der har været gode til at samle penge ind, men hvem der er dygtige.
Jeg går ud fra, at hr. Per Stig Møller har samme holdning til det.
Jens Hald Madsen (V), 2000-05-15:
Jeg synes, det er meget morsomt at høre hr. Peter Duetoft sige med forargelse, at det er borgerne: At tænke sig, at borgerne skal vælge, og ikke staten; det var dog forfærdeligt!
Tænk, at borgerne skal vælge og ikke staten!
Jeg vil sige til hr. Peter Duetoft, at der i vores partiprogram står: Mennesket frem for systemet.
Venstre vil til enhver tid kæmpe for, at borgeren, som har betalt det via sin skat, skal have indflydelse og mulighed for at bestemme, og ikke staten.
Jeg vil spørge Socialdemokratiet: Hvorfor skal kvaliteten hele tiden rodes sammen med en diskussion om folkelig opbakning?
Socialdemokratiet, statsministeren, siger selv: Kan det ikke gøres lidt bedre? Og det er det, som jeg blot spørger om.
Ngo'erne gør en ganske udmærket indsats, men måske kunne det gøres lidt bedre, og måske kunne det gøres på baggrund af, at der virkelig var en meget større og meget mere reel folkelig opbakning til dansk udviklingsbistand, og det er sådan set det, jeg søger efter.
Peter Duetoft (CD), 2000-05-15:
Det er kun, fordi jeg nu er blevet forvirret.
Jeg synes, Venstres ordfører sagde, at hvis staten endelig ville give nogle penge ud, så måtte staten gøre det.
Det synes jeg ikke plejer at være Venstres politik.
Jeg troede da, at Venstre godt kunne lide at udlicitere og den slags.
Hvis der er nogle mennesker, der er inde et eller andet sted og gør et stykke arbejde, er det så ikke godt, at staten bruger dem, i stedet for at der skal opbygges et statsligt system og man skal bruge ambassader og udviklingskontorer, og hvad ved jeg?
Jeg kan ikke helt forstå det.
Det må da være udførelsen af arbejdet, det må da være kvaliteten af arbejdet, der er det afgørende, og ikke, om der er syv til generalforsamling eller 4.000.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2000-05-15:
Denne diskussion er ved at køre lidt ud ad tangenten, for spørgsmålet om selvfinansiering er måske ikke det, der er det mest interessante, selv om det selvfølgelig har sin egen dimension.
For det, der er interessant, er jo, hvordan vi får mest bistandshjælp for pengene, og det mener jeg for så vidt kan være uafhængigt af selvfinansiering.
Den side af diskussionen, der er interessant, er jo den folkelige forankring.
Så det var sådan set bare lige det, jeg havde et behov for at understrege.
Jeppe Kofod (S), 2000-05-15:
Sådan fremstår det i hvert fald, som hr. Jens Hald Madsen beskriver det.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge Venstres ordfører:
Hvor er det præcis, at kvaliteten svigter i ngo'ernes arbejde?
Kan hr. Jens Hald Madsen give nogle eksempler på det?
Det kunne være meget gavnligt for debatten, tror jeg.