Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-02-06:
Det kunne jo være fristende at støtte de her to beslutningsforslag, få nogle hurtige folkeafstemninger om de her såkaldte forbehold og så jo selvfølgelig få et nej, som befolkningen ganske givet ville udtrykke.
Den analyse, som flere partier, der ønsker forbeholdene afskaffet, jo har foretaget, tror jeg er ganske rigtig, nemlig at man tør ikke sætte forbeholdene til afstemning nu, fordi man er bange for, at befolkningen stemmer efter overbevisning, altså stemmer nej til ophævelse af forbeholdene.
Derfor skal man ikke have folkeafstemning.
Det er jo egentlig en lidt absurd tankegang, at her fører vi en diskussion om, hvorvidt vi skal have folkeafstemning, hvor en række partiers ordførere går op og siger, at de forbehold skal væk, men ikke lige nu, og vi ved alle sammen, at den eneste grund til, at de siger, at det ikke skal være lige nu, er, at sendte man dem til folkeafstemning, så ville befolkningen stemme nej.
Altså hvis det virkelig var udtryk for, at Folketinget her respekterede befolkningens holdning på det område, så var det ikke alene et spørgsmål om, hvornår man ud fra nogle taktiske overvejelser tog en folkeafstemning, men et udtryk for, at man så rent faktisk sagde, at Folketinget må jo her indrette sin politik efter det, befolkningens flertal ønsker, ikke bare på kort sigt, men selvfølgelig også på længere sigt.
Så alt det her er jo bare et spørgsmål om rent taktisk positionering mellem nogle EU-tilhængerpartier og ikke et spørgsmål om, hvorvidt forbeholdene skal afskaffes eller ej, men bare et spørgsmål om, hvornår man kan tvinge det ned i halsen på folk og få dem til at stemme, som man ønsker det.
Der er regeringens analyse ligesom nu
Det vil være alt for nemt for os andre at forklare, at der er noget på vej lige rundt om hjørnet, lad os dog vente og se på det, så stem nej, vær sikker i sagen, stem nej nu.
Vi har så valgt den indgang til det, at vi siger, at det er ganske udmærket, for så har vi da opnået
dansk selvbestemmelsesret i den tid længere, der så går, og forhåbentlig også på lang sigt vil befolkningen ikke afskaffe forbeholdene.
Risikoen er selvfølgelig, at taktikken går ud på, at man så vil tage den her, som hr. Claus Larsen-Jensen betegnede som big bang-afstemning, altså hvor man vil forsøge at tvinge befolkningen til at stemme ja til både en forfatningstraktat og et opgør med forbeholdene ud fra et skræmmebillede af, at ellers er Danmark ladt i stikken og helt for sig selv og alene i hele verden og alle de der ting, som man vil forsøge at bilde befolkningen ind.
Jeg bruger også selv ordet forbehold, som beslutningsforslagene jo også fortæller om, men i virkeligheden er det jo helt absurd at tale om forbehold.
Udgangspunktet er jo national suverænitet, national selvbestemmelsesret.
Så har vi valgt at have en række forbehold fra national suverænitet, nemlig ved, at vi på nogle områder har valgt at lade andre organer, herunder EU, bestemme på nogle områder.
Forbeholdene består altså i, at vi har givet EU magt over nogle ting, vi har givet EU ret til at bestemme over nogle ting, der ellers i udgangspunktet er nationalt suverænitetsområde.
Så forbeholdene er faktisk de områder, hvor vi har givet EU kompetencen.
Forbeholdene er jo i virkeligheden ikke der, hvor vi har valgt at fastholde dansk suverænitet.
Sådan må det jo være, hvis man tager grundloven alvorligt, som taler om, at Danmark er en nationalstat, Danmark er suveræn, og så har vi altså valgt efter § 20 i grundloven på nogle bestemte afgrænsede områder at give suveræniteten videre til et overnationalt organ, nemlig EU.
Så må forbeholdene jo være det, vi har givet fra os, og udgangspunktet selvfølgelig være den nationale suverænitet.
Derfor er det jo i virkeligheden, også når jeg selv gør det, absurd at sige, at vi har EU-forbehold, for det handler jo om, at vi, hvis vi stemmer ja til de her beslutningsforslag, og befolkningen også gør det efterfølgende, opgiver national suverænitet på nogle områder.
Euroen - for at tage det i rækkefølge - er jo oplagt i den forbindelse.
Vi har haft en folkeafstemning så sent som i september 2000.
Det Radikale Venstre skriver i sit beslutningsforslag endda: Euroen er der nu.
Jamen altså det nye er, at der er mønter og sedler på gaden.
Jamen var det ikke lige præcis det, der var hele ideen
i at stemme om at opgive kronen?
Var det ikke, at kroner og øre skulle fjernes til fordel for euroen?
Hvad var meningen ellers med folkeafstemningen, hvis ikke det var det, det handlede om?
Så nu at sige, at det er nyt, at der er mønter og sedler!
Jamen det var hele ideen i det.
Hvordan vil man argumentere for, at der er noget som helst nyt i forhold til euroen?
Hr. Claus Larsen-Jensen var i øvrigt også, da han skulle prøve at argumentere for noget nyt på det område, ude i samme morads.
Derfor er det jo selvfølgelig utrolig tankevækkende, at der er nogle, der vil have folkeafstemning så hurtigt efter og dermed respekterer befolkningens svar på sidste folkeafstemning så lidt, som tilfældet er.
Det tager vi til efterretning.
Med hensyn til forsvarsområdet er der jo flere ting i det.
Der er jo de fredsskabende aktioner, som er til diskussion.
Hvor skal de ligge?
Er det NATO-aktioner?
Er det EU-aktioner?
Hvornår kan Danmark være med?
Hvornår kan Danmark ikke være med? Men der er jo også hele den grundlæggende diskussion om opbygningen af en forsvarsdimension i EU, hvor jeg da synes, at de seneste ugers diskussion om Irak er helt afgørende at tage med i betragtning, for det har været utrolig dejligt at opleve, at der har været lande, også EU-lande, der har valgt at gå ud med en erklæring i et læserbrev, som i den grad undsiger Tyskland og Frankrig, men hvor det jo også er åbenbart, at jo mere vi koordinerer vores forsvarspolitik gennem EU-samarbejdet, jo mere vil det jo være Tyskland og Frankrig, der lægger linjen.
Har vi lyst til det som en dansk nation, der jo i den her sag om Irak og sammenholdet med USA gudskelov ønsker at udtrykker en anden opfattelse af tingene, end Tyskland/Frankrig har givet udtryk for?
Så er der det med det retlige og indre anliggender, hvor man forsøger at sige, at det jo er et helt nyt grundlag.
Det er slet ikke det, man nu tager stilling til, som man skulle tage stilling til dengang.
For os er det afgørende, at der inden for det retlige område diskuteres flygtningepolitik, som jo kan svække den danske flygtningepolitik.
Altså det er jo ikke for ingenting, at man pludselig som reaktion på, at vi lavede stramninger efter folketingsvalget i november 2001, begyndte at sige fra en række EU-tilhængerpartier, at nu må EU tage sig af flygtningepolitikken.
Nu er det helt absurd, at Danmark kan foretage sådan nogle stramninger selv.
Vi fik i øvrigt også at vide før folketingsvalget, at det kunne slet ikke lade sig gøre at lave en selvstændig national politik på det område.
Det har jo vist sig.
Nu gælder det selvfølgelig om at holde fast i dansk selvbestemmelsesret på et område, som vælgerne jo udtrykte som et vitalt område i forbindelse med folketingsvalget og opbakningen til de stramninger, der er fundet sted siden hen.
Og det, at der er endnu mere, der bliver overstatsligt i det samarbejde, er jo ikke et argument for, at vi så skal afskaffe det, der siger, at vi er med på mellemstatsligt grundlag.
Det er jo tværtimod et argument for det stik modsatte, at jo mere der bliver overstatsligt, jo mere har vi brug for et værn imod at være omfattet af de regler, de andre laver på baggrund af et flertal, og det vil sige på baggrund af, at landene kan stemmes ned.
På denne baggrund og altså med respekt for, at der er meget stor forskel på de to beslutningsforslag, hvor Kristeligt Folkeparti jo fundamentalt anerkender den afgørelse, der er truffet så sent som i september 2000, og derfor ønsker en anden tilgang til det og har respekt for det,
afviser vi begge beslutningsforslag, fordi vi selvfølgelig ikke mener, at nogen af forbeholdene - absurd, som det er, men det kaldes de - skal til folkeafstemning.
Vi ønsker ikke at ændre stilling.
Vi må så se på forfatningstraktaten.
Den kommer givet til folkeafstemning.
Så kommer der en kampagne om det.
Efter vores opfattelse må forbeholdene, hvis man respekterer dem, så komme til diskussion på et efterfølgende tidspunkt, hvis der er stemning for det, efter at forfatningstraktaten har været til diskussion og eventuelt til folkeafstemning.