Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-14:
Det offentlige ansvar for en række opgaver er og skal fortsat
være kernen i vores velfærdssystem.
Men samtidig er det helt afgørende, at det offentlige ansvar suppleres med det frivillige sociale arbejde. Det er vores klare opfattelse, at vi kun ved i stort omfang at inddrage det civile samfund kan videre udvikle et moderne velfærdssamfund, som passer til de mennesker, der lever i det 21. århundrede.
Også af den grund er vi glade for, at vi med den her forespørgselsdebat får mulighed for at diskutere dette område.
Det offentlige ansvar kan jo ikke stå alene.
Sagen er, at en meget stor del af den sociale omsorg ydes i familierne og gennem de sociale netværk, og at mange sociale problemer klares i opløbet, inden det overhovedet bliver relevant at inddrage det offentlige system.
Her løses også mange problemer, som det offentlige slet ikke er gearet til at løse, f.eks. ensomhedsproblemer eller problemer med social udstødelse.
Og sådan skal det blive ved med at være.
Der er ganske enkelt brug for en ikkeprofessionaliseret hjælp, hvor f.eks. den ensomme kan komme et sted, hvor man ikke føler sig som klient, men snarere som deltager.
Derfor har de frivillige sociale organisationer en helt afgørende rolle at spille i forhold til udviklingen af velfærdssamfundet.
Uden dem ville vi slet ikke kunne matche de udfordringer, vi står over for.
Et samfund bør altid måles på, hvordan det tager sig af sine svageste medborgere.
Derfor bør vi som samfund og velfærdsstat altid bruge mange ressourcer på de allersvageste grupper i vores samfund, og det er ofte over for de grupper, det offentlige bør gribe ind med den professionelle og trænede hjælp.
Men den indsats kan ikke stå alene.
Her er vi inde på et område, hvor den professionelle hjælp ofte slet ikke er den rigtige hjælp, men hvor en frivillig person i langt højere grad kan være den konstruktive støtte, der får ledt mennesker på rette vej.
Velfærdspolitikken må derfor bygge på et fælles virke
mellem det offentlige og andre sociale aktører.
Erfaringerne viser jo, at frivillige organisationer har nogle særlige kvaliteter og muligheder, når det gælder indsatsen for disse grupper.
Det handler om evnen til at finde nye veje til at afhjælpe eller løse problemerne.
Nogle frivillige kan bidrage med egne livserfaringer og dermed skabe muligheder for en mere ligeværdig situation mellem bruger og hjælper.
Derfor skal der fortsat arbejdes med nye former for samspil og samvirke mellem det offentlige og det frivillige arbejde.
Der er ingen tvivl om den store betydning, den frivillige indsats har.
Besøgsvennen, der møder op i fængslet hos den indsatte eller bryder ensomheden hos den ældre eller f.eks. de frivillige på de sociale cafeer eller væresteder.
Alle sammen yder de en konkret indsats for et bedre liv for andre.
Lignelsen om den barmhjertige samaritan er grundlaget for en vigtig del af vores kultur.
Medfølelsen og følelsen af et medansvar for andres ve og vel, hele udviklingen af vores velfærdssamfund tager netop udgangspunkt i det.
Men fastholdelsen og udviklingen af velfærden forudsætter, at vi alle aktivt forholder os til denne udfordring og ikke sætter os med hænderne i skødet og overlader ansvaret til det offentlige, fordi vi nu engang har betalt vores skat.
Hver dag året rundt er tusinde af frivillige
det konkrete udtryk for et aktivt, menneskeligt engagement, en sand næstekærlighed.