runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Martin Lidegaard (RV), 2004-03-12:
Det gør jeg gerne.
Det var det med Spanien.
Men jeg kunne godt tænke mig en opfølgning på den første besvarelse, og så lad os gemme det med folkeafstemningerne.
Altså er det teknologien som sådan, Enhedslisten er imod, eller er det som i vores tilfælde, om jeg så må sige, den hidtidige udnyttelse af den?
Når Enhedslisten ligesom går imod den lovgivning, som ligger her, er det så, fordi man synes, at reglerne er for slappe og for dårlige, eller er det, fordi man simpelt hen er imod teknologien?
Keld Albrechtsen (EL), 2004-03-12:
Nej, hr. Martin Lidegaard har ikke opfattet det, jeg sagde, korrekt.
Man holder jo ikke afstemninger om en teknologi.
Man holder afstemninger om en konkret lovgivning.
Men selvfølgelig beder vi ikke den danske befolkning tage stilling til, om den synes, at en teknologi skal være der eller ej, for den er der jo.
Så kan jeg desværre ikke nå i den her omgang at besvare det andet spørgsmål.
Så hvis hr. Martin Lidegaard vil have svar på det, så må han spørge en gang til.
Jeg synes faktisk, at det er mere ærligt at sige det sådan, som hr. Martin Lidegaard sagde det.
Hr. Martin Lidegaard går ind for den teknologi, og så siger han det her fra talerstolen sådan, som det er, og sådan, som også videnskabsfolkene har sagt det, nemlig at det her spreder sig i naturen.
Det er jo altså også det, vi ser fra de lande, hvor man bruger det.
Jeg synes, det er ærlig snak, at det så er den virkning, det har, hvis man slipper det løs.
Så koster det nogle økologer, men det er så det, man har valgt.
Men den udenomssnak, hr. Kofoed kommer med, giver jeg altså ingenting for.
Hr. Kofoed svarer ikke på det afgørende spørgsmål: Hvordan sikrer man spredningen?
Det kan man altså ikke med de 200-meter-zoner.
Når spredningen så er sket, hvordan hjælper man så den økologiske landmand?
Får han i det hele taget en erstatning, der dækker tabet af hans mulighed for at dyrke økologisk?
Nej, det gør han ikke efter ministerens forslag, han bliver bare ladt i stikken og får et lille plaster på såret, men ikke noget, der ligner en egentlig kompensation.
Jamen sådan er det, må jeg sige til hr. Kofoed, og sådan er det i alle de lande, hvor man har prøvet det eksperiment og efterfølgende er blevet rigtig godt ked af det.
Karen J. Klint (S), 2004-03-12:
Personligt kan jeg da godt være overrasket over, at de organisationer ikke allerede står i kø for at komme i kontakt
med udvalget
Jeg er i hvert fald ikke blevet kontaktet af organisationerne, men jeg håber, at mange gerne vil komme, også spontant.
Indtil nu har der kun været kontakt mellem organisationerne og ministeriet, men spørgsmålet er, om det skal være os som udvalg, der opfordrer høringsparterne til også at kontakte os direkte.
Det var den mulighed, jeg åbnede for ved at sige: Lad os sætte os ned og snakke om, hvordan vi får den bedste proces og også kan være trygge ved det arbejde, der sker.
Jeg er vel vidende om, at der kan være politiske hjørner, som vi ikke er enige om, men det skal jo ikke komme processen til skade.
Det er korrekt, at lovforslaget er en udmøntning af den aftale, som Socialdemokraterne var med til at lave sammen med regeringen i september sidste år, men der er ting i forslaget, som ikke falder ind under aftalen.
Det er også korrekt, at vi har kunnet udtale os og har været med til at rette nogle afsnit i lovforslagets første udgave, som kom ud på nettet og blev sendt i høring, så det blev til det, vi behandler her i salen i dag.
Der er nogle meget klare forskelle mellem det oprindelige forslag, som høringsparterne udtalte sig om, og det, vi sidder med nu.
Spørgsmålet er, om man kan sige, at der er behov for masser af forandringer.
Vi mener i hvert fald, der er behov for tydeliggørelse af nogle ting, og at der er behov for at få afklaret, hvem af høringsparterne som har mest ret, når de rådgiver så forskelligt, som de gør.
Det er det, vi skal have afklaret, men jeg har ikke sagt, at vi vil vende tommelfingeren totalt nedad for hele lovforslaget.
Søren Krarup (DF), 2004-03-12:
Det kan godt være, det er overflødigt at sige det, men jeg synes, det er nødvendigt at understrege, at her har vi jo den særlige situation, at tvangsfjernelsen af børnene foretages af deres egne forældre, og det vil sige, at enhver parallel med, hvad der ellers foregår i Danmark, er fuldstændig misforstået.
Normalt slås familien i stykker ved, at andre fjerner børnene fra forældrene, men her er det forældrene, der fjerner børnene fra sig selv og altså selv slår familien i stykker, og de to ting kan overhovedet ikke sammenlignes.
Jeg synes, det er vigtigt at understrege netop det, som ministeren også gjorde i sin tale, nemlig at det er en tvangsfjernelse, som foretages af forældrene selv.
Bertel Haarder (V), 2004-03-12:
Nu er jeg altså minister for udlændingeloven, som vi drøfter i dag, men det udelukker jo ikke, at man også kan drøfte andre foranstaltninger.
Jeg ved, at socialministeren er stærkt optaget af disse ting, og jeg har også lige nævnt nogle af de foranstaltninger, som allerede er truffet.
Når reglerne om tvangsfjernelse ikke er tilstrækkelige, hænger det vel sammen med, at disse regler henviser til situationer, som adskiller sig fra dem, vi taler om her, hvor forældrene måske ikke har misrøgtet børnene, men har den opfattelse, at de er ved at blive for danske.
Det tror jeg ikke der er taget højde for i reglerne om tvangsfjernelse.
Så er der også det særlige forhold, at forældrene spekulerer i udlændingelovens bestemmelser om familiesammenføring, som sikrer, at de kan få børnene tilbage, når de er blevet tilstrækkelig udanske, men nærmer sig den alder, hvor det er tiden at få dem gift og få lavet familiesammenføring i Danmark.
Det er problemstillinger, vi ikke har haft før, og det er problemstillinger, der vedrører udlændingeloven, fordi det bl.a. er udlændingelovens regler, der bliver brugt som skalkeskjul.
Derfor er vi nødt til også at drøfte problemet på udlændingeområdet, ligesom vi drøfter det på socialområdet.
Jeg synes, det er et redeligt standpunkt, når hr. Søren Søndergaard siger, at vi generelt skal skærpe reglerne for tvangsfjernelse, men det er jeg ikke sikker på jeg er enig i.
Jeg kan måske godt være enig i, at der er nogle børn, som burde og skulle tvangsfjernes, men ikke bliver det, men det skyldes vist, at de regler, vi har, ikke bliver fulgt.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-12:
Nej, det synes ministeren selvfølgelig ikke, men jeg synes da, det er oplagt, at hvis et forældrepar sender et barn i en alder af 12, 13, 14 eller 15 år, eller hvor gammelt barnet nu er, til udlandet mod barnets vilje, viser de en komplet uegnethed til at tage vare på barnet, og så er det sådan set ligegyldigt, hvilken nationalitet de har.
Derfor burde de sociale myndigheder have mulighed for at gribe ind.
O.k., så siger vi det, men hvorfor så ikke ændre sociallovgivningen, så der bliver mulighed for at gribe ind over for forældre, der ikke opfører sig ordentligt over for deres børn?
Når man ikke vil det, er det måske, fordi der lige præcis på højrefløjen, bl.a. højrefløjen i integrationsministerens eget parti og Dansk Folkeparti, er folk, som i årevis har kørt kampagner mod tvangsfjernelser og har prøvet at blokere, når de kommunale myndigheder har villet redde børn fra at blive mishandlet af deres forældre.
Bertel Haarder (V), 2004-03-12:
Love og forordninger har hidtil været understøttet af en stærk stammekultur i Danmark, hvor næsten alle rettede ind efter bestemte adfærdsnormer, men i dag er samfundet jo under forandring.
Vi så det med Tvindsagen, som førte til, at friskolelovgivningen måtte ændres, og nu ser vi i forbindelse
med lovgivning om familier og familiesammenføring, at vi bliver nødt til at gøre noget, som ikke har været nødvendigt hidtil, fordi vi oplever en adfærd, som ikke var mulig tidligere, så problemet ikke var aktuelt.
Det er heldigvis sådan, at selv om børn har nogle nogle forældre, der ikke i alle henseender vil dem det vel, foretrækker de som regel at blive hos dem og blive i skolen sammen med kammeraterne frem for at blive sendt hjem til en onkel eller bedstefar, som måske har langt mindre forståelse for forholdene i Danmark.
Derfor synes jeg ikke, at det første, hr. Søren Søndergaard sagde, er så relevant for debatten.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-12:
Hvis det, ministeren forsøgte at udtrykke med ordene en uartikuleret vrissen - sådan tror jeg ministeren sagde - var, at forældre i Danmark har alt for stor magt over deres børn og har alt for vide rammer til at mishandle og genere og vanrøgte deres børn, er vi i Enhedslisten fuldstændig enige med ministeren.
Der er behov for meget mere magt til børnene, og der er behov for, at der meget oftere bliver grebet ind over for forældrene og deres måde at behandle deres børn på.
Det er vi fuldstændig enige i.
Vi mener, der er behov for en generel regel, der giver kommunerne bedre muligheder for at gribe ind og foretage tvangsfjernelser i de tilfælde, hvor de gældende regler ikke er gode nok, og derfor vil jeg gerne spørge: Vil regeringen være med til det?
Er det det, der i virkeligheden er problemet for regeringen, og er det årsagen til, at spørgsmålet kun kommer op i udlændingelovsammenhæng og ikke i den sammenhæng, det burde tages op i, nemlig alt for mange forældres dårlige behandling af deres børn?
Bertel Haarder (V), 2004-03-12:
Jeg kan forsikre, at regeringen er optaget af, at børn kommer i skole i Helsingør og andre steder.
Der faldt - desværre - ærgerlig nok en afgørelse i Den Sociale Ankestyrelse, som vi ikke kunne begribe, men som stoppede den udmærkede model, de havde i Helsingør, hvor forældrene blev ramt på pengepungen, hvis børnene ikke kom i skole.
Det resulterede i, at børnene kom i skole, men det blev stoppet af Den Sociale Ankestyrelse, og så måtte vi finde på noget andet, som desværre ikke virker nær så godt.
Jeg tror, jeg kan tilsige, at indtil flere ministre
gerne vil drøfte, på hvilke måder vi kan sikre, at børn kommer i skole.
Men lad mig lige sige som en, der i 3-4 år selv er blevet hjemmeundervist, at det behøver altså ikke være ødelæggende at blive hjemmeundervist.
Der er faktisk et kommunalt tilsyn med de børn, der bliver hjemmeundervist, og selv om mine forældre ikke ligefrem bød tilsynspersonen velkommen, når han bankede på døren, er det dog sådan, at man skal redegøre over for offentlige myndigheder for, hvordan man sikrer, at barnet bliver ordentligt oplært. Til det første vil jeg sige, at hvis fru Elsebeth Gerner Nielsen vil sammenfatte det, jeg har sagt om disse børn, med de ord, at der kun er et eksempel, må hun selv om det.
Men jeg tror ikke, det er det, alle andre har hørt her i dag.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-03-12:
Jeg noterer, at man har sat alt dette her i værk med udgangspunkt i ét konkret tilfælde, og det synes jeg også er et tilfælde for meget.
Jeg synes, vi skal forstærke indsatsen, og jeg synes i øvrigt, at regeringen har gjort det udmærket.
Socialministeren har lavet en række tiltag, som er udmærkede.
Jeg kom selv med et andet konkret forslag i min ordførertale, nemlig at vi skal sørge for, at der er en klar bekendtgørelse om, hvad der skal ske, når forældrene tager børnene ud af skolen for selv at undervise dem.
I dag er der jo ingen regler for, hvad en skole skal gøre i den forbindelse, fordi forældre har ret til at undervise deres børn hjemme.
Der burde være nogle klare instrukser om, hvordan tilsynet skal være med de pågældende forældre, så skolemyndighederne med det samme kan underrette de sociale myndigheder, hvis de mener, der er noget galt.
Jeg vil gerne bede integrationsministeren om at kommentere det forslag.
Jeg påstår ikke, at det kan løse alle problemer, men det kunne dog afhjælpe nogle af problemstillingerne.
Bertel Haarder (V), 2004-03-12:
Det fremgik af samtalen med socialudvalgsformanden, at han antog, at nogle af børnene var i England, og at der kunne ligge forskellige motiver bag.
Tidligere kunne formålet være at få sociale tilskud i begge lande, men det har vi jo nu fået stoppet takket være socialministeren og Folketinget.
Fremover kan man ikke få børnetilskud, hvis barnet ikke er her i landet, og man kan heller ikke kan få tillæg til kontanthjælpen, hvis barnet ikke er her.
Der er tale om børn, der imod deres egne interesser ikke får lov til at være her.
Det er børn, der tvangsfjernes fra deres familier af deres forældre, og det kan jo sådan set være lige så slemt for dem, hvis de sendes over til onklen i Birmingham.
Vi ved ikke, hvad der ligger bag, men der er én ting, vi ved: I alle de tilfælde, Ole Gammelby fortæller om, er det sandsynligvis til skade for børnene.
Lad os da endelig spørge nogle flere kommuner, og lad os endelig spørge i Oslo, hvor man har haft en betydelig debat om det, og hvor man har mange somaliske familier.
Det forekommer, vi ved ikke præcis, hvad trafikken er, men vi ved, den er til skade for børnene.
Jeg takker for udlægningen, for det er fuldstændig rigtigt forstået.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-03-12:
Ak ja, al den dumhed, man skal slås med.
Kristeligt Dagblad er dumt, hele det religiøse system er dumt, Det Radikale Venstres ordfører er dum, og jeg synes, at på dette punkt er regeringen også dum, men ikke ubegavet. Jeg synes faktisk, det er ret smart at pakke det hele ind i genopdragelsesrejser.
Jeg har snakket med en sagsbehandler i Kalundborg
Kommune
jeg har jo også hørt, at de har meget store problemer i Kalundborg Kommune.
Den pågældende sagsbehandler sagde, at helt konkret kendte man ét tilfælde, hvor der var tale om genopdragelsesrejse, og det var den pige, som vi alle sammen har læst om i næsten samtlige aviser.
Jeg kunne godt tænke mig at vide, om ministeren kender andre fuldstændig konkrete tilfælde, hvor man kan beskrive, hvad der er sket.
Er der andre helt konkrete tilfælde?
Bodil Kornbek (KD), 2004-03-12:
Jeg er helt enig i det, ministeren sagde her til sidst, men min pointe var bare, at når man laver et lovforslag og kræver uddannelse og begynder at tale om demokratiske værdier osv. osv., må det være, fordi der ligger noget i det, og fordi det må have en betydning af en vis karakter.
Jeg synes egentlig, det er vigtigt at få defineret, hvad det er, man mener med de ting, men det kan vi jo finde ud af i løbet af udvalgsarbejdet.
Med hensyn til socialudvalgsformanden i Kalundborg: Jeg synes, det er fint, man lytter til, hvad han siger, og jeg er såmænd også sikker på, at problemet er endnu større end det, man oplever i Kalundborg.
Kunne man ikke lave nogle stramninger i serviceloven, så de børn ikke bliver kastebold i systemet?
Bliver de ikke draget til ansvar og kommer til at stå som gidsler, burde udgangspunktet ikke være barnets tarv, og burde sagerne ikke ordnes via lovgivningen her i landet?
Bertel Haarder (V), 2004-03-12:
Det sidste synes jeg fru Kornbek skulle ringe til Ole Gammelby i Kalundborg og spørge om.
Han er socialudvalgsformand, og det er bl.a. ham, som har bedt om, at regeringen tager det problem alvorligt.
Han kan se problemet udvikle sig i sin egen kommune, uden at han har redskaberne til at gøre noget ved det.
Angående omfanget: Selv om det kun var ti ulykkelige piger, det drejede sig om, ville jeg synes, det var et stort problem, men jeg er bange for, det er ti gange så mange.
Det tyder tallene fra Kalundborg og Oslo på, så lad os bare være enige om, at det er et kæmpestort problem.
Hvis vi kan spørge nogle flere kommuner, hvor stort problemet er hos dem, så lad os da gøre det.
Lad mig lige til sidst gøre opmærksom på, at hvis vi ikke knyttede disse nye bestemmelser om opholdstilladelse til straffeloven, fik regeringen da først skældud.
Så ville vi virkelig blive hængt ud.
Disse bestemmelser handler om udlændingeloven og om, hvem der får lov til at være i Danmark, og ved siden af har vi straffeloven og domstolene. Udlændingeloven siger nu, hvorledes visse afgørelser, som er truffet af domstolene, kan få konsekvenser for de afgørelser, som Udlændingestyrelsen træffer om opholdstilladelse.
Sådan hænger det sammen.
Bodil Kornbek (KD), 2004-03-12:
Jeg skal selvfølgelig ikke beklage, at Kristeligt Dagblad ikke forstår noget som helst, det må stå for deres egen regning.
Men hvis det er så enkelt, som ministeren siger, at det egentlig bare er straffelovens bogstav, man følger, forstår jeg ikke, man fremsætter et lovforslag med alle de ord, som egentlig forplumrer debatten.
Man kan jo bare bringe straffeloven ind i billedet, så er problemet vel løst, hvis det er så enkelt.
Jeg håber ikke, jeg har signaleret, at regeringen er ond, men jeg er rent faktisk meget optaget af spørgsmålet om børnene.
Jeg synes også, jeg har sagt helt tydeligt, at opdragelsesrejser er et kæmpestort problem, og derfor vil jeg selvfølgelig også i udvalget bede om dokumentation og nogle fakta om, hvor stort problemet er, og hvad der egentlig er tale om, så vi er enige om grundlaget for diskussionen.
Det er jo vigtigt.
Så må jeg spørge ministeren: Hvorfor bruger man ikke den allerede eksisterende sociallovgivning, der jo netop giver mulighed for at fjerne barnet fra hjemmet, hvis det bliver udsat for overgreb?
Som lovgivningen er i dag, er der jo allerede mulighed for at gribe ind, så jeg forstår simpelt hen ikke de fordele, ministeren mener, der er ved de foreslåede ændringer, når det gælder om at »beskytte« børn mod at blive sendt på opdragelsesrejse.
Tværtimod bliver de taget som gidsler og bliver ofre.
De bliver ikke beskyttet.
Bodil Kornbek (KD), 2004-03-12:
Jeg synes, jeg gav udtryk for i min tale, at det her først og fremmest drejer sig om barnets tarv, og at barnet hermed også bliver gjort til gidsel mellem forældrenes handlinger, ønsker om deres ve og vel eller frustrationer, eller hvad det kan være, og så samfundets krav om en vellykket integration, hvad det så end er.
Det skal så også være en eller anden indikator
for, hvorvidt man nu kan komme tilbage og få en opholdstilladelse.
Barnet skal ikke tages som gidsel i sådan et spil.
Der er nogle forældre, og der er nogle myndigheder, og det er dér, man skal sørge for, at løsningerne bliver fundet til gavn for barnet.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-03-12:
Hvad synes fru Bodil Kornbek om det her nye system med dobbeltstraf?
Altså med tvangsægteskaber er det sådan, at hvis man først er blevet tvunget af sine forældre til at gifte sig mod sin vilje, så bliver man også udvist, så kan man ikke få familiesammenføring i Danmark, så må man leve i et andet land, og nu bliver det altså sådan - hvis det altså virker, hvad jeg ikke tror det gør, men det er i hvert fald regeringens hensigt, at det skal virke - at børn, som bliver straffet af deres forældre ved at blive sendt til udlandet på genopdragelse, gerne bagefter skulle straffes af den danske stat ved ikke at kunne vende tilbage til Danmark.
Man kan altså tale om dobbelt straf i en række sammenhænge.
Hvordan ser Kristendemokraterne på det?
Bodil Kornbek (KD), 2004-03-12:
Der er helt klart nogle problemstillinger, for jeg tror, at en del af de genopdragelsesrejser, som vi ikke rigtig ved hvor mange er osv., udspringer også af noget socialt.
Det kan også være et udtryk for, at man rent faktisk er på spanden, at man ikke ved, hvordan man skal gribe en situation an, at man ser nogle problemstillinger, som man ikke kan håndtere, men som man heller ikke får hjælp til af de sociale myndigheder, og dermed er man i en enormt svær problemstilling også som forældre, som man måske ikke rigtig ved hvordan man skal tackle.
Og så tænker man: Tilbage, lige ned og blive opdraget en smule.
Det er et stort problem, og derfor skal man også sørge for, at de sociale myndigheder er på banen, selv om børnene er blevet 15 år.
Bertel Haarder (V), 2004-03-12:
Problemet er, at udlændingeloven bruges af forældrene.
Nu prøver vi at indrette udlændingeloven sådan, at forældrene ikke i samme grad i modstrid med deres børns interesser kan forhindre børnene i at blive danske, hvis forældrene har tænkt sig, at de skal være i Danmark.
Det handler om børn, som skal være i Danmark - det er vi enige om - men forældrene vil ikke have, at de skal blive for danske, og det er det, der er problemet.
Vi har så at sige fjernet retskravet på, at man til enhver tid kan få en 16-17-årig til landet, og det redskab
Det er ikke regeringen og forligspartierne, der vil skille forældre og børn ad, det er forældrene selv, der tvangsfjerner deres egne børn, og det er det, vi vil have et middel imod.
Næsten alle forældre ønsker nemlig, at barnet skal bevare opholdstilladelsen i Danmark, og de nye bestemmelser skal være håndtaget, der giver mulighed for at varetage barnets interesser.
Nu står der, at de skal have en baggrund for at være forkyndere, og at der skal være nogle, der har bedt dem om at komme.
Hvis vi kan præcisere det yderligere, så lad os gøre det, men det er i hvert fald en forbedring i forhold til den nuværende uklare tilstand.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-03-12:
Regeringen arbejder også med en såkaldt anbringelsesreform, som handler om, hvad man skal gøre ved børn, som ikke længere kan bo hjemme ved deres forældre.
Et af forslagene går på, at børn, der er fyldt 15 år, ikke længere skal kunne nyanbringes.
De skal ikke længere kunne nyanbringes, det vil sige, at de ikke skal kunne sendes uden for hjemmet og altså have en mulighed for at skabe sig en tilværelse et andet sted.
Så er det, jeg godt kunne tænke mig at høre fru Bodil Kornbeks vurdering af, hvordan det korresponderer med det her forslag.
For man kan sige med hensyn til de her børn på 15 år, som nogle forældre eventuelt vil sende på genopdragelsesrejse: Hvad pokker skal de gøre, hvis de ikke kan gå til de sociale myndigheder og få hjælp til at flytte et andet sted hen?
Så synes fru Bodil Kornbek, at der er sammenhæng i regeringens politik?
Altså passer det virkelig, at man vil gøre noget ved genopdragelsesrejserne?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-03-12:
Jeg vil kort gøre nogle bemærkninger til de enkelte forslag.
Vi snakker om nogle af de svageste grupper i samfundet, og derfor er der al mulig grund til at prøve at hjælpe dem så godt, vi overhovedet kan.
Med hensyn til forslaget om at afskaffe madkasseordningen stemte Det Radikale Venstre imod den stramning, der skete sidst, nemlig at børn også skulle kunne komme på madkasseordning.
Det er vi inderligt imod, men på den anden side er vi ikke parat til bare at afskaffe den.
Vi må prøve at finde nogle håndtag, der gør, at afviste asylansøgere, som har en reel mulighed for at vende hjem, også medvirker til det, og jeg vil ikke udelukke, at madkasseordningen virker i den retning.
Vi kunne godt trænge til at få en evaluering af den lovgivning, som har muliggjort madkasseordningen, for at se, hvilken indflydelse den har på de afviste asylansøgeres lyst til at vende hjem.
At give nogle gode beskæftigelsesmuligheder til asylansøgere, der samarbejder om deres udsendelse, er selvfølgelig en god idé.
Vi skal prøve at hjælpe de mennesker, der opholder sig i Danmark, så godt som vi overhovedet kan, så de er parat til at bidrage til udviklingen af deres eget samfund.
Vi har tidligere foreslået, at de afviste irakiske asylansøgere, der er her i landet, skulle have nogle redskaber, som kunne hjælpe med til, at de kunne bidrage til genopbygningen af Irak, når de vendte hjem.
I stedet for at de sidder med hænderne i skødet her, ville det være bedre, at de blev bedre uddannet, så de havde en god mulighed for at bidrage til udviklingen i Irak, når de vender hjem.
Angående det sidste forslag tror jeg, det er for optimistisk at satse på, at asylansøgere får ret til at komme i beskæftigelse allerede efter 3 måneder.
Vi har tidligere sagt 6 måneder, og EU siger 1 år, men efter vores opfattelse vil det være rimeligt at sige, at sagsbehandlingen af en asylansøgning typisk skal være afsluttet efter 6 måneder.
Med udgangspunkt i de betragtninger kan vi støtte beslutningsforslaget, i hvert fald størstedelen af det.