Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2000-05-04:
Jeg vil da også gerne takke for ministerens redegørelse.
Vi kan i dag alle glæde os over, at oprettelsen af et permanent forum for oprindelige folk i FN-regi nu endelig er på vej.
Det er utrolig glædeligt.
Det er, som det også er sagt, sket efter stadigt dansk pres i FN's organer, men at der skulle gå 7 år, fra sagen blev vedtaget i Folketinget, til den fik sit internationale gennembrud, siger noget om, hvor problemfyldt emnet om oprindelige folk er i den internationale politik.
Hovedsigtet har været at give oprindelige folk deres egen stemme og styrke deres muligheder for selvorganisering og oprettelse af egne organisationer.
Modstanden mod at anerkende de oprindelige folks individuelle og kollektive rettigheder bunder i mange forhold.
Der kan være tale om reelle fattigdomsproblemer, der gør det vanskeligt for de nationale regeringer at prioritere spørgsmålet, men modstanden, og det har vi jo set, kan også findes i mere velstående, industrialiserede lande, der simpelt hen frygter, at respekten for oprindelige folks kollektive rettigheder vil medføre indskrænkninger i den nationale suverænitet.
I denne situation er det af stor betydning, at Danmark fastholder sit engagement på området og ikke hviler på laurbærrene, for oprettelsen af et permanent forum løser jo ikke af sig selv de problemer, der er knyttet til området.
Ud over problemerne vedrørende oprindelige folks ret til selvbestemmelse kontra den nationale suverænitet samt rettigheder omkring eget sprog og kultur er der de problemer, der er knyttet til en bæredygtig udnyttelse af naturressourcerne i de oprindelige folks område.
I flere tilfælde hviler den oprindelige kultur netop på en udnyttelse af de lokale ressourcer, og derfor er kulturen sårbar over for såvel kommerciel udnyttelse som misforståede naturhensyn.
Der har vi da et eksempel fra Grønland netop omkring sæler.
En bæredygtig udnyttelse af ressourcerne, hvor de oprindelige folk også får deres del af kagen, er blot et af de politiske mål, der også fortsat skal arbejdes hen imod.
Derfor et det vigtigt, at Danmark opretholder sit høje niveau på området både aktivitetsmæssigt og økonomisk.
Derfor vil eventuelle nye aktiviteter måske også kræve yderligere finansiering, og en øget indsats bør, hvis det overhovedet er muligt, ikke ske på bekostning af andre af klodens svage grupper.
Vi er villige til at kigge i andre kasser om nødvendigt.
Hermed ikke afgivet noget løfte om noget som
Dansk bistand til oprindelige folk kan nemlig ikke sættes ved en gennemsnitlig bruttonationalindkomst pr. indbygger på under 2.500 USD om året.
Der er andre kriterier her.
Også oprindelige folk i lande, som ikke i bistandssammenhæng betragtes som udviklingslande, f.eks. i Central- og Østeuropa, skal have adgang til støtte.
Hovedsigtet med støtten bør være at give oprindelige folk muligheden for at formulere krav til udviklingen i deres land, så de ikke bliver løbet over ende.
Et permanent organ for oprindelige folk er et stort skridt fremad, men det er stadig kun et redskab i det fortsatte arbejde for anerkendelse af rettigheder og sikring af livsgrundlag for disse folk og dermed i arbejdet for at bevare jordens mangfoldighed.
Det vil fortsat være en del af radikal politik, som vi brænder for.
Det skal også understreges, at Det Radikale Venstre er enig i, at en strategi for oprindelige folk samtænkes med den overordnede udviklingspolitik, og vi synes, det er en god idé, at revisionen sker i dialog med de såkaldte oprindelige folk. Til sidst: Det Radikale Venstre støtter forslaget fra hr. Hans-Pavia Rosing.
Vi synes, at det er godt og dækkende, og vi ser frem til dets udmøntning.