Jann Sjursen (KRF), 1998-06-02:
Oven på statsministerens nytårstale og den forespørgselsdebat, der var her i Folketinget i februar måned om børnefamiliens vilkår, synes jeg ærlig talt, det har været lidt skuffende at høre specielt regeringspartiernes reaktioner på det forslag, som Kristeligt Folkeparti har fremsat, og også på lovforslaget fra Socialistisk Folkeparti.
Jeg synes, det er skuffende, fordi der i både statsministerens tale og også i forbindelse med forespørgselsdebatten i februar måned blev lagt utrolig stor vægt på, at nu skulle der skabes større sammenhæng mellem familieliv og arbejdsliv, og så sker der sådan set ikke noget.
Det, der er sket på familieområdet de senere år, er faktisk ikke ret meget; jeg vil tværtimod sige, at det er gået ned ad bakke, ikke mindst når man ser på orlovsordningen som sådan.
Og det, jeg måske synes der er mest ærgerligt, når man har lyttet til debatten i dag, er, at Det Radikale Venstre og Socialdemokratiet helt åbenbart betragter orlovsordningen som en eller anden form for konjunkturregulator: Når det går godt og der er mange ledige, ja, så kan vi godt have en god børnepasningsorlov, så kan vi godt være med til at skabe mere sammenhæng mellem arbejdsliv og familieliv, men når det går dårligt - altså set fra børnefamiliernes side - og der er mange i arbejde, er der altså heller ikke mulighed for, at man får skabt bedre sammenhæng mellem arbejdsliv og familieliv.
Det er at vende tingene på hovedet, sådan som vi ser det i Kristeligt Folkeparti.
Flere har været inde på, at man skal se tingene i sammenhæng og også i sammenhæng med det, som regeringen kommer med senere, og det er da fornuftigt nok.
Man kan jo sige, at regeringen skulle være kommet med sine forslag på nuværende tidspunkt.
Man blev selvfølgelig afbrudt af et folketingsvalg og en afstemningskampagne, men alligevel synes jeg ikke, at man helt kan undslå sig og sige, at så kan man ikke se på en enkelt brik, nemlig børnepasningsorloven.
Fra at have været oppe på omkring 50.000 forældre på orlov i 1994 - i FN's familieår i øvrigt - ja, så er vi nu nede på under 20.000 forældre, der er på børnepasningsorlov.
Det er beklageligt for børnefamilierne og for de børn, som gerne vil have mere tid sammen med deres forældre, og selvfølgelig også for de forældre, der gerne vil have mere tid sammen med deres børn.
Men det er også beklageligt set i det perspektiv, at kommunerne derved ikke har fået lettere ved at opfylde målsætningen om pasningsgaranti.
På trods af at der er oprettet 125.000 nye pladser i kommunale daginstitutioner siden 1993, ja, så er der stadig væk omkring 12.000 børn, der er på venteliste, og vi er derfor endnu langt fra en landsdækkende pasningsgaranti.
Jeg synes ærlig talt, at der er for få ordførere, der har blik for den side af forslagene, både vores forslag og SF's forslag, at det i virkeligheden også kunne være en håndsrækning til kommunerne, så de kunne leve op til målsætningen om en pasningsgaranti.
Enkelte ordførere har ligesom givet indtryk af, at hvis
man hæver orlovsydelsen til 80 pct. af dagpengemaksimum, er det nærmest det samme som at love børnefamilierne guld og grønne skove.
Det synes jeg nu bestemt ikke er tilfældet.
Jeg gad i det hele taget nok se, hvor mange børnefamilier der har tjent på at tage børnepasningsorlov.
De fleste - og det er det positive - har valgt tid i stedet for ting.
Jeg synes også, det er værd at komme med et par bemærkninger til de ordførere, som har påpeget, at børnene er forældrenes ansvar.
Det er vi i Kristeligt Folkeparti fuldstændig enige i; selvfølgelig er de det, og det er vigtigt at fastholde.
Men det er også Folketingets ansvar at være med til at skabe nogle ordninger, nogle familie- og børnevenlige ordninger, der gør, at forældre kan få arbejdsliv og familieliv til at hænge sammen.
Og det, som jo har været tilfældet for langt de fleste forældre, der har taget orlov, er jo, at de har taget orloven i forlængelse af barselorloven, så det langt hen ad vejen har virket som en forlænget barselorlov.
Vi har endnu til gode at høre regeringen, altså arbejdsministeren og jo da ikke mindst statsministeren, med hensyn til det, han har sagt hidtil om, hvad forældrene skal have af muligheder fremover, og af hvem og hvordan deres børn skal passes.
Vi synes selvfølgelig i Kristeligt Folkeparti, at det at hæve orlovsydelsen til 80 pct. af dagpengemaksimum ikke udgør en fuldtonende familiepolitik.
Vi vil fortsat arbejde for, at pengene skal følge barnet, så forældre får reel valgmulighed med hensyn til, om de helt eller delvis vil passe børnene selv, eller om de - også helt eller delvis - vil benytte sig af offentlige pasningstilbud.
Det skal være et frit valg.
Men det kræver så også, at der er nogle rimelige rettigheder, og det kræver i hvert fald, sådan som tingene er skruet sammen nu, at orlovsordningen bliver forbedret på ydelsessiden, så flere igen kan få råd til at tage orlov til gavn for vores børn og familier, og også sådan at vi giver kommunerne en bedre chance for at leve op til den pasningsgaranti, som de for rigtig manges vedkommende gerne vil leve op til.
Netop det sidste med kommunerne og sammenhængen mellem den meget lave orlovsydelse og så det, at det er utrolig få kommuner, der i dag giver supplerende orlovstilskud, gør altså, at man fra Folketingets side, fra regeringens side bliver nødt til at se på selve ydelsens størrelse.
Jeg vil naturligvis gerne takke for SF's og Enhedslistens opbakning til Kristelig Folkepartis forslag.
Jeg håber, at vi i fællesskab også selv med den lidt specielle alliance kan arbejde videre for at forbedre orlovsordningen.
Vi vil i hvert fald gøre vores til, at også dette spørgsmål bliver inddraget i de forhandlinger, der senere skal pågå omkring regeringens familiepakke. Og hvem ved, om det ikke også var relevant at inddrage det i nogle af de andre forhandlinger, som tager sin start i dag, for man må jo se tingene i en sammenhæng, sådan som ordførerne fra regeringspartierne har sagt det adskillige gange fra denne talerstol i dag.
Det synes jeg da vi i hvert fald fra Kristeligt Folkepartis side gerne vil tage imod og ikke bare se det i den lille isolerede sammenhæng, der hedder regeringens børnepakke, men også i den sammenhæng, der hedder regeringens skattepakke.
For det kan såmænd nok være, at det også var dér, vi skulle se på sagerne for at nå nogle resultater på det her område.
Vi har lidt forskellige tilgange til at ønske orlovsydelsen hævet, men altså målsætningen er den samme.
Derfor kan vi selvfølgelig også støtte Socialistisk Folkepartis forslag.