Villy Søvndal (SF), 2006-06-01:
Vi har en regering, der har et meget let forhold til ordet ansvar.
Det har altid undret mig, at vi havde en regering, der de første 5 år kunne sige, det var den tidligere regerings skyld.
Alt, hvad der skete, var den tidligere regerings skyld.
Nu står man så i en situation, hvor man er rammet ind i meget store problemer, i dag er det så kommunernes skyld alt sammen.
Det må altså være let at være regering og Dansk Folkeparti i en situation, hvor man så systematisk nægter at påtage sig noget, der minder om ansvar.
Sandheden er jo, at vi har en regering, der efterlader den mest nedslidte offentlige sektor, vi kan huske.
Jeg ved ikke, om man også lige kort skal resumere sådan indtrykkene af dagens debat.
Vi har en ældresektor, der kører nedad i en stadig mere negativ spiral.
Regeringen siger: Det er ikke vores ansvar, det er ikke vores skyld, vi har ikke noget med det at gøre.
Vi har en uddannelsessektor, hvor besparelserne på uddannelsesområdet betyder et voldsomt frafald i uddannelserne.
Regeringen siger: Jamen det passer slet ikke, det her indtryk, som alle mennesker har, der er i berøring med virkeligheden ude i landet, dem, der kan se, hvad der sker i deres kommune på ældreområdet, dem, der kan se, at deres kødkontrol ikke fungerer, dem, der kan se, at deres uddannelser bliver forringet.
Der er statsministerens svar, der er regeringens svar: Det er slet ikke rigtigt, det, I ser, det er fuldstændig anderledes.
Jeg vil godt sige, at jeg tror, det er dumt af regeringen.
Jeg tror, der er rigtig mange, der kan huske løfterne ved valget, som den tidligere ordfører også var inde på.
Det var et fantastisk valg med løfter om, at hvis man ville være så rar at stemme på den nuværende regering, ville den til gengæld sikre bedre forhold for de gamle og børnene og dem i den besværlige alder, midt imellem.
Jeg tror, folk kan huske det her.
På ældreområdet oplever vi en regering, der vasker ansvaret af sig i et omfang, der altså er helt forrygende.
Vi havde socialministeren i samråd i går, og det var det samme svar som statsministerens, at alle de ting, der skete, det var ikke kun i København, men i en række af landets kommuner, ikke er noget, som regeringen har noget ansvar for, det er ikke regeringen, der har været årsag til de ting, der sker, det er alt sammen andres skyld.
Jeg synes også, statsministeren var ufin i sin besvarelse over for det personale, der løber i et tempo, der i sig selv giver syge mennesker og i sig selv slider folk ned.
Jeg forstår ikke, at statsministeren tør fralægge sig ansvaret fuldstændigt i en situation, hvor sygefraværet stiger så eksplosivt, som tilfældet er.
Vi er i en situation, hvor så mange mennesker løber så stærkt.
De slides ned, de har et job, hvor de gerne vil løse opgaven bedre, det får de ingen mulighed for.
Venstre klarer sig dårligt i meningsmålingerne.
Man kan synes, det er uretfærdigt, men man må vel overveje i Venstre, hvorfor det går så dårligt, det er jo ikke noget nyt.
Venstre har i virkelighedens verden tabt de sidste tre valg, det sidste folketingsvalg, europaparlamentsvalget og kommunevalget.
Men alle de meningsmålinger, der kommer nu, viser meget stor tilbagegang for Venstre.
Der vil jeg godt spørge Venstres formand, nu er det ikke som statsminister, nu er det som partileder: Hvad er Venstres egne bud på, hvorfor Venstre taber terræn i øjeblikket?
Er det, fordi der er kommet for stor afstand mellem det skønmaleri, som tallene fra statsministeren forsøger at fremmale, og den virkelighed, folk møder på deres egen krop?
Er det efter statsministerens overvejelser årsagen til, at Venstre taber terræn?
Eller er det kritikken fra erhvervslivet af Danmarks omdømme, af miljøforringelserne?
Eller er det Danmarks internationale placering alt for tæt på den amerikanske præsident Bush, der er årsag til, at Venstre taber terræn?
Det vil jeg egentlig godt spørge statsministeren om, for nu viste statsministeren jo omsorg for mig i første runde, og så synes jeg sådan set også, det er min opgave at vise lidt omsorg over for Venstre og overveje, hvorfor Venstre i øjeblikket taber terræn.
Da jeg hørte statsministeren forholde sig til demonstrationen den 17. maj, som vel at mærke er den største demonstration overhovedet siden 1985, hørte jeg en nedladende omtale af de mennesker, der var taget til København for at demonstrere.
Hvis jeg var spindoktor for Venstre, ville jeg ikke anbefale en så nedladende tone over for mennesker, der bruger deres demokratiske ret til at give udtryk for, hvad de synes om den samfundsudvikling, der finder sted.
Jeg er ikke spindoktor for Venstre, men jeg tror, det er dumt af statsministeren at optræde så arrogant over for mennesker, der bruger deres demokratiske ret til at sige fra over for en regering, der fremlægger en række velfærdsforringelser, som folk tager ud på gaden for at sige fra over for.
Jeg tror ikke, det var velovervejet af statsministeren at bruge så arrogant, så nedladende en sprogbrug om de mennesker, der deltog den 17. maj.
Jeg vil så slutte af med at sige, at jeg tror, enhver kan fornemme, at tiden er ved at rinde ud for statsministeren og for fru Pia Kjærsgaard og det projekt, de har i gang.
Oppositionen vinder frem, der er en folkelig bevægelse, som er meget, meget stærkere, end vi har set før, imod den politik, der føres.
Jeg tror, der er tændt et håb i ganske mange danskere om en fremtidig udvikling, hvor vi kan skabe et retfærdigt Danmark, hvor den stigende rigdom fordeles langt bedre end i dag; om et Danmark, der er rigt nok til at have en velfungerende offentlig sektor, der kan give folk den omsorg og pleje, de har brug for, et andet Danmark, der tør satse på en miljømæssig bæredygtig udvikling og igen bliver et fyrtårn i forhold til international udvikling og svar på frem tidens udfordring inden for miljø og energi, og et Danmark, der ikke lægger sig i halen på den mest højreorienterede, konfliktskabende amerikanske præsident, vi nogen sinde har haft, som en af de få allierede.
Også et håb om et Danmark, der tør satse på mangfoldighed, på forskellighed, på frihed og ikke ønsker den ensretning, den nuværende regering er i gang med at lave.
Jeg siger det også, fordi statsministeren skal på besøg derovre.
Den alliance tror jeg altså koster statsministeren meget dyrt.
Jeg tror, det er dyrt at lave en alliance, hvor man lægger sig fuldstændig i halen på en amerikansk præsident som den nuværende.
Der er et andet Danmark, der er ved at vokse frem.
Det er ikke alene ved at vokse frem nedefra; det nye er, at der også er et politisk flertal i kølvandet på den folkelige bevægelse, der finder sted.
Statsministeren var meget omsorgsfuld også over for forskellige holdninger i de forskellige partier.
Jeg tror måske, statsministeren også skal koncentrere sig meget om sit eget regeringsparti og forholdet til Dansk Folkeparti i den disciplin.
Men o.k., det er en sund og naturlig interesse, statsministeren har.
Lad mig så bare sige, at forskellen er vel, at i modsætning til det sådan lidt høvdingagtige system i Venstre udgøres oppositionen af selvstændige, forskellige partier, der har forskellige synspunkter.
I det øjeblik, der er et flertal af de nuværende partier efter et valg, vil det flertal blive brugt.
Jeg vil meget opfordre til, at de partier, der kommer til at udgøre kernen i det kommende flertal, sætter sig ned og gør det, som man gjorde i Norge, da man der væltede en borgerlig regering.
Man skal ikke sætte sig ned og lave fælles program og sådan noget, det er slet ikke det, men man skal sætte sig ned og lave de fælles sigtelinjer, de fælles punkter, der er hovedpunkterne i den politik, et alternativ vil føre.
Det tror jeg er vigtigt at gøre; jeg tror, det er vigtigt at gøre det snart, for jeg tror, at den dag, hvor den nuværende statsminister skal ud og søge nyt job, kan være meget tættere på, end vi forestiller os.
Jeg er glad for, at det er en situation, hvor der er store jobmuligheder, så statsministeren behøver ikke være bekymret, der skal nok med hjælp fra beskæftigelsesministeren og andre gode kræfter vise sig jobåbninger – måske ikke ude i verden, men i hvert fald på det danske arbejdsmarked.
Og så kan vi endelig sige farvel til en periode, som jeg synes har været en trist periode for Danmark, for mit Danmark har altid været præget af udsyn, af storhed, af fællesskab, af troen på et samfund, hvor vi hjalp hinanden, og det er alt det, vi skal genetablere.
Det er et flot projekt, og jeg tror, at dette projekt er rykket meget nærmere efter dagen i dag.