Claus Larsen-Jensen (S), 2000-09-06:
Jeg synes, det er utrolig stærkt, at dansk højrefløjs fremmeste leders bud i denne her debat koncentrerer sig om en pjece.
Jeg har givet de kommentarer, jeg ville i denne her anledning, og har ikke yderligere kommentarer til det.
Jeg henviste til det, jeg sagde ved førstebehandlingen, og som klart giver en vision for, hvad det er for et Europa, vi gerne vil.
Og så vil jeg bare sige til hr. Villy Søvndal, at sådan noget som grønne afgifter faktisk er noget, eurolandegruppen taler ganske tæt om, og i den landegruppe sidder bl.a. Spanien, der ikke er vildt begejstret for noget af det, som SF gerne vil have.
Dér tror jeg faktisk godt det kunne gøre en forskel, at Danmark var med og kunne påvirke udviklingen på det pågældende område.
Så vil jeg gerne sige til hr. Jann Sjursen: Jeg sagde
ikke, at Kristeligt Folkepartis argument om at ville fastholde reglerne ville være ulødigt.
Jeg svarede på hr. Frank Dahlgaards spørgsmål, som gik på, om det ville være lødigt at synes, at man godt kunne justere sin kronekurs.
Så sagde jeg: Ja, det kan godt være lødigt, hvis man vil tage konsekvensen af det synspunkt.
Det er det, jeg har svaret på, og ikke noget andet.
Inden jeg begynder på ordførertalen, vil jeg tillade mig på vegne af Folketingets Europaudvalg at rette en tak til Europaudvalgets Sekretariat, Folketingets EU-konsulent og EU-Oplysningen for det store arbejde, de har haft med at sørge for sommeren over at gøre lovgivningen og alle spørgsmål osv. klar og at arrangere høringer og arrangere Europaudvalgets tur rundt i landet.
En tak skal også lyde til ministeriernes embedsmænd, der også som mange andre har ofret deres sommerferie for denne sag.
Det synes jeg jeg vil sige tak for på udvalgets vegne, uanset om man så synes, man har fået de svar, man gerne ville høre, eller ej.
Og så til ordførertalen:
Ved andenbehandlingen i Folketinget den 24. august om lovforslaget om den danske euro blev det soleklart, at nejsiden i og uden for Folketinget intet alternativ har til Danmarks deltagelse i den fælles europæiske valuta.
Nogle vil ud af EU, nogle vil mindre EU, nogle vil droppe fastkurspolitikken for at kunne devaluere, og andre igen vil gøre alt, hvad de kan, for, at Danmark også efter det nej, som de ønsker, fører nøjagtig den samme politik, som hvis vi var med i eurosamarbejdet.
Det vil sige, at kronen også efter et nej skal følge euroen i tykt og tyndt og dermed være underlagt nøjagtig den samme penge- og rentepolitik, som de 12 eurolande beslutter sig for, også på vores vegne.
Det betyder, at Danmark også skal opfylde alle de økonomiske krav til Den Økonomiske og Monetære Union, som nejsiden ellers lige nu tordner imod, og som bl.a. SF tilsluttede sig med Edinburghaftalen i 1993.
Det betyder også, at Danmark fortsat skal have en aftale med Den Europæiske Centralbank om at dække Danmark ind, hvis vi udsættes for et stormløb udefra mod vores økonomi.
Der mangler totalt visioner og perspektiv i nejet.
Et nej pålægger os alle pligterne, og vi skal efterleve andres beslutninger; det er reelt et passivt euromedlemskab.
Men vi får imidlertid ikke, som vi får ved jaet, de fordele, der er i form af direkte indflydelse på de økonomiske vilkår, vi under alle omstændigheder er underlagt.
Vi får ikke det værn
mod spekulation og kriser udefra, som risikerer at trække tæppet væk under danskernes velstand og velfærd, og vi høster ikke den økonomiske gevinst, der er ved et ja.
Det, den danske befolkning skal tage stilling til den 28. september, er kort sagt, om vi som danskere vil have de fordele, der følger af at få den danske euro, eller stå uden for eurosamarbejdet med mulighed for at føre nøjagtig den samme politik, men uden fordelene.
Jeg kan godt forstå, at nejsiden lige siden udskrivningen af folkeafstemningen har haft utrolig travlt med at flytte debatten væk fra det, vi skal stemme om, og i stedet spekulere i at skabe utryghed, usikkerhed, mistro og mistillid i befolkningen med stadig mere skingre og usande påstande om, at folkepensionen, dagpengene, det danske velfærdssamfund osv. vil blive undergravet, og at Europas Forenede Stater vil være følgen af et ja.
Jeg kan godt forstå, at disse påstande kan skabe nogen forvirring i befolkningen og få nogle til at sige: Jamen hvis det er konsekvensen, så stemmer vi altså nej. Fra min side skal der lyde en klar advarsel til den danske befolkning: Tro ikke på disse vilde påstande fra nejsiden!
De er ikke rigtige.
Der er jo heller ingen logik i, at vi, der politisk i mere end 100 år har været i front for social udvikling, lighed og velfærdssamfundet, skulle anbefale et ja til en dansk euro, hvis konsekvensen var en undergravning af alt, hvad vi som socialdemokrater står for, og som befolkningen holder af.
Med den danske euro opnår vi ud over fordelene en økonomisk stabilitet, så vi politisk kan koncentrere os om at forbedre og udvikle et holdbart velfærdssamfund.
Sammen med de andre lande opnår vi stabilitet med hensyn til vore penge, vores rente og vores økonomi, så vi hver for sig og i fællesskab kan skabe økonomisk vækst og øget beskæftigelse, så folk kan få nogle indkomster og have råd til at betale skat til finansiering af velfærdssamfundet.
EU og euroen er på vores og velfærdssamfundets side imod spekulanter, høj inflation og økonomisk ustabilitet, som vi af erfaring ved rammer de dårligst uddannede og de socialt dårligst stillede hårdest.
I mangel på argumenter imod deltagelse i eurosamarbejdet forsøger nejsiden at bilde befolkningen ind, at det godt kan være, det ikke er så galt med den dér euro, men at regeringskonferencen i EU i december 2000 i Nice vil føre til et meget, meget, meget grimt EU, der truer velfærdssamfundet.
Den nye traktat i Nice handler først og fremmest om at tilpasse EU's institutioner til udvidelsen med bl.a. de øst-
og centraleuropæiske lande og at sikre, at EU ikke beslutningsmæssigt lammes, fordi antallet at medlemslande fordobles
Vi har som danskere også en stor interesse i, at enkelte nye lande ikke kan blokere for fornuftige forslag, som vi jo også gerne vil have gennemført i EU.
En eventuelt ændret beslutningsgang på enkelte områder i EU vil ikke ændre ved, at det er landene selv, der tager sig af indretningen og finansieringen af eget velfærdssamfund, pensionssystemer, dagpenge, skattesystemer, fordelingspolitik osv. Grundlæggende ændringer af EU-traktaten kræver i øvrigt alle landes enstemmige tilslutning.
Nejsidens trusselbilleder mod velfærdssamfundet er derfor ikke rigtige og er kun en gentagelse af tidligere tiders argumenter i forbindelse med folkeafstemninger.
Den danske ambassadør, der forhandler i forbindelse med Nicetraktaten, Poul Skytte Christoffersen, siger i dag til Politiken: »Der er lysår imellem den type bestemmelser, vi sidder og nørkler med, og så den hjemlige debat ...«.
Udviklingen af velfærdssamfundet i alle lande i Europa er tværtimod ved at blive en fælles vision for alle folk og nationer i Europa.
Der er reelt ved at blive sat en nordisk velfærdsdagsorden i EU.
Hvor euroen skaber tryghed for Danmark, skal Nice-regeringskonferencen i december 2000 skabe tryghed for Europa ved at gøre EU parat til udvidelsen.
Et ja er bedst og mest solidarisk for de øst- og centraleuropæiske lande.
Det vil sikre, at Danmark, som er en stærk fortaler for disse lande i EU, også kan presse stærkt på for udvidelsen.
Eurosamarbejdet giver EU en råstyrke til udvidelsen.
Eurosamarbejdet blokerer ikke, som hævdet af nejsiden, for landenes EU-medlemskab.
Det øger tværtimod deres ret til, over tid efter et EU-medlemskab, også at blive medlemmer af Den Økonomiske og Monetære Union og euroen, når de selv er parate til det.
De fem af landene er færdige med at forhandle halvdelen af det, der skal opfyldes for EU-medlemskab, heriblandt om ØMU'en og euroen.
De ser det ikke som en trussel, at de kan opnå ligeværdig indflydelse med Tyskland og andre europæiske lande i beslutningerne om penge- og rentepolitik.
De ser det tværtimod som et fantastisk tilbud til dem som fattigere lande om ligeværd med rigere lande, for det vil over tid for alvor give dem en chance for økonomisk, socialt og politisk at flytte fra baghuset til forhuset i det nye Europa og give deres befolkninger og lande en chance for et markant velstands- og velfærdsløft, blot ved at opfylde kravet om at have orden i økonomen.
Nejsidens ideer om fleksibilitet, som forveksles med overgangsordninger, vil medføre en klassedeling i Europa og bryde med princippet om ligeværdighed i beslutningerne.
Det er ikke i Danmarks interesse, og det er ikke i Europas interesse.
Med et klart dansk ja får vi alle fordelene ved euroen
Det vil være et stærkt og sikkert fundament under danskernes velstand og velfærd i fremtiden, det vil styrke vores direkte indflydelse på en lang række forhold, og det vil bane vejen for det Europa, vi ønsker os: et udvidet, helt demokratisk, socialt og grønt Europa.
Det er ikke en erstatning af medlemslandenes og deres befolkningers forskellighed og særpræg og identitet eller måde at indrette sig på.
Det er tværtimod et stærkt supplement på de grænseoverskridende områder til at udfylde det demokratiske tomrum, der er som følge af globaliseringen og grænseoverskridende problemer med valutaspekulation, kriminalitet, miljø osv.
Gennem EU-samarbejdet kan vi som lande i fællesskab skabe spilleregler på de grænseoverskridende områder i Europa, og herigennem kan vi også i fællesskab sætte en ny global dagsorden.
Efter at vi har skabt demokratiske og sociale spilleregler i Danmark, er opgaven nu at skabe spilleregler i Europa og globalt.
Gør vi det ikke sammen med vore naboer, er der en risiko for, at det velfærdssamfund, vi holder af, undergraves udefra, og et nej udgør derfor den største trussel mod velfærdssamfundet.
Hvorfor snyde os selv for at få indflydelse på beslutninger af afgørende betydning for vore fremtidige vilkår?
Et ja er det sikre.
Et ja er bedst for Danmark.