Kim Behnke (FRI), 1999-11-12:
Man må jo sige, at Folketinget har fået syn for sagn de senere år, efter at vi bad om at få alle dobbeltskatningsoverenskomsterne til forhandling i Folketingssalen.
De fylder jo ganske meget på dagsordenen, og det gør bestemt ikke noget, for det er vigtigt, at disse aftaler ikke kun er godkendt af en minister og nogle embedsmænd.
Vi er tilhængere af, at aftalerne altid har OECD-rammerne som udgangspunkt, og derfor er alle de dele af forslaget naturligvis også noget, vi kan støtte.
Nu skal det retfærdigvis siges, at det ikke specielt var skatteministeren, der i tilfældet Storbritannien og Canada var indstillet på at indføre en sådan bundgrænse.
Det skete efter krav fra et betydeligt antal folketingsmedlemmer, fordi holdningen hos ganske mange fortsat er, at med hensyn til de mennesker, der allerede er fraflyttet Danmark, og som har disponeret og har gjort nogle beregninger over deres indkomstmuligheder resten af livet, er det forkert, at man pludselig ændrer reglerne.
Det er jo ikke kun et spørgsmål om, at de pågældende skal betale lidt skat tilbage til Danmark.
Nej, det er et spørgsmål om, at de pågældende igen bliver fuldt selvangivelsespligtige over for Danmark.
De pågældende mennesker, hvoraf nogle har været fraflyttet Danmark i ganske mange år,
skal lige pludselig til at lave fuld selvangivelse til Danmark, og jeg ved fra ganske mange henvendelser, at det er noget, der volder store, store problemer, fordi man har været ude af systemet i nogle år.
Med hensyn til de 50.000 kr. mener jeg også, at udvalgsarbejdet er bedst egnet til at finde ud af, om det nu er det rigtige sted, niveauet er lagt.
I et senere forslag vedrørende Belgien er det pludselig 40.000 kr., og for Storbritannien var det, så vidt jeg husker, 60.000 kr.
Sammenligner man købekraften i de pågældende lande, har jeg svært ved at se, hvorfor det skulle lande på lige præcis 50.000 kr. i Italiens tilfælde.
Så er der princippet om, at forslaget har en grad af tilbagevirkende kraft, og her kan jeg godt forstå hr. Frank Aaens argumentation om, at de, der har meget, skal betale mere end dem, der har lidt, men det er jo ikke det, der er problemet.
Problemet er, at uanset om man har en lille eller en stor pension, påvirker vi med en lovgivning i Danmark pludselig deres økonomiske situation, efter at de pågældende mennesker har disponeret i tiltro til, at de regler, der var gældende, kunne man have tillid til.
Men nu laver man regler for folk, der allerede er fraflyttet, i dette tilfælde til Italien, og det er det, det er det urimelige.
Hvis skatteministeren havde lavet en tekst, der sagde, at disse regler kun gælder fremover, er jeg fuldstændig enig med hr. Frank Aaen i, at personer med meget betydelige pensionsudbetalinger bør betale mere i skat end dem, der kun har en social pension.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Frank Aaen på det punkt.
Men det skal kun gælde fra nu af og fremover og ikke for de mennesker, der allerede er fraflyttet og har disponeret.
Det er jo det, der er kernen i den tvivl, der er givet udtryk for, og i usikkerheden og modstanden hos en række af ordførerne over for det fremsatte lovforslag.
Derfor må jeg sige på vegne af Frihed 2000, at som forslaget foreligger nu, kan vi ikke stemme for det.
Vi skal have hele spørgsmålet om disse pensionister grundigt gennemgået og ikke mindst have en mere detaljeret argumentation for, hvorfor man lige præcis er landet på et fradrag på 50.000 kr. og ikke på et hvilket som helst andet beløb.