Marianne Jelved (RV), 1999-03-18:
Jeg har ventet med længsel på denne stund.
Jeg har lyttet, og jeg har lyttet meget intenst og meget opmærksomt igennem de mange timers debat, nøjagtig som jeg har lyttet på alle de andre tidspunkter igennem årene, hvor denne sag og disse spørgsmål er blevet rejst, og jeg må desværre konstatere, at der intet nyt er kommet frem, heller ikke under denne dags debat, intet nyt argument, ingen ny forklaring, ingen ny undskyldning, ingen nye synspunkter er kommet for dagen. Hvorfor skal vi stå fast på denne her beslutning?
Det skal vi af den ene grund, at borgerne har krav på at vide, at når der træffes en beslutning og der skabes en periode, hvor man kan indrette sig på den beslutning, så gælder beslutningen også.
Det, der er problemet, er jo, at så mange har haft det håb, at beslutningen ikke blev ført ud i livet,
og derfor har det været utrolig svært at forberede sig på beslutningens effekt.
Jeg skal for en ordens skyld oplyse hr. Kim Behnke og andre om, at EU-kommissærer i mere end et år ikke har kunnet købe toldfri varer.
Jeg skal også oplyse, at kommissær Monti på forespørgsel fra den danske EU-kommissær og mig selv har tilkendegivet, at Kommissionen er parat til at tage spørgsmålet om EU-diplomaters mulighed for at få toldfri varer op for at få den afskaffet.
Så er det nødvendigt at forklare endnu en gang, at med en skattesubsidiering ved at afgiftsfritage visse varer i visse typer forretninger sker der en forskelsbehandling.
Det undrer mig jo i virkeligheden meget, at vi skal have den type diskussion, som vi ikke får, når Daells Varehus lukker.
Jeg har spurgt: Hvorfor er der ikke en forespørgselsdebat om at fritage Daells Varehus for moms og afgifter for at redde de 200 arbejdspladser eller om at fritage Aarhus Flydedok eller Svendborg Værft for skat i en række år for at redde deres arbejdspladser?
Det er ingen brugbar løsning at bevare arbejdspladser ved at give særordninger af den karakter.
Jeg må indrømme, at jeg tager det indre marked alvorligt, og derfor er det en uorden at have skattesubsidiering, der forskelsbehandler inden for det indre marked, ligesom det ville være det at have det inden for Danmarks grænser.
Det er unfair skattekonkurrence, som vi i andre sammenhænge gør, hvad vi kan for at fjerne.
Så må jeg sige, at der har ikke været mange talsmænd for de erhvervsorganisationer, som er dybt bekymret, hvis ikke
beslutningen føres ud i livet
Jeg har i dag bare modtaget det seneste eksempel: en henvendelse fra Foreningen af Europæiske Jernbaner, som stærkt appellerer til, at vi gennemfører beslutningen, fordi de føler sig diskrimineret på deres arbejdsplads i forhold til flytrafik og færgetrafik.
Så skal jeg gøre det helt klart endnu en gang, at det europæiske topmøde i Wien i december vedtog en procedure for, hvordan man kunne håndtere de beskæftigelsesproblemer, som på kort sigt er i lokalområder.
Den procedure er fastholdt, og den betyder, at sagen behandles i Økofin, og at det er Økofin, der træffer beslutninger på dette område.
Det er det i øvrigt også efter den arbejdsdeling, der er ifølge Traktaten.
Endelig skal jeg sige, at det jo ikke er korrekt, når det siges, at omstillingen ikke er sket.
Det har aldrig været en forudsætning, da beslutningen blev truffet, at der skulle være en total afgifts- og momsharmonisering, inden beslutningen kunne træde i kraft.
Det har aldrig været en forudsætning.
Desuden har danske regeringer uanset partifarve igennem årene tillempet vores afgiftssystemer til andre landes af hensyn til grænsehandelsproblemer.
Det har Folketinget været fint behjælpelig med, hvilket jeg gerne vil kvittere for. Men det er jo svært i lokalområderne at bruge regionalfonde, strukturfonde og de arbejdsmarkedsforanstaltninger, som den danske regering med et flertal i Folketinget har vedtaget, så længe der er
usikkerhed om, hvorvidt beslutningen også træder i kraft
Det er jo det, der er problemet.
Der er jo ikke ledige i dag som en konsekvens af den beslutning, der træder i kraft den 30. juni 1999.
De står ikke i arbejdsformidlingen lige nu, for de har stadig væk et arbejde, og de er stadig væk usikre, når der skabes diskussion om, hvorvidt man skal forlænge eller ikke forlænge.
Derfor er man nødt til at have beslutningen til at træde i kraft, før der kan iværksættes konkrete initiativer, og derfor er SF's og Enhedslistens forslag til vedtagelse ikke så interessant.
Jeg vil gerne herfra understrege, at regeringen vil gøre sig mange anstrengelser for at hjælpe i lokalområderne.
Erhvervsministeren og arbejdsministeren er sammen om at administrere en særlig dansk varslingspulje, vi har, som der står tocifrede millionbeløb på, og som kan bruges i denne her sammenhæng.
Socialdemokratiets ordfører har nævnt de bestræbelser, der regionalt gøres sker i planlægningen i arbejdsformidlingerne, og det er ikke korrekt, som hr. Kim Behnke og andre har tilkendegivet, at kasserne smækkes i over for Danmark, fordi Skatteministeriet har lavet en rapport, der viser, at vi på sigt får plus ud af det her i antal job.
Det er ikke korrekt.
Danmark har ligesom de andre lande i EU ret til at trække på fondene.
Kommissionen viser jo også i sin meddelelse, at EU på på længere sigt får gavn af at afskaffe skattesubsidieringen
på dette område
Jeg skal også bare for at illustrere det her nævne, at Nordjyllands Amt, som jeg kender en del til, eftersom jeg er valgt deroppe og forventer stadig væk at blive valgt deroppe - på trods kunne man måske sige - jo gennem årene har fået en række midler fra diverse fonde fra EU og har påvist - det er amtets egne beregninger - at de fonde har bidraget til, jeg tror det er 12.000-14.000 varige arbejdspladser.
Det er klart, at vi stadig væk kan bruge af de fondes midler. Så jeg skal sige, at Økofins stilling er uændret.
Det er det ministerråd, der behandler sagen, og det er det ministerråd, som topmødet i Wien i december måned placerede sagen om beskæftigelsesforanstaltninger i.
Økofin er ikke færdig med at behandle sagen.
Konklusionen var klar på det møde, der lige har været i mandags, og det tyske formandskab tilkendegav, at der ikke på baggrund af den meget klare debat, der var i Økofin i mandags, den 15. marts 1999, var basis for at anbefale Det Europæiske Råd at tage sagen op i Berlin.
Jeg kan selvfølgelig ikke vide, om den ikke bliver bragt op af enkeltmedlemmer, men det er min klare opfattelse, at det tyske formandskab ikke sætter den på dagsordenen.