runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Helveg Petersen (RV), 2002-01-16:
I diskussionen i tirsdags var vi vel enige om, at der var tale om et forlig, og jeg tillod mig at citere den nuværende udenrigsministers kommentarer tilbage i en redegørelsesdebat i 1999, hvor den nuværende udenrigsminister også gjorde klart, der var tale om et forlig.
Så når statsministeren her siger, at regeringen ikke har taget stilling til, hvor stor Mifresta-rammen skal være i 2005, kan statsministeren så ikke have en forståelse for, at vi andre begynder at tale om forligsbrud, hvis regeringen nu er på vej væk fra en aftale, man har indgået tidligere?
Sådan skal mit spørgsmål lyde til statsministeren.
Dertil kommer, at vi stadig væk mener, at vi savner en konkret anvisning på, hvor statsministeren har sagt, at miljøbistand og ulandsbistand er en og samme sag.
Det er ikke noget, vi har registreret i valgkampen, og vi håber på, at statsministeren kan vise os på rette vej.
Jørn Jespersen (SF), 2002-01-16:
Jeg skal ikke kunne sige, om statsministeren synes, at det er meget teknisk.
Vi er temmelig mange andre, der mener, at det er relativt nemt at forstå, at vi har haft en ramme på 1 pct. til fattigdomsorienteret udviklingsbistand, og så en Mifresta-ramme, som det er aftalt skal stige til 0,5 pct. i 2005.
Det er relativt nemt at overskue for de fleste.
Derfor vil jeg gerne gentage mit spørgsmål: Hvor har
Venstre, partiet Venstre, ved sin formand og statsministerkandidat eller ved sin ordfører på noget tidspunkt før valget givet vælgerne mulighed for at få at vide, at en kommende borgerlig regering agtede at skære drastisk ned på miljøbistanden?
Hvor er det så meget som antydet?
Det må man kunne svare på ved at henvise til referater fra Folketingssalen eller til offentlige udtalelser.
Det tror jeg ikke statsministeren kan, og derfor tror
jeg, konklusionen er, at statsministeren er i strid med sandheden, når han siger, at det har man antydet
Det har
Venstre ikke.
Sidste chance, hr. statsminister: Hvor er det blevet sagt, at man ville skære i miljøbistanden?
Ole Stavad (S), 2002-01-16:
Jespersen
Jeg ville jo selvfølgelig tro på, at statsministeren, indtil det modsatte er bevist, har et stærkt belæg for at stå her i Folketingssalen gang på gang og sige, at det har været klart hele tiden.
Jeg må sige, at jeg har det på samme måde som de tidligere to spørgere, jeg har ikke kunnet finde det.
Og det er jo to helt forskellige sager, ulandsbistanden og Mifresta, politisk set, for den ene er der et klart politisk forlig om.
Og det er ikke af nogen af de debatter, jeg har overværet, har deltaget i, eller i noget af det, jeg har kunnet finde frem, fremgået, sådan som regeringen har påstået konsekvent efter valget.
Jeg tror på, at det er rigtigt, indtil det modsatte er bevist, og derfor synes jeg, statsministeren må give os en læsevejledning, må give os en klar henvisning til, hvor det er, man fra regeringens side inden valget den 20. november har gjort klart, at det er det, regeringen siger efter valget, man også lagde op til før valget.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-16:
Må jeg sige til hr. Stavad, som hævder, at der er en meget stor forskel på ulandsrammen og Mifresta-rammen, at det er jo ikke rigtigt.
En meget stor del af Mifresta-rammen er netop miljøbistand til ulandene, så der er ikke nogen klar forskel.
Tværtimod. Det er også grunden til, at miljøbistand til ulandene nu er flyttet over, hvor det rettelig hører hjemme, nemlig til Udenrigsministeriet, i stedet for at være i Miljøministeriet.
Det er ret klart.
Jeg tror altså, jeg må sige, at der er ingen uden for denne sal, som er i tvivl om, at de to regeringspartier gik til valg på, at der skulle gennemføres besparelser i bistanden til ulandene.
Det er der ingen der er i tvivl om.
Det er også det, der fremgår af regeringsprogrammet, og det er det, der vil fremgå af finanslovforslaget: at regeringen vil spare 1,5 mia. kr.
Lad mig så føje til til hr. Morten Helveg Petersen, som taler om en tidligere aftale.
Men som alle ved, har de to regeringspartier allerede inden valget annonceret, at vi ønsker besparelser i den danske bistand til udlandet.
Så er det meget rimeligt, at regeringen følger op på det efter valget, og det er det, vi gør.
Morten Helveg Petersen (RV), 2002-01-16:
Lad mig have lov til at sige, at Miljø-, Freds- og Stabilitetsrammen jo også består af andet end miljøbistand til ulande.
I Det Radikale Venstre betragter vi ikke tingene som ét fedt.
Der er også en væsentlig miljøstøtte til eksempelvis Central- og Østeuropa, som hr. Uffe Ellemann-Jensen jo var en varm fortaler for i sin tid.
Nu er det nye toner, der lyder fra den nye regering.
Det kan så være, hvad det være vil, men tilbage står altså, at vi har en aftale.
Nu må jeg altså referere statsministerens besvarelse fra i tirsdags, hvor statsministeren sagde: »Som jeg har sagt tidligere, agter regeringen selvfølgelig at leve op til indgåede forlig.«
Det svarede statsministeren i tirsdags på mit spørgsmål om, hvorvidt man agtede at indfri løftet om 0,5 pct. til Mifresta.
Det, vi hører i dag, er, at statsministeren siger, at det har regeringen ikke taget stilling til.
Kan statsministeren fortænke os andre i at begynde at nævne ordet forligsbrud, når man svarer Folketinget, som man gør i dag?
Ole Stavad (S), 2002-01-16:
Hvis nu statsministeren havde citeret det, jeg har sagt, korrekt, så havde svaret måske været et andet.
Jeg sagde, at der er en klar adskillelse, i hvert fald politisk.
For på den ene del, nemlig Mifresta, er der et klart politisk forlig, hvor der ikke engang er den usikkerhed, der en gang imellem kan være, nemlig hvor lang tid sådan en aftale gælder, for her er der sat et åremål på, 2005, hvor man kan nå målet.
Jeg er ked af at måtte sige, at jeg desværre tror, at jeg må give hr. Jørn Jespersen ret: at statsministeren siger noget, der er forkert, lodret forkert, når han siger, at det har ligget klart, og at han ikke kan give nogen som helst henvisning, anvisning.
Hvor er det, statsministeren offentligt eller på skrift har meddelt partierne, at det var den hensigt, man havde? Hvis ikke statsministeren kan give nogen som helst vejledning i det, så synes jeg, statsministeren skulle overveje, om han mener, at hans egen og regeringens troværdighed er tjent med, at han holder fast i noget, der objektivt er klart usandt.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-01-16:
Statsministeren sagde, at der var ingen uden for denne sal, der under valgkampen var i tvivl om, at en kommende regering ville skære ned på Mifresta-rammen. Jeg vil jo nok med en venlig vending sige, at det er det, jeg kalder en afglidning, også en afglidning, der ligger en enorm rekyl i.
Hvis nogen i pressen ellers vil kaste sig over det her, kan man jo med elektronik hurtigt scanne, om der er hold i det.
Jeg synes lige så godt, at statsministeren nu kan svare på: Hvor har Venstres formand, hr. Anders Fogh Rasmussen, under valgkampen gjort det klart, at en eventuel kommende borgerlig regering ville skære i Mifresta-rammen?
Hvor og hvornår
har Venstres formand, hr. Anders Fogh Rasmussen, gjort det klart?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-16:
Først til hr. Morten Helveg Petersen: Jeg afviser fuldstændig, at der i regeringens fremgangsmåde skulle være blot antydning af forligsbrud.
Det, der er tale om, er, at regeringen griber sagen an nøjagtig som den tidligere regering: at beløbet på Mifresta-rammen fastsættes på den årlige finanslov.
Det gør regeringen også i år, ligesom den tidligere regering har gjort, og vi har gjort det uden at spørge nogen, ligesom den tidligere regering gjorde det.
Sådan har det været gjort tidligere, og sådan vil denne regering gribe det an.
Til fru Elisabeth Arnold kan jeg sige, at man da naturligvis er nødt til fordomsfrit at drøfte også strukturen i Mifresta-rammen i de kommende år, alene af den grund at
når forhåbentlig op til 10 østeuropæiske lande bliver medlemmer af EU, så må den danske Øststøtte naturnødvendigt skifte karakter, det siger da sig selv.
Jeg vil gerne understrege, at regeringen giver det allerhøjeste prioritet at gennemføre udvidelsen af EU, og der ligger ikke i regeringens planer på det her område nogen som helst nedprioritering af Østpolitikken, tværtimod.
Så endelig til fru Anne Grete Holmsgaard: Det, jeg sagde, var ikke, at der var ingen uden for denne sal, som var i tvivl om Mifresta-rammen, alene af den grund at Mifresta-rammen, så vidt jeg kan huske, slet ikke har været diskuteret i valgkampen.
Det, vi diskuterede, var noget andet.
Det, vi diskuterede, var bistanden til udlandet, og bistanden til udlandet er ulandsrammen, og det er også Mifresta-rammen, alene af den grund at når man snakker ulande, er en stor del af Mifresta-rammen miljøbistand til ulandene. Altså undskyld mig, når man fører valgkamp, så diskuterer man selvfølgelig holdninger og principper, og det er derfor, jeg tillader mig at sige, at det er meget teknisk, om det er en ulandsramme eller en Mifresta-ramme.
For os har der ingen tvivl været om, at man skal se den danske bistand til udlandet under ét.
Morten Helveg Petersen (RV), 2002-01-16:
Statsministeren bliver ved med at kredse om, at det her er noget, man tager stilling til fra år til år på kommende finanslove, men det holder altså ikke, set i betragtning af at der er et forlig.
Vi har efterhånden citeret det forlig til hudløshed, så meget desto større er forundringen over, at statsministeren ikke vil anerkende det.
Forliget går jo netop ud på, at man ikke blot kigger på finanslov år for år, men helt frem til år 2005, altså at vi i fællesskab har formuleret et pejlemærke, der hedder, at i år 2005 skal Miljø-, Freds- og Stabilitetsrammen udgøre ½ pct. af BNI.
Agter statsministeren at leve op til det forlig?
Elisabeth Arnold (RV), 2002-01-16:
Det er en opfølgning på diskussionen om miljøstøtten til Østlandene, de østeuropæiske lande, der ønsker optagelse i EU, hvor statsministeren siger, at når de først er blevet medlemmer, skal de ikke have den slags støtte mere, så er det noget helt andet.
Jamen de bliver jo først medlemmer i år 2004 og 2005, og i år 2005 udløber det forlig, som hr. Helveg Petersen netop har spurgt statsministeren til,
om han vil overholde eller ej.
I perioden, indtil de bliver medlemmer i praksis, vil der selvfølgelig være brug for støtte til miljøarbejdet i Østlandene.
Det er et af de vigtigste områder, vi har, hvor vi skal hjælpe disse lande, som ikke har haft nogen ordentlig miljøpolitik i årtier.
Derfor vil jeg gerne fortsat spørge statsministeren, om han virkelig mener, at det er et godt signal at sende fra Danmark i et år, hvor vi har formandskabet i EU, at nu beskærer vi miljøstøtten til Østlandene, sådan at de ikke engang får hjælp i den sidste fase, før de kan indtræde som fuldgyldige medlemmer.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-01-16:
Statsministeren giver udtryk for, at sådan i den almindelige, folkelige opfattelse er det jo nok nogenlunde det samme, om man taler om ulandsbistand, den fattigdomsorienterede ulandsbistand, eller miljørammen, for det går jo blandt andet til ulande, men ikke kun til ulande.
Kan statsministeren så bekræfte, at i det finanslovforslag fra Venstre, som var tilgængeligt under valgkampen, var der udelukkende tale om, at det var ulandsbistanden, altså den fattigdomsorienterede ulandsbistand, der blev omtalt skulle beskæres, og at der intet stod om, at Mifresta-rammen skulle beskæres?
Jacob Buksti (S), 2002-01-16:
Nu er det jo sådan, at det i politik somme tider er en hyppig anvendt leg at lege med bogstaver.
Jeg ved ikke, om det er mig, der en gang imellem har været uopmærksom under valgkampen osv.,
Så er det bare, at jeg vil høre, om det er en fortalelse eller det er en bevidst produktudvikling, at statsministeren i dag konsekvent taler om støtten til udlandet, for jeg har en fornemmelse af, at udlandet er mere end ulande.
Jeg tror, at alle, der har fulgt valgkampen, har opfattet det sådan, at det, regeringen sagde, var, at den ville skære ned i ulandsbistanden, bistanden til ulandene.
Jeg synes ikke at registrere nogen steder, at der var et »d« med.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-16:
Til hr. Morten Helveg Petersen kan jeg kun gentage, hvad jeg tidligere har svaret, nemlig at regeringen ikke på nuværende tidspunkt har lagt sig fast på 2005.
Vi griber denne her sag an, nøjagtig som den tidligere regering har gjort, nemlig at rammen fastsættes på de årlige finanslove.
Og jeg må sige til hr. Helveg Petersen: Jeg har ingen erindring om på noget tidspunkt siden 1998 at have været indkaldt til drøftelser med den tidligere regering om størrelsen på Mifresta-rammen, på intet tidspunkt.
Hr. Morten Helveg Petersen må korrigere mig, hvis min erindring er forkert.
Jeg tror ikke, den er forkert, så vi har grebet det an, nøjagtig som den tidligere regering har gjort det.
Til fru Elisabeth Arnold: Nej, det er ikke sådan, at overvejelserne om karakteren af bistanden til Østlandene først skal afvente, at de rent faktisk bliver medlemmer.
Man skal bl.a. tænke på, at en del af den danske støtte til Østlandene er gået som teknisk forberedelse af, at de overhovedet kunne blive medlemmer. I det øjeblik det er besluttet, at de bliver medlemmer, må man selvfølgelig overveje, hvordan vi da kan tilrettelægge en fornuftig måde at have støtte til Østlandene på.
Så det er på et meget tidligere tidspunkt, de overvejelser må gå i gang, og det er derfor, jeg siger, at man da selvfølgelig er nødt til at drøfte strukturen i Mifresta-rammen.
Endelig til fru Anne Grete Holmsgaard: Der er to regeringspartier, som møder op med hvert deres oplæg.
De to regeringspartier præsenterede hvert deres finanslovoplæg.
I det øjeblik, man så skal danne regering, finder man et fælles udspil, og det er det fælles udspil, regeringen nu præsenterer i sit finanslovsoplæg.
Sådan er dét.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Karen J. Klint (S), 2002-01-16:
»Vil statsministeren indskærpe over for kirkeministeren, at kirkeministeren bør tage sin opgave som minister seriøst og udvise den ansvarlighed, som ministeropgaven forudsætter, så der ikke skabes tvivl om statens rolle over for den danske folkekirkes indre liv, ved at kirkeministeren konstant optræder som statsministerudpeget smagsdommer i tide og utide?«
Selv om jeg er meget opmærksom på, at tonen i mange debatter skal have lov til at være skarp, så har tonen i debatten mellem kirkeministeren og biskopperne nået et ikke tidligere oplevet højt niveau.
Derfor lyder mit spørgsmål: Vil statsministeren indskærpe over for kirkeministeren, at kirkeministeren bør tage sin opgave som minister seriøst og udvise den ansvarlighed, som ministeropgaven forudsætter, så der ikke skabes tvivl om statens rolle over for den danske folkekirkes indre liv, ved at kirkeministeren spontant optræder som statsministerudpeget smagsdommer i tide og utide?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-16:
Jeg kan svare meget kort: De spørgsmål, der har været mellem kirkeministeren og biskopperne, blev afklaret ved et aftenmøde i Kirkeministeriet den 10. januar, og jeg forstod, at der, efter alle kom ud fra det møde, var bred tilfredshed med forløbet af samtalen over kaffen og det bløde brød.
Karen J. Klint (S), 2002-01-16:
Vi tillader os alligevel at ulejlige statsministeren med spørgsmålene om kirkeministerens rolle i sådanne debatter, for vi kan i hvert tilfælde ikke huske, at der i mands minde har været en sådan situation, hvor en kirkeminister har udtalt sig således, at alle landets biskopper kollektivt går imod kirkeministeren.
Vi vil derfor gerne spørge statsministeren, om han ikke har lyst til at tage en samtale med kirkeministeren for at forebygge, at sådan en situation opstår igen.
Kamal Qureshi (SF), 2002-01-16:
Jeg vil i samme anledning gerne spørge statsministeren, om statsministeren på samme måde vil sikre, at kirkeministeren heller ikke gør sig til dommer over, hvordan kirken skal behandle de danske borgere.
Her tænker jeg specielt på kirkeministerens udtalelser om de homoseksuelles rettigheder
i den skattefinansierede folkekirke.
Pernille Blach Hansen (S), 2002-01-16:
Jeg vil gerne spørge statsministeren, om ikke statsministeren synes, at det er et selvstændigt problem for regeringen, at det kan være nødvendigt for en minister og i dette tilfælde biskopperne at sætte sig sammen og blive enige om, hvad ministeren reelt mener.
Jeg står her med et fælles pressemeddelelse eller udtalelse, som ministeren og biskopperne har udsendt netop efter mødet den 10. januar.
Jeg vil gerne have lov at læse op fra det første punkt, hvor der står: »Der er enighed om, at Kirkeministeriets pressemeddelelse af 4. januar 2002 i sit indhold er udtryk for kirkeministerens officielle holdning«.
Er det ikke et problem, at man sådan i fællesskab skal blive enig om, hvad kirkeministerens officielle holdning er, at ministre ikke af sig selv bare kan få det klaret på ordentlig og redelig vis?
Søren Krarup (DF), 2002-01-16:
Jeg vil lige sige, at i den kirkelige debat har det heldigvis altid været sådan, at der var en fri og saglig tone, hvor man ikke pakkede tingene ind.
Jeg vil gerne sige om den nuværende kirkeministers ord, at de er aldeles ikke en overskridelse af nogen zoner.
Kirkeministeren har som den sognepræst, og det vil sige den med folkekirken fortrolige, hun er, udtalt sig klart og tydeligt om spørgsmål, som tilkommer hende.
Hun har udtalt sig om et salmebogsforslag, der er blevet påtvunget folkekirken af en tidligere kirkeminister.
Hun har aldeles ikke anfægtet noget som helst i kirkens indre liv, dette ofte misbrugte ord.
Jeg gad vidst, om fru Pernille Blach Hansen er i stand til over for mig at redegøre for, hvad kirkens indre liv er, og jeg tvivler.
Men må jeg sige: Problemet i denne sag er udelukkende biskoppernes magtfuldkommenhed.
Biskopperne har optrådt kollektivt, fordi de ønsker at gøre folkekirken til en bispekirke.
Det er den ikke.
Søren Søndergaard (EL), 2002-01-16:
Jeg er meget enig i de ting, som udenrigsministeren fremlægger, men det, der kunne være et argument for en ændring af det amerikanske moratorium, kunne jo være, at de vurderede, at der var sket nogle ændringer efter den 11. september, som havde betydning for det her område.
Jeg kunne godt tænke mig at få at vide, om jeg har forstået udenrigsministeren rigtigt, nemlig på den måde, at udenrigsministeren og regeringen ikke mener, at der er sket nogen ændringer efter 11. september, som på det her område betyder, at man skal afstå fra at arbejde for et totalforbud mod atomprøvesprængninger.
Per Stig Møller (KF), 2002-01-16:
Men det har jo bl.a. også betydet, at Rusland og Amerika er kommet nærmere en forståelse af at nedbringe antallet af atomsprænghoveder.
Den tilnærmelse, der er kommet mellem USA og Rusland, er jo nok blevet fremskyndet betydeligt af situationen den 11. september.
Det giver ikke mig anledning til at gå ind for, at der så kommer nye former for atomvåben.
Det mener jeg heller ikke man kan læse ud af artiklen, vil jeg godt sige til hr. Søvndal, for der står jo faktisk også, at Forsvarsministeriet for nylig til Kongressen har sagt, at den ikke har nogle aktuelle ønsker om disse nye, små atomvåben.
Men jeg erkender, der er jo alle mulige forbehold i artiklen - ikke aktuelle ønsker.
Kendsgerningen er imidlertid, at Forsvarsministeriet ikke har sat det arbejde i gang ud fra denne her artikel.
Men vi ønsker ikke at medvirke til atomoprustning, og der kan også være risiko ved de der teaterslagvåben, som vi jo kender, og de mindre atomvåben.
De kommer jo også lettere i de forkerte staters hænder, hvis man begynder at sprede.
Så vi fastholder stadig væk vores politik om ikkespredning og ikkesprængning, for det betyder jo også, at selv om man laver de der low yield nuclear weapons, som det hedder på engelsk, altså de der små nogle, hjælper det ikke, for de bliver også lettere for terrorister at få fat i efter et stykke tid. Så vi ser ikke nogen fremskridt og fremdrift i den udvikling, og det vil vi også sige til amerikanerne, hvis det bliver aktuelt.
Elisabeth Arnold (RV), 2002-01-16:
Ja, det står nu helt klart, synes jeg, at regeringen er i færd med at løbe fra et forlig, som helt klart er indgået for et par år siden.
På den almindelige ulandsbistand er der ingen tvivl om, at der er regeringen i sin gode ret til at ønske beskæringer.
Der er ikke noget løbende forlig.
Men det er der faktisk på Mifresta-rammen.
Det er klart, at selve rammen nu er under skred; det har vi oplevet.
Jeg vil derfor gerne spørge, om også strukturen på Mifresta-området er under angreb?
Hvordan mener statsministeren, det harmonerer med, at Danmark netop i år skal være formand for EU i sidste halvår og dermed skal være med til at byde de nye østlande med i EU på et tidspunkt, hvor vi vil beskære støtten til deres miljøarbejde?
Kamal Qureshi (SF), 2002-01-16:
»Vil ministeren redegøre for, om regeringen vil imødekomme Dansk Folkepartis krav om at nedlægge organisationer, som har til opgave at holde øje med dansk lovgivning og andet med indflydelse på de etniske mindretals forhold, heriblandt DRC og Menneskerettighedscentret?«
Bertel Haarder (V), 2002-01-16:
Som jeg nævnte, vil centret jo altså for fremtiden efter planen dels gå ind i et nyt, uafhængigt institut sammen med Center for Holocauststudier og Dansk Udviklingsinstitut osv., og så vil en del af det indgå i den enhed, som skal hjælpe regering og Folketing med at føre en mere aktiv menneskerettighedspolitik. Den første funktion er selvfølgelig mere uafhængig end den sidste, men jeg håber, alle er enige i, at den sidste funktion er vigtig for vores samfund.
Og da vi nu har nogle eksperter i Det Danske Center for Menneskerettigheder, hvorfor så ikke nyttiggøre denne ekspertise?
Kamal Qureshi (SF), 2002-01-16:
Jeg vil love ministeren, at det bliver det sidste spørgsmål, hvis ministeren svarer, som han lige har gjort tidligere.
Jeg er egentlige meget glad for at høre, at ministeren støtter oprettelsen af et klageorgan til opfølgelse af EF-direktivet.
Det glæder mig meget.
Jeg vil gerne give ministeren lejlighed til endnu en gang lige at præcisere over for mig, at man fra regeringens side støtter oprettelsen af et klageorgan, som skal varetage sager vedrørende diskrimination.
Søren Søndergaard (EL), 2002-01-16:
Hidtil har det jo været sådan, at f.eks. Det Danske Center for Menneskerettigheder gav høringssvar på forskellige lovforslag, som regeringen fremsatte, var en uafhængig institution, som dermed gav nogle muligheder, også i forhold til deres internationale erfaringer og de internationale netværk, de arbejdede i - på basis af den erfaring, de havde indhøstet.
Derfor vil jeg godt i forlængelse af det spørge ministeren: I den model, som ministeren skitserer, hvor vil den funktion ligge?
Bertel Haarder (V), 2002-01-16:
Nu er jeg jo altså ikke minister for dette her, og jeg vil helst ikke på udenrigsministerens vegne give nøjagtige beskrivelser af, hvor den ene og den anden funktion ligger.
Jeg ved, at han arbejder med det, og at han indhenter sagkyndige råd med hensyn til, hvordan det skal løses.
Og med hele den baggrund, udenrigsministeren har, ved jeg, at han udmærket forstår det spørgsmål, der her er stillet, og at han også vil sikre, at der kan gives uafhængige råd.
Til hr. Kamal Qureshi vil jeg bare helt bekræfte det, som han gerne ville have bekræftet.
Søren Søndergaard (EL), 2002-01-16:
Jeg må indrømme, at jeg ikke helt forstår, hvorfor ministeren ikke kan sige noget generelt om det.
Kan ministeren i hvert fald ikke antyde, om den funktion, der hedder at give høringssvar, vil blive opretholdt?
For folketingsmedlemmer, som ikke har regeringens ministerier til rådighed, som ikke f.eks. i Tvindsagen havde Justitsministeriets gode råd til deres rådighed, for dem, der står i den situation, er det jo rart, at der er nogle, der har ressourcerne til at give f.eks. høringssvar, som man kan forholde sig til.
Derfor må regeringen vel have overvejet, om de høringssvar, der er kommet fra Det Danske Center for Menneskerettigheder på alle de områder, som centret har beskæftiget sig med, fortsat vil komme, eller om det er en del af prisen for den ændring, man laver nu, at vi ikke længere vil få de høringssvar?
Det er vel et så elementært spørgsmål, som det overhovedet kan være.