Lene Espersen (KF), 2003-01-15:
Jeg vil godt starte med at fastslå, at naturligvis vil man efter bedste evne forsøge at besvare de spørgsmål, man bliver stillet i Folketingets spørgetid.
Men det er klart, at når det er detaljerede spørgsmål, så mener jeg også, det mest fair er, at man ved, hvad det spørgsmål, man bliver stillet, er, før man bliver afkrævet en besvarelse af det.
Jeg er blevet spurgt om hr. Jens Rohdes udtalelser, og om der skal gives mulighed for straksafsoning efter voldsdomme uanset straffens størrelse. Jeg vil godt starte med at slå fast, at regeringen lægger overordentlig stor vægt på at bekæmpe rockerkriminaliteten, og der skal ikke være tvivl om, at regeringen er parat til at tage ethvert initiativ, der kan bidrage til en øget effektivitet i bekæmpelsen af rockerkriminaliteten.
I forbindelse med voldspakkerne fra 1994-97 er der opstillet målsætninger om en hurtig behandling af voldssager. Herefter skal afsoning for dømte, som ikke er varetægtsfængslet, iværksættes senest 30 dage efter endelig dom, og disse målsætninger følges i vidt omfang i praksis.
Den seneste statistik viser, at andelen af voldsdømte, der indsættes til afsoning inden for 30 dage efter endelig dom, var 79,9 pct. i perioden fra 1. maj til 31. juli.
Det betegnes undertiden som straksafsoning, når en person, der er idømt en fængselsstraf, varetægtsfængsles umiddelbart efter dommen, således at personen sidder varetægtsfængslet under en eventuel anke, eller indtil afsoning kan finde sted.
Efter retsplejelovens regler kan der bl.a. ske varetægtsfængsling af personer, der er dømt for en voldsforbrydelse, hvis den pågældende er idømt ubetinget fængsel i mindst 60 dage og hensynet til retshåndhævelsen kræver, at den pågældende ikke er på fri fod.
Varetægtsfængsling kan dog ikke anvendes, hvis frihedsberøvelsen vil stå i misforhold til den straf, der idømmes.
Det er således ikke i retsplejeloven en betingelse for varetægtsfængsling efter dom, at straffen skal være over 8 måneder.
Jeg tror, man skal tænke sig godt om, hvis man skal til at ændre retsplejelovens regler på området.
Man skal bl.a. være opmærksom på, at der, hvis den dømte anker sagen, meget hurtigt vil kunne opstå misforhold mellem den idømte straf og den tid, ankesagen varer.
Derfor skal man selvfølgelig også tænke sig om, hvis der skulle være behov for at ændre det nuværende regelsæt.
Jeg kan derfor sige, at jeg er helt enig i den tankegang, der ligger bag hr. Jens Rohdes forslag, nemlig at en person, der er dømt for vold, ikke skal gå frit omkring i lang tid, før afsoning kan begynde.
I og med at vi i retsplejeloven i voldstilfælde har en hjemmel til, at ud over 60 dages fængsel er der en mulighed for dette, så mener jeg også, at det er et regelsæt, som er meget velfungerende.
Fru Lissa Mathiasen fortsætter med at blande tingene sammen på helt mærkværdig vis.
Jeg vil meget gerne gentage, hvad jeg skriftligt også har tilkendegivet, bl.a. over for fru Lissa Mathiasen, og det er, at den ledige kapacitet, der måtte komme på et tidspunkt, bl.a. i Nørre Snede, har jeg store forhåbninger om kan blive udnyttet inden for kriminalforsorgens egne rammer.
Jeg har også meget klart tilkendegivet, at såfremt dette ikke et tilfældet, er regeringen villig til at se på, hvordan vi så løser problemet.
Men naturligvis har vi da håb om, at tingene kan klares internt inden for kriminalforsorgens egne økonomiske rammer.
For så vidt angår spørgsmålet om hr. Jens Rohde, vil jeg fastholde, at hr. Jens Rohde og jeg er helt enige om, at når der er tale om bekæmpelse af rockerkriminalitet, herunder også de meget, meget, meget grove voldstilfælde, er det meget væsentligt, at der er en mulighed for straksafsoning.
Det er der i dag mulighed for i retsplejeloven, for så vidt angår de mennesker, der er blevet idømt mere end 60 dages fængsel.
Nu er der det at sige til det, at det jo ikke er gymnasieslagsmål og bodegaslagsmål, som man forbinder med rockerkriminalitet, og derfor mener jeg også, at der politisk fuldt ud er enighed mellem hr. Jens Rohde og mig om de muligheder, der skal være til stede, og som så heldigvis i dag er til stede i voldssager.
For så vidt angår spørgsmålet om, hvilken belastning det vil have for kriminalforsorgen, er vi jo alle sammen klar over, at vi har et forlig på kriminalforsorgens område.
Men det giver jo næsten sig selv, at hvis man, om man så må sige, sætter folk hurtigere ind til afsoning, er der alene tale om en forskydning. Man starter afsoningen tidligere, og man kommer jo så også hurtigere ud i den anden ende, og derfor vil det umiddelbart betyde, at der sker en belastning af arresthusene, men så sker der så til gengæld, om man så må sige, en frigørelse f.eks. af de åbne fængselspladser i den anden ende.
Sådan må regnestykket nu engang kunne gøres op.