Per Clausen (EL), 2006-11-30:
Somme tider er det jo sådan, at man godt kunne ønske sig, at der var nogle spørgsmål, og så kan man jo bestille nogle og håbe, at de kommer.
Det er dog ikke sådan lige nu, at jeg har bedt om det, vil jeg gerne understrege.
Nu kunne man jo godt med udgangspunkt i nogle af bemærkningerne til det her beslutningsforslag og med udgangspunkt i hr. Morten Messerschmidts tale indlede en længere debat om Dansk Folkepartis holdning til menneskerettigheder og Dansk Folkepartis holdning til, at alle de råd osv., som når frem til andre konklusioner end Dansk Folkeparti, snarest muligt bør nedlægges.
Det har vi jo set i dag, hvor Dansk Folkeparti nu også vil have Det Dyreetiske Råd nedlagt – det er jo Dansk Folkepartis tilgang til det.
Jeg vil nu vælge at forholde mig til det, der er beslutningsforslagets substans.
Der vil jeg gerne indlede med at sige, at Enhedslisten er enig i, at man bør afvise planerne om et EU-agentur for grundlæggende rettigheder, og det har vi tre argumenter for.
Det første er, at vi ser planerne med agenturet som et forsøg på at tildele EU yderligere magt.
Agenturet oprettes ved hjælp af den paragraf, EU’s gummiparagraf, som giver EU magt, når der ikke er anden legitim retshjemmel i traktaten, og så er forslaget udstyret med en opfølgningsbestemmelse, der skal genoverveje agenturets kompetence efter 3 år.
Det vil sige, at man altså starter med at have et agentur, der har en bestemt kompetence, men man lægger sådan set op til, at den skal udvides i de kommende år.
Og det synes vi er at indføre den slags ting med ikke alene en gummiparagraf, men også med en efterfølgende elastik som forsøg på at holde lidt styr på det.
Det andet argument for ikke at støtte forslaget handler netop om forholdet mellem EU’s beføjelser og sikring af menneskerettigheder i europarådsregi.
Det er jo bemærkelsesværdigt, at agenturets grundlag for at arbejde med menneskerettigheder er Den Europæiske Unions Charter om Grundlæggende Rettigheder og ikke den europæiske menneskerettighedskonvention – altså Europarådets.
Det vil betyde, at Europarådet bliver underlagt en fortolkningsmæssig konkurrence fra en konkurrerende politisk organisation, og jeg mener faktisk, at det vil svække Europarådet og Menneskerettighedsdomstolen, og det ser vi som et meget stort problem.
Samtidig mener vi, at det er vigtigt, at Europarådet fastholdes som omdrejningspunkt for menneskerettigheder i Europa, fordi det i modsætning til EU ikke har en anden politisk dagsorden, f.eks. at fremme EU som politisk projekt og at tilgodese det indre marked.
Hvis man overlader det til EF-Domstolen at træffe afgørelser i menneskerettighedsanliggender, skal man være klar over, at EF-Domstolen jo har en række andre hensyn, der også skal tages, og ikke kun hensynet til menneskerettighederne.
Så finder vi det også paradoksalt, at EU ønsker et agentur, der skal overvåge EU’s samarbejde inden for det retlige og politimæssige område.
Ja, der kunne såmænd være god brug for det, skulle jeg hilse og sige, men alligevel synes vi, det er paradoksalt, når vi på det her område har set, at EU’s lovgivning balancerer på kanten af staternes forfatningsmæssige rettigheder.
Med den europæiske arrestordre og bevissikringskendelsen tvinges staterne til at anerkende hinandens repressive tiltag på bekostning af borgernes beskyttelse mod statslige indgreb.
Hvis man reelt ønsker at gøre noget for menneskerettigheder på det her område, burde man politisk indstille anvendelsen af gensidige anerkendelser inden for det politi- og strafferetlige område, eller man kunne måske anvende en gensidig anerkendelse med modsat fortegn.
Det kunne gøres ved at fastslå, at ingen borger må kunne udsættes for tvangsmæssige foranstaltninger eller indgreb, hvis blot en af staterne, der er involveret i en sag, har regler, der beskytter borgerne mod det pågældende indgreb.
Altså, hvis formålet var at beskytte menneskerettigheder og menneskenes rettigheder, kunne og burde man gå helt andre veje end den, der ligger i det her forslag.