Svend Auken (S), 2001-05-03:
Jeg vil gerne sige tak for den overordentlig positive modtagelse, forslaget har fået.
Det er et lille forslag, det er et godt forslag, og jeg vil gerne sige med det samme til hr. Ole M. Nielsen, at han roligt kan læse høringssvarene og vores kommentarer til høringssvarene, for kommunerne - altså de har jo altid kritiske spørgsmål til, hvad der sker her i Folketinget, men kommunerne er positive over for forslaget.
Det hænger sammen med, at alle kan se, at noget skal der gøres mere end det, vi gør i dag.
Forslaget her respekterer fuldt ud den arbejdsdeling, der er, at den egentlige bygningsfredning er et statsligt anliggende, hvorimod de bevaringsværdige huse er et kommunalt anliggende, men i et samarbejde med sagkundskaben, hvad enten den findes på centralt hold, eller den findes på lokalt hold.
Jamen det er jo i respekt over for bevaringsværdige huse.
Det er altså en kommunal afgørelse og ikke en statsafgørelse.
Når vi har indsat bestemmelsen, er der flere grunde til det, men en af grundene er, at der kan være en række konfliktsituationer, hvor der er rejst en fredningssag på et bestemt nedrivningstruet hus for at bevare det pågældende hus og det særlige bygningssyn siger, at det er bevaringsværdigt, men ikke fredningsværdigt; det er kun de ypperste, vi freder.
Den meddelelse fra det særlige bygningssyn og fra Miljøministeriet er ofte blevet udlagt, som om det så nærmest var en nedrivningstilladelse, hvor vores budskab tværtimod er, at der er meget at bevare, og kommunen burde bevare det.
Og i den slags situationer - der kan nævnes andre tilfælde - vil vi gerne tvinge kommunerne til at sørge for, at man har gennemført en vurdering, taget politisk stilling til, om man virkelig vil rive det pågældende hus ned.
Det vil altså være bevaringsværdigt og have den status, indtil man har besluttet noget andet. Jeg vil også gerne sige til den konservative ordfører - jeg ved godt, at det er en anden, der har skrevet hans tale, men jeg var nu ret glad for den tale, jeg synes det var en god tale, som jeg var glad for - at når der ikke er, om jeg så må sige, sat penge af til den fortsatte fradragsmulighed, hænger det jo sammen med det enkle forhold, at når man beslutter sig til at afmelde en fredning, vil der jo normalt komme en besparelse, fordi der så ikke vil være fradrag i fremtiden, men for at mildne den overgangsperiode - også sagt til hr. Kolstrup, vi indfører ikke nye fradragsmuligheder eller noget andet - siger vi, at hvis folk mister deres fredningsstatus, kan de have en overgangsperiode inden til at tilpasse deres økonomi.
Det er jo den måde, vi normalt arbejder på herinde, at hvis man virkelig ændrer forholdene for folk, får de en rimelig tilpasning.
Det er også et svar til SF's ordfører.
Det er jo ikke et tilfældigt udpluk af kommuner, det her drejer sig om.
Det er de kommuner, som ikke bare har været interesseret i at lave arbejdet, men også har haft en meget stor bevaringsværdige bygningsmasse, en meget vigtig interesse.
Der ville det jo være rimeligt, når der er lavet det her kæmpearbejde, at man så sørger for at give de huse, der så er blevet udpeget - og det er også hele det arbejde, der har givet os basis for at kunne skønne over tallet - en særlig beskyttelse i kommunens plan.
Efter min opfattelse vil det komme til at fungere godt, og jeg tror, de kommuner, der har lavet det her arbejde, ikke vil have noget imod, at det sker. Vi har ikke over for alle de kommuner, der ikke har lavet atlas, mulighed for at gøre noget tilsvarende, for der er ikke en tilsvarende registrering og udpegning osv., men det er mit håb, at vi efterhånden får en sådan dækning med kommuneatlas ud over landet, at vi også får, om ikke en 100 pct.s, så dog en meget udpræget universel dækning af de bevaringsværdige huse.
Fradragsmuligheden har jeg nævnt, og det er ikke en ny fradragsmulighed, det er altså kun for at skabe en overgangsordning for ejeren.
Ejerne af de bevaringsværdige huse tror jeg ikke vi vil få som modstandere i det her.
Jeg tror, fru Bodil Thrane er fuldstændig galt afmarcheret.
Kommunerne er positive, folk, der er ejer af de her huse, er positive osv.
Ofte er det sådan - jeg tror, hr. Kolstrup var inde på det - at man står i konkrete situationer, og så er der altså nogle kortsigtede kommercielle interesser, og det, som det her forslag giver mulighed for, er lidt eftertanke, og det er nu altså ikke så ringe.
Det er også lidt sagkundskab, at man mobiliserer det lokale kulturmiljøråd.
Kulturmiljørådene har følt, at det er en vigtig opgave, de har fået betroet.
De har gjort det godt, synes jeg, men de mangler ligesom en lovsikret plads i beslutningsprocessen, og det får de med det her forslag. Kommunernes Landsforening har ret, når de siger, at det kunne man også aftale.
Ja, det kunne man aftale, men jeg tror alligevel, det for kulturmiljørådenes forståelse af deres egen placering er vigtigt, at det her ikke er et aftalespørgsmål, men at det er et lovspørgsmål.
Vores tanke med kulturmiljørådene, som et stort flertal i Folketinget bakkede op,
var jo, at der i lokalsamfundet er en meget stor viden og meget stor kærlighed til kulturmiljøet, som man skal mobilisere.
Så når det drejer sig om beskyttelse af kulturmiljøet, var tanken, at det ikke skal vende nationalinstanser, som måske i forvejen er overbebyrdede med arbejde, men at man nyttiggør den store viden, der findes i museer, i læreanstalter, i lokalhistoriske foreninger, arkiver osv., og nu supplerer man altså også med bygningskyndige, bygningshistorisk kyndige, medlemmer i udvalget.
Så jeg vil gerne sige tak til ordførerne.
Der er altså et behov for, at vi får vedtaget dette her inden sommerferien - det er jo ikke en vanvittig kompliceret lovgivning - og det hænger sammen med, at vi gerne så tidligt som muligt vil sikre, at kommunerne, der jo efter valget den 20. november skal i gang med at lave deres strategiplanlægning i kommuneplanerne, har bygningsbeskyttelsen med så tidligt som muligt, at de kender reglerne omkring det.
Så skylder vi efter min opfattelse også ejerne af de huse, der nu bliver afmeldt som led i det forsøgsprojekt, hvor vi har aftalt i finansloven, at vi vil sætte penge af til det, at deres retsstilling ikke bliver forringet.
Og så har jeg selv syntes, at Folketinget trænger til at sende et signal om, at den flotte lovgivning, vi lavede for nogle år siden omkring kulturmiljøet, altså skal følges op med handling i lokalsamfundet.
Det er altså en utrolig god sag.
Det betyder så meget for vores identitet, hvor vi er vokset op, hvor vi lever osv., at kulturmiljøet i vore byer er i orden.
Og kulturmiljøet i byerne er utrolig stærkt knyttet til huse, og derfor et det vigtigt at beskytte disse bevaringsværdige huse. Et sidste argument er naturligvis, at gør man det på den her måde, er der også mange kommunalbestyrelser, der vil få blik for, hvor store værdier der er i deres eget lokalsamfund.
Det kan jo variere.
Det er jo klart, at en stationsby, der først er anlagt i det her århundrede, jo ikke har en bygningsmasse, som er helt så spændende som en købstad, der er 200, 300, 400, 500, 600, 800 år gammel for at nævne de ældste købstæder herhjemme, der vil jo være forskel.
Men det er jo netop vidunderligt, at det er lokalsamfundet, der tager stilling til dette spørgsmål.
Vi er med det her med til, havde jeg nær sagt, at gennemføre en fornuftig løftestang.
At fru Thrane er landet på den forkerte hest, kan ikke tilskrives noget som helst andet, end at hun tilhører den forkerte gruppe her i Folketinget.
Selv så positivt og fornuftigt et forslag, som der er tilslutning til ude i kommunerne,
jeg havde nær sagt: Hvordan kan man få over sit hjerte at gå imod?
Men hvis man lever i en grå og ubarmhjertig gruppe herinde i Folketinget, må man jo give de pågældende medlemmer en stor grad af forståelse.
Men jeg synes alligevel, at det er interessant, at fru Bodil Thrane og hendes parti er de eneste her i Folketinget, som er negative over for det her forslag. Selv de, vi normalt kalder det yderste højre, ser med forundring på fru Bodil Thrane og hendes parti også i denne sag.