runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rikke Hvilshøj (V), 2006-10-11:
Altså, det undrer mig, at det kommer bag på hr. Bjørn Medom Nielsen, at det er det, der ligger bag.
Nu tror jeg også lige, hr. Bjørn Medom Nielsen fik opfundet lidt flere asylcentertyper, end vi har.
Hvis hr. Bjørn Medom Nielsen havde fulgt med både i den offentlige debat, og når jeg har været i samråd i udvalget her i Folketinget, havde han jo ikke været i tvivl om – det siger jo sig selv – at når vi i løbet af få år lukker 45 centre, så har det selvfølgelig den her konsekvens for nogle familier, især for de familier, som har været i opholds- og asylcentre i rigtig mange år, fordi de vælger ikke at respektere en afgørelse fra Flygtningenævnet om, at de ikke kan få asyl i Danmark.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bjørn Medom Nielsen (S), 2006-10-11:
»Kan ministeren oplyse, hvilke konsekvenser de mange flytninger mellem forskellige asylcentre vil have for det enkelte barn med hensyn til psykisk velbefindende og skolemæssig udvikling?«
Skriftlig begrundelse
Der henvises til begrundelsen for spørgsmål nr. S 129.
I forlængelse af den forrige omtalte rapport er det således, at der er en række udsagn, som gør det interessant at spørge til, hvorledes forholdene er.
Der står bl.a. i rapporten, at de større børn ikke i lige så høj grad som børn uden for asylcentrene lærer retningslinjer for social praksis.
De begrænsede boligforhold gør, at der er meget svag mulighed for privatliv, og børnene er meget beskedent indkvarteret.
Det giver selvfølgelig anledning til at spørge om, hvorvidt vi kan sige, at børnenes udvikling såvel skolemæssigt som socialt og i øvrigt, med hensyn til hvad der ellers kunne være, er i fare i den her sammenhæng, for det er jo da utrolig vigtigt at få det afklaret.
Det er det, jeg har spurgt til i det her spørgsmål.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-10-11:
Hr. Bjørn Medom Nielsen har spurgt til, hvilken konsekvens de mange flytninger mellem forskellige asylcentre vil have for det enkelte barn.
Af Socialforskningsinstituttets rapport om vilkårene for asylansøgerbørn fremgår det, at antallet af flytninger indebærer, at børnene har færre muligheder for at få varige venskaber og er særligt afhængige af deres forældre og søskende, når de skal lære om almindelige sociale regler og praksis.
Generelt kan jeg sige, at der, som rapporten også viser, er gode rammer for undervisning af asylansøgerbørn, og at børnenes adgang til sundhedsfremmende og sundhedsforebyggende tiltag følger dansk standard, uanset hvilket center et barn befinder sig på.
Et barn er selvfølgelig ikke upåvirket af skift, men der er heldigvis rammer, og der er personale til at tage sig af børnene.
Men det er så heller ikke så normalt, og som nævnt følger det af reglerne, at familier, der medvirker til udsendelse, alene flyttes én gang.
Bjørn Medom Nielsen (S), 2006-10-11:
Det er korrekt, at der i undersøgelsen ikke fremgår noget udsagn om, hvorledes det påvirker børnene.
Jeg har her i Politiken fra i søndags en artikel, som handler om børnene på Kongelunden, hvor Agim, som har været 7½ år på et asylcenter, fra han var 3½ år, til han er blevet 11 år, siger: »I otte år gå rundt på ni, ti centre.
To måneder et sted, tre måneder et andet sted.
Man mister sine venner, og det er lang tid at vente otte år.
Hvor mange værelser har I?
Et værelse.
Hvordan er det at være der?
Man kan ikke lave lektier hjemme, når de andre ser fjernsyn og min mor er syg.«
Når vi nu er i den situation, sætter jeg spørgsmålstegn ved, hvorvidt vi er i stand til at give den gode undervisning og give de gode forhold for børnene, som skal være i et asylcenter; om vi er i stand til at styrke dem til enten at være i det danske samfund eller vende hjem til deres oprindelsesland.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-10-11:
Når man har været her i 7½ år, er man højst sandsynligt en del af en familie, som for lang tid siden har fået afslag på asyl, og min appel er hver gang: Opfordr de her mennesker til at tage imod de tilbud, der også er fra Danmarks side, om hjælp til at starte en tilværelse i hjemlandet.
For de har fået en afgørelse, en meget grundig behandling af sagen i sidste instans af Flygtningenævnet, der siger, at der ikke er grundlag for at få asyl i Danmark.
Derfor synes jeg også, at det er ærgerligt, at der er nogle familier, der alligevel sætter deres liv på standby i et asylcenter i stedet for at tage imod den hjælp, som de har mulighed for at få, til at starte en tilværelse i hjemlandet igen.
Bjørn Medom Nielsen (S), 2006-10-11:
Med hensyn til de her mange skoleskift, der nu bliver tale om, og som er beskrevet i SFI-rapporten på side 70 – hvis det var vores egne børn, det drejede sig om, så ville vi jo selvfølgelig reagere på dem som forældre og som skoleansvarlige – kunne de give anledning til, at ministeren vil undersøge, hvilke muligheder vi har for at undgå de her skoleskift?
Jeg ved godt, at svaret fra ministeren umiddelbart vil være: Jamen hvad angår dem, der nu står i den situation, som er nævnt her, kan de jo bare gøre, som jeg har sagt.
Jeg bliver nødt til at opfordre ministeren til at undersøge, hvilken mulighed der er for, at vi kan nedbringe antallet af skoleskift bl.a. ved at nedbringe antallet af flytninger.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-10-11:
En stor del, næsten hele forklaringen på det antal flytninger – et højere antal, end jeg også synes er det, der skal være reglen – gennem de senere år skyldes, at vi har lukket 45 asylcentre.
Og jeg kan love hr. Bjørn Medom Nielsen, at vi i de kommende år ikke står foran at skulle lukke yderligere 45 centre, for det har vi ikke, og derfor giver det lidt sig selv.
Jeg har ikke nogen forventninger om, at der fremadrettet vil være så mange skoleskift, for nu er vi kommet ned på et andet niveau i antallet af centre, som har tilpasset sig det antal asylansøgere, som vi modtager i dag.
Igen er jeg nødt til at understrege – fru Lotte Bundsgaard sagde, at hun var glad for at høre det, men nogle gange kan det jo næsten lyde, som om oppositionen i hvert fald gerne vil få det til at se ud, som om det har været en bevidst politik fra regeringens side – at vi ikke har en politik om, at folk skal flyttes rundt mere end højst nødvendigt.
Og derfor kan jeg berolige hr. Bjørn Medom Nielsen med, at det vil der heller ikke være i fremtiden.
Og når vi nu har fået tilpasset kapaciteten bedre til antallet af asylansøgere, vil vi heller ikke opleve så mange flytninger, som vi har gjort i de senere år.
Morten Østergaard (RV), 2006-10-11:
Det kan jo heller ikke være helt ubevidst for regeringen, at hvis man lukker asylcentre og derfor er nødt til at flytte folk, bliver de flyttet, så jeg synes altså, at det der med at sige, at man ikke har en politik for, at de skal flyttes, men at de er blevet det som en naturlig konsekvens af, at man har lukket centre, er lidt fint.
Så er vi i hvert fald enige om, at de jo altså er blevet flyttet.
Og derfor er man nødt til at forholde sig til konsekvenserne af de her flytninger.
Derfor synes jeg også bare, at vi nu skal sige: Jamen ministeren siger, at der ikke er en politik for, at folk skal flyttes, og vi har nået det niveau i antallet af centre, som vi regner med at skulle have et stykke tid, og så kan vi vel fremadrettet få ministeren til at garantere, at man fremover, når man overvejer, hvem der skal flyttes hvorhen, vil tage hensyn til, om der er skolegang involveret for familiens børn, altså om de går i en skole eller på en ungdomsuddannelse eller noget andet, uanset om de skal flyttes, fordi de er afvist.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-10-11:
Det ville altid være så rart at kunne give garantier, men sådan nogle garantier findes altså ikke, heller ikke på det her område.
Jeg kan ikke give garantien.
Men jeg kan sige, at det, som regeringen vil sikre, er så få flytninger som overhovedet muligt.
Jeg kan ikke garantere, at jeg – hvis antallet af asylansøgere falder endnu mere – vil opretholde centre til en tredjedel, en fjerdedel af den kapacitet, der er der, og med de omkostninger, der følger med, hvor vi så binder en masse penge i mursten frem for trods alt at bruge dem på asylansøgere, hvis det var det, der var alternativet.
Så jeg kan ikke udstede en garanti, men jeg kan gentage det, jeg har sagt før, nemlig at det, der ligger i regeringens politik, er, at der er én flytning fra et modtagecenter til et opholdscenter, så længe man får behandlet sin sag.
Hvis man får sit asyl, kommer man jo ud i en kommune.
Så er der en flytning der.
Hvis man medvirker til sin hjemrejse, bliver man boende på det opholdscenter, indtil man kan komme hjem.
Morten Østergaard (RV), 2006-10-11:
Det, jeg bad om en garanti for, var, at man fremover vil sige – nu hvor vi har nået det kapacitetsniveau, som man vurderer er rigtigt – at vi flytter ikke rundt på folk, hvis børn går i skole eller på anden måde prøver at tage en uddannelse, som er en investering i deres fremtid, uanset om de skal hjem eller blive.
Det var sådan set det.
Hvis vi ikke kan komme så vidt, kunne vi så ikke få ministeren til at sige, at dem, der har flyttet rundt tre, fire, fem gange på grund af de her lukninger af centre – vi kan bare sige folk, der allerede er flyttet mere end tre gange – flytter vi ikke mere, hvis deres børn går i skole eller er under uddannelse.
Det var da kontant at sige: Vi har ikke en politik om, at folk skal flyttes, og derfor vil vi gerne kompensere for den ulempe, der har været ved det her, og sige, at hvis man tidligere i sit forløb af den ene eller den anden grund er blevet flyttet meget – flere end tre gange – så bliver man ikke flyttet, hvis ens børn er under uddannelse.
Det ville være til at tage og føle på.
Og det ville være en klar konsekvens af den politik, som ministeren prøver at give indtryk af at man har.
Bjørn Medom Nielsen (S), 2006-10-11:
På den baggrund har Socialministeriet foranlediget en undersøgelse, der siger noget om forholdene for børn og deres levevilkår.
Det, der er interessant her, er to ting: Det er indholdet, og det er årsagen til den opsigtsvækkende oplysning, at der er ret mange flytninger.
Vi taler om 529 børn i alderen 0-17 år, og vi taler om, at tilværelsen er præget af, at mange familier flytter fra det ene asylcenter til det andet.
Flytningerne er begrundet i, at man flytter henholdsvis mellem modtagecenter og opholdscenter eller eventuelt mellem et omsorgscenter og et eventuelt udrejsecenter, altså en række flytninger.
Derfor har jeg stillet to spørgsmål, hvoraf det første går på det acceptable i flytningerne.
I det andet kommer vi ind på kvaliteten af opholdene, men først: Finder ministeren det acceptabelt, at der foregår så mange flytninger?
Bjarne Laustsen (S), 2006-10-11:
Ministerens evner forekommer mig ikke særlig pædagogiske og hans spindoktorer heller ikke.
Hvad har regeringen egentlig gjort for at fortælle de her virksomheder, at der kommer en afgift?
Når det nu er så let, som ministeren siger, hvorfor har man så ikke fortalt Dansk Industri, fiskeindustrien og de enkelte virksomheder, at det her er et meget, meget vigtigt spørgsmål i forhold til fødevaresikkerhed?
Hvad har man gjort der?
Det er jo ikke noget, vi har fundet på.
Det er jo virksomhederne, der synes, at det er helt urimeligt, at der kommer sådan en afgift i en periode, hvor man har skatte- og afgiftsstop.
Derfor skylder ministeren at forklare, hvordan han har informeret omkring det her, hvad det er for nogle sager, der har gjort, at man lige pludselig skal til at have en ekstra kontrol nu, og at den kontrol, som Fødevareregion Nordjylland har udført indtil dato, ikke er god nok.
Det er derfor, vi skal have fat i, hvad det er, der kommer oveni.
Hvis det drejer sig om fødevaresikkerhed, kan jeg love ministeren, at Socialdemokratiet står bag ved, at vi satser meget, meget højt på sikkerhed.
Men det er jo ikke det, der er blevet forklaret.
Det, der er blevet forklaret, er, at man ændrer tingene med tilbagevirkende kraft.
Man har jo også været sent ude.
Man har jo ikke sørget for at have orden i eget hus og fortælle de her virksomheder: Nu skal I høre her, nu kommer der nye tider, nu sammenligner vi fiskemel med grovfoder.
Det er en ordning, som ingen har bedt om undtagen ministeren, der skal have Plantedirektoratets kasse til at gå op.
Hans Christian Schmidt (V), 2006-10-11:
Jamen jeg siger det gerne igen: Fra den 1. januar 2006 er EU’s foderhygiejneforordning og EU’s kontrolforordning trådt i kraft.
Det stiller virksomhederne anderledes i forhold til tidligere, og der stilles også nye krav til myndighedskontrollen.
Jeg tror, vi er nødt til at få fat i det: Der stilles altså nye krav til myndighedskontrollen.
Det er ikke et spørgsmål om, at Plantedirektoratet skal have dækket nogle udgifter.
De får dækket de udgifter, som de har fået af den yderligere kontrol, de her skal i gang med.
Opkræver de nogle beløb forkert, betaler de pengene tilbage.
Det, der i grunden er det mest interessante, er altså stadig væk, at Socialdemokratiet nu pludselig skifter og siger, at det med fødevaresikkerhed og fødevarekvalitet og fødevarekontrol ikke er helt så afgørende, hvis altså det koster virksomhederne penge.
Det lytter jeg selvfølgelig gerne til, for hvem ved, om det ikke pludselig kunne tage en noget underlig drejning i forhold til, hvad vi før har diskuteret.
Men jeg kan roligt sige, at det kommer helt overraskende for mig, at Socialdemokratiet vil gøre sig til talsmand for det.
Jeg synes, vi skal fastholde det princip, vi hele tiden har haft: Virksomhederne betaler for den ydelse, de her skal have.
Det har de gjort før, og det gør de stadig.
Jamen vi er nødt til at tage det her helt forfra.
Altså, det, vi taler om, er Plantedirektoratet.
Hvad er det for nedskæringer, hr. Ole Vagn Christensen taler om, som er sket i Plantedirektoratet?
Plantedirektoratet kontrollerer det, de skal her.
De har med foder at gøre, og Fødevarestyrelsen har med fødevarer at gøre.
Vi har en aftale med Plantedirektoratet og Fødevarestyrelsen.
Der er indgået kontrolaftaler, sådan at arbejdet koordineres og vi undgår dobbeltkontrol.
Jeg går da ikke ud fra, at det er det, jeg skal skældes ud for i dag, altså, at vi nu har undgået dobbeltkontrol.
Helt overordnet fungerer aftalen sådan, at Plantedirektoratet kontrollerer primærbedrifter og fodervirksomheder, og Fødevarestyrelsen kontrollerer fødevarevirksomheder og virksomheder, der anvender animalske produkter.
Hvis det drejer sig om en fiskemelsfabrik, vil den betale en timesats for kontrollen til Fødevarestyrelsen og en grundafgift og en mængdeafgift til Plantedirektoratet, og afgifterne til Plantedirektoratet finansierer implementeringen og administrationen af lovgivningen, nøjagtig som det er foreskrevet.
Der er altså for mig at se en rigtig god ordning her.
Men hvis man udvider kontrollen og siger til Plantedirektoratet, at de skal lave endnu flere ting, så kan det jo ikke komme bag på nogen, at det kan koste penge.
Det behøver det ikke, men det kan det.
Og det gør det her, for her udvider man hele kontrollen.
Per Stig Møller (KF), 2006-10-11:
Jeg er meget ked af, at hr. Rune Lund læser teksten så forskelligt fra mig.
Fællesartikel 3 gælder jo lige præcis.
En af McCains bedrifter var at få cementeret fællesartikel 3.
Det er lidt trættende, vil jeg sige til formanden, at blive sendt ned i Folketingssalen og diskutere på basis af mangelfuld læsning under forberedelsen af spørgsmålene.
Men det er i orden, det er jo hr. Rune Lunds ret at gøre det onsdag efter onsdag.
Men når vi nu skal tage det næste onsdag igen, synes jeg, vi skal love hinanden, at vi så tjekker de regelsæt igen.
Jeg giver selvfølgelig ikke bevidst vildledende oplysninger til Folketinget, men jeg synes, hr. Rune Lund bevidst stiller vildledende spørgsmål til Folketinget, og det har man selvfølgelig lov til.
Men jeg giver ikke bevidst vildledende oplysninger, det er jeg ked af at hr. Rune Lund sagde.
Hvis jeg giver en forkert oplysning, skal jeg nok rette den, og så ser vi på det igen, men ud fra den viden, jeg har, er det forkert, hvad hr. Rune Lund siger.
Rune Lund (EL), 2006-10-11:
Pine og pine, det ved jeg ikke.
Nu må jeg så læse op fra loven, jeg havde håbet, vi kunne undgå det her i dag: No alien unlawful enemy combatant subject to trial by a military commission under this chapter may invoke the Geneva Convention as a source of right.
Det betyder på almindeligt dansk, at man ikke må bruge Genèvekonventionen som udgangspunkt til at kræve sine rettigheder.
Fællesartikel 3 er en del af Genèvekonventionen, som handler om, at man ikke må blive udsat for tidsubestemt fængsling, at man ikke må blive udsat for overgreb.
Derfor betyder det – det mener jeg, og det mener Amnesty International, og det mener alle andre end udenrigsministeren åbenbart – at den her lovgivning bevidst undgår Genèvekonventionerne.
Det er et stort problem.
Vi kan også tage et andet problem.
Vi kan tage det problem, at det er op til den amerikanske præsident – og det er George Bush i øjeblikket – at definere, hvad der er tortur, og hvad der definerer en udvidet forhørsteknik.
Er det ikke et problem, at man på den måde skelner mellem hård tortur og mild tortur?
For det hele er vel tortur.
Det mener udenrigsministeren vel også.
Per Stig Møller (KF), 2006-10-11:
Ja, selvfølgelig er vi imod tortur.
Derfor synes jeg også, hr. Rune Lund skulle være glad for, at det nu er blevet meget kraftigt beskrevet, at tortur og nedværdigende behandling er forbudt, og det gælder også CIA.
Det, der også er det nye, og som hr. Rune Lund skulle være meget, meget glad for, er, at man nu har indført et system i retning af Folketingets med, at Kongressen har et udvalg, der skal holde øje med, at man ikke omgår den, at George Bush heller ikke kan omgå den, og at George Bush skal sørge for, at de beslutninger, han træffer, er offentlige.
Det betyder, at hr. Rune Lund og jeg så har mulighed for at komme ned og diskutere, om det, Bush gør, er i orden eller ikke i orden.
Det synes jeg også hr. Rune Lund skulle være glad for.
Med hensyn til Genèvekonventionen betyder det jo, som jeg sagde før, at det reelt – nu kommer det an på udmøntningen, hvordan man så gør det i praksis – svarer til dansk lovgivning.
For man skal altså have sørget for, at det står i de nationale love.
Man kan ikke dømmes efter noget, der ikke står i den nationale straffelov, det gælder både i Danmark og i USA.
Men vi går da så sandelig ud fra, at straffelovene er udmøntet eller efterleves i overensstemmelse med Genèvekonventionerne.
Man kan ikke dømmes i henhold til Genèvekonventionerne, man kan dømmes i henhold til dansk ret.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Rune Lund (EL), 2006-10-11:
»Hvilke konsekvenser, herunder vedrørende deltagelse i fælles militære operationer, udveksling af såvel civile som militære efterretninger og udlevering af fanger, vil regeringen tage af, at USA’s kongres har vedtaget en lov, der ikke forbyder de torturformer, som USA’s regering karakteriserer som »udvidede afhøringsteknikker«, der bl.a. omfatter udsættelse for ekstreme temperaturer og sansepåvirkninger, druknesimulationer m.v., og som af FN’s Menneskerettighedskomité er blevet fordømt som brud på torturkonventionen?«
Skriftlig begrundelse
I sin besvarelse af spørgsmål nr. S 2 tolkede udenrigsministeren den nye amerikanske lov derhen, at den forbyder anvendelse af alle former for tortur.
Denne tolkning står i modsætning til de fleste andre analyser af loven, herunder fra menneskerettighedsorganisationen Amnesty International.
I Section 6 af Military Commissions Act, der vedrører implementeringen af internationale forpligtelser, defineres tortur således, at de torturformer, som USA betegner som »udvidede forhørsteknikker«, udelades af torturdefinitionen, og dermed ikke tolkes som et brud på Genèvekonventionen.
Spørgeren ønsker et klart svar på, hvilke konsekvenser regeringen vil tage af, at USA agter at fortsætte med et antal torturformer over for mistænkte ikke dømte terrorister.
Men jeg synes, vi skal fortsætte der, for i den nye lov, som jeg omtaler, står der også, at den amerikanske præsident har autoriteten til at: interpret the meaning and application of the Geneva Conventions.
Det, at den amerikanske præsident har retten til at fortolke Genèvekonventionerne på den måde, som det står beskrevet her, betyder, at den amerikanske præsident, som i tilfældet nu er George Bush, har retten til at definere, hvad der er tortur, og hvad der bare er en såkaldt udvidet forhørsteknik.
Men de her udvidede forhørsteknikker, og det må udenrigsministeren gerne bekræfte, er jo også tortur.
Det handler om belly slapping, altså at slå hårdt i maven.
Det handler om at komme plastic over hovedet på folk og hælde vand ned over, kaldet water boarding.
Det indgår også i den her lov.
Så kan udenrigsministeren ikke både sige, at det er problematisk, at man skelner mellem ud videt forhørsteknik og tortur, og at det også er problematisk, at det står i den her lov?
Per Stig Møller (KF), 2006-10-11:
Jo, det vil jeg meget gerne.
Jeg vil godt sige, at det er problematisk, hvis man kommer ud i afhøringsmetoder, som er tortur.
Det er faktisk ulovligt, og det bør ikke finde sted.
Og derfor er jeg da også overbevist om, at George Bush heller ikke vil føje det til.
Der er ni metoder, der er forbudte; der står udtrykkeligt, at fællesartikel 3 gælder, på trods af hvad hr. Rune Lund sagde før; og Kongressen har klart forbudt tortur og grusom, umenneskelig og nedværdigende behandling.
Så er det rigtigt, at der er kommet den tilføjelse med Bush.
Men det kan ikke ske, uden at Kongressen accepterer det, og der vil også være offentlighed omkring det.
Men jeg vil godt understrege, at vi føler i den danske regering, at der er problemer med, at USA forbeholder sig ret til fortsat at anvende hemmelige fængsler.
Nu er hemmelige fængsler ikke forbudt, men det er forbudt, hvis man ikke kan få opfyldt sine rettigheder på det hemmelige sted.
Det er da også et problem, at lovpakken ikke garanterer, at der faktisk vil ske retsforfølgning af alle terrormistænkte, idet vi ikke opfatter det som en krig mod alle terrorister.
Vi opfatter det også som problematisk, at tærsklen for lovlig afhøringsteknik – det er det, hr. Rune Lund nu er inde på – ikke er klar nok for CIA.
For militæret er det godt nok, men det er ikke godt nok for CIA, og det betyder altså, at der stilles særlige krav til Kongressens opsyn med CIA, og det vil vi også holde øje med.
Jeg finder det også problematisk, at der kan sættes spørgsmålstegn ved bevisernes lødighed, når visse beviser frembragt ved tvang fortsat kan anvendes, når den anklagede ikke er sikret adgang til alt hemmeligstemplet materiale, og når der kan anvendes rygter og hearsay som beviser.
Så der er problemer, og det siger vi også til amerikanerne at vi finder problematisk, men der er også fremskridt.
Rune Lund (EL), 2006-10-11:
, nu synes jeg så, vi kommer det en lille smule nærmere, for nu indrømmer udenrigsministeren jo, at der er problemer i den lovgivning, at der er problemer med, at der kan bruges beviser, som er fremkommet ved tvang, at der er problemer, i og med at det er uldent, hvad definitionen af tortur er, og at man netop kan benytte sig af udvidede forhørsteknikker, som er tortur, og som udenrigsministeren jo også definerer som værende tortur.
Det er i hvert fald to problemer, som udenrigsministeren anerkender eksisterer i loven.
Men så er mit spørgsmål: Hvad skal konsekvensen af det så være?
Vil udenrigsministeren henvende sig til den amerikanske præsident og sige: Vi er meget bekymrede over, at I er ved at vedtage en lov, som er meget problematisk på de områder, som udenrigsministeren nævnte?