Villy Søvndal (SF), 2004-04-16:
Med dette lovforslag lægger regeringen op til en afvikling af det Christiania, vi har kendt - det sprælske, det ustyrbare, det sjove, det provokerende, det eksperimenterende, det rummelige eksperiment.
Det er der ikke plads til hos en borgerlig regering og en borgerlig regerings støtteparti, der ønsker ensretning, normalisering og et opgør med den mangfoldighed, der ikke passer ind i en højrenational regerings snæversyn.
Spørger man en byplanlægger, som det skete ved Akademirådets høring, løser Christiania netop nogle af de problemer, som moderne byer slås med: Den sociale rummelighed, som er svær at bygge op i nye bebyggelser, blandingen af mange forskellige funktioner i byen, bolig, oplevelse, erhverv, kultur osv.
Disse kvaliteter er ikke på noget tidspunkt anerkendt af den nuværende regering, der i Christiania kun ser problemer og intet anerkendelsesværdigt - i øvrigt i megen skarp kontrast til høringssvaret fra Københavns Kommune, der anslår en helt anden tone og taler om, at Christianias fremtidige udvikling skal foregå i dialog med og ved medinddragelse af beboerne.
Jeg synes, regeringens ønske om magtdemonstration er fremgået uhyggelig tydeligt af ordførertalerne fra de tre borgerlige partier, som har udtrykt med hvilken glæde, man nyder endelig at kunne lave et opgør med Christiania.
I lodret modsætning til det taler man fra Københavns Kommune også om, at fornyelsen skal ske med respekt for de kulturelle og sociale kvaliteter, som er opbygget på Christiania, men det er dem, man nu endegyldigt vil fjerne fra regeringens side.
Jeg var under de korte bemærkninger inde på, at det ikke var noget krav fra starten.
Det er noget, der har udviklet sig efterhånden.
Man har opfyldt andre af kravene, men så kom der nye krav til, og hvorfor det?
Det gjorde der, fordi hensigten er endegyldigt at aflive et socialt eksperiments ret til at eksistere.
Jeg kan ikke forstå, hvornår det er blevet et liberalt projekt at diktere bestemte ejendomsforhold, men det er vel Handelshøjskolevenstres endegyldige sejr over flippede andelstanker til fordel for den individualisme, vi nu ser udfolde sig.
Det er selvfølgelig et angreb på selve basis for hele idégrundlaget for Christiania, der her sættes ind.
Det har i øvrigt været bemærkelsesværdigt under hele forløbet, hvordan regeringen har skiftet argumenter.
Når ét krav var opfyldt, blev der dynget et nyt ovenpå, og når det var opfyldt, kom der nye og nye og nye.
Det er helt uansvarligt af en regering, at den nærmer sig en forhandling med en anden part på den måde, men regeringen har altså valgt opgøret og konfrontationen. Hvad bliver så konsekvenserne?
For det første et voldsomt og langvarigt juridisk cirkus, medmindre det lykkes det højrenationale Danmark at kortslutte retsvæsenet med anmeldelse af rettigheder.
Advokater og domstole får
formentlig travlt i den kommende tid.
For det andet
en ophævelse af rummelighed for de mennesker, der ikke vil have råd til at bo på det Christiania, fordi - som nogle af ordførerne har antydet - huslejerne skal sættes op nu.
Det har da en konsekvens for mennesker med lave indkomster, nemlig at de ikke længere har råd til at bo der.
Der gives en næsten uindskrænket magt til forsvarsministeren i form af bemyndigelser.
Der er stort set ingen anvisninger på, hvordan de skal udmøntes i praksis, så det er op til forsvarsministeren at fortolke helt frit, hvordan han ønsker at anvende de bemyndigelser. Der kommer en række tabere: en by, som får en attraktion mindre; mindre rummelighed og nogle bitre mennesker, der har måttet lære den dystre historie, at det at række hånden frem og forsøge at imødekomme de krav, der blev stillet, er blevet mødt af en jernnæve, som huggede til.
Forsøget og troen på, at man kunne nå en løsning, blev opfattet som svaghed, og der blev reageret med konfrontation.
Men der er tid endnu.
Der er et juridisk mellemspil indtil den 1. januar 2006, og inden da har der med sikkerhed været afholdt et folketingsvalg.
Jeg synes, det i et land som Danmark med vores tradition for rummelighed, for frihed og for højt til loftet, er helt afgørende at inddrage dette tema i diskussionen: Er vi virkelig blevet så små, er vi virkelig blevet så snævre, og er ønsket om at undgå mangfoldigheden virkelig blevet så dominerende, at det her skal have lov til at ske?
Jeg håber, det lykkes at afværge det, men efter debatten i dag kræves der helt givet et andet flertal end det, der findes i Folketinget p.t.