Ester Larsen (V), 2000-04-11:
Hospicetanken er relativt ny her i landet, og det er udelukkende i kraft af privat engagement og privat initiativ, at vi har fået indført hospicer i Danmark.
Og det skylder vi disse institutioner endog meget stor tak for.
Det arbejde, der udføres på vores hospicer, kan ikke andet end aftvinge umådelig respekt og anerkendelse.
Her har man vist, hvordan der kan skabes harmoniske og værdige forhold for uhelbredeligt syge.
Her tages der omhyggeligt vare på smertelindring og på alt, hvad der opleves som plagsomt på både legeme og sjæl.
På hospice giver man hjælp til at leve med døden i vente.
Den indsats, der udføres på danske hospicer, er så værdifuld, at det er helt afgørende, at arbejdets videreførelse kan sikres, og det er også præcis Venstres begrundelse for at støtte lovforslaget.
Det ville være helt uansvarligt, hvis Folketinget passivt var tilskuer til, at de økonomisk truede hospicer måtte lukke.
Men det, der bekymrer os, er, at regeringen har valgt at benytte sygehusloven til at løse problemet.
Det er umiddelbart et uheldigt signal, der gives, i og med at et hospice er noget ganske andet end et sygehus.
Men ved at indlemme hospicer i sygehusloven på den måde, der er lagt op til, bliver de økonomiske rammer for de eksisterende institutioner lovbundne og fastlåst.
Og dertil kommer, at når løsningen af de eksisterende hospicers problemer klares på denne måde, bliver det meget svært at se, hvorledes nye lignende initiativer skal se dagens lys. Rundt om i landet samles mange mennesker, rigtig mange mennesker, i støtteforeninger, der arbejder ihærdigt for oprettelse af hospicer i form af selvejende institutioner.
Det bliver meget svært at forestille sig, at der kan ske
Lovforslaget indeholder så yderligere en bestemmelse, som præciserer det frie sygehusvalg.
Og selv om forslaget er inspireret af en højesteretsdom, der vedrører en anden problematik, ja, så er forslaget i virkelighedens verden ret overflødigt. Og ministeren skriver da også i bemærkningerne, at der ikke er tilsigtet nogen ændring i den måde, det frie sygehusvalg har været praktiseret på.
Der er nemlig ingen amter, der i dag drømmer om at nægte at betale for deres borgeres brug af nyttige behandlingstilbud i andre amter.
Men forslaget lukker op for en utilsigtet øget brug af fritvalg, ikke til nyttige sygdomsbehandlinger, men til de behandlinger, der hører hjemme i gråzoneområdet.
Hvis et enkelt amt ikke politisk har besluttet direkte at nedlægge forbud mod f.eks., at kirurger fjerner tatoveringer, så vil alle øvrige amter være forpligtet til at betale, hvis deres borgere ved hjælp af fritvalgsreglerne finder frem til en afdeling, som lige præcis har fået øje på en særlig interessant indtægtskilde. Der findes faktisk en række behandlinger, der er mere kosmetisk end medicinsk begrundet.
I flæng kan nævnes laserbehandling for nærsynethed, strittende ører, næser med uønsket form og hårvækst, og dertil kan føjes rituelle omskæringer af drenge.
Det kan være fristende for en energisk afdeling at trække kunder til sig og dermed tvinge amter til at flytte ressourcer fra andre behandligsområder til dette felt.
Forslaget er ikke særlig påkrævet.
I bedste fald er det overflødigt, men med risiko for, at der flyttes midler fra nyttig sygdomsbehandling over til mere tvivlsom gråzonebehandling.