runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-03:
Jeg vil gerne sige tak for svaret og spørge ministeren, om det så ikke i virkeligheden ligger sådan, at ministeren eller statsministeren, når han kommer til topmødet, er nødt til at nedlægge veto imod et forslag om det, som ministeren kalder en formel beslutning, altså en topmødebeslutning.
Jeg har nemlig forstået det sådan gennem pressen, at Tyskland og Frankrig ikke har til sinds at acceptere - Finland vist endda heller ikke - at der kommer observatører med.
De vil altså have en beslutning på topmødet af den art, som ministeren kalder formel.
Men må den logiske konsekvens og også den politiske konsekvens af ministerens udtalelser så ikke være, at vi faktisk er nødt til at nedlægge veto mod den konstruktion, for så er det jo noget, hvor man bruger Traktaten eller i hvert fald bruger en af EU's institutioner, nemlig topmødet, til at vedtage en konstruktion, som bryder med ideen i Traktaten?
Jeg har set i en avis, at statsministeren måske var lidt på retræte i hele denne sag, og derfor kunne det være nyttigt, hvis ministeren kunne gøre det helt stjerneklart også for de andre lande, at de ikke kan træffe en beslutning, som strider mod Traktaten.
Jeg må sige, at jeg er umådelig glad for ministerens svar, for jeg så i en avis i dag, at statsministeren havde sagt, at vi ikke kunne nedlægge veto.
Jeg forstår nu ministerens svar således, at hvis man kommer med et forslag til en topmødeerklæring, hvor det er EU's institutioner, der skal bruges til at nedsætte dette Euroråd, hvor der er lukket for det, man kalder udelandene, og hvor der altså ikke bliver en observatørordning, så kan det ikke lade sig gøre.
Sådan en beslutning vil ikke blive vedtaget af topmødet.
De lande, der vil lave det, må altså lave deres egen erklæring, som vedtages uden for EU's institutioner, uden for topmødets rammer, og så sende den ud.
Og de må selvfølgelig have deres frihed til at lave hvilke arrangementer, de vil, når det er uden for institutionerne. Sådan forstod jeg svaret, og hvis det er rigtigt forstået, er jeg umådelig glad for det, for jeg synes nemlig, at statsministeren skabte lidt tvivl om ministerens linje i det her spørgsmål, og det er der jo ingen grund til.
Frank Aaen (EL), 1997-12-03:
Jeg er selvfølgelig også tilfreds med, at Rigsadvokaten erklærer sig inhabil på grund af en sag.
Det er nemlig selvfølgelig sådan, at har man en personlig interesse i én sags udfald, så kan man ikke se bort fra det, når man vurderer andre sager, og derfor erklærede Rigsadvokaten sig ikke kun inhabil i broderens sag - for at være direkte - men generelt inhabil.
Derfor vil jeg gerne spørge justitsministeren, om andre statsadvokater har draget tilsvarende konklusion: at inhabilitet i én selskabstømmersag betyder generel inhabilitet i selskabstømmersager.
Frank Jensen (S), 1997-12-03:
Når det drejer sig om habilitetsspørgsmål, er hr. Frank Aaen vidende om fra tidligere spørgsmål, at Rigsadvokaten straks erklærede sig selv inhabil i forhold til de familiemæssige relationer, som hr. Frank Aaen nu drager frem igen.
Vi taler altså - jeg synes, at det er ved at være lige på kanten - om en person, hvor familiemæssige relationer inddrages, og hvor sagen efter meget stor efterforskningsaktivitet hos politimesteren i Århus og hos statsadvokaten i Viborg med alle de folk, de har til rådighed, førte frem til, at de ikke vil gå videre i påtalen, men de skal alligevel igennem det her i Folketingssalen.
Jeg har ikke mere at sige i den pågældende sag.
Der er oplyst alt det, der har været muligt fra statsadvokaten, og som jeg har fået, og der har ikke været grundlag for, at der kunne rejses straffesag i den pågældende sag.
Frank Dahlgaard (KF), 1997-12-03:
»Hvad agter ministeren at foretage sig for at stoppe unge, som snyder sig ind på de videregående uddannelser ved at forfalske deres studentereksamensbeviser?«
Skriftlig begrundelse
Dagbladet Politiken kan den 28. november 1997 oplyse, at det bliver stadig mere almindeligt, at unge fusker med eksamenspapirerne for at skaffe sig adgang til en videregående uddannelse.
En stikprøvekontrol har afsløret, at verserende rygter om fusk med karaktererne på eksamensbeviser i studenterverdenen viste sig at holde stik.
Spørgsmålet er derfor, om der ikke bør foretages en mere omfattende kontrol med eksamensbeviser, eventuelt ved at samkøre registre.
Frank Jensen (S), 1997-12-03:
Som det er hr. Frank Aaen bekendt, så siger retsplejelovens bestemmelser, at når det drejer sig om de her sager, har vi den ordning, at de kan indbringes for en yderligere instans til vurdering i anklagemyndigheden.
Det har også været muligt i denne sag, men det er den ikke blevet, og det vil sige, at i det tilfælde, hvor påklageren er Told- og Skattestyrelsen, har man ikke efter den afgørelse, der har fundet sted hos statsadvokaten i Viborg, efterfølgende påklaget sagen til statsadvokaten for Fyn.
Som hr. Frank Aaen ved fra tidligere spørgsmål her i Folketingssalen, så har jeg fra Justitsministeriet udnævnt statsadvokaten på Fyn til at erstatte Rigsadvokaten i disse sager, så sagen kunne indbringes af påklager, hvis man ikke var enig i den afgørelse, som var truffet af den lokale anklagemyndighed, statsadvokaten i Viborg og politimesteren, og det er den ikke blevet. Når der så bliver spurgt til min rolle som justitsminister, vil jeg sige, at hvis jeg som justitsminister ville gå ind i anklagemyndighedens vurdering i de konkrete enkeltsager ud fra min generelle tilsynspligt, så ville det ikke være muligt.
Jeg er nødt til, når der er tale om de her store komplekser, at basere mig på, at anklagemyndigheden med de to instansprøvelser, der er i denne, vurderer sagerne grundigt.
Jeg har ikke noget grundlag for, at det ikke skulle være tilfældet i den konkrete sag, hvor rekursmuligheden jo heller ikke har været udnyttet af påklager.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1997-12-03:
Nej, det har jeg ikke gjort.
Jeg har derimod en meget klar fornemmelse af, at kommissionsformanden følger den danske debat med stor interesse, får orientering om, hvad der står i danske aviser, og også er bekendt med mit standpunkt, så jeg føler ikke noget grundlag for at tage en direkte kontakt.
Frank Aaen (EL), 1997-12-03:
Jeg vil vende tilbage til det under de to følgende spørgsmål, men bare sige, at man kan også have den forvaltningsretlige opfattelse, at når chefen er inhabil, er hele chefens afdeling inhabil, fordi man ikke kan delegere habilitet på den måde.
Derfor kunne det være, at justitsministeren som konsekvens af, at Rigsadvokaten - vi vender senere tilbage til statsadvokaten for særlig økonomisk kriminalitet - har inhabilitetsproblemer her, måske skulle have grebet ind og sikret en helt fundamentalt anderledes løsning, f.eks. ved at udpege en uafhængig anklager i de her sager.
Har det været overvejet?
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-03:
Jeg vil godt spørge statsministeren, om han alligevel ikke godt vil tage en kontakt til Santer, for der er jo ting, der trænger til at blive opklaret i denne sag.
Der må jo være nogle bagtanker med det, Santer siger.
Han må have nogle mere konkrete ideer om, hvad det er, han har tænkt sig at gøre, når Danmark stemmer nej.
Jeg synes da ærlig talt - også af hensyn til at få en demokratisk debat, hvor vi kender alle konsekvenser - at det må være en fordel at vide, hvad Kommissionen har liggende af planer i skuffen.
Santers melding kan godt opfattes sådan, at hvis Danmark stemmer nej, har man tænkt sig at bryde Maastrichttraktaten og så alligevel køre med noget, selv om det er ulovligt. Vil statsministeren ikke godt få opklaret, hvad det er, Santer har liggende i skuffen?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1997-12-03:
Jeg er bange for at måtte sige til hr. Keld Albrechtsen, at Enhedslisten har en dårlig sag.
Simpelt hen.
Man har en dårlig sag.
Det har Fremskridtspartiet også.
Og det har Dansk Folkeparti også.
For det er jo i virkeligheden, hvis man ret beset tænker argumentationen igennem for at det skulle blive et nej, en meget, meget uhensigtsmæssig argumentation.
Men jeg har da ikke hørt de herrer her i salen argumentere så hjertegribende for, at Maastrichttraktaten var det bedste i denne verden.
Jeg er dybt overrasket over den form for argumentation.
Skal vi ikke sige det, som det er, at man helst hos disse partier ser, at Danmark melder sig helt ud af Europa?
Er det ikke det, man i virkeligheden har som indre strategi?
Jeg tror det.
Og det medvirker jeg i hvert fald ikke til.
Det, jeg derimod gerne medvirker til, er en indholdsdiskussion om: Hvad indebærer det ja, den danske regering arbejder for, og hvad er det for risici, vi har foran os ved et nej?
Jeg er nødt til at gentage det, jeg har sagt før: Jeg fatter ikke, at et politisk parti her i landet kan argumentere for et nej med den argumentation, at så får vi Maastricht, når Amsterdamtraktaten på helt uomgængeligt tydelige felter er bedre end Maastricht.
Hvis man ikke kan argumentere mod de tre synspunkter, er der jo heller ingen grund til at være så meget i tvivl, for så får vi en Amsterdamtraktat, der er bedre end den, vi har.
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-12-03:
Nu er det begrænset, hvor megen taletid vi har her og nu, men der er da ingen tvivl om - og det ved statsministeren også udmærket - at efter Fremskridtspartiets opfattelse er det en yderligere integration, der ligger i Amsterdamtraktaten.
Vi ønsker ikke yderligere integration.
Det ved alle i befolkningen, og der er også mange andre vælgere ud over Fremskridtspartiet, også i Venstre og Det Konservative Folkeparti og måske også mange socialdemokratiske vælgere, der ikke vil den yderligere integration.
Og dér synes jeg, man må forholde sig til én ting, og det er: Hvor har vi statsministeren, hvis det bliver det nej til Amsterdamtraktaten, som det forhåbentlig bliver, et nej til yderligere integration, at man stopper toget?
Vi kan ikke sige her i dag, at vi ønsker ikke Maastricht.
Sådan er det jo.
Selv om Fremskridtspartiet heller ikke har ønsket den, må vi forholde os til den på den måde, at hvis det bliver et nej - som det forhåbentlig bliver - er det således, at vi har Maastrichttraktaten, og der er så ingen diskussion om, hvorvidt vi kan lide den eller ej.
Sådan er det.
Og jeg håber og tror også, at det er befolkningens holdning i sidste ende.
Så det, det handler om for os, er: Har vi så en statsminister, der efter et nej, som jeg spurgte om tidligere, vil gå til EU-Domstolen, om fornødent til Den Internationale Domstol i Haag, for ligesom at holde sig til Traktaten om Den Europæiske Union, artikel N. Jeg synes, det er vigtigt at forholde sig til, at vi har en statsminister, der erkender, at sådan er reglerne, sådan er jura, og derfor må vi forholde os til, at de andre ikke kan forsætte i EU-Unionsregi med en yderligere integration, når Danmark siger nej.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-03:
Jeg håber i hvert fald ikke, at statsministeren tror, han kan melde Danmark ud af naturlovene.
Jeg tror, statsministeren fik fortalt sig, da han sagde, at unionsmodstanderne ønskede Danmark udmeldt af Europa.
Det tror jeg er noget der ikke vil kunne lade sig gøre, uanset om vi melder os ud af EU.
Så vil jeg sige til statsministeren, at når han forsøger at give det indtryk, at hvis vi siger nej til Amsterdamtraktaten, har vi den situation, at vi har fjorten lande mod Danmark, er det jo en sandhed med meget stor modifikation; det ved vi jo ret beset intet om.
Kan statsministeren ikke bekræfte, at folkeafstemningsdatoen den 28. maj ikke ligger som den sidste, altså at Danmark ikke vil være det sidste land, der ratificerer Amsterdamtraktaten, forudsat at det bliver et ja den 28. maj?
Kan statsministeren ikke bekræfte det, så vi kan få bekræftet, at vi ikke står i en situation, hvor det er fjorten lande mod ét den 28. maj?
Sandheden er jo, at der i meget store dele af befolkningerne i de andre lande er meget stor skepsis mod det europæiske projekt, mod EU-projektet, mod den yderligere integration.
Kan statsministeren ikke bekræfte, at det forholder sig sådan i en række af de andre medlemslande i EU?
Og så lige det sidste: Kan statsministeren ikke også bekræfte, at Amsterdamtraktaten, hvis vi siger ja i Danmark, kun vil være den første i rækken af flere traktatændringer, der må komme i løbet af ganske få år?
Er det ikke en naturlig følge af Amsterdamtraktaten, at den i sig selv kræver nye traktatændringer i løbet af ganske få år?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1997-12-03:
Ja, vi bevæger os jo en del uden for det spørgsmål, som vi startede med; men det kan man måske også gøre en gang imellem.
Nej, jeg vil ikke henvende mig til kommissionsformanden for at høre, hvad han har i sin skrivebordsskuffe.
Dels er det sådan set ikke noget, jeg skal blande mig i, dels er det heller ikke Kommissionens formands opgave.
Lad mig bekræfte over for hr. Thulesen Dahl, at Danmark ikke, efter hvad der foreligger oplyst for mig, er det sidste land, der tager stilling til Amsterdamtraktaten.
Vi ligger, kan man sige, i den sidste halvdel, men der vil være lande, efter det over for mig oplyste, som tager stilling - det vil sige, at nogle har folkeafstemning, og det er efter det oplyste bl.a. Portugal og Irland, andre har deres Folketing, deres parlamenter til at tage stilling - efter den 28. maj næste år.
Men det, der er min pointe, er, at vi kommer jo til at gøre boet op på et tidspunkt, hvor alle 15 lande har taget stilling, og det vil ske i løbet af efteråret 1998.
Hr. Jan Køpke Christensen brugte - og det er interessant - hele tiden det samme ordvalg.
Han bruger ordene »en yderligere integration« og »unionstoget« - det gør hr. Keld Albrechtsen også - hvorimod jeg taler om det konkrete.
Der skal et tværgående samarbejde til, hvis vi skal have et bedre miljø i Europa.
Vi ved jo også godt, at vi er økonomisk gensidigt afhængige af hinanden.
Derfor har vi gavn af, at der bliver
Det skal ikke træde i stedet for det, vi har i Danmark med den gode fremgang, vi har, men være et supplement, en yderligere uddybning.
Jeg oplever gang på gang i de her EU-diskussioner, at den bedste måde at få en ordentlig debat på er at trække den ind i en konkret sammenhæng.
Jeg går ud fra, at Fremskridtspartiet vel heller ikke er modstander af, at vi forstærker vores samarbejde på miljøområdet, for det er vel i
alles interesse.
Derfor tror jeg, vi er bedst tjent med at tage vores EU-debat og sige til hinanden: Går vi ind for et stærkere samarbejde på miljøområdet?
Hvis vi gør det, så er svaret til Amsterdamtraktaten enkelt: et ja.
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-12-03:
Jeg synes, det er meget, meget smart af statsministeren at begynde at føre diskussionen ind på et emne, hvor vi er enige.
Jeg tror, at alle partier er enige om, at vi skal have et bedre miljø, og det er ganske rigtigt, at miljøet kender ingen grænser.
Derfor har vi i Fremskridtspartiet altid sagt, at det er fornuftigt at have et samarbejde om miljøet.
Men man behøver jo ikke at have en EU-union til at lave disse samarbejdsaftaler.
Det kan jo udmærket fungere uden union og yderligere integration, som er det centrale ord, og som hr. Thulesen Dahl var inde på tidligere.
Det er jo ikke det sidste skridt, vi har set med den planlægning, der ligger i EU nu.
Man fortsætter integrationen, man fortsætter og fortsætter, og usikkerheden bliver større og større efter Fremskridtspartiets mening.
Vi mener faktisk med hensyn til argumentet om, vi skal tænke på krig og ufred, som også statsministeren kom med
tidligere i dag, at en yderligere integration, hvor man som nation vil føle sig som i en spændetrøje, på et tidspunkt vil medvirke til, at der opstår fare for uroligheder, borgerkrige og i yderste konsekvens alvorlige krigstilstande.
Jeg tror netop, det er det, der sker.
Det har vi set tidligere i historien andre steder, hvor man ville ud af unioner igen.
Hvordan kommer man det?
Det er desværre ved
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-03:
Jeg vil gerne sige til statsministeren, at det ikke er Dansk Folkeparti, der har bragt andre emner ind i debatten end det, spørgsmålene vedrører.
Men det er jo statsministerens gode ret at gøre det. Det, jeg bare ville gøre en bemærkning om og dermed også stille et spørgsmål om, er en opfølgning på det, jeg spurgte om før og ikke fik svar på.
Hvis danskerne stemmer ja til Amsterdamtraktaten den 28. maj og de andre lande også gør det og den bliver ratificeret, godkendt osv., er det så ikke rigtigt at antage, at der så ikke vil gå ret mange år, før der vil være behov for en ny traktat på grund af de uløste spørgsmål, der er efter Amsterdam?
Her taler jeg ikke om miljøspørgsmål, men her taler jeg om f.eks. institutionelle ændringer, som jo også er en del af traktaten og noget, vi bliver nødt til at diskutere, og som statsministeren også bliver nødt til at forholde sig til.
Så kan statsministeren ikke bekræfte, at den naturlige forlængelse af Amsterdamtraktaten i løbet af ganske få år er en ny traktat?
»Vil regeringen tage utvetydig afstand fra truslerne fra kommissionsformand Santer om, at de øvrige EU-lande ikke vil lytte til Danmark, hvis det bliver et nej til Amsterdamtraktaten ved den kommende folkeafstemning og herunder meddele kommissionsformanden, at det ikke tilkommer ham at blande sig i den danske folkeafstemning?«
Jeg respekterer naturligvis, at vi har været inde på en del af de ting, der ligger i spørgsmålet på nuværende tidspunkt, og skal derfor her blot bede statsministeren på baggrund af det svar, han gav tidligere i spørgetiden i dag om, at han ikke ville kigge i skufferne hos kommissionsformanden, som jeg har forstået det, fordi det ikke var kommissionsformandens opgave at lægge planer for, hvad der skulle ske, hvis danskerne stemmer nej den 28. maj, bekræfte, at i det omfang kommissionsformanden blander sig i den danske debat med udtalelser om, at der ikke kan blive tale om nogen forhandling og dermed nogen reservationer for Danmarks vedkommende efter et dansk nej, så vil den danske regering tage afstand fra sådanne udtalelser og dermed tage afstand fra, at Kommissionen skal blande sig i, hvorvidt Danmark kan få reservationer.
Det er nemlig rigtigt, som statsministeren tidligere sagde, at det tilkommer jo ikke kommissionsformanden at diskutere det, for det er jo alene medlemslandenes regeringer, som skal diskutere det på baggrund af de bulletiner, de får fra deres parlamenter efter et eventuelt dansk nej.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-03:
Jeg er naturligvis glad for, at statsministeren stiller mig så mange spørgsmål i spørgetiden, men formen tillader ikke rigtig, hr. statsminister, at jeg svarer på disse spørgsmål ved denne lejlighed.
Det er ligesom det, der er meningen med spørgetiden.
løsning, en rimelig løsning på problemet.
Og vi andre kunne slippe ud af EU uden ballade med Santer.
Han ville muligvis endda blive glad for, at vi går.
Har de ikke, hr. statsminister?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1997-12-03:
Jeg ville sige, pilen trækker i den retning, men jeg føler ikke, jeg kan gå tættere nu, for vi kan formentlig ikke sammenstille de to situationer.
Dengang var spørgsmålet, hvad vi skulle stå uden for, det, der i dag hedder de fire forbehold.
Og hvis hr. Thulesen Dahl mener, vi kommer i en lignende situation, hvis vi teoretisk forestiller os, at befolkningen siger nej, vil det jo indebære, at vi skal spørge os selv: Hvad skal vi så stå uden for? Jeg har jo lovet befolkningen, og regeringen har lovet det, og vi har holdt det, at de fire danske forbehold er intakte.
Det er fortsat befolkningens egne, de står også i dag som vores, og de kan kun ændres af os.
Hvad skulle vi stå uden for nu?
Vi har været inde på det en enkelt gang tidligere i dag, men vi skal da ikke sige nej til et bedre miljøsamarbejde.
Vi skal da heller ikke sige nej til et bedre beskæftigelsessamarbejde.
Vi skal da heller ikke sige nej til, at stregen er trukket klarere mellem, hvad EU ikke skal blande sig i, og hvad EU skal tage sig af.
Vi skal da ikke sige nej til at samarbejde for et bedre sæt vedtægter, og det er det, der er min pointe.
Det er derfor, jeg er så overbevist om, at hvis vi sørger for, der er en ordentlig debat og en ordentlig, nøgtern og redelig information om, hvad konsekvenserne af et ja og af et nej er, at befolkningen så vil stemme ja i Danmarks egen interesse, fordi vi har en bedre traktat med Amsterdamtraktaten, end den gamle er udtryk for.
Vi kommer i en situation, der har visse fællestræk med den, vi havde i 1992-93.
Men det bliver ikke helt den samme situation, og det bliver en situation, der er endnu vanskeligere end dengang, og en situation, der står »usikker« henover, og en situation, der indebærer, at Danmark kommer ud på sidelinjen, og dér ønsker jeg ikke Danmark skal være.
Det er vi for gode til.
Vi har masser at byde på.
Vi har masser
at være foregangsland for, og vi har masser af interesser, der skal varetages for danske arbejdspladser, for Danmarks position og Danmarks placering og for vores miljøs skyld.
Frank Jensen (S), 1997-12-03:
... med det mandskab, de har til rådighed.
Det er ikke muligt for en justitsminister at gnave sig igennem sagerne.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-03:
Tak for svaret.
Jeg kunne jo så sige i modsætning til statsministeren - for jeg er enig med statsministeren i, at danskerne vil stemme klogt - at det jo ikke er sikkert, de vil stemme ligesom den 18. maj 1993.
Det kan være, de vil stemme lige så klogt som den 2. juni 1992.
Det ville være klogt af den danske befolkning. Så vil jeg sige, at når statsministeren her under spørgetiden siger, at det er uanfægtet, at Amsterdamtraktaten er bedre end Maastrichttraktaten, så er det selvfølgelig forkert.
Det har vi anfægtet flere gange.
Jeg vil sige, at når Amsterdam faktisk er ringere end Maastricht, så bygger det jo bl.a. på, at Amsterdamtraktaten stadfæster
den politiske unionsudvikling
, samt at Amsterdamtraktaten lægger op til ny suverænitetsafgivelse fra dansk side til EU, og derfor er Amsterdam altså en fare.
Men den indholdsdebat kommer vi jo tilbage til.
Det, jeg ville spørge statsministeren om i forlængelse af denne diskussion, er, om statsministeren ikke kan bekræfte et spørgsmål, hvis nu befolkningen går statsministeren imod og gør det, som bl.a. Dansk Folkeparti anbefaler, og stemmer nej til Amsterdamtraktaten.
Det kan så være rigtigt nok, som statsministeren har sagt det, at der så vil komme en vanskelig situation, hvor man skal vurdere nogle ting og der selvfølgelig skal være nogle forhandlinger. Men er statsministeren ikke enig med Dansk Folkeparti i, at hvis de andre lande ønsker at gennemføre Amsterdamtraktaten efter et dansk nej, så er det nødvendigt for de andre lande at lave en aftale med Danmark, forstået på den måde at de andre lande ikke vil kunne gå videre med Amsterdamtraktaten, medmindre de laver en aftale med Danmark, lige så vel som efter den 2. juni 1992, hvor den daværende udenrigsminister, hr. Uffe Ellemann-Jensen, tog til Oslo og gav tilladelse til, at de andre lande kunne gennemføre Maastrichttraktaten, selv om Danmark havde sagt nej, fordi Danmark sagde: Kør I bare videre.
Vi finder - som han selv brugte udtrykket - en kattelem for Danmark.
Det er jo den samme situation, vi vil stå i efter et dansk nej i 1998.
Kan statsministeren ikke bekræfte det?