runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2003-05-23:
Hr. Kristian Jensen sagde, at sparespøgelset ikke eksisterer.
Når man kigger nærmere efter, så er det minimalstaten, som forsøger at gemme sig bag talmagikerens kappe, og det kan man jo altså tydeligt se, når man oplever, hvor der bliver skåret, og hvad det er, vi nu taler om: Når handicappede skal flyttes tilbage til store institutioner, som vi ellers har forladt for 30 år siden, når man ser, hvordan der skæres på børn, unge, ældre og syge.
Samtidig er vi jo i den barokke situation, at arbejdsløsheden stiger, og at der mangler folk på mange offentlige arbejdspladser, hvor de offentlige ansatte bliver nedslidte i en alt for ung alder af at skulle løbe alt for hurtigt.
Vi hørte for nylig, da vi havde Enhedslistens forespørgselsdebat om beskæftigelsen,
at regeringspartierne ikke har et eneste bud på, hvad de reelt gør for at skabe flere arbejdspladser.
Hvorfor vil Venstre ikke være med til, at man ansætter nogle flere til at lave det arbejde, der er så hårdt behov for, til at passe børnene, til at passe de syge, til at passe de handicappede?
Er det ikke reelt, fordi man ønsker en minimalstat?
Kristian Jensen (V), 2003-05-23:
Det er ganske enkelt utroligt at høre fru Line Barfod.
Når man har verdens største offentlige sektor, og når vi endda har været med til at udvide den offentlige sektor, er det netop, fordi vi mener, der er nogle opgaver, som der er behov for skal løses bedre.
Der har været behov for, at der skulle tages vare på nogle af de lange ventelister, som vi overtog, da 9 års socialistisk ledet styre af det her land brød sammen.
Derfor har det været godt, at der blev ansat flere i amterne; det har virket, for nu er ventelisterne i sygehusvæsenet begyndt at falde, og det synes jeg har været glædeligt.
Det håber jeg faktisk at fru Line Barfod vil erkende og så droppe den der hule retorik om, at endnu flere offentligt ansatte skulle være vejen til minimalstaten.
Hvis det er rigtigt, at flere offentligt ansatte er vejen til minimalstaten, hvad ville fru Line Barfod så foreslå, for at vi kommer væk fra minimalstaten? Til hr. Klaus Hækkerup: Det er sådan, at når vi kigger på de svage kommuner, og når vi kigger på den aftale, der blev indgået sidste år, er det faktisk sådan, at de svage kommuner samlet i Det Skæve Danmark rent faktisk er tilfredse med den aftale, der blev indgået sidste år, og mener, at det vil være passende, hvis den blev videreført i indeværende år. Det er det, formanden, hr. Flemming Eskildsen, har udtalt på foreningens vegne, og det er også det, vi fra Venstres side mener der skal være lagt op til. Men hvis det er sådan, at der i KL er et ønske om, at der af de penge, der gives i den samlede udledning, skal reserveres et endnu større beløb til de svage kommuner, til de fattigste kommuner, så må KL jo komme frem med det ønske, og så skal Venstres opfordring til finansministeren og indenrigsministeren være, at man skal efterkomme det ønske, hvis KL måtte komme med det. Jeg vil i øvrigt bare sige, at de kommuner, der i dag går under navnet Det Skæve Danmark og de fattigste, er lige præcis de kommuner, der blev ramt af den socialdemokratiske udligningsreform gennemført under indenrigsminister Birte Weiss tilbage i midten af 1990'erne.
Jeg synes, hr. Aage Frandsen i lige så høj grad skulle bede sin sidekammerat om at falde ned, for jeg er sådan set ikke ophidset over, at nogen følte sig stødt, det er man velkommen til, men hr. Villy Søvndal blev ophidset over, at jeg sammenlignede ham med en ikkeherværende person
, efter at
Villy Søvndal selv havde lagt op til den slags polemik.
Så hvis hr. Villy Søvndal er faldet ned på jorden og jeg hele tiden har været her, så kan vi fortsætte diskussionen om indholdet, nemlig de kommuneaftaler, hvor vi fra Venstres side - og det vil vi gerne fastholde - synes det er vigtigt, at det er en kollektiv aftale, for vi skal ikke ind og lave aftaler med hver enkelt kommune.
Vi skal give plads til, at kommunerne også mellem hinanden kan lave et ændret serviceniveau og også, som det rent faktisk skete for indeværende års budget, kan sætte skatten op i nogle kommuner og ned i andre kommuner, fordi det netop er vigtigt, at der er en vis fleksibilitet.
Skattestoppet gælder for kommunerne under ét, og kommunerne har faktisk vist, at de kollektivt kan klare den fleksibilitet.
Sandy Brinck (S), 2003-05-23:
Magt forpligter, vil jeg gerne sige til hr. Kristian Jensen
, og det var hr. Kristian Jensen, der i sit indledende indlæg sagde, at spørgsmålet i dag bliver, om der er vækst nok.
Derfor fremdrog jeg et eksempel, som hr. Kristian Jensen undlod at forholde sig til overhovedet, nemlig det eksempel, at væksten på handicapområdet de seneste år har ligget på 7 pct., og at det, der er regeringens målsætning nu, er at få den ned på 0,7 pct. - der skal et nul foran.
Det er altså lidt ubegribeligt, at hr. Kristian Jensen ikke forholder sig til, om det er rimeligt, at den gruppe borgere, som er afhængig af hjælp, nu skal hjælpes via elektronisk overvågning, store centrale institutioner, mindre personale.
Er det rimeligt?
Er det Venstres politik?
Og så kan jeg jo lige oplyse hr. Kristian Jensen om, at det faktisk er europæisk handicapår i år.
Det gør det ikke hverken værre eller bedre, men det er altså ikke anstændigt, hvis det er den slags instrumenter, vi skal ud i, blot fordi regeringen har strikket sig en økonomisk spændetrøje.
Marianne Jelved (RV), 2003-05-23:
Ja, så nemt slipper hr. Kristian Jensen ikke.
Vi hører her, at det socialistiske styre har måttet lægge tøjlerne.
Det styre synes jeg vi skulle få tilbage igen.
For det afleverede en af verdens mest sunde økonomier overhovedet.
Det er den sunde økonomi, som gradvis er ved at blive undergravet.
Hvad er det så for et råderum, der giver plads til regeringens omkring 10 mia. kr. i skattelettelser i de kommende år?
Hvad er det for et råderum, der bliver brugt dér?
Nu har vi altså fået en regering, som bruger råderummet indtil flere gange.
Det vil jeg meget gerne bede om en forklaring på.
Så noterer jeg mig, at hr. Kristian Jensen bygger hele sin økonomiske politik på det, den tidligere regering har lavet, ud over »Flere i arbejde« og skattelettelser, som alle økonomer uden for dette hus siger ikke fører til en eneste mere i beskæftigelse.
Nicolai Wammen (S), 2003-05-23:
Hr. Kristian Jensen har brugt mange kræfter på at sige, at han har aflivet sparespøgelset, og at det hele går fint; ude i kommuner og amter opfører man sig fornuftigt, og så hænger tingene sammen.
Jeg må sige, at hr. Kristian Jensen burde have talt mere om skønmaleri, for det er det, der er tale om fra regeringens side, og det er derfor også interessant, når to af de fremmeste Venstrefolk, nemlig formanden for Kommunernes Landsforening og formanden for Amtsrådsforeningen, klart og direkte har advaret regeringen om, at det, der er lagt op til af økonomi til kommuner og amter, ganske enkelt ikke hænger sammen.
Der har været forsøg på sådan at hvirvle støv op og prøve at se, om man ikke med talmagi kan skjule nogle ting.
Jeg vil derfor gerne spørge hr. Kristian Jensen og for den sags skyld finansministeren, når han på et tidspunkt får mulighed for at svare på det, om det ikke er rigtigt, at i forhold til 2010-planen tager regeringen og Venstre en tredjedel af væksten i 2004 og halvdelen af væksten i 2005?
Det er realiteterne, og det er naturligvis derfor, fremtrædende Venstrefolk og alle andre, der oplever den barske hverdag ude i kommuner og amter, råber op over for regeringen og siger: Så kom dog til fornuft!
Aage Frandsen (SF), 2003-05-23:
Det er muligvis ikke kendt for hr. Lars Barfoed, men det er sådan, at SF vel nok er det eneste parti, der siger, at der er mennesker, som man ikke behøver at give, når de har nok i forvejen.
Vi har aldrig nogen sinde været tilhængere af, at alle skulle have mulighed for at få folkepensionens grundbeløb.
Aldrig, aldrig.
Vi mener også, at børnechecken skal indtægtsreguleres.
Så kan man give til nogle af de børn, der har særlige behov, i stedet for til nogle af de forældre, som har deres på det tørre.
Det er et eksempel på, at vi gerne vil prioritere ting, også væk for den offentlige sektor.
Ja, det vil jeg også gerne gøre. Så med hensyn til rammen: Vi har jo aldrig nogen sinde godkendt 2010-planen.
Det mener vi ikke kunne lade sig gøre.
Vi turde ikke sige ja til den, for det ville være meget farligt at sige, at nu kører vi bare derudad, ligegyldig hvad der sker.
Det er det, regeringen gør.
Den siger: Ligegyldigt hvilke behov der er, så skal den ligge fast, og så skal man i øvrigt give skattelettelser til nogle private mennesker.
Det er jo også en anden ting.
Derfor er vi ikke tilhængere af rammen, men det, regeringen gør nu, er jo så, at selv om den egentlig gik ind for rammen, så miskrediterer den jo rammen ved, at man også begynder med at bruge pengene til skattelettelser.
Så går jeg til psykiatriområdet: Igen skal vi se på, hvilke behov der er.
Og er det ikke korrekt, hr. Thulesen Dahl, at ventelisterne i dag er længere, end de var for f.eks. 1 år eller 2 år siden?
Det er de af to grunde, som begge skyldes, at behovet er øget.
For det første: Der er rent faktisk flere børn i den årgang.
For det andet: Der er altså noget i vores samfund, som gør, at der er flere børn og unge, der har behov.
Så nytter det jo ikke noget at henvise til, at man har øget bevillingen, hvis behovet er øget endnu mere.
For er det ikke korrekt, vil jeg spørge hr. Thulesen Dahl, at ventelisten er steget?
Er det ikke korrekt?
Lars Barfoed (KF), 2003-05-23:
Hr. Aage Frandsen taler meget om at prioritere og siger meget rigtigt, at man jo ikke kan bruge pengene to gange.
Det er jeg meget enig med hr. Aage Frandsen i, men jeg synes, at hr. Aage Frandsen skylder Folketinget at forklare, hvor det er, hr. Aage Frandsen vil prioritere.
For jeg forstår næsten, at det er et problem, at man tillader sig at prioritere inden for en vækstramme, for som hr. Aage Frandsen siger, så vil det gå ud over noget andet.
Det gør det ikke nødvendigvis, for hvis det er inden for en vækstramme, man prioriterer, så er der jo ikke nødvendigvis noget, der bliver nedprioriteret, men der er noget, der prioriteres højest inden for en realvækstramme.
Alternativet ville jo være, at man slet ikke prioriterede, så jeg vil gerne stille hr. Aage Frandsen et spørgsmål.
Ønsker hr. Aage Frandsen at prioritere noget og i givet fald: Hvilke områder ønsker hr. Aage Frandsen at prioritere?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-05-23:
Jeg vil først sige til hr. Villy Søvndal, at mange af de instrumenter, som foreslås anvendt i det materiale, hr. Villy Søvndal fremhæver her fra talerstolen, er vi meget, meget skeptiske over for og modstandere af.
Altså vi synes ikke, at man på nogen måde skal gøre livet mere besværligt for de handicappede.
jeg ved godt, det er svært at få det ind, for det vil ødelægge meget af den retorik, der føres frem - er, at hvis vi virkelig som forvalter af 700 mia. kr. på borgernes vegne læner os tilbage og siger, at vi ikke kan gøre tingene bedre, at vi ikke kan få mere ud af de penge, vi sætter af, så gør vi ikke vores arbejde rigtigt. Det er simpelt hen ikke en anstændig måde at forvalte en offentlig sektor på 700 mia. kr. på, og derfor siger vi, at ud over at vi taler om, hvor meget nogle udgifter kan stige med, så bliver vi også nødt til at se på, hvordan vi inden for rammerne kan gøre tingene bedre.
Så til fru Line Barfod: Jamen det kan være, at min pointe alligevel slog lidt igennem, for mit eksempel med skattefolk var jo ikke, hvad man så nødvendigvis skulle bruge folkene til, det var lige præcis, at man hvis man frigør nogle folk fra noget, de kan frigøres fra, fordi vi nu har noget edb eller lignende, at folk går ind på hjemmecomputeren og taster ind, i stedet for at den kommunale forvalter skal sidde og taste det ind,
jamen så ligger der en ressource her, som, hvis man henter den ind, kan bruges til noget andet.
Så kan fru Line Barfod og jeg diskutere, hvad den skal bruges til, men forudsætningen for, at vi kan det, er jo, at vi har hentet den ind, og den er jo ikke blevet hentet ind.
Det er jo derfor, vi har et effektiviseringsefterslæb i det offentlige, som er ganske stort i forhold til det private.
Hvis vi henter den ind, får vi nogle ressourcer frigjort,
som fru Line Barfod og jeg kan sætte os ned og diskutere hvordan vi bedst anvender.
Så spørger fru Line Barfod også: Hvis der ikke kommer en aftale, hvad vil vi så?
Jamen vi tror, der kommer en aftale, vi tror slet ikke, vi kommer til at stå i den situation.
Det er en helt rituel dans, der finder sted netop nu forud for de afgørende forhandlinger, og derfor tager vi stilling til den situation, hvis den opstår.
Vi tror bestemt ikke, at den opstår.
Og så skal jeg komme tilbage til hr. Nicolai Wammen.
Lene Garsdal (SF), 2003-05-23:
SF finder, at dette lovforslag er for bredt formuleret.
Det giver for vide rammer for forskningsmulighederne, så derfor har SF stillet et ændringsforslag, hvor vi vil præcisere, at der i første omgang kun skal forskes i stamceller, deres funktion og udviklingspotentiale, og at man kun kan bruge de voksnes stamceller, som der ikke er nogen etiske problemer med.
Derudover vil vi gerne have præciseret, at de sygdomme, der kan forskes i, skal være alvorlige sygdomme, hvor der ikke findes andre behandlingsmuligheder.
Jeg vil meget gerne appellere til Folketinget om at stemme for dette ændringsforslag, så der ikke åbnes fuldstændig op for forskning på dette område.
Der er nogle uklarheder, hvis man sammenholder dette lovforslag med L 107, lovforslaget om et videnskabsetisk komitésystem.
Vi har lige vedtaget et ændringsforslag til L
107, som præciserer, at al forskning, hvori der indgår stamceller og stamcellelinjer, kræver et samtykke, og det er meget tilfredsstillende set fra vores side.
Også derfor vil jeg appellere til, at man stemmer for SF's ændringsforslag.
Ester Larsen (V), 2003-05-23:
Jeg vil gerne rette den misforståelse, som kommer til udtryk hos Kristeligt Folkepartis ordfører.
Dette lovforslag har ikke til sigte at fremme industriens interesser.
Det er ikke udtryk for et pres fra industrien og andre.
Det er udtryk for et ønske om at skabe bedre behandlingsmuligheder for mennesker med alvorlige sygdomme.
Det er det, der er fokus på, det er det, der er kernen i dette lovforslag, og det synes jeg er meget magtpåliggende at få understreget.
Tove Videbæk (KRF), 2003-05-23:
Til fru Ester Larsen: Ja, det er klart, at formålet er at skabe bedre behandlingsmuligheder, men i Kristeligt Folkeparti er vi jo ligesom fru Ester Larsen vidende om, at der også foregår stamcelleforskning med stamceller, som ikke kommer fra embryoner, altså fra fosteranlæg. Stamcelleforskning kan der sagtens sættes turbo på, men for Kristeligt Folkeparti er det bare ikke lige meget, hvor man henter stamcellerne. Man kan jo hente stamcellerne i knoglemarv, i blod og i hud og mange andre steder, og forskerne bliver dygtigere og dygtigere, også til at forske i de såkaldte voksne stamceller.
Så at det absolut skal ske med embryonale stamceller, kan vi simpelt hen ikke acceptere, for vi kan ikke acceptere, at man bruger menneskeligt liv til at lave medicin til andre.
Ester Larsen (V), 2003-05-23:
Det er et faktum, at det potentiale, der ligger i embryonale stamceller, er væsentlig mere perspektivrigt end det, der ligger i voksne stamceller, når det drejer sig om udsigterne til at hjælpe alvorligt syge mennesker.
Tove Videbæk (KRF), 2003-05-23:
Det faktum, som fru Ester Larsen taler om, bliver diskuteret meget i forskerkredse, fordi forskerne bliver bedre og bedre til at behandle de voksne stamceller sådan, at de kan udvikle sig på næsten lige fod med de embryonale.
De bliver bedre og bedre til det, de finder flere og flere nye metoder til det, og de håber, at de på et eller andet tidspunkt kan behandle dem og udvikle dem, så de bliver lige så gode.
Men for os er det slet ikke det, der er spørgsmålet.
For os er spørgsmålet: Hvad vil vi som samfund bruge menneskeligt liv til?
Vi vil i hvert fald ikke være med til det i Kristeligt Folkeparti.
Ester Larsen (V), 2003-05-23:
I Venstre vil vi sætte grænser for, hvilken omgang med menneskeligt liv der kan accepteres, og derfor er der ikke tale om, at man kan bruge menneskeligt liv på den måde, man nu måtte ønske.
Der er nogle meget strenge krav i lovforslaget om, at de eneste stamceller, der overhovedet kan anvendes til forskning, er stamceller, som stammer fra overskydende befrugtede æg, altså æg, som ellers ville blive destrueret.
Denne meget stramme begrænsning ligger til grund for lovforslaget.
Birthe Skaarup (DF), 2003-05-23:
Lige en tilføjelse.
Der var noget, fru Tove Videbæk glemte, men som jeg synes er ret væsentligt: det kræver samtykke fra de par, der leverer disse stamceller, for at man må bruge dem i forskningsøjemed, og det synes jeg også er en væsentlig del af lovforslaget.
Tove Videbæk (KRF), 2003-05-23:
Det er klart, at der er nogle krav i lovforslaget, men der er slet ikke de krav, som vi kunne ønske os.
Der er ikke længere krav om, at det skal være alvorlige sygdomme, man skal forske i, og der er heller ikke længere krav om, at det skal være sygdomme, som ikke kan behandles på anden måde, eller viden, som ikke kan opnås på anden måde.
Det er alt for upræcist, der er alt for mange usikkerheder, og derfor så vi meget hellere, at færdigbehandlingen kunne udskydes, så lovforslaget kunne blive meget mere præcist og meget mere gennemarbejdet.
Så siger fru Skaarup, at der kræves samtykke, og ja, det er selvfølgelig også godt.
Her har man overvejet tingene, og ligesom Spanien, Italien, Island, Norge og EU vil vi langt hellere sige nej til dette her og i stedet sige: Jamen lad os dog sætte turbo på stamcelleforskningen med de voksne stamceller, for så bruger vi ikke menneskeligt liv på samme måde, som vi gør her: uden respekt.
Aage Frandsen (SF), 2003-05-23:
Når man tager i betragtning, hvor megen opmærksomhed der normalt er om finanslovforhandlinger,
må man sige, at der er forholdsvis lidt opmærksomhed om de kommunale forhandlinger, til trods for at det netop er i forbindelse med de kommunale forhandlinger, der føres nogle af de centrale diskussioner om velfærdssamfundets ydelser, størrelsen af dem, og hvilke ting der skal prioriteres. Det, vi har til formål med denne debat, er naturligvis at tilkendegive en række synspunkter, som vi mener er vigtige i forbindelse med de forhandlinger, som finansministeren skal have med de kommunale organisationer.
I den forbindelse vil jeg godt tage fat i et citat fra statsministerens åbningstale, som jeg har fundet.
Statsministeren sagde i åbningstalen ved begyndelsen af denne folketingssamling følgende: »Vi må ikke acceptere, at forældrenes dårlige sociale vilkår bliver nedarvet til deres børn, at disse børn ikke får de samme muligheder som andre for at få en uddannelse, få et job og vælge det liv, som de finder bedst.
Statsministeren slog dengang fast, at regeringen ville gøre noget ved den negative sociale arv, og statsministeren henviste bl.a. til de kommende finanslovforhandlinger.
Men det er jo meget begrænset, hvad der sker, og derfor mener vi, at i forbindelse med kommuneforhandlingerne bør tidspunktet være inde, hvor regeringen vil gøre noget ved det.
Det er vigtigt, hvis kommunerne skal klare de voldsomme stigninger i udgifterne til vanskeligt stillede børn og unge.
Ved den lejlighed var socialministeren også på banen
, og hun udtalte følgende: Jeg vil advare imod at blæse problemets størrelse derop, hvor den ikke hører hjemme, for der er faktisk sket den opbremsning af udgifterne, som vi havde håbet. Socialministeren er interesseret i udgifternes størrelse.
Det er vi sådan set også, men vi er primært interesserede i en løsning af problemerne for bl.a. de vanskeligt stillede unge. Der er også en række opgaver på andre områder end børn og unge: ældreforsorg, den kollektive trafik og en række andre ting, som er centrale, når finansministeren skal i gang med at forhandle.
Men netop det at bryde den negative sociale arv, som statsministeren sagde var væsentligt for regeringen, bør finansministeren have med som et centralt punkt, når han mødes med de kommunale organisationer.
De kommunale organisationer har selv signaleret, at de har store økonomiske problemer, fordi der er stigende udgifter på grund af et stigende behov på dette område.
Besvarelse
Kristian Jensen (V), 2003-05-23:
Jeg er glad for, at hr. Aage Frandsen anerkender, at regeringen prioriterer ældre- og sundhedsområdet.
Vi er glade for, at vi nu også får den anerkendelse fra SF.
I den anledning
vil jeg spørge hr. Aage Frandsen, om det ikke er rigtigt, at en forudsætning for, at der kommer mennesker bag tallene, og at der kommer en øget service, er, at der er vækst, at der er brugt flere penge?
At der derfor også i det regnskab, der nu er lagt, i det budget, der ligger for 2003, og i det oplæg, regeringen har lagt for 2004, i alle årene ligger en realvækst og ikke en nedskæring?
Aage Frandsen (SF), 2003-05-23:
Når man prioriterer noget, så prioriterer man noget frem for noget andet.
Regeringen har valgt at prioritere ældreområdet og de dele af sygehusområdet, som regeringen åbenbart mener er de mest relevante.
Derimod har man valgt ikke at prioritere, men tværtimod at nedprioritere f.eks. den del af sygehusområdet, som vedrører psykiatrien og børnepsykiatrien.
Det kan vi se af tal, af lange ventelister, fordi man ikke har prioriteret det.
Der er en række andre ting, som man heller ikke har prioriteret, som netop vedrører yngre menneskers behov.
Når jeg derfor siger, at man har prioriteret noget frem for andet, så er det selvfølgelig, fordi der er en erkendelse af det.
O.k., så kan hr. Kristian Jensen sige, at det også er en anerkendelse af det, men det er sandelig også en konstatering af, at man dermed har nedprioriteret noget andet, for man kan jo ikke bruge pengene to gange
, som hr. Kristian Jensen ved. Og så med hensyn til, om der er vækst eller ikke vækst.
Hvis nu f.eks. behovet inden for de belastede børn og unge er øget ganske meget, og det er det jo, så hjælper det ikke noget, når behovet er øget med 20 pct., at sige, at vi da har givet en eller anden lille promille, for det hjælper jo ikke noget i forhold til behovet.
Man siger hele tiden, at der er vækst, ja, der er sandelig også vækst i hr. Kristian Jensens privatforbrug, den
Jeg har den fornøjelse, at hr. Villy Søvndal er til stede i dag.
Jeg glæder mig til, at hr. Villy Søvndal tager en omgang med hr. Kristian Jensen.
Det håber jeg også, at hr. Kristian Jensen glæder sig til, for det tror jeg bliver muntert.
Vi kan blive ved med at tale om, at der er vækst, men
hvad nu, hvis der samtidig er tale om et øget behov?
Det, vi kunne konstatere i efteråret, og det kan vel blive værre næste gang, er jo, at man på grund af, at væksten ikke er større, end den er, og på grund af, at man prioriterer bestemte ting, jo så skærer ned visse steder. Man har altså lukket ting, som vedrører de belastede børn og unge, og der er kommuner, der i øjeblikket tager deres børn hjem, fordi de ikke har råd til det rigtige tilbud. Der er også kommuner, der i deres planer - vi kan håbe, at det ikke går så galt - er nødt til at tænke på, hvordan de kan få det til at hænge sammen.
Der er jo en række udgifter, som er steget for kommunernes vedkommende, noget, kommunerne ikke nødvendigvis selv er herre over, og i en række tilfælde har de også fået at vide, at der er bestemte ting, de skal prioritere.
Det betyder jo så, at man er nødt til at skære ned andre steder.
Men det, hr. Kristian Jensen og hans parti er tilhængere af, er, at vores privatforbrug skal stige.
Vi skal have skattelettelser, vi skal bruge flere penge på os selv privat, specielt vi, der har pengene, og så skal der bruges mindre, end behovet er, f.eks. på de belastede børn eller på behandling af de psykiatrisk krævende børn.