Tom Behnke (FP), 1999-05-11:
Jeg har med lidt skiftende mulighed i dag lyttet til debatten
Jeg har egentlig undret mig over debatten.
Danmark vil fortsat være medlem af NATO.
NATO har sikret freden i Europa i mere end 50 år.
Det er et faktum.
Og sværere er det egentlig ikke.
Danmark har via sin befolkning, via folkeafstemninger, endda to folkeafstemninger, lagt sig fast på, at i forhold til EU har Danmark fire forbehold.
Det ene forbehold er: Danmark vil ikke være med til et militært samarbejde på EU-plan.
Med de to faktuelle ting holdt op over for hinanden bør debatten ikke vare længere.
Det må selv regeringen kunne forstå.
Selv regeringen må forstå, at den danske befolkning har sagt: Vi vil have et forbehold i forhold til et EU-militær.
Vi vil ikke have nogen EU-hær.
Det har befolkningen klart og tydeligt tilkendegivet.
Alligevel går man med på debatten i NATO.
Man går med på debatten i EU.
Kunne man så ikke lave en eller anden anden konstruktion, så det ikke hedder en EU-hær, men er en europæisk søjle af NATO?
Kan vi ikke kalde det noget andet?
Faktum er, at man kæmper og kæmper fra regeringens side i forhold til at få Danmark med i en eller anden form for militær dimension i EU.
Det har den danske befolkning sagt nej til.
Man vil ikke være med til det.
Den danske befolkning er fuldt ud tilfreds med NATO-medlemskabet.
Den danske befolkning er fuldt ud tilfreds med de muligheder, der ligger i et NATO-medlemskab.
Så simpelt
er det.
Men det, jeg godt kan se, er, at ministeren jo så meget tvetydigt og meget lullet ind skriver: Vi tager ét skridt ad gangen.
Udenrigsministeren svarede: Vi tager ét skridt ad gangen.
Hvis ikke man kan spise en hel elefant på én gang, så tag en bid ad gangen, så skal det nok gå på et tidspunkt.
Og det er jo det, man ønsker.
Stille og roligt, skridt for skridt, skal Danmark føres længere og længere hen mod at være med i en egentlig EU-hær.
Det vil Fremskridtspartiet ikke være med til.
Vi respekterer fuldt ud den danske befolkning, der klart og tydeligt har tilkendegivet: Man vil ikke have en EU-hær, og man vil ikke være med i en EU-hær.
Så simpel er
problemstillingen
, og derfor, uanset hvad man har siddet og aftalt på dette NATO-møde, så er virkeligheden: Allerede i dag har vi jo forskellige NATO-hovedkvarterer både i nord, i syd, i øst og i vest; disse NATO-hovedkvarterer har jo netop opgaven at varetage mere lokale interesser og mere være eksperter i lokale interesser.
Så man har altså disse installationer.
Men med det, man ønsker her, og det, som ministeren også svarede, lægger man jo op til, at processen nu bliver sat i gang i forhold til, at vi får en EU-hær.
Og om 5 eller 6 år vil regeringen komme og sige: Jamen det sagde vi da i 1999, da kunne Folketinget jo bare have taget forbehold eller have taget afstand fra regeringens politik.
Vi sagde jo, at nu starter vi processen frem mod en EU-hær.
Derfor er det, at jeg appellerer til Folketingets store flertal om at tænke sig om endnu en gang, inden det går med på de forslag til vedtagelse, der ligger.
For her starter man en proces, som vil være meget svær at springe fra igen på et senere tidspunkt.
Det er nu, der skal siges stop.
Den danske befolkning har talt, endda ved to folkeafstemninger.
Det kan ikke være rigtigt, at man så prøver på at narre det ind ad bagvejen. Det andet, der ligger i det, er jo, at der er en række EU-lande, som ikke er med i NATO.
Der er en række europæiske NATO-lande, som ikke er med i EU.
Man laver altså et miskmask af lande på tværs, som så skal sidde og prøve på at træffe nogle beslutninger.
Jeg vil så også sige: Hvis det så var sådan, at NATO holdt sig til det, som er meningen med NATO, altså til at være en fredsbevarende organisation, som skal sikre freden i Europa efter »én for alle og alle for én«-princippet, at hvis et NATO-land bliver angrebet, så står vi alle sammen sammen og forsvarer det land.
Men fordi man er begyndt at gå, som det hedder, out of area, ud og skal kæmpe på den store slagmark ude i verden, uden for NATO's område, så får man selvfølgelig nogle problemer i forhold til, hvor langt man så skal gå.
Hvem skal have lov til at træffe beslutningerne?
Hidtil har det jo været sådan, at der skulle foreligge et klart FN-mandat, hvis NATO skulle kunne bruges, og i så fald i en FN-ledet aktion.
Det er man også gået væk fra, og det er jo det, der giver problemerne, at man stille og roligt kaster alt dette fra sig og så lader NATO få en ny rolle, som den egentlig ikke burde have haft. Konkluderende kan jeg sige, at Fremskridtspartiet ser meget positivt på Enhedslistens forslag til vedtagelse.
Vi ser for så vidt også positivt på SF's forslag til vedtagelse og dermed også på Dansk Folkepartis.
De ligger meget tæt op ad hinanden.
Men konkluderende må vi sige, at i og med vi støtter disse tre forslag til vedtagelse, kan vi ikke støtte det, som flertallet har fremsat.