Mette Frederiksen (S), 2004-12-16:
Jeg kan sådan set godt forstå, at hr. Jens Rohde bliver irriteret over spørgsmålene om det tidligere bestyrelsesmedlem i DR for Venstre, altså Karsten Madsen, for jeg tror sådan set, at man også langt ind i regeringspartiernes rækker er tvivlende over for den måde, man hidtil har udpeget bestyrelsesmedlemmerne på, og mener, at det, der er pågået de senere år, har været mere til ulempe end til fordel for DR.
Når vi spørger om det, er det, fordi det, der optager os i denne forespørgselsdebat og i det hele taget i diskussionen omkring Danmarks Radio, er, at hvis man skal blive ved med at have public service-medier i Danmark – og det synes vi – er de nødt til at have den nødvendige uafhængighed.
Jeg tror, de fleste ordførere her i Folketinget har det sådan, at når de forbereder sig til en væsentlig forespørgselsdebat, har de det med at sige til sig selv, at det er en af de vigtigste debatter, vi nogen sinde har haft.
Jeg gjorde sådan set det samme forud for dagens debat, for vi synes alle sammen, at debatten om Danmarks Radio er en af de allerallerallervigtigste.
Danmarks Radio er, som hr. Aage Frandsen allerede har sagt, uden sammenligning den vigtigste kulturinstitution, vi har i Danmark.
Det er her, vi som mennesker oplyses, provokeres og underholdes, det er DR, vi samles om, og det er faktisk derfor, vi har rejst debatten i dag.
Vi har behov for et stærkt Danmarks Radio, både som mennesker og som samfund.
Vi har behov for en alsidig og mangfoldig nyhedsformidling, som har de nødvendige ressourcer til at foretage den research, som ingen af de kommercielle fjernsynskanaler leverer.
Vi har behov for et stærkt Danmarks Radio til at levere den baggrund, den dybde og de informationer, der kræves, hvis folk skal kunne forstå, fortolke og bruge den viden, de hver eneste dag bombarderes med, og vi har behov for et DR, som er kulturbærende, hvad enten det gælder film, musik, drama, det gode og nødvendige børne- og ungdoms-tv eller alle mulige andre ting.
I Socialdemokratiet føler vi os helt overbevist om, at vi i mange år fremover – ja, måske altid – vil have behov for stærke offentlige public service-medier, alene af den årsag, at ingen andre medier i dag kan levere den kvalitet og den bredde, som DR og TV 2 tilsammen leverer.
Stærke public service-medier kræver imidlertid en meget velovervejet lovgivning, og den lovgivning mener vi desværre ikke eksisterer i dag.
Efteråret har været en svær periode for Danmarks Radio: En generaldirektør er blevet fyret, dele af bestyrelsen har politiseret og blandet sig i ikke alene enkelte programmer, men også enkelte journalisters arbejde i en sådan grad, at uafhængigheden er truet, og sidst, men ikke mindst, har også bestyrelsesformanden forladt Danmarks Radio.
De seneste måneders tumult i DR skaber krav om både en fornyet politisk diskussion her i Folketinget og et nyt medieforlig.
Dansk public service-fjernsyn og -radio er set med både europæiske og internationale briller
en kæmpesucces.
Næsten tre fjerdedele af alle de fjernsynsudsendelser, vi danskere ser, er leveret af Danmarks Radio og TV 2, og dette sker på trods af monopolbruddet og de mange øvrige kanalers indtog.
Faktisk er DR's succes så stor, at flere og flere finder stationens virke problematisk.
Lad markedskræfterne komme til, lyder det, men vil markedskræfterne i medielandskabet alene kunne levere det stof, der skal til, hvis både mennesker og samfund skal udvikle sig?
Det tror vi ikke på.
Vi er i Danmark uhyre privilegerede, når det gælder den trykte presse, men når det gælder de elektroniske medier, ser det ganske anderledes ud, når vi taler om de kommercielle.
Her er det i alt for høj grad den laveste fællesnævner, der konkurreres på, og det er sjældent her, nyhederne formidles, dokumentarerne researches, eller det nye drama skrives.
Et samfund, der ikke insisterer på at blive klogere, er vel i og for sig det fattigste samfund, man kan forestille sig.
Vi har derfor brug for public service-medier, der kan gøre os mere oplyste, gøre os klogere, pirre vores nysgerrighed og stille vores sult efter den uafhængighed, som i dag har ringe vilkår, men som alligevel er værd at eftertragte.
Vi har brug for en Danmarks Radio og for den sags skyld også et TV 2, som vi faktisk gider tænde for.
Det er ikke vanskeligt at producere tv for de få, men udfordringen er at producere kvalitet for de mange.
Med andre ord: Vores public service-medier her i Danmark må ikke blive ligegyldige, hverken for dem, der har tændt, eller for dem, der ikke har tændt, og forudsætningen for, at vi kan videreføre en stærk public service-tradition i Danmark, er uafhængighed.
DR skal være uafhængig af både økonomiske, religiøse og politiske interesser, for gentagne beskyldninger om skjult reklamering og omgåelse af sponsorreglerne sætter spørgsmålstegn ved DR's troværdighed, og det duer ikke.
Den politiske uafhængighed er en åbenlys nødvendighed.
Regeringens rolle i forbindelse med fyringen af Christian S. Nissen er stadig uklar, og bestyrelsen har været brugt som åbenlys platform for partipolitik.
Enkelte bestyrelsesmedlemmer har blandet sig direkte i både enkelte programmer og enkelte journalisters arbejde.
Public service-medier er imidlertid fuldstændig uundværlige i det offentlige rum og for vores videnforsyning i det hele taget, og deres fortsatte eksistens kræver en afpolitisering af deres virksomhed.