Line Barfod (EL), 2003-10-21:
Den gode vilje er jo det helt afgørende for, om man overhovedet kommer videre.
Hvis ikke den er til stede, sker der i hvert fald ikke noget.
Jeg vil tage udgangspunkt i noget af det sidste i ministerens redegørelse.
Som andre har været inde på, er der jo mange forskellige ting i redegørelsen, nogle mere konkrete og ambitiøse end andre, men i de afsluttende bemærkninger står der meget smukt
: »Nordisk samarbejde udføres på mange niveauer og i mange former. Samarbejdet har en folkelig forankring, som giver det en unik legitimitet.
Nordisk samarbejde er en selvfølgelig del af næsten alle dele af samfundslivet.«
Så kunne man jo overveje, hvad det er for en del af samfundslivet, det nordiske samarbejde ikke er en selvfølgelig del af.
Det håber jeg ikke, men det vil ministeren forhåbentlig kommentere.
Jeg er meget enig i ministerens betragtning om, at det nordiske samarbejde har en folkelig forankring, som gør, at det slet ikke er til diskussion.
Der er ingen, der mener, at vi ikke skal have nordisk samarbejde og nordiske kontakter, men der kan selvfølgelig være diskussioner om, hvad man skal gøre helt konkret, og som vi har kunnet se med den hidtidige praksis fra den nye regering, er der også meget stor forskel på, hvor meget man gør.
Det nordiske samarbejde har stor betydning for de enkelte borgere i de nordiske lande, men i høj grad også internationalt.
Det har betydning, i og med at vi på mange måder har været rollemodeller for andre, både nationalstater og samarbejder, rundtomkring i verden.
Den velfærdsmodel, vi har udviklet med fordeling over skatten, hvor alle har ret til ydelser, i stedet for at man fordeler almisser og har forsikringer osv., har kunnet give inspiration til andre.
Vores demokrati, udviklingen af menneskerettigheder, den måde, vi har forstået at opbygge et samarbejde mellem landene, der ikke bygger på militærmagt eller på ønsket om at være økonomisk supermagt, men derimod på en udstrakt respekt for demokrati og det enkelte menneske, har haft stor betydning, og mange har også i de debatter, vi har haft her i Folketinget, kunnet fortælle om den betydning, det nordiske samarbejde har haft for de baltiske lande i opbygningen af de nye demokratier her.
Det, at de nordiske lande har kunnet være med, uden at nogen har kunnet få mistanke om, at de har gjort det for at udbygge egne markeder og selv få indflydelse osv., men simpelt hen for at yde hjælp og give gode eksempler, har haft stor betydning.
Det er også et samarbejde, der forhåbentlig fortsætter på det helt praktiske plan med alle de mange fælles problemer, vi har, og som skal løses.
Jeg håber f.eks., at på trods af at Danmark nu ikke længere vil være særlig engageret på miljøområdet, vil der fortsat være stort engagement fra de øvrige nordiske lande på miljøområdet i samarbejdet med de baltiske lande og Nordvestrusland.
Også i de mere globale diskussioner kan Nordisk Råd og det nordiske samarbejde have betydning.
I den venstresocialistiske grønne gruppe er noget af det, vi har arbejdet med hidtil og også fortsat vil give meget høj prioritering i det nordiske samarbejde, spørgsmålet om civil krisehåndtering.
Hvordan kan vi fra de nordiske lande bidrage til opbygning af en international verdensorden, der bygger på retssystemer i stedet for på militærmagt?
Hvordan kan vi bidrage til, at man prøver at forebygge konflikter og løse konflikter med fredelige midler i stedet for med militærmagt?
Med hensyn til militærmagt er der selvfølgelig også det store problem med våben.
Vi er kommet med et, synes vi selv,
ret beskedent forslag om, at der skal være større indsigt i våbeneksport.
Hidtil er det ikke lykkedes at få opbakning til det, men det vil vi fortsat kæmpe for.
Vi mener, at det som første led i at få en lang større global kontrol med våbenhandelen burde være helt naturligt, at man får indsigt i, hvad der bliver eksporteret af våben fra de enkelte nordiske lande. Der foregår jo i øjeblikket en stor diskussion i det nordiske samarbejde om, hvorvidt Norden skal reduceres til bare at være en region i EU, som kan samordne de nordiske landes holdninger til det, der foregår i EU.
Vores holdning er meget klar: Vi mener, at Norden har en selvstændig rolle at spille og ikke skal reduceres til en region i EU.
Det er utrolig vigtigt, at vi fortsat lægger et selvstændigt indhold i det nordiske samarbejde og sikrer, at Norden har en selvstændig rolle, ikke kun over for til borgerne i de nordiske lande, men også internationalt.
Angående forholdet til borgerne er der de helt naturlige rettigheder, som har været sikret på papiret gennem mange år,
f.eks. retten til at rejse, bosætte sig, arbejde og studere frit i de nordiske lande
Men der er stadig mange praktiske problemer, og her er »Hallo Norden« et godt sted at starte med at se på, hvad det helt konkret er for problemer, folk støder ind i.
Kan vi tage udgangspunkt i de mennesker, der kommer i klemme i de forskellige systemer, og se på, hvad vi kan gøre for at løse deres problemer?
Det er ikke altid, at vi kan harmonisere lovgivningen.
Førtidspensionslovgivningerne er f.eks. ret forskellige, og i stedet for at vente på, at vi engang om mange år får en fælles førtidspensionsordning i de nordiske lande, kunne vi måske se på, hvad vi kan give borgerne af rettigheder, hvis de er flyttet rundt og har arbejdet i forskellige nordiske lande, så de ikke kommer i klemme og måske kun får en pension, de slet ikke kan leve af, fordi de tilfældigvis for nylig er flyttet til netop det nordiske land, hvor de kommer ud for den arbejdsulykke, der gør, at de ikke længere kan være på arbejdsmarkedet.
Der er også alt det, der handler om den nordiske nytte i forbindelse med forskning.
Vi har jo ofte nogle problemer, der ligner hinanden, og så er der ingen grund til, at vi sætter os ned og opfinder den dybe tallerken i hvert af landene.
Så kan vi lige så godt slå os sammen om at finde ud af, hvad vi kan gøre, og hvordan vi bedst kan løse problemerne.
Tilsvarende er der en række sygdomsbehandlinger osv., hvor der ikke er nogen grund til, at vi opbygger specialisterfaring på grundlag af ganske få tilfælde i hvert enkelt land, men hvor det kan være fornuftigt at sige, at her fordeler vi erfaringerne på fællesnordisk plan.
Når det gælder udviklingen på en række områder, kan det også være fornuftigt at se på, hvad vi kan gøre på fællesnordisk plan.
Som et konkret eksempel har vi jo under en debat her i Folketinget, hvor vi diskuterede den omsiggribende seksualisering af det offentlige rum, fået løftet problemet op på nordisk plan, så man nu laver en fælles nordisk forskning i: Hvor omfattende er problemet egentlig?
Hvad betyder det for de unge og deres udvikling af kønsroller og den måde, de opfører sig over for hinanden på?
Og hvad kan vi eventuelt gøre for at bekæmpe problemet?
Det kunne også ses i praksis, da vi havde et seminar om problemet på det sidste møde i Nordisk Råd og efterfølgende, hvor jeg selv deltog i en konference i Fællessalen om problemer med voldtægt og sexchikane i Danmark.
Her kunne man fortælle om de erfaringer, der er gjort i de andre nordiske lande, og hvad man helt konkret gør på forskellige områder, så det kan virkelig have betydning for udviklingen i de enkelte nordiske lande, at vi snakker sammen. Det er noget, der ikke kan måles og vejes, men som har stor betydning for det daglige politiske arbejde.
Forholdet til Vestnorden er også begyndt at blive prioriteret lidt højere rundtomkring, og det fremgår også af ministerens redegørelse, at det skal prioriteres.
Jeg håber, som hr. Kristen Touborg også var inde på, at ministeren vil fortælle lidt om, hvad ministeren og regeringen agter at gøre ved det helt konkrete problem med, om man overhovedet kan besøge hinanden i de vestnordiske lande.
Det må blive muligt at rejse direkte mellem de vestnordiske lande.
I dag er det besværligt, fordi man skal via København for at komme fra det ene sted til det andet, og det er ikke ligefrem befordrende for samarbejdet. Det fører mig videre til Ungdommens Nordisk Råd.
Vi har jo det problem, at hvis vi gerne vil have nogle til at fortsætte det nordiske samarbejde, skal vi også gerne have ungdommen engageret, og jeg håber, at den meget spæde start, den danske delegation har taget med at få en bedre kontakt til dem, der arbejder i Ungdommens Nordisk Råd, kan blive udviklet, så vi kan få nogle af de punkter, der vedrører de unge, på dagsordenen, så de også kan se nytten af at have et nordisk samarbejde.
Men heri ligger også, at det er væsentligt, at de også alle sammen har mulighed for at deltage - at det ikke kun er dem, der bor i storbyerne, men også dem, der bor i udkantsområderne, der får mulighed for at deltage.
Til sidst vil jeg gerne spørge ministeren, hvad der ligger i det, der står om kulturen i redegørelsen.
Hvad er det, den danske regering lægger op til på kulturområdet på nordisk plan?
Helt generelt: Ligesom jeg startede med at spørge om det, vil jeg gerne spørge afslutningsvis, for at ministeren ikke skal glemme det: Der står i ministerens redegørelse, at nordisk samarbejde er en selvfølgelig del af næsten alle dele af samfundslivet.
Hvad er det, der ikke er omfattet?
Er det den danske regering, eller vil det nordiske samarbejde også fremover være en naturlig del af den danske regerings liv?