runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Dahlgaard (UP), 1999-11-24:
Tak for svaret.
Men ministeren kan vel også lide mangfoldighed og selvstændighed og frihed under ansvar.
Hertil kræves jo handlefrihed, og når man ikke kan føre sin egen pengepolitik, så har man altså et instrument mindre.
Man kan heller ikke føre sin egen valutapolitik, og så har man endnu et instrument mindre.
Det kan nok ikke være anderledes, for der er jo andre end dem, der er med i dette kollektive arrangement, men de havde da ført en anden pengepolitik, ikke parlamenterne, ikke politikerne, men landenes egne nationale centralbanker havde da ført en anden politik.
Problemet for nationalbankerne i disse lande er ikke at få arbejdsløsheden ned og væksten op, men at holde priserne nogenlunde stabile.
Det, man er bange for, er jo, at det økonomiske opsving koger over og giver inflation, dårlig konkurrenceevne og efterfølgende arbejdsløshed.
Ministeren må da medgive mig, at det er et specielt problem i de lande.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-24:
Jeg vil gerne spørge ministeren, om regeringen har tænkt på den virkning, som en sådan stor møntunion har, nemlig at folk flytter i ganske store mængder derhen, hvor pengene og væksten er.
Vi har set i USA, hvordan Los Angeles-området blev et kæmpe vækstcenter, så blev det Miami, nu er det vist Houston, fordi de enkelte delstater kan jo ikke tilpasse deres valutakurser, og så sker der jo det, at folk i stedet for flytter efter økonomien.
Man kan så vælge at sige, at politisk vil vi gerne have sådan et samfund, og vi kan så håbe, det bliver Ørestaden, de alle sammen flytter til, og så kan der blive vældig tæt befolket her i regionen.
Men det kan jo også være, at folk så bliver nødt til at flytte til Paris, fordi det bliver der, vækstcentret kommer til at ligge.
Jeg vil bare spørge ministeren, om man i den danske regering i virkeligheden har gennemtænkt, at det er den måde, byudviklingen i Europa så vil komme til at foregå på.
Marianne Jelved (RV), 1999-11-24:
Jeg må for at yde hr. Keld Albrechtsen retfærdighed starte med at svare på det spørgsmål.
Regeringen går ind for frie kapitalbevægelser, for en demokratisk, åben verden.
Det, der er fordelen ved de frie kapitalbevægelser, er jo, at det synliggør på sekunder tilliden til et lands økonomiske politik og forventningerne til det land.
Det »tvinger« - »tvinger« for man kan selvfølgelig lade være, men det får så altså konsekvenser - i en eller anden forstand, udfordrer politikerne inkl. Enhedslisten.
Jeg vil gerne kvittere for dens meget ansvarsfulde medvirken til, at vi ikke har underskud på de danske budgetter, og at vi afdrager gælden.
Det vil jeg gerne benytte lejligheden til at sige tak for.
Det er jo det, der er fordelen, for så har vi stabile forhold og dermed også større stabilitet omkring valutaerne, end vi ellers har haft.
Vi kan jo se, at den danske kronestabilitet bare gennem de sidste 10 år - for at den nuværende regering ikke skal tage æren af det hele - jo har været fantastisk flot i forhold til tidligere perioder, fordi vi har fået en langt mere stabil økonomisk udvikling til glæde for borgerne.
Vi piber jo ikke i regeringen, og det gør Folketinget heller ikke, hvis den danske Nationalbank ændrer på renten.
Hvis jeg ville slippe nemmere om ved tingene, kunne jeg jo hviske nationalbankdirektøren i øret, at vi havde brug for, at renten blev hævet 1 pct. Så var vi fri for at lave en stram finanslov.
Men sådan hænger verden jo heldigvis ikke sammen.
Derfor er der ikke nogen smutveje, og der er jo ikke nogen landes regeringer, der bruger nationalbankerne til at føre en pengepolitik, som gør, at de slipper nemmere finanspolitisk.
De tider er forbi, euro eller ej.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-11-24:
Så forstår jeg ikke en lyd af det, som bl.a. dagbladet Børsen skrev mandag den 8. november i år, hvor det skrev, at flere lande mener, at de har fået den forkerte medicin i forbindelse med Den Europæiske Centralbanks renteforhøjelse.
De skriver, at det faktisk kun var Frankrig, Belgien og Luxembourg, som følte, at renteforhøjelsen passede til deres forhold, mens der var en voldsom kritik fra bl.a. Spaniens økonomiminister, fra økonomer i Tyskland, hvor det bestemt heller ikke var velkomment, at renten sættes op, fra Østrigs finansminister og altså allersenest i dagbladet Børsen 18. november i år, hvor det er Finlands statsminister, som i et indlæg åbent kritiserer Den Europæiske Centralbanks rentepolitik.
Det er jo ikke nogen fantastisk succes, som i hvert tilfælde disse mennesker føler der er omkring det her, og det er ikke udtryk for, at den fælles, ensartede penge/rentepolitik passer ind i de forskellige lande, som er i vidt forskellige situationer.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-24:
Nu vil jeg naturligvis gerne kvittere for ministerens takketale, men dog sige, at det er jo den form for tak, som man ikke kan tåle alt for meget af i længden.
Så vil jeg godt bede ministeren om egentlig at få et svar på det, jeg spurgte om, for jeg tror slet ikke rigtig, det har været inde i regeringens overvejelser, og det er også helt i orden, for det er noget, som sikkert ikke ret mange på forhånd har gjort sig forestillinger om, da de konstruerede euroen.
Det, at et land ikke længere kan tilpasse sin valuta og så bliver tvunget til den hårde økonomiske politik, som ministeren var inde på, gør jo, at folk så bliver nødt til at flytte fra det land og så derhen, hvor der er fremgang og vækst og ikke nedskæringer og afskedigelser på de offentlige budgetter.
Det har vi set virkningen af i USA, for det giver
disse enorme folkevandringer på tværs af kontinentet og disse enorme næsten eksplosive byudviklinger, som vi ser i visse byer, Houston, Miami nævnte jeg som eksempler.
, så jeg vil bare bede om, at vi får en redegørelse for den problemstilling, for jeg tror, at den er enormt væsentlig i diskussionen.
Marianne Jelved (RV), 1999-11-24:
Jeg skal ikke kommentere eller give karakterer til de ministercitater, som hr. Frank Dahlgaard henviser til i Børsen fra den 8. november i år.
I stedet for vil jeg henvise til den artikel, som tidligere vismand, professor Torben M. Andersen, skriver i dag i Politiken, som er en ganske god beskrivelse af, hvordan den korte rente og den lange rente hænger sammen.
Det, der er sket, er jo, at når ECB hæver sin korte rente her for nogle uger siden, så er det jo forventet af markedet for at forebygge en inflationsstigning, som er på vej.
Vi har også set af de seneste tal fra euroområdet, at inflationen er
svagt stigende
Derfor er det jo et forsøg på at have en stabil udvikling.
Hvad slår det ud på?
Den lange rente er faldet i euroområdet, hvilket er et fantastisk beskæftigelsesfremmende skridt, fordi det er den lange rente, der er investeringsrenten.
Det er den, man bruger, når man investerer i nye arbejdspladser.
Så der er jo sund fornuft i markedet.
Til hr. Keld Albrechtsen: Jamen jeg synes ikke, der er
så stort et problem, men jeg vil meget gerne bidrage med en redegørelse.
Sådan som jeg hører hr. Keld Albrechtsen, bliver der sat spørgsmålstegn fra Enhedslistens side ved værdien af mobilitet på arbejdsmarkedet.
Det er jo et problem, hvis der er en virksomhed, der lukker i Århus, og de metalarbejdere, der bliver ledige der, ikke vil flytte til en arbejdsplads, der eksempelvis bliver oprettet i Esbjerg.
Altså der må jo være en mobilitet inden for et vist område.
Det er ikke mit indtryk, at den mobilitet er så massiv, som hr. Keld Albrechtsen beskriver den, mellem europæiske lande, og det tror jeg heller ikke den bliver.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-11-24:
Ministeren henviser til professor Torben M. Andersens artikel
i Politiken.
Jeg har også læst den, og han skriver, hvad der er rigtigt, men i modstrid til det, ministeren siger, at obligationsrenten, altså den lange rente, i eurolandene er steget; det er den også i Danmark.
Omkring renteforhøjelsen for en måned siden for den korte rente, gik de lange renter
modsat, men hvis vi ser det over nogle måneder, over et halvt års forløb, så er den lange rente steget, og Torben M. Andersen siger, at den er steget markant.
Så det er jo ikke rigtigt, hvad ministeren siger.
Det er jo noget, som man ikke rigtigt kan styre fra centralbankernes hold.
Der styrer man den korte rente.
Derfor må ministeren da medgive: Der er altså problemer med den fælles rentepolitik, og det har ikke en karakter, der får andre end lige ministeren til at tale om en fantastisk succes.
Marianne Jelved (RV), 1999-11-24:
Altså hr. Frank Dahlgaard brug af argumentation er jo utrolig letsindig.
I foråret sænkede Centralbanken renten, så steg
Men den lange rente falder, efter at ECB har hævet renten.
Det viser jo, hvordan markedet er en afbalanceret størrelse, og det viser i al sin enkelhed, at det blander regeringer sig ikke i.
Den bedste måde at styre det på og bidrage til stabiliteten og høj beskæftigelse er, at man i hvert land fører en sund økonomisk politik, som har lav inflation, ingen underskud og gælden ned.
Det er det allerbedste beskæftigelsesfremmende, vi overhovedet kan have.
Det har jeg læst at hr. Frank
Det er det, hele eurofællesskabet går ud på, og derfor synes jeg, det er en fantastisk succes.
Hermed sluttede spørgsmålet
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-24:
»Vil ministeren arbejde for, at det gøres til en del af kødkvalitetsmærket »den blå lup«, at der ikke må anvendes genmodificeret foder?«
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-24:
Kvalitetsmærkningen er en frivillig ordning, hvor man sikrer, at man går længere end de gældende lovkrav, der stilles, når det bl.a. gælder dyrevelfærd og spisekvalitet, som jo er de to parametre, der er indeholdt i kvalitetsmærkningsordningen.
Så der er altså et krav til halmstrøelse, transport til slagteriet, skånsom behandling på selve slagteriet og så også til selve spisekvaliteten.
Der er så nedsat et fødevarekvalitetsudvalg, som har til opgave i forbindelse med både administration og fastsættelse af regler at drøfte bl.a. nye produktionskategorier, kvalitetsparametre, justering af de eksisterende kvalitetsparametre m.v., men også at følge og vurdere ordningen, både dens anvendelse og succes og også eventuelle forskningsmæssige tiltag.
Problematikken vedrørende brug af genmodificeret foder har ikke været diskuteret i Fødevarekvalitetsudvalget eller i de stærke grupper, der er, når det gælder svine-, okse- og kalvekød.
Derfor må jeg sige til spørgeren: Der er heller ikke aktuelle planer om at forbyde anvendelsen af genmodificeret foder til dyr, og at det bliver en del af kvalitetsmærkningsordningen.
Jeg mener måske oven i købet ikke, at det vil være hensigtsmæssigt.
Når det gælder det gmo-frie, er det først og fremmest, tror jeg, i den økologiske ordning, det skal tilgodeses.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-24:
Jeg kan godt være enig med ministeren i, at det naturligvis først og fremmest er i den økologiske mærkning, vi har sikkerheden og skal have sikkerheden.
Det er i hvert fald hensigten med det.
Jeg vil godt spørge ministeren, om ikke den tankegang i hvert fald kan have nogen sympati.
Så vil jeg godt spørge ministeren: Hvis ikke man kan sikre garanti for gensplejsningsfrihed i forbindelse med kødkvalitetsmærket, kan vi så ikke risikere, at det går helt i stå?
At forsøget på at få det mærke til at lette slet ikke vil lykkes?
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-24:
Jeg tror, det er vigtigt, når vi taler om det gensplejsede, at vi gør flere forskellige ting.
At vi punkt et forsøger, som vi også har gjort det på europæisk plan, at sige, at det er forbudt, når det gælder det økologiske.
Der kan blive en diskussion om bagatelgrænsen på et eller andet tidspunkt, det må jeg ikke afvise.
Jeg synes, det er meget vigtigt, at vi fortsat på dansk side - og hvor jeg oplever, at vi får flere og flere EU-allierede - har så ordentlig og præcis en mærkning som overhovedet muligt, også, havde jeg nær sagt, ud i sidste led, indtil sidste ingrediens.
Når det gælder kvalitetsmærkning, er det sådan, at den netop er fokuseret på et område, som jeg tror mange forbrugere har været optaget af, det har været dyrevelfærd.
Men det har også været spisekvaliteten som sådan.
Lad mig sige, at hvis man skal gå ud over det, er det jo i realiteten en helt anden type mærkning, vi taler om, og efter min mening er tiden ikke inde til det.
En enkelt kommentar om kvalitetsmærkets succes: Det er vanskeligt at sætte sådan noget i gang.
Det har den nuværende omgang med kvalitetsmærket også vist.
Til gengæld oplever jeg, at der er flere og flere forbrugere, som er blevet opmærksomme på de kvaliteter, der ligger i mærket.
Jeg oplever større og større entusiasme hos en række producenter for at tilmelde sig ordningen, og endelig oplever jeg en detailhandel, som også er dybt optaget af det.
Jeg håber, at de tiltag, som producenter, forarbejdningsindustri og detailhandelen og Fødevareministeriet nu i fællesskab tager her i de kommende uger, vil medvirke til, at mærket bliver mere udbredt.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-24:
Ja, jeg må sige, som situationen ligger: Hvis ikke det kan lade sig gøre at få gjort kødkvalitetsmærket garanteret genfrit, så vil min personlige bedømmelse være, at så bliver det meget vanskeligt at få det mærke til at løfte sig.
Men o.k., det er så der, den problemstilling står. Dernæst er jeg fuldstændig enig med ministeren, og jeg er meget glad for, at ministeren siger, at vi skal koncentrere en virkelig indsats om også at fastholde det økologiske mærke som det genfri mærke.
I den forbindelse vil jeg bare gerne bede ministeren bekræfte, at f.eks. den regel om en 1 pct. forureningsgrænse, som man har vedtaget i EU på det ikkeøkologiske fødevareområde, ikke vil være acceptabel at have for det økologiske område.
Hvis der overhovedet skal være nogen forureningsgrænse, skal den være meget, meget lavere på det økologiske område.
Det vil jeg gerne bede ministeren om at bekræfte.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-24:
Nu er der vedtaget, når det gælder alt mulig andet, en 1 pct. grænse, men det er jo ikke sådan, at man må putte op til 1 pct. i.
Det er maksimalt, hvad der må være i, og jeg tror, virkeligheden vil være, at den er meget lavere.
Det vil jeg også være optaget af, når vi skal til at lave det her på økologiområdet, for det tror jeg bliver nødvendigt, hvis vi fortsat vil have økologisk foder frem, at så kan det blive nødvendigt af hensyn til økologien, at vi får en eller anden form for bagatelgrænse, og der er jeg enig med hr. Keld Albrechtsen i, at den skal være så lav, som det teknologisk overhovedet er muligt at få den.
Marianne Jelved (RV), 1999-11-24:
Det er faktisk en fantastisk succes, og det ved hr. Frank Dahlgaard godt.
Når hr. Frank Dahlgaard bringer Irland, Spanien og Portugal frem som eksempler på tre lande, som har en meget høj vækst sammenlignet med andre, så er baggrunden, hvilket er helt kendt, at netop de tre lande sammenlignet med de andre lande har levevilkår, som er meget, meget dårligere, for ikke at sige, at de var de fattige områder i Europa, i EU.
Derfor har de jo et vækstpotentiale, der er meget større
end andre lande, som f.eks. Tyskland, Frankrig, Holland, bare for at tage nogle.
De har også et langt højere beskæftigelsespotentiale, fordi deres ledighed har været så høj, og derfor må de selvfølgelig have en stejlere vækstkurve, end vi andre har.
Danmark kunne jo teoretisk set lige så godt have været med i euroen, og så ville vi jo føre nøjagtig den samme politik, som vi gør i dag.
Der er jo ingen regeringer i den fri verden, der beder deres nationalbanker om at hæve eller sænke renten for at bruge den som et finanspolitisk instrument.
De tider er jo forbi for mange år siden.
Politikerne, de folkevalgte, kan ikke skjule sig bag pengepolitikken og rentepolitikken.
De må stå til ansvar for det, der er deres ansvar, og det kan jeg godt lide.
Frank Aaen (EL), 1999-11-24:
Jeg deler helt ministerens omsorg for det økologiske mærke, men desværre er der jo en lang række fødevarer, der ikke er økologiske, og der er vi så med en mærkningsordning, hvor man kan måle en rest af gensplejsede organismer, hvor vi har sagt, at her må forbrugerne have garanti for, at de kan fravælge de produkter. Så er mit spørgsmål, om det ikke bekymrer ministeren, at forbrugerne, når vi inden for et kæmpestort område som hedder ikkeøkologisk kød, ikke i dag har nogen mulighed for at fravælge de varer, hvor der indgår genmanipulation i produktionsprocessen.
Jamen er ministeren ikke enig i, at hvis man f.eks. laver en certificeringsordning, hvor de, der producerer kødet, garanterer, at her bruger de kun foderroer, der ikke er genmanipulerede, så kan man uden videre gå ud og kontrollere, på samme måde som man gør det inden for økologien. Man kan gå ud og kontrollere på produktionsstedet, om man overholder den forpligtelse, man har påtaget sig ved at sige, at her garanterer vi, at vi ikke bruger genmanipulerede råvarer i produktionsprocessen.
Er ministeren ikke enig i, at det er relativt enkelt at kontrollere på samme måde, som det er relativt enkelt at kontrollere ude hos den økologiske landmand?
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-24:
Jeg vil gerne spørge, hvis vi nu fra Enhedslistens side kan skitsere et kontrolsystem, som ikke er vældig bureaukratisk og umuligt at have med at gøre, som ministeren antyder, om så ikke regeringen godt vil se velvilligt på det? Nu nævner hr. Frank Aaen en mulighed.
Der kunne være certificering.
Jeg vil godt spørge ministeren, om ikke den økologiske godkendelsesordning i virkeligheden er en ordning, som er god og overskuelig og heller ikke administrativ umulig at have med at gøre, og om ikke det system, som vi administrativt har i dag, i virkeligheden sagtens kunne klare en tilsvarende enkel kontrolprocedure i forbindelse med genfrihed?
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-24:
Jeg tror, jeg kan sammenkæde de to spørgsmål og sige, at jeg tror, det er mere vanskeligt, når vi taler om det her område med foderet.
Jeg tror, man skal have en meget, meget, meget stor og skrap kontrol for at kunne garantere, at en kalv undervejs ikke har fået en håndfuld sojaskrå, som måske var baseret på noget genmodificeret. Derfor vil jeg gerne sige som en helt klar, principiel holdning: Jeg vil være meget betænkelig ved, at det offentlige stillede sådan et system til rådighed.
Jeg tror, det ville blive meget, meget stort og omfattende.
Men det forhindrer jo ikke, at der er virksomheder, som vil kunne gøre det, og som via et eget kontrolprogram vil kunne gøre det, som det offentlige så kan kontrollere.
Det ville være en mulighed, og der tror jeg -
Det er det, vi kender fra så mange andre systemer, og jeg tror i realiteten, det er den rigtige måde - at pålægge dem, som gerne vil sælge det her ud fra nogle kommercielle grunde, et ansvar.
Så ville det ikke være anderledes end med alt mulig andet, at hvis man reklamerer med, at noget i det her tilfælde er genmodificeretfrit, så skal det også være det, og så kan vi gå ind og kontrollere, at det er i orden.
Det tror jeg er den måde, man skal angribe den her sag på.
Peter Skaarup (DF), 1999-11-24:
»Hvor mange penge mener ministeren der yderligere vil kunne tilføres politiet, hvis forhandlingerne om et nyt politiforlig føres i Justitsministeriet i forhold til, hvad der vil kunne tilføres politiet, hvis forhandlingerne foregår i Finansministeriet, og hvorfor mener ministeren at dette vil være tilfældet, og er forskellen i bevillingernes størrelse udtryk for intern uenighed i regeringen om bevillingerne til politiet?«
Skriftlig begrundelse
Ministeren er i B.T. den 19. november 1999 citeret for at sige, at »Det er dumt af de borgerlige at udvandre fra forhandlingerne om et nyt politiforlig.
For de vil få færre penge til politiet, hvis forhandlingerne foregår hos Mogens Lykketoft.«
Spørgeren er af den opfattelse, at udtalelsen betyder, at justitsministeren og finansministeren er uenige om, hvor mange penge der yderligere skal tilføres politiet.
I Dansk Folkeparti er vi meget bekymrede, hvis ikke det bliver sådan, at politiet får større ressourcer til at blive et mere synligt politi.
Men i forbindelse med det her spørgsmål vil jeg godt høre justitsministeren, hvad der ligger bag ved nogle udtalelser, som ministeren er kommet med efter et forhandlingssammenbrud om politiforliget.
Ministeren siger, at han synes, det er ærgerligt, at de borgerlige ikke vil være med til at forhandle det færdigt i Justitsministeriet, for i Justitsministeriet ville man have fået mere fra de borgerliges side i retning af flere penge til politiet, end man vil få i Finansministeriet, hvor forhandlingerne nu kører.
Jeg har aldrig hørt sådan en udtalelse før, at det ser
ud til, at man får mere i det ene ministerium end i det andet, og derfor vil jeg godt høre, hvad baggrunden egentlig er for de udtalelser, der er fremkommet.
Frank Jensen (S), 1999-11-24:
Jeg kan forstå, at det ikke er forbigået spørgerens opmærksomhed, at jeg og regeringen i øjeblikket forsøger at forhandle et flerårigt politiforlig - et forlig, der skal finansiere baggrunden for at have et stærkt politi i en ny 4-årig periode.
Min udtalelse faldt ganske rigtigt, efter at en række partier, de borgerlige partier, havde forladt forhandlingerne i Justitsministeriet, uden at man havde fundet en samlet finansiering af et i øvrigt økonomisk løft til politiet, som jeg tror der efterhånden havde samlet sig ganske stor enighed om under forhandlingerne. Jeg skal ikke referere direkte fra forhandlingerne, for som spørgeren ved, foregår sådan nogle forhandlinger i fortrolighed.
Men min offentlige kommentar var, at den regning, som stod tilbage i Justitsministeriet, jo ikke forsvinder af, at forhandlingerne er flyttet til Finansministeriet.
Der er fortsat en regning på det grundlag, som ligger for en ny politiaftale, og den forsvinder altså ikke ved, at forhandlingerne flyttes over i Finansministeriet.
Tværtimod kan der komme flere andre regninger, hvis andre ministerier også kommer med deres ufinansierede udgiftsstigninger til Finansministeriet, og derfor sagde jeg, at så kunne politiets aftale komme under finansielt pres, hvis den var totalt ufinansieret, når regningen kom over i Finansministeriet.
Derfor så jeg dengang, at det bedste for en god politiaftale var, at dér, hvor de havde aftalt at bruge pengene, også var der, vi aftalte, hvordan vi skulle finansiere det, altså finde pengene.
Det lykkedes ikke der, og det lykkedes som sagt heller ikke i aftes at nå til enighed med firkløverpartierne om en finansiering af en, synes jeg, god politiaftale, som jeg i øvrigt også her kan sige at Rigspolitichefen har haft lejlighed til at sige han mener ville være et godt grundlag for at drive dansk politi ind i det næste årtusind.
Peter Skaarup (DF), 1999-11-24:
Det, man ligesom kan konkludere af det, justitsministeren siger, er for mig at se, at det bliver en dårligere aftale for de borgerlige og politiet, end man ville have fået, hvis man havde gjort det i sidste uge, hvor man var til forhandling i Justitsministeriet.
Det kunne jeg godt tænke
mig at bede ministeren bekræfte, at det er det, han har ment med de udtalelser. Så ville jeg godt spørge, om man i forbindelse med det politiforlig i øvrigt også er indstillet på at se på de problemer, der har været for Kriminalforsorgen.
Om der på baggrund af de oplysninger, der er kommet fra Dansk Fængselsforbund, hvor man siger, at hvis der kommer flere politifolk, skal der tages højde for, at man også får flere kriminelle ind bag tremmerne.
Om der samtidig med bevillingerne til politiet og de vilkår, der ligger der, også vil blive givet bevillinger til Kriminalforsorgen, sådan at det pres, der er på fængslerne i øjeblikket, kan tage af?