Thor Pedersen (V), 1997-12-17:
Venstre har sammen med Det Konservative Folkeparti her forud for tredjebehandlingen stillet ændringsforslag til regeringens finanslov på enkelte udvalgte områder.
Det har vi gjort i erkendelse af, at regeringen har sit parlamentariske flertal på plads.
Men vi har ønsket at fastholde, at vi vil noget helt andet og mere end det, regeringen foreslår, og her kan jeg henvise til det samlede udspil, som Venstre og Det konservative Folkeparti er kommet med til finansloven for 1998 under titlen »Fornyelse '98«.
Engangsindtægter på 25 mia. kr. i år dækker over et reelt underskud på 22 mia. kr. I 1998 slår regeringen så alle rekorder med engangsindtægter på 36 mia. kr., der dækker over et reelt underskud på 13 mia. kr. Det er fortsat dybt beklageligt, at der ikke er styr på statens finanser.
Alene i år kommer der 74 mia. kr. mere ind
i skatter og afgifter i forhold til 1992, når der tages højde for den løbende prisudvikling.
Det burde medføre et massivt overskud på statens finanser.
Vi må erkende, at det, Danmark har brug for, er et nyt flertal og en ny regering.
Et hovedproblem er fortsat den alt for store statsgæld og den gøgeunge, som rentebetalingen af statens gæld udgør.
Vores ændringsforslag omfatter skattelettelser for 10,1 mia. kr., forbedringer i øvrigt for 2,7 mia. kr. og besparelser på 19,3 mia. kr., og det medfører i alt en nettobesparelse på 6,5 mia. kr. Den væsentligste del af vores forslag til skattelettelser er rettet mod dansk erhvervsliv.
Vi må jo konstatere, at antallet af personer på overførselsindkomst har bidt sig fast på et uhyggeligt højt niveau.
Trods 4 års konjunkturgevinst er der i 1997 15.000 flere på dagpenge, orlov, efterløn og overgangsydelse, end der var i 1992.
Ganske vist er den officielle ledighed faldet med 97.000, men i samme periode er der flyttet 112.000 over på efterløn, orlov og overgangsydelse. I stedet for at udnytte højkonjunkturen til at få løst
disse helt fundamentale problemer for dansk økonomi og få muligheden for at finansiere et velfærdssamfund
har problemet bidt sig fast og er ved at udvikle sig til et forsørgerproblem.
Derfor er det helt afgørende, at virksomhedernes konkurrenceevne forbedres ved at fjerne nogle af de byrder, som ikke kommer udefra, men som alene er et resultat af vedtagelser i regering og Folketing. Men i stedet for at forholde sig til virksomhedernes konkurrenceevne er regeringens svar, at man ønsker at gøre det endnu sværere at drive virksomhed i Danmark.
Ikke alene har vi et bureaukratisk morads af indberetningsskemaer, men også gennem fremrykning af indbetalinger og nye skatter lægges der flere og flere økonomiske byrder på danske virksomheder, i 1998 alene 6,5 mia. kr. yderligere.
Det forringer mulighederne for de nye arbejdspladser, der skal løse problemet med, at alt for mange i arbejdsduelig alder ikke er i beskæftigelse.
Derfor foreslår vi at lette erhvervslivet for byrder på 10 mia. kr. mod til gengæld at fjerne 4,5 mia. i erhvervstilskud, altså netto en kraftig forbedring af virksomhedernes konkurrenceevne.
til den socialdemokratiske ordfører, fru Pia Gjellerup, der spørger, hvorfor Venstre ikke vil være med til, når man ser på landbrugets vilkår, at gå ind og være mere miljøvenlige og herunder lægge afgifter på pesticider.
Og det svar vil jeg egentlig gerne give med det samme.
Vi forstår simpelt hen ikke den indstilling til et problem.
Se, hvis man mener, at pesticider er giftige og farlige, så skal man forbyde dem.
Det er da amoralsk at gøre det til et fiskalt objekt og sige: I må gerne gøre noget, der er giftigt, eller gøre noget, der er farligt, og som medfører, at noget forgiftes, bare I betaler for det.
Jeg synes, man skal være konsekvent og sige: Hvis det er giftigt, og hvis man bruger over en vis grænse, der medfører, at det er farligt, ja, så skal man forbyde det.
Det skal ikke være en kilde til, at staten kan fylde sine tomme kasser, fordi folk gør noget, som de i øvrigt ikke burde gøre.
I forbindelse med lettelser for dansk erhvervsliv foreslår vi en kraftig opprioritering af forskning og udvikling i private virksomheder, og vi foreslår en effektivisering og forbedring af voksen- og efteruddannelsen.
Vi foreslår en begyndende reform af overførselsindkomsterne og en opstramning i adgangen til dagpengesystemet med klare betingelser om rådighed kombineret med en fremrykning og forbedret aktivering af ledige.
Vi har i Venstre meget svært ved at forstå, at det, at folk kommer i arbejde, at de bliver aktiveret, i stedet for at gå og være passivt forsørget og være inaktive, skulle være noget, man betaler for.
For os er det simpelt hen målet at flytte personer over til aktivitet med det ønske, at de kan blive selvforsørgende og ikke være afhængige af offentlige ydelser.
Vi har igennem mange år i Folketinget haft debatter om, hvilke krav man skulle stille til unge ledige.
Og det er jo en kanonsucces, når vi ser på resultaterne af, at man enten giver aktiveringstilbud eller uddannelse til unge under 25 år.
60-70 pct. af dem, der gik rundt passivt forsørget, forsvinder sporløst.
De finder ud af, at de egentlig godt selv kan finde et job eller en måde at være aktiveret på, så de ikke længere er passivt forsørget.
Vi oplever det samme omkring dagpenge.
I en statistik fra Dansk Industri kan vi se, at næsten alle de voksne, der falder for grænsen for den periode, hvor man kan modtage dagpenge, stort set lige på det tidspunkt finder beskæftigelse, og der må vi sige, at der åbenbart er mere imellem himmel og jord, end man skulle tro, siden det er så heldigt, at lige på det tidspunkt, hvor de mister dagpengeretten, ja, der finder de så beskæftigelse.
Det glæder vi os over i Venstre, men det giver os også motiv til at sige: Jamen det kunne være, at man skulle bruge flere kræfter på aktivering.
Det medfører ikke nødvendigvis flere udgifter.
Vi kan jo i opgørelser fra Socialministeriet se, at det er anslået i gennemsnit at koste ca. 23.000 kr. pr. aktiveret, så der er altså store penge at spare, hver eneste gang man kan gå fra passiv forsørgelse over til at være selvhjulpen.
Vi vil fremme mobiliteten på arbejdsmarkedet.
Vi vil genoprette folkepensionen og sikre, at pensionister ikke straffes for at blive længere på arbejdsmarkedet.
Vi vil fjerne det løftebrud, som regeringen har begået over for landets pensionister.
Og her siger fru Pia Gjellerup rigtigt: Jamen det hjælper jo kun de pensionister, der har indtægter ud over deres folkepension.
Det er rigtigt.
Vi ønsker nemlig, at det altid kan betale sig at være på arbejdsmarkedet, at have indtægter.
Og det, der skete i forbindelse med omlægningen, da man lavede skattereformen, var jo, at man gjorde en større del af folkepensionen indtægtsafhængig.
Vi ønsker, at pensionen skal være en ret, som man med sikkerhed kan forvente at man får udbetalt, når man når alderen, og ikke at man modregner dette, at man selv er aktiv.
Vi ønsker, at folk skal være længst muligt på arbejdsmarkedet, så længe de selv ønsker det og har psyke og helbred til det.
Det er sådan, at vi ønsker ikke alene de forbedringer, der er aftalt med regeringen, når det gælder det frie valg mellem offentlige sygehuse.
Vi ønsker at reducere ventelisterne gennem mulighed for frit valg mellem offentlige og private sygehuse, hvor pengene følger patienten til det sygehus, der udfører behandlingen.
Vi vil meget - det kan vi ikke skjule - vi vil også noget helt andet end regeringen.
Og nogen kunne så mene, at det ikke er finansieret.
Men i de ændringsforslag, vi har stillet, finansierer vi ikke alene vores egne ønsker til forbedringer, men vi har i alt 6,5 mia. kr. mere i nettobesparelse i forhold til regeringens egne forslag.
Så vi overfinansierer vores ønsker, og den overfinansiering skal bruges til at nedbringe statens gæld yderligere.
Det er jo ikke bare de stillede ændringsforslag, der er fuldt finansieret.
Det gælder også for det samlede forslag, »Fornyelse '98«.
Også her gælder det, at der ikke foreslås en eneste krone i skattelettelse eller øvrige forbedringer, som ikke er mere end fuldt ud finansieret.
Vi gør det bl.a. ved at sikre en bedre kvalitet for færre penge gennem effektivisering og forbedringer af den offentlige sektor ved udvidet brug af udbud og udlicitering samt et generelt krav om samme produktivitetsstigning i den offentlige sektor som i den private.
Vi vil sikre et offentligt forbrug under kontrol og gøre langt mere for at få ledige i arbejde.
Finansministeren foreslår, at der overføres 8,5 mia. kr. fra Den Sociale Pensionsfond i 1998 til statskassen.
Og det gør han ved at tilsidesætte den gældende lovgivning alene med hjemmel i en tekstanmærkning på finansloven.
Regeringen har fortsat ikke så meget mod, at den tør fremlægge et lovforslag og stå til ansvar over for Folketinget, pensionisterne og offentligheden i øvrigt.
Det er nu tredje gang, at finansministeren og regeringen forsøger sig med klare brud på de regler, Folketinget har, bl.a. i budgetvejledningen, og på trods af Rigsrevisionens udtalelser.
Det er simpelt hen uværdigt for regeringen og det flertal i Folketinget, som eventuelt støtter dette.
Vi har i Danmark et særligt ansvar for at hjælpe befolkningerne i ulandene, men vi mener også, at vi har et ansvar for at sikre, at de penge, der anvendes til ulandsbistand, anvendes optimalt.
Vi ønsker, at Danmarks internationale bistand bliver effektiviseret. Vi kan gøre det meget bedre, også for færre penge.
Vi ønsker at opprioritere bistanden til Østeuropa, især til de tre baltiske lande, men vi vil sænke rammen for ulandsbistand fra de nuværende 1 pct. til 0,8 pct. af bruttonationalindkomsten.
Og selv med denne sænkning vil der kun være tre lande i hele verden, der bruger en større andel af deres produktion til egentlig bistandshjælp.
Det er Norge, det er Sverige, og det er Holland.
Norge bruger ca. ½ procent mere end det, vi har som mål, og det er så den olie, de pumper op fra områder, der egentlig burde tilhøre Danmark, der sætter dem i stand til at ligge på en førsteplads.
Og ellers må jeg sige, at såvel Sverige som Holland egentlig ligger på det danske niveau, altså det, vi ønsker som dansk niveau, nemlig 0,8 pct.
Vi ønsker at stramme yderligere op i udlændingepolitikken og give mulighed for, at flygtninge i højere grad kan blive hjulpet i lejre tæt på deres hjemland.
Vi vil skærpe kontrollen med flygtninge, der kommer til Danmark.
Vi ønsker at fokusere på, hvordan man i højere grad hjælper flygtninge tilbage til deres hjemlande, når muligheden byder sig, i stedet for at gøre flygtninge til indvandrere.
Også her spørger fru Pia Gjellerup til, hvordan tingene egentlig hænger sammen.
Hvordan kan man overhovedet spare penge ved at etablere flygtningelejre i nærområderne?
Fru Pia Gjellerup spørger: Hvor skal lejrene være?
Ja, de skal være i nærområderne.
Og nærområderne defineres altså ud fra, hvor det egentlig er, personerne kommer fra.
Og sandheden er jo den, at vi har oplysninger om, at det er 10-30 gange så mange, man kan hjælpe for det samme beløb i nærområderne, som man kan ved at gøre dem til indvandrere i Danmark eller midlertidigt give dem ophold i Danmark.
Jamen det har vi jo beskrevet tydeligt.
Det er det, der ligger inden for rammen af 433 mio. kr., inklusive at vi reducerer reserverne hos indenrigsministeren.
Så det er altså ganske klart beskrevet i vores samlede ændringsforslag, må jeg sige.
Det er altså på udvalgte områder, vi har foreslået de nødvendige ændringer, og jeg kan sige, at disse forslag er lagt frem til fri afstemning.
Det kan også konstateres, at vi intet forlanger til gengæld, og mere venligt kan det vel ikke være.