runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Sohn (SF), 2003-01-31:
Jeg forstår nu slet ikke hr. Lars Barfoeds afvisning af hr. Jan Petersens spørgsmål, for det er da yderst relevant; det er jo et spørgsmål om indgriben i den enkeltes frihed til at vælge, om man vil være medlem af en andelsboligforening eller ikke vil, om man har frihed til at vælge, hvilken rottefænger man vil have, om man vil have en anden, og skorstensfejer og vice versa.
Det er da bestemt i forhold til de borgerlige partiers argumentation et yderst relevant spørgsmål, så jeg håber da, der bliver svaret lidt mere seriøst på, om der skal være en forskel på eksklusivbestemmelser i den ene eller anden sammenhæng.
Det, der kaldte mig herop, var nu det spørgsmål, som fru Pernille Falcon stillede, om regeringen havde nogle aktuelle planer om at gribe ind i blokaderetten.
Regeringen må have gjort sig nogle overvejelser, hvis det nu viser sig, at LO og Dansk Arbejdsgiverforening siger: Jamen vi finder status quo på arbejdsmarkedet omkring konfliktretten i orden; det bygger på en århundredgammel tradition, som er i fin balance, og hvis man piller et lille strå ud af balancen, så tilter det.
Så må Det Konservative Folkeparti jo have gjort op med sig selv: Hvis udvalgsarbejdet ender med status quo, vil regeringen så fremsætte et lovforslag om indgriben over for blokaderetten?
Lars Barfoed (KF), 2003-01-31:
Hr. Ole Sohn prøver at gøre det til noget lidt uskyldigt ved at sige, at det jo bare er et spørgsmål om, at man skal være medlem af en forening, der sørger for fornuftige arbejdsforhold.
Andre fagforeninger giver udtryk
for andre synspunkter, og er det så dybest set ikke urimeligt, at man skal være tvunget til at være medlem af en forening, som varetager bestemte politiske synspunkter ud over den rene interessevaretagelse? Er det ikke også urimeligt, at en medarbejder kan sige: Jamen jeg vil hellere være medlem af en anden fagforening, hvis synspunkter er mere i overensstemmelse med mine - det kunne f.eks. være Den Kristelige Fagforening i stedet for SiD - men så bliver vedkommende fyret, fordi han skal være medlem af SiD, som har nogle bestemte politiske synspunkter, han er uenig i?
Er det ikke urimeligt og diskriminerende og fuldstændig i strid med grundlæggende politiske frihedsrettigheder?
Freddy Dam (V), 2003-01-31:
Det ligger fast, at på det offentlige arbejdsmarked er eksklusivaftaler udtryk for en usaglig forskelsbehandling, og jeg vil godt bede SF's ordfører forklare mig, hvorfor eksklusivaftaler på det private arbejdsmarkedet ikke skulle være udtryk for usaglig forskelsbehandling.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-01-31:
Hr. Ole Sohn fra SF trækker sig nu lidt tilbage i debatten og siger, at SF's ordførere og lovgivere ikke vil blande sig i arbejdsmarkedets forhold.
Jeg vil godt spørge SF's ordfører: Har SF overhovedet ikke nogen interesse i at beskytte den lille mand, den lille kone, den enkelte, der ønsker at benytte sig af en frihedsrettighed til at stå uden for det system af frivillige aftaler, der er blevet indgået mellem nogle overordnede parter?
Hvad vil SF gøre for den lille lønmodtager, der vil gå enegang, fordi vedkommende har en interesse i det?
Anders Samuelsen (RV), 2003-01-31:
Jeg skulle hilse og sige til hr. Ole Sohn: Tak for belæringen, det vil jeg gøre.
Men det ændrer dog ikke på, at man må konstatere, at der er en fundamentalt forskellig indgang til det her.
Det, vi vægter fra Det Radikale Venstres side, er nogle grundlæggende frihedsrettigheder og det, at man ikke skal kunne tvinge folk til at være medlem af en bestemt organisation, hvor vi oven i købet har set eksempler på, at på trods af at vi har fået lavet regler om, at man kan bede sig fritaget for at støtte f.eks. bestemte partier, gør de det alligevel ad den ene eller den anden vej.
Nogle organisationer på lige dette område har tilsyneladende nogle problemer med at forstå nogle af de signaler, som kommer fra Folketingets side.
Det er så, hvad det er, men lad det nu ligge.
Det grundlæggende er stadig spørgsmålet, om man skal kunne presses ind i en bestemt forening, holdt op imod et velfungerende dansk arbejdsmarked med nogle meget velfungerende fagforeninger, som leverer resultater fra dag til dag.
Jeg tror, det er afgørende for fagforeningernes muligheder for at agere i fremtiden, at de får fjernet det åg, det er at have hængende over hovedet, at der konstant er en mistænkeliggørelse af, hvorvidt folk egentlig er tvunget til at være medlemmer eller er frivillige medlemmer af deres organisationer.
Jeg tror, det bliver til gavn for fagforeningerne selv.
Ole Sohn (SF), 2003-01-31:
Jeg kan godt love hr. Samuelsen, at det har overordentlig stor betydning, at man kan indgå overenskomster, hvori der også er en eksklusivbestemmelse.
Det har været og er stadig til stor gavn for utrolig mange ikkefaglærte, fordi alternativet er løntrykkeri.
Omvendt har jeg også lavet mange og givetvis flere overenskomster uden eksklusivbestemmelser, fordi det slet ikke har været nødvendigt.
Men at fratage faglige organisationer muligheden for at medvirke til at skabe et ordentligt, reguleret arbejdsmarked, specielt for ikkefaglærte, vil simpelt hen være til stor skade, og den skade bliver endnu større, hvis instrumentet er væk, når de nye ansøgerlande bliver medlem.
Det er bare den appel, jeg forsøger at rette til Det Radikale
Venstre
, så de ikke går helt forkert med hensyn til, hvad der er ret og rimeligt på et reguleret arbejdsmarked.
Anders Samuelsen (RV), 2003-01-31:
Hr. Ole Sohn spørger, hvem der er den mest vidende.
Det kan altså være svært at afgøre fuldstændig sikkert, om det er professoren eller forbundsformanden, men jeg tillader mig bare at antyde, at Max Bæhring i et eller andet omfang er tættere på, hvad der foregår på arbejdsmarkedet, end professoren på Handelshøjskolen er.
Det kan jo selvfølgelig godt være, at det i den sidste ende viser sig, at det er professoren, der er den klogeste, men det får vi jo se.
Men jeg vil stadig fastholde det citat af Max Bæhring, som jeg startede med at læse op: »Når spørgsmålet nu er bragt frem, så kan jeg da oplyse, at eksklusivbestemmelserne ingen nævneværdig rolle spiller på det danske arbejdsmarked ...«. Der tages ingen forbehold om, at de er et meget afgørende middel, at de i det mindste er der, osv.
Der står kort og godt, at de ikke spiller nogen nævneværdig rolle, og det synes jeg da man bør skrive sig bag øret, for det er formandens egen udlægning af teksten.
Hvordan ser vi på et isoleret indgreb?
Ja, det er derfor, jeg faktisk prøver at udfritte ministeren for at få nogle svar på de spørgsmål, jeg stillede, nemlig: Hvad er egentlig regeringens planer for de liberale erhverv?
Kunne vi få et svar på det spørgsmål?
Det ser jeg frem til, og jeg håber, det kan lade sig gøre.
Men vi har fået at vide tidligere i dag af Dansk Folkepartis ordfører, at om man så havde fået et tilbud om samlet afskaffelse i dag, havde man alligevel stemt imod, hvis man ikke havde fået svar på det andet spørgsmål om østeuropæerne.
Det er jo noget underligt noget at fremføre heroppefra, som om det havde relevans for dagens debat.
Det har ikke nogen relevans, for Dansk Folkeparti kobler det op på noget helt andet, som på ingen måde har relevans for dagens debat.
Men det må jo så være den måde, Dansk Folkeparti arbejder på. Så er der spørgsmålet fra hr. Ole Vagn Christensen om, hvordan vi ser på det med hensyn til at gøre noget i fremtiden.
Vi tror som sagt grundlæggende, at de aftaler ikke har den store betydning, for vi har en stærk tiltro, og tilsyneladende en meget stærkere tiltro end Socialdemokraterne har, til fagforeningernes evne til at håndtere det danske arbejdsmarked.
Ole Vagn Christensen (S), 2003-01-31:
Jeg vil gerne kvittere for hr. Anders Samuelsens svar, for det er første gang, vi får en erkendelse af, at eksklusivaftalers afskaffelse kan give et problem for arbejdsmarkedet.
Samuelsen, at her er han helt på linje med fru Ruth Nielsen, som ved en konference her på Christiansborg har givet udtryk for, at den eneste måde, man sådan set kan styre uorganiserede arbejdsgivere på, er ved, at man laver en lov, der siger, hvordan løn- og arbejdsvilkårene i dette land som minimum skal være. Men jeg vil også gerne gøre hr. Anders Samuelsen opmærksom på, at det faktisk ikke er ret mange år siden, at vi fik afskaffet de sidste rester af den lovgivning, nemlig den såkaldte tyendelov, som senere blev til medhjælperloven, og hvori der stod, hvilke økonomiske midler man skulle sørge for stod til rådighed for medarbejdere på visse områder.
Jeg håber ikke, vi skal vende tilbage til sådanne forhold, når et moderne arbejdsmarkeds parter selv kan løse deres problemer.
Ole Sohn (SF), 2003-01-31:
Det ene var enten et forsøg på at hjælpe, eller det kan også opfattes som en belæring.
Det var spørgsmålet om, hvorvidt det er forbundsformanden eller professoren, der er mest vidende, og jeg sagde, at det, der er det afgørende, er, at man har et middel, som kan være med til at hindre, at vi får - hvis jeg skal bruge et godt gammeldags udtryk - et ufaglært proletariat, som ikke har mulighed for at blive beskyttet af faglige overenskomster, herunder overenskomster med eksklusivbestemmelser.
De er altså et meget præventivt instrument til at regulere arbejdsmarkedet med, det skal man ikke tage fejl af.
Det andet spørgsmål var inspireret af hr. Samuelsens seneste svar, der nærmest lød, som om de 200.000, der er omfattet af eksklusivbestemmelser, skulle være tvunget til det.
Er det hr. Samuelsens opfattelse, at alle de medarbejdere, der har indgået overenskomster med eksklusivbestemmelser, er blevet tvunget til det?
Det tror jeg næppe hr. Samuelsen mener.
Det sidste var spørgsmålet - og det må hr. Samuelsen gerne skrive ned - om Det Radikale Venstre ser et isoleret indgreb over for de faglige eksklusivbestemmelser som værende så vigtigt, at man vil gennemføre det uafhængigt af indgreb over for eksklusivbestemmelser generelt i samfundet.
Anders Samuelsen (RV), 2003-01-31:
Jeg synes, at Dansk Folkepartis ordfører fortsætter med at fægte i blinde eller i tåge; jeg tror, det var det udtryk, der blev brugt tidligere på dagen.
Det bliver nu anerkendt, at det ikke er noget, der kan redde alle de 300.000 arbejdsløse, men måske nogle.
Men hvor mange er nogle?
Hvis vi taler om, at det kan gøre en lille forskel for måske 5.000, skal det så ikke vejes op imod, at der er mindst 220.000, som bliver løst af det bånd, som eksklusivaftalerne lægger på dem?
Det er derfor, jeg prøver at stille vægten op, for
der må altså et eller andet sted komme nogle principielle overvejelser ind i også Dansk Folkepartis tankegang, men det mangler jeg fuldstændig på nuværende tidspunkt
Jeg har i høj grad indtryk af, at Dansk Folkeparti i bund og grund siger: Fred være med dem, som føler sig klemt af de regler på nuværende tidspunkt, bare vi kan score nogle billige point i pressen.
Hr. Ole Sohns spørgsmål må jeg faktisk vende tilbage til, for jeg må have det gentaget.
Men til gengæld kan jeg huske hr. Ole Vagn Christensens spørgsmål om, hvad der så skal gøres; om det skal være med vold, straf og gift, der skal gribes ind.
Der kunne være mange muligheder i det tilfælde, at det viser sig, at det er dybt problematisk.
Jeg tror ikke på - og det vil jeg gerne understrege - at det på nogen måde er dybt problematisk, for jeg er helt overbevist om, at fagforeninger er fantastisk dygtige til deres arbejde og fortsat vil kunne varetage deres arbejde.
En af de muligheder, man kunne overveje, var f.eks. at lovgive om mindsteløn.
Jeg ved ikke, om Socialdemokratiet er indstillet på at gå ind på den tankegang, men det kunne man da overveje.
Jeg har overhovedet ikke taget stilling til det, men det var da et middel, som kunne tages i anvendelse.
Ole Vagn Christensen (S), 2003-01-31:
Jeg understregede sådan set, hvad Max Bæhring havde sagt, ved at sige, at 10 pct. selvfølgelig ikke vejer meget imod de 100 pct., og derfor var det ikke et spørgsmål om at stille professoren op over for Max Bæhring.
Det var mere et konkret spørgsmål til hr. Anders Samuelsen om det, man tidligere har sagt.
Steen Scheuer er inde på, at de eksisterer visse steder, for at man ikke skal komme i den situation, at det uorganiserede arbejdsmarked undergraver det organiserede, og her taler vi jo netop om dem, der er svagest funderede, altså de ufaglærte, når det drejer sig om at sikre sig arbejde.
Det er faktisk dem, det handler om,
og derfor må jeg igen stille spørgsmålet: Har man stadig den holdning, at de skal erstattes af tvang, vold og gift, eller hvad er det for et værn, man vil sætte op i stedet for eksklusivaftalerne?
Ole Sohn (SF), 2003-01-31:
Det er til debatten om, hvem der er tættest på den danske lønmodtager: om det er en eller anden professor, eller om det er en forbundsformand.
Det er jo korrekt, at antallet af lønmodtagere, der er omfattet af eksklusivbestemmelser, er relativt lavt i sammenligning med det samlede arbejdsmarked, men det spiller en relativt stor rolle, at muligheden eksisterer, og det gør den faktisk specielt over for de ikkefaglærte grupper.
Derfor er bekymringen over, at man demonterer et redskab for de faglige organisationer og i øvrigt også for arbejdsgiverne, yderst relevant i forbindelse med Østudvidelsen.
Bent Bøgsted (DF), 2003-01-31:
For lige at ridse lidt op igen: Dansk Folkeparti har altid sagt, at vi går ind for en generel afskaffelse af eksklusivaftaler, og det mener jeg da også vi har givet udtryk for i dag: en generel afskaffelse.
Det er der ikke noget nyt i, og det er der heller ikke noget gammelt i.
Det har vi altid gjort, men vi stiller altså som betingelse, at vi har en rimelig sikkerhed mod østeuropæisk arbejdskraft, før vi kan tage stilling til dette eksklusivaftaleforslag.
Så er jeg enig med hr. Anders Samuelsen i, at det skal være en generel afskaffelse, som hr. Anders Samuelsen selv var inde på.
Det kan vi ikke blive uenige om, det er vores politik, men altså: Vi skal have den sikkerhedsordning på plads, før vi kan tage stilling til noget angående eksklusivaftaler.
Ole Sohn (SF), 2003-01-31:
Nej, det er jeg simpelt hen ikke enig med hr. Lars Barfoed i.
Vi har haft mange eksempler, og det svarer til, at er man uenig med sin andelsboligforening, kan man ikke melde sig ud af den.
Jeg tror, hr. Jan Petersen startede med at nævne en boldklub, og når man går ind i en forening, er det på nogle betingelser, og dem må man altså acceptere.
Sådan er livet jo.
Hvis man på arbejdsmarkedet søger et job, hvor man kender betingelserne, inden man søger, og siger ja til det, er der jo ikke nogen problemer.
Kan man ikke lide de betingelser, der er stillet op angående lønforhold, arbejdsmiljøforhold og ansættelsesforhold, finder man et andet arbejde.
Det er jo den frihed, den valgmulighed, man har.
Det har hr. Lars Barfoed, det har vi alle sammen, og derfor er det da et udtryk for frihed.
Der er overhovedet intet, der er skjult, det er frivilligt indgåede aftaler, der er kendt af begge parter og af den enkelte person, og som af den danske Højesteret er stadfæstet som værende i overensstemmelse med internationale menneskerettighedskonventioner.
Anderledes og bedre kan det vel ikke være.
Jeg har den opfattelse, at det er de faglige organisationer og arbejdsgivere - altså stat, amt og kommune
der indgår aftaler, og den måde, de organiserer sig på, er deres eget valg.
Det er min opfattelse.
Til hr. Flemming Oppfeldt, som taler om at støtte den lille mand: Jamen det er sådan set rent faktisk det, jeg forsøger at give udtryk for.
Jeg mener, det er i den lille mands interesse og specielt i de ikkefaglærte gruppers og de lavtlønnede gruppers interesse, at vi har et ordentligt og velreguleret arbejdsmarked.
Hvilke områder er det, der i dag præges af illegalt løntrykkeri?
Det er landbrug, det er gartneri, det er bygge- og anlægsbranchen, og det er hotel- og restaurationsbranchen.
Det er alle de steder, der er dårlige lønninger, så det er i den lille mands interesse, at vi har et ordentligt og velreguleret arbejdsmarked, herunder frivillighed til at indgå faglige overenskomster.
Til hr. Lars Barfoed vil jeg sige: Man kan ikke blive fyret på grund af et fagforeningsskifte.
Vedkommende, der er blevet ansat, kender betingelserne for ansættelsesforholdet, og hvis man ikke ønsker at arbejde under de anviste vilkår, lader man sig ikke ansætte, og skifter man holdning undervejs, finder man et andet arbejde på nøjagtig samme måde, som hvis man ikke synes, lønnen er i orden, og hvis man ikke synes arbejdsmiljøet er i orden.
Så siger man: Så finder jeg et andet arbejde.
Til det første, hr. Lars Barfoed spurgte om angående politiske synspunkter og partier, vil jeg sige: Alle interesseorganisationer har efter min opfattelse pligt til at blande sig i den politiske debat for at varetage medlemmernes interesser. Det kan være Dansk Industri, eller det kan være SiD, som skal sørge for at varetage deres medlemmers interesser og udtrykke politiske synspunkter.
Men jeg er indædt imod tvangsudskrevne kontingenter til politiske partier, også hvad angår faglige organisationer.
Den holdning og det synspunkt har jeg forfægtet, siden jeg blev fagforeningsformand i 1977, og det fortsætter jeg med.
Lars Barfoed (KF), 2003-01-31:
Jeg er fuldstændig enig med hr. Ole Sohn i, at alle foreninger har ret til at udtrykke politiske synspunkter.
Mit standpunkt er bare, at så må det også være frivilligt, om man vil være medlem af foreningen.
Hvis det virkelig er sådan, at de synspunkter, foreningen giver udtryk for, er helt i strid med de synspunkter, man selv har, må det da være lovligt og tilladt at sige: Nu melder jeg mig ud af foreningen, for den har altså nogle synspunkter, jeg ikke kan stå inde for.
Jeg melder mig ind i en anden forening, hvis synspunkter jeg bedre kan stå inde for.
Er hr. Ole Sohn virkelig ikke enig med mig i det?
Tove Videbæk (KRF), 2003-01-31:
60 pct. af den danske befolkning siger nej tak til eksklusivaftaler ifølge en helt ny gallupundersøgelse.
Folk fik stillet spørgsmålet: Mener De, at det er i orden, at det på mange arbejdspladser er nødvendigt at være medlem af en bestemt fagforening?
Hertil svarer 60 pct. af den danske befolkning nej tak, altså opbakning fra 60 pct. af befolkningen til det lovforslag, som vi behandler i dag.
Fra Kristeligt Folkepartis side er der nærmere 100 pct.s opbakning.
Kristeligt Folkeparti har kæmpet for afskaffelse
af eksklusivaftaler i mange år og har været med til at fremsætte adskillige forslag om sagen, senest med beslutningsforslag nr. B 47, som vi fremsatte sammen med Dansk Folkeparti i begyndelsen af 2002
Det glæder os derfor rigtig meget, at regeringen nu efter et grundigt udvalgsarbejde fremsætter dette lovforslag, og Kristeligt Folkeparti kan helhjertet støtte det.
Samtidig er vi meget uforstående over for Dansk Folkepartis form for vejrhanepolitik.
Forslaget, som vi behandler i dag, drejer sig i al sin enkelhed om, at danske borgere frit skal kunne vælge, hvilken forening de vil være medlemmer af.
Det er utroligt, at der i 2003 stadig findes regler, der tvinger borgere i Danmark til at være medlemmer af en bestemt forening for at kunne få arbejde og blive ansat på en given arbejdsplads.
Det er da komplet uforståeligt og sørgeligt i år 2003.
Der er da et og andet, der er ændret siden 1899 eller 1905, eller hvilket årstal man nu vil bruge, og foreningstvang hører simpelt hen ikke hjemme på et moderne arbejdsmarked.
Størstedelen, ja, faktisk 90 pct. af det danske arbejdsmarked, fungerer uden eksklusivaftaler, og på den del af arbejdsmarkedet er der ikke flere problemer med at overholde overenskomster end på de 10 pct. af arbejdsmarkedet, hvor der er eksklusivaftaler.
Af debatten i medierne og også af førstebehandlingen her i Tinget skulle man næsten tro, at forslaget går ud på at forbyde overenskomster eller forbyde fagforeninger eller forbyde at lave aftaler for fremtiden.
I hvert fald forsøger nogle partier at få det til at se sådan ud, men det er der, så vidt jeg ved, jo ingen, der ønsker.
I Kristeligt Folkeparti siger vi tværtimod, at vi ville ønske, at langt flere borgere meldte sig ind i en fagforening, men
selvfølgelig efter deres eget valg
Det er da en bold og en opgave, som er vigtig for alle fagforeninger at tage op, nemlig at sikre, at mange flere bliver organiseret, men naturligvis i den fagforening, som de selv vælger. Frygten for, at arbejdstagerne ikke kan arbejde sammen på en arbejdsplads, hvis de ikke står i den samme fagforening, synes jeg simpelt hen er en skammelig nedvurdering af de danske arbejdstagere.
Lad os blive fri for den styring, den foreningstvang og den spændetrøje, som eksklusivaftalerne er udtryk for.
Fra Kristeligt Folkepartis side er der fuld og hel og ét hundrede procents støtte til afskaffelse af eksklusivaftalerne.
Ole Vagn Christensen (S), 2003-01-31:
Nu er det jo ikke nogen ny tankegang, Det Radikale Venstre kommer med her, for hvis vi tænker tilbage, har der jo før været forslag om at afskaffe eksklusivaftaler og erstatte dem med tvang, vold og gift, så der blev noget mere lovgivning.
Det er da rigtigt, som hr. Anders Samuelsen fremfører her, at 200.000 mennesker ikke vejer meget i forhold til 2,5 millioner lønmodtagere; det er stort set 10 pct., hvis man gør det op.
Men ikke desto mindre skal jeg komme med en udtalelse af Steen Scheuer fra Handelshøjskolen, som understreger, at det har stor betydning for mange lønmodtagere, hvis en arbejdsgiver systematisk ansætter uorganiserede folk, for det kan være med til at undergrave overenskomsten for dem, der er tilbage.
I Danmark har vi nemlig ikke nogen lovgivning, der støtter de ansatte i deres krav om løn- og arbejdsvilkår, og derfor mener jeg også, at det er problematisk bare at fjerne eksklusivaftalerne uden at sætte noget i stedet.
Tidligere har De Radikale jo stået for, at man skulle have tvungen voldgift.
Vil man gerne sikre lønmodtagerne, så de ikke bliver udsat for netop løntrykkeri?
Bent Bøgsted (DF), 2003-01-31:
Jeg tror ikke, vi nogen sinde har sagt, at eksklusivaftaler alene kan dæmme op mod indvandringen fra Østeuropa.
Vi har sagt, at hvis ikke vi får en tilfredsstillende overgangsordning samtidig med Østudvidelsen, vil eksklusivaftaler være en del af beskyttelsen mod tilstrømningen af arbejdskraft fra Østeuropa.
Det er det, vi har sagt, vi har ikke sagt, at eksklusivaftaler alene kan gøre det, slet ikke.
Det kan de langtfra, det er vi fuldstændig enige om, men de er en del af beskyttelsen.
Anders Samuelsen (RV), 2003-01-31:
Jeg synes, det kan være vanskeligt at svare på Dansk Folkepartis ordførers spørgsmål, for det er i modstrid med det, den ordfører, som indtil nu har ført ordet for Dansk Folkeparti, har sagt heroppefra, nemlig at eksklusivaftaler ikke er noget afgørende, og det ville være naivt, blev der ligefrem sagt heroppefra, hvis vi troede, at det, at man sikrede eksklusivaftalerne, i sig selv ville sikre mod denne masseindvandring.
Mit udgangspunkt er sådan set Dansk Folkepartis eget udsagn, det vil sige, at det altså ikke er eksklusivaftalerne, der kan beskytte de 300.000 arbejdsløse eller give de 300.000 arbejdsløse en mulighed for at komme i arbejde.
Det er Max Bæhrings synspunkt, at eksklusivaftalerne ikke betyder ret meget på det danske arbejdsmarked, og han taler ikke kun om metalområdet, han taler om det danske arbejdsmarked generelt.
Det er det, der er udgangspunktet, så derfor konkluderer jeg egentlig bare ud fra, hvad Dansk Folkepartis egen ordfører har sagt tidligere.
Med hensyn til Steen Scheuers synspunkter, som bliver fremført af hr. Ole Vagn Christensen, vil jeg sige, at jeg egentlig tror, Max Bæhring sidder tættere på problemstillingen, end Steen Scheuer gør på Handelshøjskolen,
så jeg vægter egentlig de udtalelser, som kom fra Max Bæhring, og konklusionen er stadig den samme: det er højst sandsynligt ikke forslaget her, der får det danske arbejdsmarked til at bryde sammen, men til gengæld kan det sikre nogle grundlæggende frihedsrettigheder på et højere niveau end det, vi kender i dag.