Aage Frandsen (SF), 2002-05-23:
Som vort partis miljøordfører, hr. Jørn Jespersen, gav udtryk for ved førstebehandlingen, er dette her et af de mest vidtgående lovforslag, som Folketinget har vedtaget.
Alt tyder jo på, at det bliver vedtaget med et begrænset flertal, men dog et flertal, og det ser også ud til, at det bliver vedtaget stort set uden ændringer i forhold til det, der blev fremsat i sin tid, og at de ændringsforslag, som et mindretal i Folketinget, nemlig Socialdemokratiet, SF, Det Radikale Venstre og Enhedslisten har stillet, bliver stemt ned.
Det er derfor en meget, meget vidtgående ting, der er tale om, og det, der er det ubehagelige ved det vidtgående, er bl.a., at vi ikke rigtig ved, hvad det vil ende med, fordi det er en række ting, der kan udvikle sig på en bestemt måde, som vi ikke kan forudse på indeværende tidspunkt.
Det er selvfølgelig et spørgsmål, hvordan det danske land kommer til at se ud om 10, 20, 30, 40 og 50 år, hvis dette lovforslag vedtages, og loven ikke ændres i løbet af nogle år.
Hvordan bliver det land, som vores børn og børnebørn og oldebørn kommer til at opleve, i forhold til det, vi kender?
I betænkningen har mindretallet fremført en række synspunkter og bl.a. fremhævet, at det danske landskab er smukt og en kilde til store oplevelser.
Man kan sige, at landskabet er en ressource, men også en ressource, der er svundet ind de seneste 50 år.
Det fremhæves også, at planloven er en af de vigtigste og mest effektive bremser for en udvikling, der udvisker forskellene mellem land og by.
Vi er jo nogle, der bor på landet, og vi bor på landet, fordi vi elsker at bo på landet og ikke ønsker en sammenblanding af land og by.
Jeg mener, det er meget vigtigt at understrege, at hvis man vælger at bo i en by, får man de fordele og de ulemper, det fører med sig, og bor man på landet, har man valgt en anden livsform.
Man kan ikke få alt, når man bor på landet, og man skal heller ikke have det.
Det er dét, der er så godt ved at være på landet.
Derfor er det virkelig en meget vidtgående lov, for vi ved jo ikke, i hvor stor udstrækning udviklingen vil tage fart.
En af Venstres mange ordførere, hr. Jens Kirk, fremhævede, at nu skulle man bare gå i gang med at bygge boliger derude.
Ja, det kan man godt forestille sig, men jeg synes ikke, det vil blive smukt ude på landet.
Man kan få gylletanke til at ligge rundtomkring i det åbne land, og jeg synes ikke, det bliver smukt.
Der vil blive butikscentre, som vil bidrage til at lukke de få butikker, der endnu findes ude på landet, for der vil selvfølgelig komme et pres.
Sådan vil der ske en række ændringer.
Med hensyn til diskussionen om kommunerne er det fuldstændig meningsløst at sige noget om, at man ikke har tillid til kommunerne, at man synes, det skal ligge i amterne, og at det er bedst, det ligger i amterne.
Grunden til, at der er ting, vi afgør i Folketinget, er jo netop, at vi synes, der er noget på landspolitisk plan, som alle skal have indflydelse på, uanset om man bor i Vestjylland eller i København.
Vi har jo et fælles land.
Når det drejer sig om planlovgivning, ligger det i amterne, og det synes vi er godt, fordi man i højere grad tager nogle generelle hensyn end de nære hensyn, man kan tage i en kommune.
Det er derfor, vi har den opdeling. Man kan selvfølgelig godt mene, at man vil have en anden opdeling, og jeg ved også, at når nogle vil have, at ansvaret skal ligge i kommunerne, skyldes det et ønske om, at der skal arbejdes meget mere med de ting, og at man skal være meget mere åben.
Men vi, der bor på landet, ser jo indimellem, at kommunalbestyrelsen er uenig i noget af det, andre mener, og tillader nogle ting og sager, fordi det er så svært at sige nej i en kommunalbestyrelse.
Det ser vi, men derfor er der da ikke mistillid til kommunalbestyrelsen.
Der er en række vidtgående ting i forslaget, men hvor vidtgående de vil være, og hvordan landet vil se ud om 10, 20, 30 og 40 år, ved vi jo selvfølgelig ikke.
Men jeg kan forstå, at der er nogle, som synes, der virkelig skal sættes fart på, så vi, der bor på landet, ikke længere skal opleve, hvordan det er at bo på landet.
Det er også derfor, vi har sagt, at forslaget er så vidtgående, at ikke kun Folketinget selv burde afgøre det, men at det burde til folkeafstemning.
Vi har jo en bestemmelse i grundloven, som netop er brugt en gang tidligere i en lignende sag, som bare gik i en anden retning.
Så er der nogle, der vil sige: Jamen det egner sig da ikke til folkeafstemning.
Nu er det jo sådan, at når man ikke kan lide en folkeafstemning, siger man som regel, at forslaget ikke egner sig til det.
Men det mener vi egentlig at det gør, fordi det vedrører os alle sammen, og det er noget, vi alle sammen kan forholde os til.
Vil vi have en udvikling i vores samfund, som denne planlovgivning lægger op til, når den bliver vedtaget, eller vil vi have en anden udvikling?
Det er i virkeligheden noget, der berører alle mennesker, og alle mennesker kan forholde sig til den.
Selvfølgelig kunne man sige: Jamen hvordan berører det dem i byerne?
Jo, de skal da også have glæde af landet.
De skal ligesom vi, der bor på landet, kunne glæde sig over naturen derude.
De skal også kunne komme ud og se den, og derfor er det noget, som berører os alle sammen.
Netop folkeafstemningen i 1963 satte en udvikling i stå i 6-7 år, men så blev stort set alt det, der blev nedstemt i 1963, vedtaget enstemmigt i Folketinget.
Debatformen dengang havde en lidt speciel karakter, og i dag kan man selvfølgelig også frygte, at debatformen kan få en speciel karakter, når man tænker på, hvad vi har været vidne til over for den socialdemokratiske ordfører, som blev afæsket svar på, om han ikke havde tillid til de socialdemokratiske byrådsmedlemmer, osv. osv. Risikoen er altid til stede, når man tager en folkeafstemning, men vi synes, at når dette lovforslag er blevet vedtaget, skulle 60 medlemmer af Folketinget underskrive en begæring om folkeafstemning.
Men det forudsætter jo, at det ikke kun er SF, der synes det.
Det store Socialdemokrati, som i denne forbindelse er tilstrækkeligt, skal også gå ind for det, men vi synes, at også andre partier skulle bidrage, både af hensyn til indholdet af forslaget, men også af hensyn til, at det kunne være sundt at få en folkelig debat om disse væsentlige spørgsmål: Hvordan vil vi have vores land? Vil vi have den udvikling, som vi kan frygte, og som nogle også klart har sagt, at de ønsker?
Eller vil vi have en anden udvikling, som følger tankegangen i den lovgivning, der hidtil var været flertal for, men som der ikke længere er flertal for?
Ud over det skal jeg sige, at vi selvfølgelig stemmer for den række ændringsforslag, vi selv har stillet eller støtter i betænkningen.
Men de er slet ikke tilstrækkelige i forhold til det, der er nødvendigt.
Vi ved også, at de bliver forkastet, og derfor stemmer vi naturligvis imod lovforslaget som helhed.
Men vi appellerer til først og fremmest Socialdemokratiet, De Radikale og Enhedslisten, at man benytter sig af grundlovens mulighed for, at et lovforslag kan komme til folkeafstemning, efter at det er vedtaget, men inden det er underskrevet.