Søren Søndergaard (EL), 2002-05-03:
Til hr. Anders Samuelsen vil jeg sige, at det er fuldstændig rigtigt, at der er eksempler på, at forskellige fagforeninger, f.eks. FOA og SiD, har opført sig på en måde, som er fuldstændig fjollet.
Selv om der er et eksempel på, at en organisation har forsøgt at gøre det én gang, og selv om der måtte være et eksempel på, at en eller to organisationer har gjort det engang, er det derfor et fuldstændig marginalt problem, for selvfølgelig vil lønmodtagere ikke være medlemmer af organisationer, der kæmper for dårligere overenskomster.
Så til hr. Lars Barfoed: Ja, nu snakker jeg altså om, hvis interesser man varetager.
Det er selvfølgelig en politisk vurdering, og jeg anerkender fuldstændig hr. Lars Barfoeds ret til at have en anden politisk vurdering, end jeg har.
Men jeg kan jo konstatere, at det ikke er Enhedslisten eller SF eller Socialdemokratiet, som arbejdsgiverne støtter.
Hr. Lars Barfoed kan gå herop og fortælle, hvor mange penge Det Konservative Folkeparti har fået fra diverse arbejdsgiverorganisationer. Jeg kan meddele, at Enhedslisten ikke har fået nogen fra diverse arbejdsgiverorganisationer, og det tror jeg skyldes, at arbejdsgiverorganisationerne har fuld forståelse for - og jeg mener, de har ret i det spørgsmål - at Det Konservative Folkeparti er en langt bedre repræsentant for arbejdsgivernes interesser end f.eks. Enhedslisten. Jeg kan ikke nå at svare på hr. Ole M. Nielsens spørgsmål, fordi lampen lyser.
Han må spørge en gang til, og så skal jeg nok svare.
Det er jo absurd at forestille sig, at man ville konflikte mod en virksomhed, som har bedre forhold, for at få ringere forhold.
Jeg går ud fra, at hr. Lars Barfoed vil være enig med mig i, at en fagforening, som forsøger at føre den strategi ud i livet konsekvent at gå rundt og forsøge at få lavet ringere overenskomster, ikke vil have nogen glorværdig fremtid foran sig, måske bag sig, men ikke foran sig.
Så det tror jeg er et eksperiment, som relativt hurtigt vil holde op.
Til hr. Ole M. Nielsen
: Først vil jeg sige, at jeg mener, det er en forkert analyse, hr. Ole. M. Nielsen foretager.
Jeg mener, at grunden til, at Socialdemokratiet og venstrefløjen havde problemer i den sidste valgkamp, var, at vi ikke har varetaget lønmodtagernes interesser godt nok.
Jeg synes, der har været for mange steder, hvor det har været uklart.
Jeg synes, at det er for dårligt.
Der er for mange ting, der ikke er gjort godt nok.
Det er for dårligt, at ventelisterne ikke er blevet fjernet; det er for dårligt, at efterlønnen blev forringet.
Der er mange ting, der er for dårlige.
Derfor gælder det om bedre at være i stand til at varetage lønmodtagernes interesser.
Jeg tror, at hvis venstrefløjen er bedre i stand til at varetage lønmodtagernes interesser på alle felter, også på arbejdsmarkedet, så vil venstrefløjen også vinde frem.
Det er vores analyse af synspunktet.
Og med hensyn til, hvordan man kan forestille sig situationen indrettet på arbejdsmarkedet, så er det jo en gammel diskussion, hvor jeg mener, at et system, der hedder forhandling/aktion, det vil sige, at man forhandler, og hvis man ikke kan blive enig i forhandlingerne, så har man en aktionsret.
Det må man da overveje som modtræk til det her.
Det synes jeg også, at man skal overveje at bruge eller fremlægge fra fagbevægelsens side.
Til sidst lige angående den beskæftigelsesmæssige situation vil jeg sige til hr. Ole M. Nielsen, at problemet er, at selv om vi har haft en god beskæftigelsesmæssig situation generelt, så er der jo store områder, hvor man ikke har haft det.
Frem for alt er der grupper i samfundet, som ikke har haft en særlig god beskæftigelsesmæssig situation, og som har været tvunget til at acceptere også dårlige overenskomster.