runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 2003-11-21:
Det er selvfølgelig bekvemt, hvis man kan fralægge sig ansvaret og sige: Nå ja, nogle flygtninge sender vi tilbage, fordi situationen er o.k. for dem.
De kan bare tage tilbage.
Det er i øvrigt et af de helt store problemer i Afghanistan, at man overhovedet gav Nordalliancen og de der forskellige klaner nogen som helst indflydelse.
Er det ikke meget mærkeligt for hr. Ulrik Kragh, selv om han forsøger at fralægge sig ansvaret, at han godt vil acceptere, at der bliver sendt afghanere derned, fordi situationen er god nok til, at de kan være der, men situationen er altså ikke så god, at vi kan undlade at sende danske soldater af sted?
Villy Søvndal (SF), 2003-11-21:
Jeg er sådan set ikke forvirret.
Jeg vil godt spørge: Hvori består de markante fremskridt i Afghanistan?
Det er dem, der er nævnt i første spalte, første afsnit.
Og så peger jeg bare på, at man senere taler om den forværrede sikkerhedssituation.
Men hvori består de markante fremskridt?
Per Stig Møller (KF), 2003-11-21:
Dér er vi jo så enige, men vi er uenige om midlerne.
Midlerne har regeringen fra starten sagt er tosidige:
det militære - ellers havde talebanerne jo siddet der i dag, og hvordan havde kvindernes fremtid så set ud?
- og så det humanitære genopbygningsmæssige, som vi er i gang med.
Men det kan ikke lykkes, hvis det kan lykkes terrorister at skyde det ned hele tiden.
Det er jo det, vi ser i Irak.
Enhver genopbygning gøres umulig, fordi man skyder det ned hele tiden.
Derfor er det da så vigtigt, at vi får bragt mere stabilitet
omkring Karzai og får udvidet hans autoritet
Villy Søvndal (SF), 2003-11-21:
Nu synes jeg, udenrigsministeren kom ned i en naturlig højde igen - og det vil jeg så godt kvittere for, nedstigning kan jo tit være en svær disciplin - også med kvitteringen for, at SF jo er enig i, at der er situationer, der kræver militært svar.
Jeg synes bare, at det, der er det afgørende spørgsmål, og som jeg ikke synes udenrigsministeren har forholdt sig til, er: Hvis man befinder sig i et land, hvor den eneste mulighed for at skaffe sig sit daglige udkomme er at melde sig under en krigsherres fane - en krigsherre, der så i øvrigt er blevet styrket, som hr. Søren Søndergaard så glimrende dokumenterede, ved at være taget under USA's vinger
forhold
til forskellige alliancer
- og hvis det er den eneste mulighed for overhovedet at skaffe sig mad, tror man så, at man kan løse problemet med militære svar?
Er opgaven ikke at sikre mennesker i Afghanistan en fremtid, hvor deres børn ikke dør, og hvor der er et arbejde, de kan få?
Klarer man det med militære svar?
Per Stig Møller (KF), 2003-11-21:
Jeg vil godt takke Kristendemokraterne for tilsagnet her.
Det synes jeg er godt, og det viser jo også, hvor bredt det her er.
Til hr. Villy Søvndal vil jeg sige: Jeg vil ikke køre en lang debat, men regeringen har jo fra starten, dengang vi gik ind i Afghanistanopgaven, her i Tinget sagt, at der er to spor, der skal følges, ligesom vi gjorde, da vi påtog os Irakopgaven: Det ene er militært og det andet er humanitært. Det lagde vi frem fra starten i det første forslag, vi leverede.
Det humanitære er leveret.
Det militære er leveret.
Det humanitære er ikke færdigt.
Genopbygningsbistanden er ikke færdig.
Men der ligger altså 500 mio. kr., som vi har fået igennem i Finansudvalget i 2002, og det var vist 250 mio. til humanitære tiltag.
Det er da lysende klart.
Jeg tror da også, at det var derfor, hr. Villy Søvndal i sin tid gik ind for Kosovoaktionen.
Det var, fordi hr. Villy Søvndal vidste, at der er situationer, som kræver
militære svar
Der var for resten ikke noget FN-mandat; men der er situationer, som kræver militære svar, og derfor gik SF jo med dér. Men jeg har da meget, meget svært ved i dag at finde en linje hos SF; det er sådan mere fra tue til tue, og man skal jo være imod noget.
Vi er for freden, og vi er for udviklingen, og det må vi så bruge de nødvendige midler til.
Det er derfor, vi mener, at FN's resolution om Afghanistan skal respekteres, og jeg er glad for, at der er så bredt et flertal, der gør det.
Jann Sjursen (KD), 2003-11-21:
Udenrigsministeren endte op med at glæde sig over det store brede flertal, der var bag det her beslutningsforslag.
Jeg vil gerne for en ordens skyld, da det lige kiksede med min ordførertale, tilkendegive, at Kristendemokraterne selvfølgelig også står bag det beslutningsforslag, som
Villy Søvndal (SF), 2003-11-21:
Jeg synes måske, udenrigsministeren fik pustet sig lovlig meget op i betragtning af situationen omkring FN.
Det er næsten for meget at skulle høre en dansk udenrigsminister efter at have brudt alle regler for international opførsel i forbindelse med Irakkrigen sådan påberåbe sig troskaben i forhold til FN og den sande fortolkning af, hvad der er rigtigt og forkert i FN. Jeg synes næsten, det er for meget, når man tænker på Kofi Annans optræden i dagene op til krigsudbruddet med Irak, når man tænker på Blix' bøn om mere tid til at afslutte sin undersøgelse, som den danske udenrigsminister sammen med Bush og sammen med Blair var med til at kortslutte.
Det er næsten skudt over målet at skulle høre en dansk udenrigsminister, der har gjort det, gøre sig til sådan den store FN-fortaler. Det synes jeg lød meget disharmonisk.
Men det, vi så skiller på - og det er jo regulært nok - er troen på militære svar.
Det er klart, at hvis man synes, at det, man har foretaget sig indtil nu i Irak og Afghanistan, har været en kolossal militær succes og har løst problemer, så skal man da gå videre ad den vej.
Jeg synes selv, at hovedproblemet i Afghanistan er den humanitære situation.
Søren Søndergaard (EL), 2003-11-21:
Jeg vil undskylde over for udenrigsministeren, at jeg diskuterede realiteter og ikke formaliteter, og realiteterne er altså, at det er den amerikanske administration og det er USA, der lægger linjen i Afghanistan - sådan er det.
Det er også USA, der laver alliancerne og beslutter, hvem man skal være allieret med, og hvem man ikke skal være allieret med - sådan er det. Jeg går ikke ud fra, at udenrigsministeren vil tage noget ansvar for de alliancer, som er indgået med forskellige krigsherrer.
Det går jeg ikke ud fra at udenrigsministeren vil.
Men de har jo altså ikke desto mindre været der.
Jeg vil så sige, at det jo efter udenrigsministerens opfattelse var sådan, at der lå et klart mandat for Irakkrigen, da den gik i gang, og dermed altså også for dansk deltagelse.
Det var der jo en række partier der ikke syntes.
Og derfor må der jo efter udenrigsministerens opfattelse være en lang række partier i det her Folketing, som har et tvetydigt forhold til FN, for de kunne ikke se det der klare mandat.
Jeg synes, udenrigsministeren skal erkende, at når der ligger et mandat fra FN, må ethvert land selvfølgelig træffe en selvstændig beslutning om, om man synes, at det er værd at efterkomme, ikke at man skal gå imod det, men om man f.eks. skal stille tropper til rådighed, hvor mange tropper man skal stille, og hvordan og hvorledes.
Det må ethvert land have lov til, og det må vi også have lov til at diskutere i Danmark på basis af en konkret analyse af situationen i det land, vi diskuterer.
Søren Søndergaard (EL), 2003-11-21:
Forslaget om at sende flere tropper til Afghanistan rejser efter Enhedslistens opfattelse en anden debat, end da Folketinget i sin tid besluttede at sende et hold mineryddere af sted.
Det skete dengang med Enhedslistens fulde opbakning.
Dagens forslag stilles i en anden sammenhæng og har et andet indhold og sigte.
Konteksten er bl.a. den nye beslutning fra FN's Sikkerhedsråd om at udvide den internationale styrkes mandat til hele Afghanistan for at skabe øget stabilitet og sikkerhed. Så er spørgsmålet, om det er også er det, der opnås, og på hvilke betingelser den stabilitet skabes, for USA's strategi i Afghanistan og USA's allieredes strategi har bestemt ikke været nogen succeshistorie.
Selv ikke Al-Qaeda-styrkerne eller Taleban er nedkæmpet.
Sidstnævnte har oven i købet fået en renæssance.
For angrebet på Afghanistan fandt sted på et tidspunkt, hvor USA var klar til at gå i aktion, og meget omtanke og mange mellemregninger blev droppet for at kunne vise global styrke som en global hævner.
Ganske vist kunne en forsamling af afghanske mænd for nylig hilse et forfatningsudkast velkommen, men det er indtil videre mere symbolsk.
Det er bl.a., fordi USA og Storbritannien allerede i krigens første fase lagde nogle grundsten til fremtidens Afghanistan, der ikke er specielt demokratiske.
Krigsherrer, der har hjulpet USA under Operation Varig Fred, og som af den grund blev forgyldt, har fået penge til våben eller flere våben og har fået ro til at etablere sig som lokale guvernører.
Afghanistan uden for Kabul er deres domæne.
Det er så der, hvor vi er nu.
I bedste fald er vi på vej til en situation, hvor gamle fejltagelser rettes op; i værste fald på vej mod en konsolidering eller en forstærket borgerkrig, for der er ikke fred i Afghanistan.
Der er våbenhvile nogle steder, andre steder er USA's allierede i krig med hinanden - begge parter med støtte fra USA, paradoksalt nok.
Bemærkningerne til forslaget lyder forholdsvis optimistiske i mange spørgsmål.
Det fastslås: »Det afghanske samfund er på vej mod demokratiske tilstande.«
Den optimisme deler vi i Enhedslisten ikke, bl.a. fordi det vil være naivt at tro, at de krigsherrer, som fik USA's støtte, vil opgive deres privilegier og deres magt uden sværdslag.
Når vi lægger analysen af den generelle situation i Afghanistan til side og koncentrerer os om det danske bidrag, må jeg indrømme, at det selv efter gennemlæsning af bemærkningerne til forslaget ikke står helt klart for mig, hvad det bidrag går ud på.
Der er reelt ingen forklaring på, hvad kommunikations- og informationsenheden skal foretage sig, og det støtteelement, som indsættes, er ikke nærmere forklaret.
Derfor sætter vi vores lid til, at vi kan få opklaret de her mange spørgsmål under udvalgsbehandlingen, men generelt er det jo klart, at som tingene har udviklet sig, er vi meget bange for at sende danske styrker ud under amerikansk ledelse, og det er jo det, der er tale om.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-11-21:
Det Radikale Venstre kan støtte dette forslag om et yderligere bidrag til ISAF i 3 måneder fra januar til marts 2004.
Jeg er enig med hr. Villy Søvndal i, at militær bistand ikke løser problemet alene, at der er brug for en stor humanitær bistand og genopbygningsbistand, eller skulle man rettere sige opbygningsbistand, men der er også brug for det militære element for at sikre genopbygning og humanitær bistand.
Og der er især brug for en stærkere militær tilstedeværelse uden for Kabul, i det store vidtstrakte land uden for Kabul, hvor sikkerhedssituationen mildest talt er
Så dette bidrag til genopbygningen synes Det Radikale Venstre Danmark skal give.
Jeg noterer selvfølgelig også, at der her er en soleklar bemyndigelse fra FN's Sikkerhedsråd til NATO til at udføre de militære opgaver.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-21:
Udgangspunktet for den her diskussion er jo den diskussion, vi havde under de korte bemærkninger, nemlig hvordan situationen i Afghanistan ser ud.
Jeg synes, det må være meget modigt, hvad Venstres ordfører valgte, nemlig at sige, at det går godt i Afghanistan.
Det er ikke just det indtryk, man får af de meldinger, der kommer rundtomkring fra.
Tværtimod, og jeg synes, det bør give anledning til nogle overvejelser om krig som konfliktløsning ikke kun i forhold til diskussionen om Afghanistan, men også den forudgående diskussion om Irak.
Det andet, der ser ud til at være et voldsomt behov for, er humanitær hjælp.
Det er jo sådan, at fokus forlod Afghanistan, da Irakkrigen startede, ikke kun hvad angår sådan det konkrete fokus med mediernes opmærksomhed, men i nok så høj grad donorers interesse for området i forhold til konkurrenten Irak.
Derfor er man endt i en situation, hvor behovet for humanitær hjælp er kolossalt.
Jeg så for nylig i dansk fjernsyn en afghansk familie, der var vendt tilbage, hvor bedstefaderen var i færd med at begrave sit barnebarn.
På grund af sult, på grund af kulde, på grund af manglende medicin til at bekæmpe helt banale sygdomme er vi i en situation, hvor den afghanske civilbefolkning lider meget.
Det er altså i den situation, at regeringspartiernes ordførere ikke rigtig ville gå ind i debatten om, hvorvidt det er klogt at sende afghanere tilbage i den nuværende situation.
Når man er i en situation, hvor der ikke er arbejde, hvor det eneste arbejde, man kan få, er hos krigsherrerne, hvor de finansierer gesjæften ved narko, som flyder til bl.a. Europa og Danmark, så er man i en situation, hvor jeg synes, man berettiget kan spørge: Er det en militær indsats, der løser det problem?
Det, vi skal tage stilling til i dag, er en udvidelse af den militære indsats.
Mig og SF forekommer det at være langt mere indlysende, at det, der er brug for, er den del af den humanitære del af hjælpen, der kunne give mennesker et perspektiv, for ellers findes der næppe noget militært svar på den nuværende situation i Afghanistan.
Jeg kan se, at beslutningsforslaget også er forsigtigt i sin vurdering af, om der kan afholdes frie valg og sådan noget ud fra den sikkerhedssituation, der ikke bliver bedre, men tværtimod værre.
Vi vil ikke gå ind og støtte en udvidelse af den her
aktion
fra SF's side
Efter vores opfattelse er det en markant støtte på den humanitære side, der er forudsætningen for at bringe det afghanske samfund videre.
Helge Adam Møller (KF), 2003-11-21:
Danmark har jo været med i Afghanistan i snart 2 år, først med specialstyrker i mange måneder, der var også andre hærenheder, bl.a. ingeniørsoldater, derude.
Senere har vi deltaget med F-16-jagerfly i et års tid sammen med hollandske og norske jagerfly og ydet en god og nødvendig indsats.
Under det meste af den 2-års-periode har vi også haft forskellige stabsofficerer og stabsenheder som en del af den internationale styrke i Afghanistan og især i og omkring Kabul.
Nu har NATO så bedt om en kommunikations- og en informationsenhed på ca. 40 mand, som skal være derude i 3 måneder i begyndelsen af det nye år, plus yderligere ca. 10 mand til de opgaver, som Venstres ordfører beskrev for lidt siden.
Vi finder, at NATO, som jo er bemyndiget af FN's Sikkerhedsråd, yder en nødvendig og en rigtig og en god indsats i Afghanistan, derfor kan vi fuldt og helt tilslutte os dette beslutningsforslag.
Søren Krarup (DF), 2003-11-21:
Ja, hr. Søren Søndergaard, så frisindede og så tålsomme er
Dansk Folkeparti, at når afghanerne ønsker en islamisk stat, og det er det, folket ønsker, for det er et islamisk folk, så siger vi ja til det. Som bekendt står der også, og hr. Søren Søndergaard kan selvfølgelig sin lektie, i bemærkningerne, at det er en islamisk stat, der er udtryk for den sekulære linje, som betyder, at sharialovene ikke er nævnt.
Men jeg vil også sige, at sharia eller ikke sharia, det er afghanernes egen sag.
Vi er i Dansk Folkeparti så tålsomme og så frisindede, at vi ganske overlader det til afghanerne selv.
Det håber jeg også hr. Søndergaard er.
Søren Søndergaard (EL), 2003-11-21:
Bare lige et enkelt spørgsmål, som jeg synes kunne være relevant at få Dansk Folkepartis kommentarer til.
Søren Krarup (DF), 2003-11-21:
Ingen, der har læst Kiplings udødelige noveller fra nordvestprovinsen Afghanistan, vil være i tvivl om de vanskeligheder, som sikkerhedsstyrken i Afghanistan står overfor.
Sådan var det på Kiplings tid, og sådan er det selvsagt i endnu højere grad i dag, hvor det uhyggelige Talebanstyre mishandlede befolkningen og skabte dybe sår og modsætningsforhold.
Alligevel vil afghanerne naturligvis søge at skabe tålelige og stabile forhold for sig selv, efter at en allieret styrke har fordrevet Taleban.
Og til den ende har den afghanske overgangsregering bedt om hjælp til at øge sikkerheden i landet, så et mere normalt samfund langsomt kan bygges op.
Vi er som sagt nogle stykker, der spørger, hvor normalt og fredeligt et styre kan være i Afghanistan.
ikke er en tilfældighed.
Det skal imidlertid ikke afholde omverdenen fra at yde støtte til en afghansk regering, der beder omverdenen om hjælp.
Naturligvis vil Danmarks bidrag være beskedent.
Vi hjalp efter en beskeden målestok med til at fordrive Taleban, fordi denne totalitære og terroristiske islamisme udgør en meget bevidst trussel imod Vesten, herunder Danmark, og vi har således påtaget os en forpligtelse til også at yde et bidrag til at genopbygge det mishandlede land. Vi har ikke mulighed for at bedømme, hvad der er behov for.
Det må være afghanernes egen sag at sige, hvad de ønsker, og det må være de danske myndigheders sag at sige
, hvad vi kan bidrage med.
Vi har imidlertid tillid til, at det danske forsvar har basis for at udsende, hvad der er foreslået i dette beslutningsforslag.
Vi siger ja til at udsende det ønskede bidrag til NATO's sikkerhedsstyrke i Afghanistan.
Per Kaalund (S), 2003-11-21:
Socialdemokratiets opfattelse er, at vi tager de bemærkninger til efterretning, der står om fremskridtene i Afghanistan, som de fremgår af beslutningsforslaget og bemærkningerne dertil.
Det er væsentligt at konstatere, at der er blevet dannet
På den anden side fremgår det jo også, at der fortsat er problemer også af mere manifest art, og de skal selvfølgelig søges løst.
Anmodningen om, at Danmark stiller med en kommunikations- og informationsenhed, synes vi lyder rigtig, og det er da også fint, at en dansk generalløjtnant kan blive næstkommanderende, Det kræver så yderligere et antal danskere, der følger med.
Alt i alt kan vi meddele samtykke til beslutningsforslaget her.
Ulrik Kragh (V), 2003-11-21:
Det er jo typisk for hr. Søren Søndergaard og hr. Villy Søvndal at bide sig fast i en detalje og kører hårdt på den i stedet for at se på, hvad det egentlig er for et helhedsbillede.
Vi er i en situation, hvor man kunne have valgt at lade det middelalderlige Talebanstyre fortsætte undertrykkelsen af mennesker i Afghanistan, hvor det middelalderlige Talebanstyre kunne have fortsat med at lade Al-Qaeda træne og uddanne terrorister, som kunne agere rundtomkring i hele den vestlige verden, eller man kunne vælge at sætte dem på porten.
Det var jo det, man valgte.
Det har naturligvis givet nogle andre problemer.
Verden er jo ikke problemløs, og der er altid folk, som vil forsøge at profitere af den aktuelle situation.
Det er også tilfældet med krigsherrerne; det er også tilfældet med dem, der dyrker opium.
Jeg ser imidlertid indsatsen for at få de problemer ryddet af vejen som værende væsentlig mindre end den problemstilling, vi havde, da vi havde Taleban, og da vi havde Al-Qaeda til at træne i Afghanistan.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-21:
Det bliver lidt i forlængelse af hr. Søren Søndergaard.
Det er næsten en tragikomisk diskussion, det her, undskyld mig, når hr. Ulrik Kragh siger, at en af succeserne, en af de markante forbedringer, er det massive forsøg på at få afghanerne til at ophøre med at dyrke narkotika. Jeg må spørge hr. Ulrik Kragh: Enhver ved, at i dag eksploderer opiumsdyrkningen i Afghanistan, er det så et succeskriterium, at man forsøger at få dem til at lade være med det?
Kan vi ikke godt få en lidt mere præcis diskussion?
Vil hr. Ulrik Kragh ikke godt bekræfte, at opiumshandelen i øjeblikket eksploderer i Afghanistan.
Det forhindrer ikke, at nogen kan have en tanke om, at det skulle de lade være med, men det er sådan set ikke det, der er interessant.
Det interessante er, hvad der sker.
Vil hr. Ulrik Kragh ikke godt bekræfte, at opiumshandelen er vendt tilbage i stort omfang?
Man kan gå til dansk politi og spørge, hvordan det ser ud, og de vil berette om, at det eksploderer, og at det anvendes til at finansiere krigsherrernes indtægt.
Søren Søndergaard (EL), 2003-11-21:
Jeg forstår ikke helt sammenhængen i hr. Ulrik Kraghs argumentation.
Når vi f.eks. snakker om narkotika, var det jo ikke Taleban, der producerede narkotika og sendte det til Vesten.
Det var jo ikke dem, der gjorde det.
Under Taleban var narkotikaen jo stoppet.
Det er jo noget, der er kommet tilbage med de krigsherrer, som hr. Ulrik Kragh mener var så vigtige at alliere sig med.
Hvordan hænger det sammen?
Hvad er det for et perspektiv, man har, når man har allieret sig med nogle krigsherrer, som lige præcis har genindført produktionen af narkotika?
Ulrik Kragh (V), 2003-11-21:
Jeg har ikke tænkt mig i forbindelse med det her beslutningsforslag at indlade mig på en diskussion om flygtninges vilkår for hjemsendelse.
Det har intet med den sag, som vi behandler her, at gøre.
Det er der andre, der er mere kompetente til at diskutere.
Til gengæld vil jeg gerne sige, at jeg synes, at det, at man havde et samarbejde med afghanerne om at smide Talebanstyret og Al-Qaeda på porten, og det, at man inddrog afghanerne i den proces, var ganske fornuftigt.
Men det er jo ikke ensbetydende med, at man, når der er blevet etableret en overgangsregering, når der er etableret en situation, hvor den afghanske overgangsregering har en ny hær, som er blevet uddannet, og som er under denne overgangsregering, så skal acceptere, at der er krigsherrer, der fortsætter ud af en tangent, hvor man ikke vil overholde spillereglerne og ikke vil overholde lov og orden.
Så skal der naturligvis sættes ind.
Det er det, der er en af opgaverne, så vi kan nå frem til frie valg i Afghanistan i den rækkefølge, som det bliver dikteret med den nye forfatning, der er undervejs.
Til hr. Søvndal
: Jeg har jo faktisk i mit svar til hr. Søren Søndergaard orienteret om nogle af de markante fremskridt, der er sket i Afghanistan.
Sikkerhedssituationen omkring Kabul er blevet væsentligt forbedret; det middelalderlige Talebanstyre er smidt af porten; man har en overgangsproces; man er undervejs med en ny forfatning; man er undervejs med nye valg; der er forbedrede forsyningsmuligheder i områderne omkring Kabul; der er en massiv international indsats for at få bønderne til at lade være med at dyrke opium, men i stedet for have andre afgrøder.
Der er masser af internationale aktiviteter, som er med til at gøre, at situationen i Afghanistan er under stærk forbedring, om end der stadig væk er problemer.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-21:
Jeg startede med at redegøre for SF's holdning, og derefter gik jeg så videre til Frankrig og Tyskland og pegede på, som jeg også tror hr. Niels Helveg Petersen ville have bekræftet, at det ikke har ændret andre landes opfattelse, at der ikke er kommet et eneste nyt land til flokken efter vedtagelsen af FN's Sikkerhedsråds resolution.
Og det er jo, fordi de lande vel har den samme opfattelse, nemlig:
Hvad er perspektivet i det her?
Jeg synes, perspektivet desværre er tydeligt: at vi ikke bevæger os fra en situation, som var meget ugunstig, til en situation, der dagligt bliver gunstigere.
Tværtimod.
Jeg synes, vi bevæger os i en situation, hvor modsætningsforholdene, hvor modstanden ser ud til at vokse.
Det tror jeg også bekymrer Det Radikale Venstre.
Så kan man spørge: Hvad stiller man så op med den situation?
Er den klaret ved at sende flere soldater ned, er den klaret ved endnu mere jernnæve, er den klaret ved en militær indsats?
Det tror jeg ikke.
Kl. 9.50 Jeg tror alene, den er klaret ved, at der er meget klare frister for, hvad endemålet er med det her, for, hvornår det irakiske folk bliver placeret i den situation, at det kan tage bestemmende beslutning for Irak.
Det tror jeg er det afgørende, og den del er ikke indeholdt, som hr. Niels Helveg Petersen formentlig også er opmærksom på, i FN's resolution.
Derfor stemmer vi nej.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-11-21:
Jeg synes, hr. Villy Søvndals svar er mærkeligt.
Jeg spurgte jo ikke hr. Villy Søvndal om Frankrigs og Tysklands holdning, jeg spurgte om hans holdning. Spiller det ingen rolle for hr. Villy Søvndal, at det folkeretlige grundlag nu fuldstændig har ændret sig?
Der er det, som vi har efterlyst fra radikal side: et klokkerent
Det lykkedes virkelig hr. Villy Søvndal at komme med et indlæg uden at komme ind på det, som er den helt afgørende forskel på denne debat og tidligere debatter om den militære indsats i Irak.
Det eksisterer nu.
Der er et soleklart FN-mandat for denne tilstedeværelse nu.
Hvordan kan hr. Villy Søvndal overse det?