Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-12-09:
Regeringen fører sig frem med en hurraoptimisme, der mest af alt bringer mindelser om Peter Brixtoftes sidste måneder som borgmester i Farum.
Hver gang nogen advarede mod udviklingen i Farum Kommunes økonomi, blev de afvist på en måde, som finansministeren de seneste dage har kopieret til fulde.
Der er ikke plads til tvivl, alt går bare, som det skal.
Nej, faktisk går det bedre, end finansministeren havde regnet med, og næste år er alt godt.
Men ligesom det var tilfældet med Brixtofte, bliver tonen mere og mere skinger, jo længere fra virkeligheden hurraoptimismen bevæger sig, og hurraoptimismen svarer altså ikke til den virkelighed, som folk møder ude i samfundet.
Eller tag til Glostrup og spørg de fyrede på Colgatefabrikken.
Eller tag ud og tal med de ansatte i en kommune eller et amt, hvor der er usikkerhed om den kommende kommunalreform, og hvor mange slider alt for hårdt, fordi der er for få til at klare velfærdsopgaverne.
Alle de mange, der i dagligdagen oplever alvorlige problemer og bekymringer, må lede forgæves efter svar, når det gælder regeringens finanslov og den aftale, der er indgået med Dansk Folkeparti.
Aftalen kan sådan set karakteriseres meget enkelt.
På de store områder er det for det meste kun ord, og der, hvor der er mere end bare ord og faktisk også penge, er vi i de fleste tilfælde i småtingsafdelingen.
Tag de store ord om bedre uddannelse.
Dem skriver man, mens der er skåret ned i folkeskolen og i andre uddannelser, og selv samme partier har indgået en aftale om kommunernes økonomi, der vil betyde endnu en forringelse af folkeskolen.
Selv samme partier har også vedtaget at skære i skolepraktikordningen, så tusindvis af unge mennesker ikke ved, hvad der skal ske med dem, og om de overhovedet kan komme videre med deres uddannelse, når vi når den 1. januar 2005.
Det er bemærkelsesværdigt, at det tro støtteparti for regeringen, Dansk Folkeparti, i dag kun finder anledning til at kritisere regeringen, fordi den ikke har holdt kommunerne i stramme nok tøjler.
Man må jo forstå Dansk Folkepartis ordfører, hr. Kristian Thulesen Dahls, kritik i dagens udgave af Politiken sådan, at kommunerne har tilladt at ansætte for mange.
Det må være det, der ligger i kritikken.
Hvad er det præcis, Dansk Folkeparti mener der er for mange af?
For det må jo være det, hr. Kristian Thulesen Dahl mener, når han siger, at der skal være en strammere linje over for kommunerne.
De skal bruge færre penge i kommunerne.
Det er interessant, når et parti, der gerne vil fremstå som et, der vil alt muligt godt, særlig for de ældre, kræver en så stram økonomi for kommunerne.
På den anden side ved vi, at Dansk Folkeparti de tidligere år ude i kommunerne har stemt for nedskæringer, også på ældreområdet, så egentlig burde det ikke komme bag på os.
Men det står altså i så skærende kontrast til det billede, Dansk Folkeparti forsøger at skabe af sig selv, at jeg alligevel bliver nødt til at kommentere det.
Det hører også med, at når der på enkelte områder faktisk gives flere penge, f.eks. til sundhedsområdet, sker det på baggrund af, at amternes og kommunernes økonomi er historisk stram.
Hvis der ikke blev givet lidt, ville kommunernes og amternes økonomi simpelt hen bryde sammen.
Reelt er der ikke tale om forbedringer.
Der er nok mest af alt tale om en eller anden form for nødhjælp til kommunerne og amterne.
Et af de områder, hvor der er lidt penge til at udfylde alle de her pæne ord, der er i aftalen, er inden for det, der kaldes satspuljen.
Det er det eneste, regeringen kan pege på, når den vil fremhæve, at den gør noget godt for samfundets svageste, og vel er initiativerne da på rigtig mange områder udmærkede, men man skal altså huske på, hvad der gemmer sig bag det her ord, satspuljen.
Pengene er jo skaffet ved at tage fra dem i samfundet, der i forvejen har allermindst.
Pengene er taget ved at skære i reguleringen af pensioner og dagpenge og alle andre former for overførselsindkomst: folkepensionen, efterlønnen, arbejdsløshedsdagpengene, barseldagpengene, sygedagpengene og bistandshjælp.
Det er sådan set alle de mennesker, der modtager de ydelser, der må holde for, for at der er lidt i sukkerskålen, som regeringen kan dele ud af inden valget.
Men ret skal selvfølgelig være ret, for det er faktisk ikke kun regeringen og Dansk Folkeparti.
Det er faktisk alle partier i det her Folketing undtagen Enhedslisten, som er enige om, at det skal være de gamle, de arbejdsløse, de syge, de nybagte mødre og bistandsmodtagerne, som skal betale gildet, når partierne skal dele lidt valgflæsk ud og give til samfundets udstødte og svage grupper.
Kun på et enkelt betydende område, nemlig forskningen, mener vi, at der er reel sammenhæng mellem de pæne ord og pengesiden.
Derfor er Enhedslisten med i aftalen, selv om vi ikke mener, at satsningen er stor nok, og derfor har vi stillet et ændringsforslag om yderligere at forøge forskningsbevillingen.
Vi er da enige i, at man skal tage sig af enlige og efterladte katte, og vi støtter også, at der kommer nyt tag på Roskilde Domkirke, ligesom der er aftalt penge til pasning af historiske grave.
Det er alt sammen udmærket, men helt ærligt: Det lyder lidt, som om vi sidder i et byråd i en kommune, der endnu ikke er blevet til en storkommune.
Den omsorg for en række mindre områder gør det faktisk endnu mere tydeligt, at dér, hvor der er brug for at tage fat om samfundets rigtig store og alvorlige problemer, er der tomt, der er ingenting hverken på beskæftigelses-, miljø- eller uddannelsesområdet.
Derfor omfatter de ændringsforslag, vi har stillet, ikke bare yderligere en række småting, der skal gives penge til.
Enhedslistens forslag går først og fremmest ud på at sikre flere et arbejde, og med vores forslag opnås fire vigtige mål på en og samme tid: For det første en forbedring af levevilkårene for dem, som kommer i arbejde, der i dag er presset udenfor.
For det andet en forbedring af velfærden gennem flere ansatte, hvor der er behov.
For det tredje at vi får fremmet produktionen inden for økologi og miljø.
For det fjerde at der kommer til at være mindre nedslidning og en lavere grad af udstødning fra arbejdsmarkedet.
I dag er der 800.000 mennesker i den arbejdsdygtige alder uden for arbejdsmarkedet.
De er arbejdsløse, nedslidte eller på alt for tidlig pension.
Vi bruger milliarder af kroner til arbejdsløshedsdagpenge, kontanthjælp, administration og aktivering af de arbejdsløse.
I den offentlige sektor er det tilmed gratis, fordi lønnen modsvares af sparede dagpenge, mere skat, når folk kommer i arbejde, og så selvfølgelig mindre sociale udgifter.
Det danske arbejdsmarked er præget af voldsom nedslidning og udstødning.
Når vi taler om, at der er 800.000 arbejdsløse, som vi gerne vil have i arbejde, betyder det, at alle og enhver, der ønsker at arbejde, skal tilbydes et arbejde, og at de, der er kommet på efterløn eller førtidspension, selvfølgelig ikke skal tvinges i arbejde, men vi ønsker en forbedring af arbejdsmarkedet, sådan at der bliver mindre udstødning og nedslidning og der dermed kommer færre på efterløn og på førtidspension og færre, der bliver sygemeldt på grund af stress.
Udstødning fra arbejdsmarkedet nedbringes ikke ved, at man fjerner efterlønnen, som nogle partier åbenbart tror.
Udstødning mindskes kun, hvis vi gør noget ved det, der er problemet, altså det, der er årsagen til, at folk går på efterløn, og det er, at der er for høj grad af nedslidning på arbejdsmarkedet, fordi tempoet stiger og stiger i en fuldstændig hovedløs konkurrencespiral.
I stedet for hele tiden at tænke på de arbejdsløse som nogle mennesker, der skal piskes til at tage de job, der alligevel ikke eksisterer, skal man se arbejdsløsheden som en mulighed for at få stillet nogle behov og løst nogle opgaver, som det private arbejdsmarked ikke løser eller på nogen måde kan forventes at løse.
Arbejdsløshed er ganske simpelt et spild af menneskelige ressourcer, og vi i Enhedslisten ser arbejdsløsheden og den arbejdsløse som en ressource og en mulighed for at kunne løse nogle samfundsmæssige behov.
Den høje arbejdsløshed giver altså mulighed for, at samfundet kan udvide velfærden, hvor der er brug for det, at vi kan sikre bedre arbejdsvilkår, hvor der i dag sker for stor en nedslidning af arbejdskraften, at vi kan stille boliger nok til rådighed for befolkningen, at vi kan ændre arbejdsmarkedet, så udstødningen fra arbejdsmarkedet mindskes, og at vi kan fremme en samfundsudvikling, hvor der er mere velfærd, mere økologi og mere bæredygtighed, hvor vi kan skabe en produktion, hvor der satses på produkter og ydelser, der er brug for, og hvor udviklingen bidrager til større global ansvarlighed.
Det er i det lys, man skal se vores forslag om at øge antallet af ansatte kraftigt inden for velfærdsområderne, særlig inden for de områder, hvor nedslidningen er størst.
For eksempel mener vi, at man hurtigst muligt skal ansætte så mange flere som muligt inden for rengøringsar bejdet, så mennesket kan holde til at gøre rent i et helt arbejdsliv i stedet for måtte bukke under for en dårlig ryg efter alt for få år på arbejdsmarkedet.
Vores forslag til at nedsætte arbejdstiden har selvfølgelig til formål både at lette arbejdspresset for dem, der er i arbejde, altså sætte stressniveauet ned, give tid til familien, give tid til at arbejde sammen med de mennesker, man er omgivet af, og at give et arbejde til de mennesker, der står udenfor og brændende ønsker sig at bidrage til samfundet og indgå i det fællesskab, det er at være på en arbejdsplads.
I lyset af nedlægning og udflagning af danske arbejdspladser og det pres, der finder sted, når ansatte tvinges til at gå op i arbejdstid uden mere i løn eller tvinges til at acceptere en lønnedgang, har vi selvfølgelig forslag til at skabe nye produktionsarbejdspladser, som kan erstatte de arbejdspladser, som de store virksomheder flytter ud.
Jeg har tidligere i dag nævnt muligheden inden for vedvarende energi.
Vi mener, at vi skal gentage vindmølleeventyret.
Her investerede det offentlige målrettet i vindmølleindustrien, og investeringerne bar frugt.
I dag sidder Danmark på over halvdelen af verdens markedsandele, og der er blevet skabt 20.000 ekstra arbejdspladser i Danmark.
Det er da en historie, vi skal gentage, det er da en historie, vi skal lære noget af.
Det kan betale sig at investere offentlige midler målrettet for at skabe ny produktion og dermed nye arbejdspladser i Danmark, og vindmøllerne gav altså ikke bare mening med hensyn til at skabe et alternativ til fossile brændstoffer, nej, vindmøllerne gav faktisk også mening med hensyn til beskæftigelsen.
Og så har vindmølleindustrien bragt uvurderlig knowhow til Danmark.
Samme slags eventyr vil vi gerne gennemføre på andre områder.
Vi mener, at der skal investeres massivt offentligt i resten af det alternative energimarked.
Vi ved, at olien slipper op, og vi ved, at der bliver behov for mere og mere alternativ energi.
På samme måde har vi forslag inden for fødevareområdet.
Alternativet til Tulips brutale politik i Ringsted kunne jo være at tage initiativ til en ny økologisk fødevareindustri i Danmark.
Hvis Vestsjællands Amt, Ringsted Kommune og andre kommuner i området vedtog, at al den mad, der serveres i offentligt regi – på hospitaler, plejehjem, daginstitutioner og i kantiner – skal være økologisk, og måske også vedtog, at alle børn i Vestsjællands Amt skal have et sundt, økologisk måltid mad på skolerne hver dag, ville man jo skabe en efterspørgsel, som kunne danne basis for en ny virksomhed, som var ejet af lokale økologer, slagteriarbejderne, kommunen og amtet.
På den måde kunne der skabes en helt ny fødevareindustri, samtidig med at miljøet ville få et løft, og befolkningen ville få sundere og bedre fødevarer, når de var i kontakt med det offentlige.
Det er et eksempel på vores perspektiv og vores svar på den globalisering, der truer arbejdspladser over hele landet, og vi har i vores ændringsforslag afsat penge til at sætte gang i den type initiativer.
Jeg skal ikke gennemgå alle vores ændringsforslag, men jeg vil henlede opmærksomheden på, at vi også har forslag om at styrke solidariteten med verdens fattigste.
Knap 2 milliarder mennesker lever for under 2 dollar om dagen, fordelingen af verdens ressourcer har aldrig været skævere end i dag, og denne skæve fordeling medfører sult, død og kollaps af hele samfund og i alt for mange tilfælde krig og terror.
Ulandsbistanden er kun en dråbe i havet, men det er altså en dråbe i havet, som sikrer mennesker uddannelse, medicin og overlevelse, og som ikke mindst kan bruges til at hjælpe mennesker til at hjælpe sig selv.
Derfor vil Enhedslisten ikke bare hæve niveauet til 1 pct. af BNP, som bistanden var på, inden denne regering kom til, men i første omgang sætte 1,5 pct. som mål.
Også her ser man en principiel forskel mellem vore forslag og regeringens forslag og aftaler med Dansk Folkeparti.
Der er skåret dramatisk i ulandsbistanden, siden regeringen kom til magten, og en stor del af de penge, der bl.a. skulle sørge for løsning af miljøproblemer i den tredje verden, bliver nu brugt til at finansiere den ulykkelige krig i Irak.
Som betingelse for at indgå en aftale om det finanslovforslag, der er til debat i dag, krævede Dansk Folkeparti en ekstra indsats for at tvinge flygtninge tilbage til de lande, de kommer fra, uanset om der stadig er krig og uro.
Det er nogle af de allerfattigste i verden, der skal straffes, hvis Dansk Folkeparti ikke får sin vilje og får smidt flere mennesker ud af vores land, og ikke mindst den aftale viser meget tydeligt, hvad forskellen mellem Dansk Folkeparti og Enhedslisten er.
Vi vil investere i nye, bæredygtige produktioner, som skaffer nye arbejdspladser i Danmark – arbejdspladser, som kan træde i stedet for de mange, der flytter ud – og vi vil bruge dagpengene aktivt, så færre sygemeldes med stress, og færre må gå på førtidspension, og der ikke mindst kan gøres brug af de mange ressourcer i form af mennesker, som i dag er parkeret uden for arbejdsmarkedet.
Vi vil også tage et nationalt og globalt ansvar for, at ulighederne bliver mindre.
I Danmark er forskellene langt mindre, og ingen sulter, men ikke desto mindre har vi jo måttet konstatere, at alt for mange børn i Danmark lever under EU's fattigdomsgrænse.
Det mener vi ganske simpelt ikke kan være rigtigt i et af verdens rigeste lande, og derfor vil vi både globalt og nationalt arbejde for at skabe større lighed mellem mennesker.
Når vi kommer til afstemningerne senere i dag, vil Enhedslisten som sædvanlig stemme for alle de forslag, der indeholder en forbedring, uanset hvilket parti der har stillet ændringsforslaget.
Modsvarende stemmer vi imod alle de forslag, der indeholder noget, vi ikke kan støtte, f.eks. forringelser, asociale tiltag, nedskæringer på miljøet og lignende – også i de tilfælde, hvor der måske er et godt element gemt blandt noget mindre godt.