Mette Frederiksen (S), 2005-03-17:
Jeg tror, jeg skal starte med økonomispørgsmålet, for fru Ellen Trane Nørby siger jo her som en afslutning: Er der råd til, at man lader være ude i de nye kommuner?
Jamen det er jo ikke det, der er spørgsmålet.
Jeg tror endnu en gang, at de fleste kommuner i Danmark er optaget af at få et rigt og varieret kulturliv, men spørgsmålet er jo, om ikke skattestoppet med de restriktioner, det lægger for den økonomiske politik i Danmark, ikke mindst på det kommunale plan, gør, at det for nogles vedkommende bliver en umulig opgave at løfte de mange kulturpolitiske forpligtelser, der er.
Det her lovforslag, som er en udmøntning af kommunalreformen på kulturområdet, indeholder især en række mindre lovændringer.
Imidlertid betyder kommunalreformen samlet set en række ændringer af hele den måde, hvorpå vi organiserer vores kulturpolitik.
Derfor nogle principielle kommentarer fra vores side.
I Socialdemokratiet vil vi i forbindelse med den nye kommunalreform arbejde for en fortsat stærk kulturel infrastruktur i Danmark, for kulturtilbud, der over hele landet skaber gode rammer for eksempelvis teater, musik og museer i menneskets nærmiljøer tæt på den enkelte borger.
Alle steder, hvor der er mennesker, hvor der er liv, og hvor kunsten og kulturen skyder frem, skal den understøttes af en offensiv kulturpolitik.
I Danmark har vi en stærk tradition for at støtte de lokale kunstneriske kræfter, bl.a. med egnsteatrene som et meget, meget, meget godt eksempel.
Genialt, at en stærk forpligtelse både lokalt, regionalt og statsligt har betydet, at lokale politikere og igangsættere har turdet sætte nye skibe i vandet.
Den tradition skal vi holde fast i, den skal udvikles, og det er vores forpligtelse at skabe de bedste rammer for et aktivt lokalt kulturmiljø.
Vi mener ikke, at centralisme skal være den bærende kraft i kunst- og kulturpolitikken i Danmark.
Kunst og kultur trives ikke med central styring.
Vi skal tænke »både og« i stedet for i »enten eller«.
Systemerne skal selvfølgelig være fleksible, men virke for kunstens bedste og ikke for bureaukratiets.
Derfor bør regionerne have flere muskler at spille med, og der skal fortsat være en både kommunal og statslig stærk kulturpolitik.
Samspillet mellem det statslige på den ene side og det lokale regionale niveau skal være forpligtende.
Vores kulturpolitik skal bygge på erkendelsen af, at det særlig vigtige, det særlig stærke eller det særlig betydningsfulde kulturelle udtryk ikke nødvendigvis hænger sammen med de store statslige institutioner – en gang imellem nærmest modsat.
De små teatre må ikke ses som et supplement til hverken lansdelsscenerne eller Det Kongelige Teater, ligesom de små spillesteder overhovedet ikke er et supplement til et nyt operahus.
Enhver scene i Danmark er sin egen, heldigvis.
Kunstnerisk udvikling hænger hverken sammen med størrelse eller geografi, men alene med de mennesker, der skaber den.
Vi synes grundlæggende, at den nuværende aftale mellem regeringen og Dansk Folkeparti har tendenser til stigende centralisme.
Det er både ærgerligt og forkert.
Dansk kulturs store styrke er netop det modsatte, se bare på vores børneteatre.
I Socialdemokratiet mener vi, at kultur spiller en væsentlig rolle for skabelsen af både den enkelte borgers og endda af hele landets identitet, men kulturen udvikler og skaber også samfundet som helhed.
Vores kulturliv styrkes kun ved, at den enkelte borger inddrages aktivt enten som udøver, arrangør eller som publikum.
Her ser vi en stærk og fremtidig rolle for de fem regioner.
Vi mener, det er vigtigt at få skabt en bredere løsning i forbindelse med kommunalreformen end den, regeringen og Dansk Folkeparti lægger op til, så vi vil gerne åbne op for en ny diskussion.
Mennesker i hele Danmark skal have muligheden for selv at være kulturelt aktive i lige præcis deres nærmiljø.
Dansk kultur er en rig kultur, og det skal en offensiv kulturpolitik fortsat understøtte.
Fra Socialdemokratiets side er der især seks områder, som vi gerne vil bede regeringen overveje endnu en gang, både af hensyn til kunsten, kulturen og de lokale samfund rundtom i hele vores land.
For det første: Regionerne bør spille en væsentligere rolle i udviklingen af fremtidens kulturliv.
Kulturen skal skabes, leve og opleves der, hvor vi mennesker bor.
Et velfungerende kulturliv åbner op for at bryde grænser og for at tænke i nye tanker og baner.
Kreativitet og innovation er noget, alle de fem nye regioner skal leve af i fremtiden.
Det er eventyrlysten og de nye ideer, der styrker forskning og erhvervsliv og i sidste ende måske også tiltrækker turister.
For det andet: Kunsten og kulturen skal altid være uafhængig af politiske interesser.
Der skal være vandtætte skotter mellem kunstnerne og dem, der udleverer og uddeler bevillingerne.
Armslængdeprincippet må være gennemgående for, om kunsten kan være fri eller ej.
Vi vil kæmpe for stærkere regioner, men også her og i kommunerne skal armslængdeprincippet selvfølgelig gøre sig gældende.
Kulturministeren lægger i nærværende lovforslag op til, at han alene skal udpege medlemmerne af de kommende teaterbestyrelser på landsdelsscenerne.
Det er en unødvendig centralisme, der ikke kan advares nok imod, for hvis den tankegang får lov til at sprede sig, er der ingen tvivl om, at den kunstneriske integritet og mangfoldighed kan komme under pres.
Lad princippet om armslængde leve både i kommuner, regioner og den statslige kulturpolitik.
For det tredje: I Socialdemokratiet er vi glade for, at musikskolerne bliver lovpligtige at drive.
Musikskolerne er en succeshistorie, der viser, hvor vigtigt det er, at børn selv bliver udøvende, og hvor vigtigt det er at styrke talentpleje, og at skabe et kreativt miljø, der smitter af på en masse andre områder.
135.000 børn trutter, trommer og fløjter netop i de her år på vores musikskoler.
Men den sejr, der er skabt, kan hurtigt blive vendt til det modsatte, hvis ikke vi sikrer, at der er et minimumskrav til indholdet af, hvad der undervises i.
Kommunerne skal forpligte sig til at tilføre de nødvendige ressourcer, der skal til for at skabe en kvalitetsorienteret undervisning.
Et højt fagligt niveau skal fastlægges med lovgivningen og fastholdes fra starten.
For det fjerde: I Socialdemokratiet vil vi gerne arbejde for, at nye ideer på kulturområdet belønnes.
For at få gang i de kreative kræfter i kommunerne skal vi give og blive ved med at give et politisk signal om, at det kan betale sig at investere i kunst og kultur.
Derfor synes ideen om yderligere rammestyring af f.eks. egnsteatrenes økonomi meget problematisk.
For det femte: I Socialdemokratiet er vi umiddelbart glade for den ordning, der er skabt på den københavnske teaterscene.
Dette som indledning.
Jeg håber på, at vi får et nyt forhandlingsforløb omkring kulturen i kommunalreformen.
Vi vil i hvert fald gerne.