runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Christmas-Møller (KF), 2003-03-19:
Hr. Frank Jensen siger, det ikke er et spørgsmål om jura, og alligevel gør han det til et spørgsmål om jura.
Det er evident, at resolution 1441 ikke taler om en ny beslutning i Sikkerhedsrådet.
1441 siger tydeligt, at sagen skal overvejes, bruger ordet »consider«, i rådet, før der kan skrides til handling.
Præcis disse ord, dette ordvalg er helt bevidst. Sikkerhedsrådets tidligere resolutioner, heriblandt resolution 678, står stadig ved magt og vil kunne aktiveres uden en ny resolution, hvis Irak ikke opfylder betingelserne fra våbenstilstanden i 1991.
Det var baggrunden for, at USA og England gik med til resolution 1441.
Sådan er det, uanset hvad hr. Frank Jensen siger. I øvrigt forstår jeg simpelt hen ikke, at hr. Frank Jensen i den grad vil skyde våbeninspektørerne foran sig.
Enhver ved jo, at Saddam udnytter dette, at der er øjeblikke, som kan forpasses, og som derfor aldrig kommer igen.
Øjeblikke for handling.
Hvis ikke de øjeblikke bliver udnyttet til handling, så kan de forpasses, og dermed er det de kræfter, som har fordel af passiviteten - ikke handlingen - der får fat i den lange ende.
Og i den konkrete situation er det Saddam Hussein, der har fordel af det internationale samfunds handlingslammelse.
Derfor er det, at det er tiden nu, hvor nok er nok, og hvor der skal handles, så længe der overhovedet er nogen på den internationale scene, der tør tage ansvaret på sig.
Her burde Socialdemokratiet være med i det spor, som var varslet af hr. Nyrup Rasmussen, nemlig: Vi følger jer skulder ved skulder hele vejen.
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Undskyld.
Vi er med hele vejen, siger hr. Skaarup.
Ja, i kampen mod terrorismen.
Ja, vi er med, vi var med, vi har været med.
Danmark var med fra starten.
Vi var med i transatlantiske forhandlinger med USA om kampen mod terror.
Vi var forrest, i front i EU med hensyn til at gennemføre den europæiske terrorpakke.
Så vi har været med.
Men det er jo amerikanerne, der desværre ikke er gået efter at samle den internationale alliance på samme måde, som man gjorde i kampen mod terror, når det drejer sig om Irak.
Til hr. Ulrik Kragh vil jeg bare sige, med hensyn til at man må forholde sig til virkeligheden: Ja, det er jo det, vi gør.
Virkeligheden er den, jeg har beskrevet gang på gang, at Hans Blix var i arbejde indtil i går.
Våbeninspektørerne gjorde fremskridt.
Det er den virkelighed, hr. Ulrik Kragh og Venstre ikke vil acceptere som et vilkår i de næste få uger.
Man vælger krigen og ikke freden.
Det er et valg, som Venstre har gjort.
Jeg skal vende tilbage til det.
Til hr. Jens Rohde, der spørger, hvordan jeg kan hævde, at den danske statsminister og regering kan handle på baggrund af spekulationer af indenrigspolitisk karakter, vil jeg sige, at det jo ikke er noget, jeg har stået her og opfundet, at det kunne være bevæggrund for, at regeringen inden for de seneste 24 eller 36 timer har skiftet spor. Jeg har her et telegram fra professor på Københavns Universitet, hr. Ole Wæver, og jeg citerer fra telegrammet fra Ritzau i går: »Når regeringen alligevel vælger at støtte USA's militære aktion alene på baggrund af Dansk Folkepartis stemmer, så kan det skyldes indenrigspolitisk strategi, siger professoren på Københavns Universitet.« Jeg har selvfølgelig tænkt over det, da jeg læste det telegram, for jeg har også undret mig.
Vi har jo siddet her i Folketingssalen om onsdagen, og jeg har siddet i Udenrigspolitisk Nævn og fået forelæggelser og oplevet, at vi var ganske enige i det grundlag, hvorpå regeringen handlede, nemlig at det var forankring i FN.
Det krævede med baggrund
i resolution 1441 en ny sikkerhedsrådsbeslutning, ikke en ny resolution, men en beslutning. Vi har aldrig krævet af regeringen, at det skulle være en ny resolution.
Aldrig.
Vi har været enige i, at man ikke skulle lægge sig for fast på det spørgsmål, og vi har været glade for at konstatere, at regeringen også har brugt samme argumentation.
Hvem der har rykket sig, det står stjerneklart.
Det kan da kun være hr. Jens Rohde, det ikke står klart for efter debatten her i dag.
Det er da regeringen.
Man taler jo ikke længere om FN-spor - nej, man gør ikke.
Man har da flyttet sig væk fra det spor, op af sporet, væk fra sporet...
Ulrik Kragh (V), 2003-03-19:
Det er godt at høre, når Socialdemokraterne endelig bevæger sig ud af juristeriet og ind i substansen.
Hr. Frank Jensen sagde: Afvæbning kan kun gå for langsomt.
Saddam Hussein skal afvæbnes.
Og til hr. Helge Adam Møller blev der sagt: Nok er nok.
Virkeligheden er jo ikke, at vi kan sætte os i en debatklub de næste 2 måneder og diskutere, om Hans Blix skulle have haft mere tid.
Virkeligheden er, at der er en række lande, der har taget konsekvensen af de krav, der er stillet op gennem FN-resolutioner, helt berettigede krav om afvæbning af den værste tyran, vi har, den værste trussel, vi har mod verdensfreden. Så må Socialdemokraterne jo vælge, om de vil forholde sig til virkeligheden og deltage i en afvæbning af Saddam Hussein sammen med vores allierede eller man vil sidde tilbage i en socialdemokratisk debatklub.
Det er ikke nogen nem konklusion at drage, at vi skal drage i krig.
Men somme tider må værdierne komme over hykleriet.
Peter Skaarup (DF), 2003-03-19:
Der er spørgsmål fra hr. Keld Albrechtsen angående Mogens Glistrup.
Jeg synes ikke rigtig, det er min opgave at svare på, hvad han mener og ikke mente i sin tid.
Hr. Keld Albrechtsen må selv studere i diverse aviser og avisudklip, hvad det var, Mogens Glistrup mente.
Jeg kan ikke svare på, hvad der kan ligge til grund for hans udtalelser under en debat som denne her.
Jeg kan ikke se, hvad det vedkommer den.
Men det, der er det afgørende for os, er ikke at være krigerisk eller militaristisk.
Det tror jeg ikke der er nogen partier i Folketinget, der er eller vil være.
Men det, der er det afgørende, er: Hvad gør vi for at demontere masseødelæggelsesvåben i Irak?
Det har Enhedslisten ikke givet nogen som helst bud på på noget tidspunkt her i Folketingssalen.
Hvad gør vi for at komme en aggressiv diktator som Saddam Hussein til livs, der dræber politiske modstandere og ikke vil indføre demokrati?
Er hr. Keld Albrechtsen klar over, hvad Saddam Hussein står bag mod sin egen befolkning?
Er hr. Keld Albrechtsen klar over, hvad man gør mod politiske modstandere, som bliver dræbt og tortureret, hvis de nærmer sig noget, der ligner magt i forhold til Saddam Hussein?
Det burde vel egentlig være et venstrefløjsønske, at den slags diktatorer rundtomkring i verden blev demonteret og blev sat fra magten.
Eller er det mig, der har misforstået venstrefløjens politiske ønsker?
Og på samme måde med SF: Burde det ikke også være noget, SF var engageret i, Socialdemokraterne var engageret i, for de går ind for internationale samfund, hvor verden er blevet mindre, og hvor vi skal gøre op med brud på menneskerettigheder rundtomkring i verden?
Det er jo det, vi diskuterer.
Det er ikke, om der står
et ord forkert eller et komma forkert i en eller anden FN-resolution.
Det, vi diskuterer, er reelt: Vil vi gøre noget ved Saddam Hussein, eller vil vi ikke gøre noget ved Saddam Hussein?
Jeg kan konstatere, at der desværre er et stort mindretal her i Folketinget, der ikke vil røre en finger mod Saddam Hussein.
Og så er der altså et flertal, der siger: Vi er nødt til at stå ved det sammen med det internationale samfund i kampen mod den slags tyranner, vel at mærke når de truer vores egen sikkerhed med terrorisme og masseødelæggelsesvåben, for så har vi da en ekstra forpligtelse.
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Hr. Frank Jensen var heroppe og sige, at den danske statsminister bruger denne sag i et indenrigspolitisk spil.
Så er det, jeg må spørge: Hvad i alverden skulle bevæggrundene dog være til det?
Hvem er det, som i sine argumenter bruger meningsmåling og folkestemning i den her sag?
Ja, vi så bl.a. Socialdemokraternes formand gøre det i går
på tv.
Man henviste til den store modstand i den danske befolkning mod det her.
Hvem er det, der har rykket sig i forhold til 1998?
Hvem er det, der bruger dette i et indenrigspolitisk spil?
For mig er svaret klart: Det er hr. Frank Jensen og Socialdemokraterne.
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Der er ingen her i Folketinget ej heller uden for dette hus, der er i tvivl om, at Saddam Hussein er en modbydelig diktator.
Nu kender jeg jo hr. Helge Adam Møller fra mange års samarbejde i Folketinget på det retspolitiske område, og jeg kender også hr. Helge Adam Møllers ønsker, som kommer til udtryk med meget manende beskrivelser i konkrete tilfælde, og jeg kan kun tage afstand fra alle de modbydeligheder, som Saddam Hussein gennemfører over for sin befolkning.
Jeg er jo et blandt mange folketingsmedlemmer, der har demonstreret imod det, ikke mindst når det har ramt den kurdiske befolkning.
Der kunne jeg godt have ønsket mig lidt flere fra borgerlig side i de demonstrationer, når vi demonstrerede imod behandlingen af kurderne i det nordlige Irak.
Men nuvel, jeg beklikker ikke nogens holdning i det spørgsmål, jeg går ud fra, at alle - også borgerlige medlemmer, selv om man ikke møder op til demonstrationer - også tager frontal afstand fra Saddam Husseins behandling af det kurdiske mindretal i sin befolkning.
Nok har været nok i ganske lang tid.
12 år er fuldstændig uacceptabelt over for verdenssamfundet. Det er jo også derfor, at vi fra dansk side bakkede hundrede procent op om at speede op, om Sikkerhedsrådets resolution 1441.
Det var et vendepunkt i de seneste års optræden, og vi var glade for det.
Til gengæld vil vi så også give det den mulighed, og for os er kampen for freden 1 eller 2 måneder, som Hans Blix har sagt det.
Hvorfor ikke, når vi nu - havde jeg nær sagt - er gået så langt?
Vi er klar til den dag, der havde ligget en indstilling, som der gjorde i 1998 fra de daværende inspektører, som er gengivet i Udenrigsministeriets notat, at træffe samme beslutning som i 1998 med militær hjælp til at afvæbne Saddam Hussein.
Det har vi ikke fået mulighed for.
Regeringen har kortsluttet processen.
Det beklager vi dybt.
Til hr. Jens Hald Madsen: Jeg tror ikke, vi skal konkurrere her i Folketingssalen om at kunne beskrive forholdene.
Vi har her den tyske våbeninspektør, der er citeret for i går aftes i et telegram fra Ritzau/Reuters at have sagt: »Jeg føler personligt, at hvis vi havde haft en måned mere, så ville det have været nok.«
Det siger den tyske våbeninspektør, Bernd Birkicht.
Der er en anden inspektør, der siger: Vi trak os ud, og folk i Irak må lide.
Jeg ønsker at vende tilbage.
En tredje siger, at til slut viste de proaktivt samarbejde.
Det er jo det, vi har oplevet de seneste uger, at Saddam Hussein for første gang i lang tid er begyndt at samarbejde med våbeninspektørerne.
Det er derfor, Hans Blix og våbeninspektørerne har troet på, at man kunne gøre fremskridt.
Det ville vi selvfølgelig også kræve, at det var det, der var resultatet, hvis der var tale om en måned eller to mere, inden sagen skulle gøres endelig op i Sikkerhedsrådet efter resolution 1441.
Søren Krarup (DF), 2003-03-19:
I anledning af hr. Frank Jensens forsøg på sådan at legitimere den nuværende socialdemokratiske svigten er der en anden historisk ting, der falder mig ind.
I februar 1983 deltog jeg i et møde her i København med Socialdemokratiets forhenværende forsvarsordfører Robert Pedersen, der til denne sluttede kreds fortalte om situationen; hvordan han var ved at blive trængt ud af sit parti, og hvordan Lasse Budtz var ved at overtage hans rolle.
Situationen var jo den, at da var der også en despotisk person og politiker, der hed Brezjnev, som havde opstillet sine SS20-raketter og stillet Danmark over for en trussel.
Og så var der også det, som var temmelig afgørende: Der var kommet en borgerlig regering, og det vil sige, at Socialdemokratiet var kommet i opposition. Der oplevede man præcis den samme uvederhæftighed og svigten, som vi oplever nu, når der er en anden diktator, der fører sig frem netop under magtens fortegn. Jeg må sige, der er grund til at prise sig lykkelig over, at der er nogen, der i denne situation tør handle og tage ansvaret for, at diktatoren standses.
Og Socialdemokratiet burde stadig væk skamme sig over deres fortid i den retning.
Jens Hald Madsen (V), 2003-03-19:
Jeg bliver nødt til at sige til hr. Frank Jensen: Hvis man
vil forsvare en forlængelse af tiden til våbeninspektørerne, så kan hr. Frank Jensen meget hurtigt komme ind og skulle forsvare hr. Saddam Husseins vilje.
For hvis Saddam Hussein ikke har vilje til at følge resolution 1441, nemlig bevise, at han samarbejder, bevise, at han afvæbner, så er der ikke nogen grund til at forlænge tiden.
Derfor må hr. Frank Jensen komme op nu og forsvare Saddam Hussein, forsvare Saddam Husseins vilje til at samarbejde, at afvæbne.
Så må hr. Frank Jensen komme op og bevise, at Saddam Hussein gennem de her 12 år har vist en utrolig vilje til at samarbejde.
Han må bevise, at man har foretaget en afvæbning.
Det håber jeg at hr. Frank Jensen kan.
Helge Adam Møller (KF), 2003-03-19:
Hr. Frank Jensen havde ikke tid eller lyst før til at kommentere den omfattende tortur på tusindvis af mennesker, som Saddam Hussein udøver i Irak.
Men lad mig så prøve et andet sted.
Jeg er sikker på, at hr. Frank Jensen læser Politiken, og jeg vil godt bede ham kommentere den artikel, som chefredaktør Tøger Seidenfaden havde for en måneds tid siden, hvor Tøger Seidenfaden beskrev den lov, man indførte i Irak i midten af 1990'erne, der sagde, at desertører og tyveknægte fik hugget højre hånd af.
Året efter fremsatte han en ny lov, der også blev vedtaget, der sagde, at hvis man én gang til var desertør eller tyveknægt, skulle man brændemærkes i panden med et rødglødende jern, og loven beskriver nøjagtigt, hvor dybt og hvor bredt brændemærket skulle være.
Endelig året efter, og det er vel det mest groteske, fremsatte Hussein en ny lov, og den blev vedtaget ifølge Tøger Seidenfaden, der siger, at hvis en sygeplejerske eller en læge i Irak prøver på at sløre eller fjerne brændemærket i panden på en anden iraker, så får hun eller han skåret øret af.
Det var, hvad Tøger Seidenfaden fortalte i Politiken.
Jeg vil spørge hr. Frank Jensen: Hvornår er nok nok?
Peter Skaarup (DF), 2003-03-19:
Jeg skal kvittere for hr. Frank Jensens udtalelse vedrørende Kosovo.
Jeg er tilfreds med, at Socialdemokraterne erkender, at man under den tidligere socialdemokratisk-radikale regering var med i en international aktion uden et klart FN-mandat.
Så taler hr. Frank Jensen om, at nu skal vi inddrage uafhængige folkeretseksperter til at vurdere det, som Udenrigsministeriet har fundet frem i den her sag.
Jamen hvad er det da for en illoyalitet?
Hvad er det da for en sætten spørgsmålstegn ved, hvad den siddende regering kommer med via ministerierne, her Udenrigsministeriet?
Et notat, som er gennemarbejdet, hvor alt er med, skal der åbenbart også nu sættes spørgsmålstegn ved. Nu skal vi sidde i Forsvarsudvalget under lange drøftelser og via uafhængige folkeretseksperter gennemgå, hvad der foregår.
Kan Socialdemokraterne da ikke se, at der er et forklaringsproblem af dimensioner, når man i regering med statsministeren, Poul Nyrup Rasmussen, i spidsen siger: Danmark er klar.
Og man så nu ikke er klar.
Nu er man bestemt ikke med USA.
Vi mangler, og jeg spørger for tredje gang, vi mangler en forklaring fra Socialdemokraterne på, hvorfor man ikke vil være med sammen med vores vigtigste allierede?
Pia Kjærsgaard (DF), 2003-03-19:
Hr. Frank Jensen omtaler de forskellige institutioner og organisationer, og vi kan nok blive enige om - sådan fornemmede jeg det i hvert fald - at FN måske ikke længere har den allerbedste baggrund for disse dispositioner.
Så kom hr. Frank Jensen ind på EU.
Det har vi da i hvert fald fået ud af det.
Så vil jeg godt sige til hr. Frank Jensen, at jeg og Dansk Folkeparti føler klart, at det er langt bedre at lægge vores lod hos USA i forbindelse med denne aktion end hos Frankrig eller Tyskland.
Synes hr. Frank Jensen ikke, at de bidrag, vi yder - en ubåd, en korvet, et lægehold og et hold af stabs- og fordelingspersonel - er den opbakning, vi kan give?
Keld Albrechtsen (EL), 2003-03-19:
Man må jo sige, at hvis man ser udviklingen tilbage til Mogens Glistrups berømte telefonsvarer over bruddet i Fremskridtspartiet, så er der altså sket en forvandling fra at være et næsten pacifistisk højreparti til i dag entydigt at være Danmarks mest krigeriske, militaristiske parti.
Ganske vist i tæt konkurrence med regeringspartierne, det skal indrømmes.
Men der er åbenbart noget, der tyder på, at Dansk Folkeparti går efter titlen.
Derfor vil jeg godt spørge: Hvor langt vil Dansk Folkeparti gå? Hvis krigen nu kører fast i de tæt befolkede kvarterer i Bagdad, og den her smalle koalition af fem lande, som hr. Søvndal var inde på, må se i øjnene, at den skal kæmpe i lang tid, bruge mange soldater og ofre mange liv på det, vil Dansk Folkeparti så imødekomme en anmodning fra USA om at sende regulære danske kampstyrker ind?
For USA vil vel i den situation rette henvendelse for at kunne dele tabene med de fire andre, der var med til at kaste sig ud i dette galimatias.
Hvor langt vil Dansk Folkeparti gå i en sådan situation?
Er man klar til at gå hele vejen, også med poser med døde danske soldater, der vender hjem fra rygende bydele i Bagdad?
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Jeg vil meget gerne takke hr. Peter Skaarup for besvarelsen
af mit spørgsmål, nemlig at Dansk Folkeparti opfattede, at regeringen for mange uger siden, for over 1 måned siden nu, kom til nævnet og sagde, at man havde besvaret en amerikansk henvendelse med, at regeringen ville være på den liste, amerikanerne har distribueret i forhold til, hvilke bidrag man gerne ville indhente, hvis det kom til en militær intervention.
Sådan opfatter jeg det svar, som jeg fik fra hr. Peter Skaarup, og jeg vil godt bede om at få bekræftet: Fik
Dansk Folkeparti allerede på det tidspunkt at vide, at det ville regeringen gøre, uanset om det var på FN-sporet eller ej
Vi i Socialdemokratiet har klart opfattet det sådan, også af de tilkendegivelser, der er kommet fra regeringen på nævnsmødet, men også efterfølgende, at ja, vi har svaret det, men det forudsætter stadig væk, at vi er på FN-sporet.
Har Dansk Folkeparti fået den tilkendegivelse fra regeringen allerede på det tidspunkt, at de militære bidrag ville man stille til rådighed, uanset om det blev med et FN-mandat eller ej?
Holger K. Nielsen (SF), 2003-03-19:
Det var slet ikke noget svar, der kom fra hr. Peter Skaarup
her til sidst.
Så siger hr. Peter Skaarup, at i 1998 var der et FN-grundlag.
Jamen det påstår hr. Peter Skaarup jo også, at der er i dag, så det kan da ikke være det, som gør forskellen.
Jeg tror, forklaringen ligger i, at det jo i dag er betydelig mere amerikansk domineret.
Det her er entydigt uden for enhver tvivl en amerikansk krig.
Kosovokrigen havde i højere grad involveret europæiske lande.
Vi mente ikke, det var rigtigt at gøre det, men til forskel fra dengang er det her USA's krig imod Irak.
Når så hr. Skaarup siger, at man da ikke altid er ukritisk over for USA, så synes jeg alligevel, at det ikke helt stemmer med, at han i sit første indlæg siger, at fordi USA befriede os i Anden Verdenskrig, så skylder vi USA så meget, at vi er nødt til at være med dem, hvor som helst og når som helst.
Kan det virkelig være rigtigt, at fordi USA spillede en stærk rolle i Anden Verdenskrig, så skylder vi dem evig troskab og skal hjælpe dem i alle mulige sammenhænge?
Det kan da ikke være rigtigt, at Dansk Folkeparti i den grad har pantsat sin selvstændighed hos USA.
Peter Skaarup (DF), 2003-03-19:
Ud over de meget polemiske bemærkninger fra hr. Villy Søvndal er det egentlig meget betegnende, at SF i den her sag overhovedet ikke har noget alternativ til det, der formentlig kommer til at ske nu.
Vi har ikke fra SF's side hørt ét eneste alternativ til, hvad man skal gøre for at undgå, at Saddam Hussein har masseødelæggelsesvåben.
Jeg kan simpelt hen ikke tage det seriøst, når SF bliver ved med at brokke sig over det, som andre partier gør, og det, som USA og England og andre lande gør, når de reelt ikke har noget alternativ.
Så jeg må sige, at jeg stadig står uforstående over for, hvordan man kan slippe af sted med at blive ved med at kritisere uden at komme med noget alternativ.
Så skal jeg lige sige til hr. Villy Søvndal, at vi bestemt ikke lægger os ned for USA i alle tilfælde.
Men der er en situation omkring vores tryghed, vores sikkerhed, vores sikkerhedspolitik i verden, vores udenrigspolitik her, som er helt afgørende for os.
Der hælder vi vores hoved til USA og England og ikke vores hoved til Frankrig og Tyskland, og der har vi det simpelt hen forskelligt fra hr. Villy Søvndal.
Vi tror på, at vores sikkerhed og tryghed er bevaret igennem det centrale transatlantiske samarbejde, hvor USA er en helt uvurderlig bestanddel.
Og jeg tror ikke, at hr. Villy Søvndal vil være med til at forhøje det danske forsvarsbudget med 5, 10, 20, 50 pct. for at få bare en mulighed for at leve op til det, som er nødvendigt, hvis vi f.eks. skulle tage vare på vores egen sikkerhed, uden at USA var med.
Så vil jeg sige til hr. Jann Sjursen: Det er fuldstændig rigtigt, at der var en Kosovovedtagelse.
Det var en helt anden situation.
Men det, der var situationen dengang i hvert fald i lighed med den nuværende, var, at der ikke var endegyldigt FN-mandat.
Det var ikke sådan, at man havde en FN-resolution, hvor man definitivt kunne sige: Her er muligheden for at lave en militær aktion.
Alligevel gik Kristeligt Folkeparti ind for den aktion.
Vi havde dengang en anden opfattelse, fordi situationen var anderledes, men det ændrer ikke ved, at den kritik, som blandt andre hr. Jann Sjursen kører frem mod den igangværende situation, lige så vel kunne være blevet ført frem mod den gamle situation.
Jeg får ikke tid til at svare hr. Thomas Adelskov, medmindre formanden giver mig mere tid, men det ser det ikke ud til, så jeg vender lige tilbage.
Villy Søvndal (SF), 2003-03-19:
Jeg tror ikke, at hr. Peter Skaarup forstod mit spørgsmål før.
Han kom i hvert fald til at svare på noget helt andet.
Jeg bad hr. Peter Skaarup bekræfte, at der i øjeblikket kun er fem lande - det var, fordi hr. Peter Skaarup talte om de mange lande, der ville sende tropper - der har sagt, at de ville sende tropper.
Jeg vil spørge, om hr. Peter Skaarup er bekendt med flere lande, der vil sende tropper, end USA, England, Australien, Polen og Danmark.
Og hvis ikke hr. Peter Skaarup er klar over det, så er det jo ikke en stor alliance, en bred alliance.
Det er ganske, ganske få lande, der bryder med det internationale samfund, der bryder med FN, der bryder med alle internationale organisationer i det her spørgsmål, men jeg er meget spændt på at høre, om hr. Peter Skaarup har andre lande.
Og så skal jeg beklage en fejl, jeg kom til at begå over
Jeg har tidligere beskyldt statsministeren for at være den eneste, der lagde sig fuldstændig fladt for USA.
Efter at have hørt hr. Peter Skaarup i dag kan jeg sige, at det er en ganske uretmæssig beskyldning.
Statsministeren er bestemt ikke alene, og det vil jeg så beklage.
Hr. Peter Skaarup er om muligt endnu mere fladtliggende over for Bushadministrationen end statsministeren.
Jeg beklager dybt fejlen.
Det skal ikke gentage sig.
Thomas Adelskov (S), 2003-03-19:
Jeg vil godt bede hr. Peter Skaarup om måske at uddybe lidt over for Folketinget, hvad det er, Dansk Folkeparti finder
sådan meget anderledes ved situationen i dag i forhold til situationen i 1998 omkring Kosovo
Partiet afgav på det tidspunkt et betænkningsbidrag, og jeg citerer fra det betænkningsbidrag: Men det er desværre blevet en slags automatik, at den danske regering siger ja, hver eneste gang det er på tale, at det internationale samfund skal reagere militært på en eller anden situation.
Man skal huske på, at samtidig med at disse projekter, også Kosovoangrebet, er kostbart, sættes danske soldaters liv og førlighed på spil i områder, hvor Danmark intet har at gøre med militære enheder.
Hvad er det, der er meget anderledes i dag i forhold til 1998?
Hvad er det, der gør, at Dansk Folkeparti så markant har skiftet holdning til danske bidrag internationalt i forhold til Kosovosituationen i 1998?