Aage Frandsen (SF), 2004-05-05:
Jeg har haft lejlighed til under den tidligere debat at tilkendegive vores synspunkter vedrørende spørgsmålet om, hvordan sygehus- og sundhedsstrukturen skal være i Danmark.
Vi er tilhængere af, at ansvaret for sygehusvæsenet ligger på det regionale niveau, og vi er tilhængere af, at et regionalt niveau også har andre opgaver, og derfor er det ikke sådan, at vi ser, at antallet af regioner alene skal skrues sammen efter, hvordan det er mest hensigtsmæssigt på sygehusområdet; der skal også tages hensyn til andre ting.
Vi er også tilhængere af, at det skal være folkevalgt, og vi er tilhængere af, at man skal have mulighed for økonomisk at disponere forholdsvis frit, og det vil sige, at man også er nødt til at have skatteudskrivning.
Det, der er vigtigt på det her område, er selvfølgelig at sige til hinanden, at når vi diskuterer den ene struktur og den anden, så er det ikke noget med, at vi siger, at alting er godt i Danmark i dag, heller ikke på sygehusområdet.
Alting kan forhåbentlig gøres bedre.
Hvis ikke man har ambitionen om at ville gøre det bedre, så gør man det formentlig ringere.
Vi mener rent faktisk, bl.a. ud fra de undersøgelser, der er lavet, at det danske sygehusvæsen sådan gennemgående fungerer godt i forhold til de lande, vi normalt sammenligner os med.
Inden man kaster sig ud i en hel masse nyt, er det derfor klogt at se på, hvilke erfaringer man har gjort i andre lande, og med hensyn til et statsligt sygehusvæsen er noget af det nærmeste det, de har i Norge, og det er i hvert fald ikke vores indtryk, at det er særlig godt.
Jeg er sådan set forstående over for logikken i tankegangen, som ligger fra Dansk Folkepartis side, at når man nu alligevel vil gøre det, som regeringen gør, hvorfor tager man så ikke skridtet fuldt ud og siger: Jamen altså så er det jo mere eller mindre allerede blevet statsliggjort.
Det, vi skal diskutere, når vi skal diskutere den slags ting her, er: Tror vi på, og synes vi, det er rigtigt, at vi har et folkestyre til at bestemme prioriteringerne, eller ønsker vi, hvilket må være en konsekvens af, at det bliver i statsligt regi, i højere grad et embedsmandsstyre?
Det andet er så spørgsmålet om, i hvilket omfang man mener det er vigtigt at varetage lokale behov, og i hvilket omfang man mener den ene model frem for den anden model tilgodeser lokale behov.
Det tredje er: I stedet for et politikerstyre og dermed folkestyre, så er den anden mulighed, at det er et markedsstyre.
Der er en meget stor sandsynlighed for, når man statsliggør tingene, at man så centralt fra beslutter nogle ting, og så i væsentlig udstrækning lader markedet bestemme, hvordan vilkårene bliver. Jeg har svært ved at forstå, at man kan argumentere for, at man ved at gøre det statsligt i højere grad skulle tilgodese nogle lokale behov i forhold til at bevare et sygehus.
Jeg har meget svært ved at forstå, at nogen kan argumentere for, at man, hvis det er Folketinget, som skal tage stilling til det, eller det er en styrelse, der skal tage stilling til det, så i højere grad vil varetage et lokalt behov for at have et sygehus i eksempelvis Grenå eller i Års, eller hvor det måtte være henne.
Tværtimod er jeg overbevist om det modsatte: at det er lettere at nedlægge sygehuse, hvis det er en statsligt forankret beslutningsproces.
Erfaringen viser også, at jo længere man kommer væk fra beslutningstagerne, jo sværere er det at råbe dem op.
Det er jo ikke et argument i sig selv, for det kan jo være fornuftigt nok at nedlægge sygehuse en gang imellem, det udelukker jeg ikke.
Der er da sygehuse, der er nedlagt, og de er da ikke genoprettet, og ingen foreslår, at man genopretter nogen af de sygehuse, der blev nedlagt for 15 år siden.
Men at bruge det som argument for en statsliggørelse, at man så i højere grad vil kunne bevare lokale sygehuse, det tror vi ikke på. Med hensyn til det forslag til vedtagelse, som er fremsat, siger det sig selv, at det kan vi ikke støtte.