Lissa Mathiasen (S), 2006-02-23:
Jeg tror, at der er mange, der føler, at vi i alt, alt for mange år har ventet på de her lovforslag.
I alt for mange år har alt for mange mennesker, som har været i en skilsmissesituation, hovedrystende måttet konstatere, at skilsmisser, bodeling og pensionsopsparing simpelt hen ikke hang sammen.
Det har føltes bunduretfærdigt af mange, og for andre, der var de heldige, som om de vandt i lotteriet.
Helt afgørende er det for os med hensyn til separation og skilsmisse, at vi kan finde en rimelig fordeling af, hvad der er fælles ejendom.
Helt urimeligt er det, når forskellige typer pensionsopsparing kommer til at betyde, at den ene ægtefælle, som vi har set det, kan gå ikke bare med sin egen pension, men også med halvdelen af den anden ægtefælles pension.
Så står der altså en ægtefælle tilbage og har en halv pension.
Det er klart, at det føles urimeligt.
Jeg tror, at man vil føle sig rigtig godt snydt, og det er der også god grund til.
Så meget mere rigtigt set
var det, da den daværende socialdemokratiske justitsminister, hr. Frank Jensen, nedsatte et udvalg, som skulle komme med løsningsforslag på de her åbenbare urimeligheder
Det er 8 år siden, at udvalget blev nedsat, og jeg tror, at ingen af os havde forestillet sig, at det skulle vare så lang tid.
Der er nemlig ingen af os, der har været i tvivl om, at behovet for ændringer har været latent.
Man kan konstatere, at 8 år måske ikke engang har været nok, og man kan stille det spørgsmål, om 8 år mere havde givet et svar, som havde betydet, at vi havde et enigt udvalg.
Jeg er ikke sikker, for det er vanvittig svært at finde en fællesnævner for det familieretlige, det formueretlige og det pensionsretlige.
Man kan sige det på den måde, at udvalget er kommet så langt, som det kunne, og at bolden er givet over til os for at finde brugbare og retfærdige svar.
Jeg synes, at vi virkelig skal appellere til hinanden om, at vi skal finde svarene.
Vi skal have en anden lovgivning, men samtidig også erkende – det skal jeg være den første til – at der ikke findes lette løsninger, i hvert fald ikke lette løsninger, som alle parter vil synes er rimelige.
Men det er for os helt afgørende, at vi finder løsninger, hvor vi får lavet lovgivningen på området om, og jeg og Socialdemokratiet vil gøre alt, hvad der står i vores magt for det.
Udvalget har på to af hovedområderne, som der var lagt op til i kommissoriet, ikke bare formået at være enige, men har også efter vores opfattelse lagt nogle meget brugbare løsninger frem.
Det er så også de løsninger, som vi kan glæde os over at ministeren har valgt at lægge frem.
Det drejer sig om den nuværende forskelsbehandling, som jeg tidligere har været inde på.
Alt afhængigt af, hvilken type pensionsaftale man har, er der forskel på, om de skal deles, eller man beholder dem.
Der er lagt op til, at man siger, at nu skal alle pensionstyper have samme status i den sammenhæng.
Så er vi i hvert fald ude over, at man kommer i den situation, at den ene står med den halve pension, og den anden står med halvanden.
Og det vil sige, at den del af uretfærdigheden meget gerne skulle være løst med det her.
Den anden situation, og det synes jeg også ministeren klart skal have ros for at have taget med – der er også en flertalsindstilling fra et enigt udvalg – er, hvor den ene ægtefælle efter et langt ægteskab er meget ringe stillet pensionsmæssigt, dvs. rimelighedsbetragtningen.
Ministeren har fulgt udvalgets anbefalinger, og det ser meget fornuftigt ud.
Det er fint.
Det afgørende for os er, at vi får sikret en ordentlig, brugbar, men ikke mindst også retfærdig metode til bodeling.
Det er ikke til fordel for nogen, hvis der skabes en helt urimelig mængde tvister, det er vi godt klar over.
Vi skal også passe på, at lovgivningen ikke kommer til at betyde, at skilsmisse mellem f.eks. en kassedame og en smed kræver så store udgifter til advokatbistand, at udgifterne langt overstiger det, sagen drejer sig om.
Det skal vi være meget opmærksomme på.
Det er langt flere mennesker, der i langt større omfang har fået pensionsordninger, og det skal vi glæde os over.
Der er rigtig mange, der efterhånden har det.
Det skulle gerne være en glæde for alle.
Men det betyder altså også, at det, der er behov for, er, at vi får leveret noget, der rent faktisk fungerer retfærdigt fordelingsmæssigt.
Jeg tror, at rigtig glade bliver vi nok først, når også LO’s kvindelige medlemmer får en ordentlig pensionsordning.
Ligestilling har også at gøre med, at man sikrer kvinder dækning ved barsel, når det gælder pension.
Men vi kommer ikke uden om, at reel ligeløn også er et af de klare fundamenter, der skal til, før vi ser en egentlig reel ligestilling på pensionsområdet.
Generelt er der behov for at finde brugbare løsninger, så vi sikrer et retfærdigt, forståeligt og smidigt system.
Når vi kigger videre på lovforslagene, vil jeg godt stille nogle spørgsmål, for jeg bliver egentlig i tvivl.
Jeg synes ikke, at det er beskrevet ret meget, hvad konsekvensen af metoden, man lægger op til, er, når man går videre end rimelighedsbetragtningen, går videre i det, som man tænker på, når man siger fællesskabskompensationsreglen.
Det er der, hvor det f.eks. er aftalt, at den ene ægtefælle bliver hjemme.
Det kan være for at kunne servicere manden i forbindelse med udadvendte aktiviteter, hvad ved jeg.
Det er ikke den typiske arbejderfamilie, for de er typisk begge to på arbejdsmarkedet.
Men jeg vil godt høre: Er det korrekt forstået, at lovforslagene, som de er skruet sammen, betyder, at arbejdsmarkedspensionsordningernes konstruktion skal ændres?
Hvis det er rigtigt, og det er derfor, de her spørgsmål er meget væsentlige, synes jeg nemlig, at der er behov for, at vi i den grad får set på, hvilke konsekvenser det vil give.
Betyder det f.eks. også noget set i forhold til den omfordeling, der i dag er indbygget i vores arbejdsmarkedspensionsordninger?
Hvilken betydning har det for den samlede sum?
Og sådan kunne jeg rejse en række spørgsmål, som vi er nødt til at få kigget nærmere på.
Jeg mener også, at der i den forbindelse er behov for, at vi får kigget nærmere på hele spørgsmålet om ægtefællebidrag.
Det forekommer mig, at udvalget er kommet lidt hurtigt over det i deres behandling, og det synes jeg også at vi har brug for at kigge lidt på.
Der kan også være den anden problemstilling: Hvad er konsekvensen af at sætte bidragsstørrelsen væsentligt op, ikke mindst hvis den skal følge børnebidraget?
Vi ved jo, at der også opereres lidt med, at børnebidraget skal sættes væsentligt op.
Så man kan sige: Hvad har det så af konsekvenser set i forbindelse med en kommende pensionsdeling?
Det er alle de spørgsmål, jeg lægger op til og vil håbe, at vi i udvalget kan være enige om at drøfte, og jeg håber også i meget høj grad, at ministeren vil medvirke til, at vi kan tage en god, konstruktiv drøftelse af dem med udgangspunkt i, at vi skal have en ny lovgivning, som er langt mere retfærdig, som gerne er lettere at bruge, og som ikke er tvistskabende.
Så tror jeg ikke, at vi har flere krav til, hvad sådan en lovgivning gerne skulle indeholde, men det er nok også nogenlunde de krav, som de mennesker, der kommer ud for det her, mener skal tilgodeses.
Derfor er vores håb, at vi kan have et godt og grundigt udvalgsarbejde.
Vi håber på og vil gerne lægge op til et godt samarbejde både med udvalget og ministeren og ser meget gerne, at vi også bliver færdige inden sommerferien.
Jeg vil sige det på den måde: Der er nogle, der venter på os uden for det her hus.