Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-10-25:
Jeg vil allerførst sige, at jeg synes, det er helt i orden, at hr. Keld Albrechtsen og Enhedslisten vælger at anmelde en debat som den, vi har i dag, men man kan jo ikke skjule, at det samtidig betyder, at vi er nogle ordførere, der henviser til, hvad vi har sagt og gjort som parti tilbage i april og maj, da vi havde henholdsvis debatten og 3. maj-afstemningen om linjen op til Qatar om den videre proces i WTO.
Dengang, den 3. maj, stemte vi om et forslag til vedtagelse, som Dansk Folkeparti var medforslagsstiller til, og når man ser det forslag, er det egentlig meget svært at se de modargumenter, som nu anføres.
Det fremgår bl.a. af forslaget, at de mindst udviklede lande hurtigst muligt skal skaffes helt fri markedsadgang gennem bl.a. afskaffelse af handelsforvridende landbrugsstøtte, under hensyn til at udviklingslandene kan opretholde og sikre en vis landbrugsproduktion til forsyning af egen befolkning.
Det er et af de punkter, der har været meget fremme i debatten allerede nu, og som i den vedtagelse, som vi støttede tilbage i maj, altså var inkluderet.
Der er en lang række aftaler i øvrigt, som også nævnes, bl.a. om, at udviklingslandene skal gives adgang til medicin, at handelspolitikken skal støtte fattigdomsbekæmpelse i udviklingslandene, at der skal sikres en teknisk og økonomisk bistand til verdens fattigste lande til at indgå i verdensøkonomien og deres deltagelse i WTO osv., osv.
Så en række af de synspunkter, der er bragt frem, kan det godt være nogle synes man skal gå endnu videre med, men der er i hvert fald taget hensyn til dem i den vedtagelse fra den 3. maj, som vi dengang var medforslagsstillere til og selvfølgelig stemte for, og som vi også bakker op i dag.
Derfor er vi også med i det forslag til vedtagelse, der jo henviser lige præcis til den linje her. I forhold til det, der i øvrigt er sagt, vil jeg understrege det rent principielle synspunkt, at skal man på sigt have udviklingslandene op på et højere niveau, er det altså nødvendigt, at der skabes rum for private investeringer i de lande, så der kan skaffes egentlige arbejdspladser, som jo igen genererer et øget krav om bedre miljø og bedre arbejdstagerrettigheder i de her lande.
Det er den helt grundlæggende forståelse, som måske kan skille nogle ad, at de private investeringer, der kan skaffe reelle arbejdspladser, er nødvendige for at få den videre proces i gang.
Det er klart, at hvis ikke man har det grundlag for den videre debat, så skiller vandene, det siger jo sig selv, det er jo klart nok.
Sydafrika er i øvrigt et af de eksempler, der var på, at man i en reformproces havde brug for at markere over for udenlandske investeringer, at de roligt fortsat kunne investere i Sydafrika.
Det gjorde man jo med held, gudskelov, så Sydafrika stadig væk er et rimelig produktivt land i forhold til mange andre afrikanske lande.
Det sidste, jeg vil sige, er, at vi synes i Dansk Folkeparti, det er ret paradoksalt, at det er nødvendigt at holde et møde om øget frihandel i verden i Qatar.
Qatar er ikke et demokrati, det er ikke et land, hvor der er fri presse.
Man gør det selvfølgelig, fordi man er bange for de demonstrationer, som udspandt sig i Seattle, og som jo i meget høj grad ødelagde muligheden for at få en fornuftig diskussion i Seattle.
Men det er altså paradoksalt så at henlægge mødet til Qatar, hvor man holdt lokalvalg i 1999, og hvor der på de mandlige valgplakater til valget godt måtte være billeder på, men efter typisk islamisk skik forbød man kvinderne at have deres hoveder på plakaterne, når de skulle prøve at blive valgt til de her lokalråd.
Så der er nogle ting, man i hvert fald, når man alligevel er i Qatar, måske kunne tage en diskussion om med de lokale repræsentanter for styret, også i betragtning af, at man faktisk mødes for at diskutere øget frihandel og øget frihed i verden.