Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-05-10:
Jeg skal på Venstres vegne som ordfører begrunde, hvorfor vi ikke kan støtte lovforslaget, og for nu ikke at glemme det, som jeg har gjort det før, skal jeg straks huske at meddele, at Det Konservative Folkepartis ordfører, hr. Helge Adam Møller, er nødt til at deltage i forsvarsforhandlinger
, så jeg skal også meddele på Det Konservative Folkepartis vegne, at de ikke kan stemme for forslaget. Vi kan i det hele tilslutte os ministerens redegørelse, men jeg vil godt derudover tilføje nogle af Venstres synspunkter: Der skal ikke herske tvivl om, at den formulering, som forslagsstillerne har brugt i de almindelige bemærkninger, om, hvad formålet med forslaget er, jo også gælder for den nugældende lov. Det er bestemt også det erklærede formål for Venstre, at der skal være en stærk retsstilling for dem, der er udsat for pressens usandfærdige historier og manipulationer.
Forslagsstillerne nævner så den bekendte sag fra Thy, og forslagsstillerne nævner så netop også: »Heldigvis var der mennesker og medier, der afslørede Danmarks Radios uhyggelige manipulation, og Danmarks Radios generaldirektør, Christian Nissen, og programdirektør Lars Vesterløkke har måtte beklage og undskylde.
« Det er efter vores opfattelse den rigtige fremgangsmåde.
Sådan skal det være.
Hvis der er medier, der manipulerer og gør skade, skal de naturligvis betale erstatning.
Men det vigtigste er i virkeligheden, at andre medier tager det op der, hvor man enten går til den yderste kant af pressefriheden eller går ud over den.
Vi mener altså, at beskyttelsen er tilstrækkelig i dag, men det er klart, at hvis der er en dokumentation for, at det overhovedet ikke fungerer, vil vi selvfølgelig se på det, men det er ikke vores indtryk, at det er sådan; det er vores indtryk, at loven fungerer.
Det er klart, at overtrædelser, manipulationer, bevidste fordrejninger osv. ikke kan forhindres, og det skal selvfølgelig mødes med de midler, der allerede er, men først og fremmest med, at de pågældende medier bliver hængt ud og bliver modsagt.
Så foreslår man også en ændring af Pressenævnets sammensætning.
Det har jo en lang historie bag sig, sådan som Pressenævnet i dag er sammensat.
Jeg sad selv i det gamle Pressenævn, og det var jo med stor beklagelse, at man måtte konstatere, at journalisterne ikke deltog.
Det var kun redaktørerne.
Der var dengang kun én repræsentant for offentligheden, som jeg husker det, og det gik så på skift mellem de forskellige oplysningsforbund, og så var der en højesteretsdommer, der var formand.
Lad mig sige, at det er vores opfattelse, at medieansvarsloven fungerer efter hensigten, og at Pressenævnet fungerer, men vi er naturligvis altid villige til at se på en lov, som er mere end 10 år gammel, og som slet ikke har været efterset i alle de år.
Det er jo helt klart, at mediebilledet har ændret sig meget, og derfor kan der være ting, vi burde se på.
Jeg vil godt med det samme sige, at hvis vi skal have et gennemsyn af loven, hvad jeg gerne vil have, når der bliver tid engang, bliver det ikke for at indskrænke pressefriheden.
Man må hele tiden huske på, at medieansvarsloven er formuleret og vedtaget på baggrund af, at vi har og skal have
en meget vidtgående pressefrihed i Danmark.
Der er kommet et bilag fra Danske Mediers Forum.
Det er klart, at det er et partsindlæg, men jeg vil dog alligevel lige gøre opmærksom på, at man altså herfra mener, at vægtningen i Pressenævnet har været tilfredsstillende, og også peger på, som jeg selv har gjort, den historiske baggrund for sammensætningen. Man har også her anført, hvilket jeg er fuldkommen enig i, fordi jeg var med i forarbejderne til det lovforslag og var ordfører på sagen dengang, at vi netop indførte begrebet genmæle i stedet for berigtigelse for at styrke dem, der bliver hængt ud, for at styrke deres retsstilling.
Det fremgår altså også af dette bilag.
Som sagt er det naturligvis et partsindlæg.
Hvis der er dokumentation for, at den fungerer meget ringe, så må vi selvfølgelig kigge på det.
Det er bare ikke indtrykket, og det er ikke det, man hører.
Jeg tror, man forveksler disse historier, som vi desværre aldrig kan undgå, om, hvordan ansvarssystemet i medieansvarsloven skal være.
Der kan vi ikke umiddelbart se, at der skulle være nogen grundlæggende regler, der skulle ændres, og som så ville kunne gøre forholdet bedre.
Det er jo sådan med pressefriheden, at den også hele tiden selv skal udsættes for offentlighed og for modsigelse. Er der dårlige medier, er der useriøse medier, er der en udhængning, der ikke hører nogen steder hjemme, så skal de gendrives og udstilles af andre medier.
Så var justitsministeren inde på, at hvis man skulle lave det om, så skulle der også være en høringsrunde.
Det er klart, at det her slet ikke er noget, man lige kan lave om fra den ene dag til den anden, selv om der ville være et politisk flertal. Jeg er nødt til at sige specielt med den baggrund, jeg selv har ved at have siddet i Pressenævnet og som ordfører fra dengang, at det ville være bristede forudsætninger for hele det udvalgsarbejde, der var dengang, hvis man bare her i Folketinget begyndte at ændre på vægtningen i Pressenævnets sammensætning.
Så det er altså ikke nogen lille sag, forslaget drejer sig om, og netop derfor fortjener det selvfølgelig også et grundigt arbejde og en grundig politisk diskussion.
Vi kan altså ikke medvirke til lovforslaget.