Villy Søvndal (SF), 2003-03-27:
Der har, så vidt jeg kan se, været fire principielle debatter, og dem vil jeg opholde mig lidt ved.
Den første debat drejede sig om, at det her forslag efter regeringspartiernes argumentation skulle være affødt af et ønske om at lave noget, der var motiverende, som bragte folk i arbejde. Vi har stillet spørgsmålet undervejs om, hvorvidt det er lykkedes.
Jeg tror, det bliver ganske interessant at se de foreløbige tal, efter at det har været i gang i 8 måneder.
Det er klart, at de, der er fanget af den argumentation, også må sige B, når de har sagt A: Hvis de ikke er i stand til at dokumentere virkningen, eller hvis det oven i købet har haft den modsatte virkning, nemlig at flere i dag er uden
for arbejdsmarkedet,
må de selvfølgelig være villige til at ophæve det, for så har de valgt et middel, der så at sige ikke virkede.
Det må være den eneste logiske konsekvens.
Jeg vil antage, at både ordførerne og beskæftigelsesministeren om lidt vil komme op og bekræfte
, at hvis statistikkerne ikke er i stand til at vise, at det her virker, at det virker modsat, ophæver man det selvfølgelig. Modsat synes jeg, at hr. Søren Krarups argumentation er en helt anden, nemlig at man ønsker, at de her folk hverken skal være her eller skal integreres, og så er der selvfølgelig en idé i at lave et hadeprojekt for at holde folk ude.
Den anden principielle diskussion har drejet sig om, at hvis det nu er rigtigt, at man har fundet et meget virksomt middel til at bringe folk i arbejde, nemlig lavere satser, hvorfor så begrænse det til et udsnit af befolkningen, for så vil enhver logik jo tilsige, at man skal gå videre med andre?
Det har man,
som hr. Søren Søndergaard rigtigt har påpeget, jo også gjort i en række sammenhænge.
Det er fuldstændig rigtigt, at mens regeringen går rundt og proklamerer, at de ikke er efter dem på overførselsindkomster, er der stort set ikke én måned, hvor man ikke tager fat på det, man kalder en lomme.
En lomme er så af og til en gruppe på 30.000, så det er ikke sådan små modstandslommer, vi taler om.
Det er egentligt underligt, at regeringen i den offentlige debat får lov til at fremstå, som om den vil frede overførselsindkomster, samtidig med at man hele tiden tager ordentlige lunser.
På dette principielle spørgsmål synes jeg ikke, at regeringen har været særlig tydelig.
Igen synes jeg, at hr. Søren Krarup har en helt gennemført logik, der siger, at det her kun er retten for danskere.
De, der kommer udefra, skal ikke komme og opfatte, at de har en rettighed.
Det er jo en gennemført argumentation i forhold til at lave diskrimination.
Regeringen er jo fanget af et eller andet underligt forsøg på at iklæde det her en humanitær kåbe, som der ingen begrundelse er for, og bruger derfor helt andre begrundelser.
Der synes jeg egentlig, at det er befriende ærligt at høre hr. Søren Krarup helt uden blusel gennemføre en argumentation for, hvad projektet drejer sig om.
Så er der den tredje principielle argumentation, hvor nogle har sagt, at de synes, at SF's forslag er for lidt vidtgående, og at vi skulle lave et mere vidtgående forslag.
Det vil jeg gerne overveje.
Det er formentlig den mest stejle kurve i forhold til en stigning i arbejdsløshed, siden vi sidst havde en borgerlig regering.
Er man så ikke er nødt til at ændre argumentation
, når virkeligheden er så langt fra de forhåbninger, som regeringen har?
Kan man så fastholde den argumentation, der så åbenlyst ikke længere holder stik, fordi jobbene ikke er der?
Antallet af dem, der modtager dagpenge, er steget med 22.000 på et enkelt år.
Derfor tror jeg, at beskæftigelsesministeren vil blive meget efterspurgt af økonomier, hvor man har problemer med at skaffe arbejdskraft.
Der vil man ringe til den danske beskæftigelsesminister og spørge: Hvordan lykkedes det beskæftigelsesministeren så hurtigt at afvikle så mange job?
Det er næppe set før, og derfor tror jeg, at der er store muligheder for konsulentbistand fra beskæftigelsesministeren til lande, der har brug for at gå i den retning.
Men det er netop i den situation, at vi diskuterer at lave nogle incitamenter i forhold til et arbejdsmarked, der skrumper mere og mere ind.
Så kan vi tage en længere diskussion om, hvorfor det skrumper ind, men det har meget at gøre med, at regeringen fjerner job i øjeblikket.
Når man fører den benhårde politik, der føres over for amter og kommuner, hvor man strammer til, så der bliver færre hjemmehjælpere, så der bliver færre pædagoger i daginstitutioner, så der bliver færre til at tage sig af de allermest udsatte grupper, vi har,
stiger arbejdsløsheden i sagens natur.
Så er det jo også, at netop de her ordninger kommer til at stå underligt flagrende i fuldstændig tom luft, for der er
ikke noget arbejdsmarked til at tage de ordninger, man liner op.
Det er jo så det, de har lidt større fornemmelse af ude i det, vi kunne kalde det virkelige liv, end i den skyggedebat, som regeringspartierne fører her, nemlig når vi ser solide Venstrefolk stå frem i kommunerne og sige, at det her ikke hænger sammen.
Vi tvinger ikke mennesker i arbejde med det her.
Vi tvinger dem ned på et leveniveau, vi aldrig har set før i Danmark.
Vi har aldrig før eksperimenteret med, at mennesker skal ned på halv bistandshjælp, og hvor et voksent menneske skal leve på en sats pr. måned på 4.366 kr.
Vi har aldrig prøvet det før.
Det er klart, at virkningen ikke udebliver.
Det her vil betyde, at nogle mennesker i utrolig grad vil fjerne sig fra det liv, det omkringliggende samfund har.
Vi har altid ønsket
Vi er nu på vej til at skabe og eksperimentere med et proletariat, vi aldrig har set før.
Jeg synes, at fru Anne Baastrup og flere andre under debatten meget tydeligt har understreget, at vi bringer børn i en situation, hvor de er økonomisk anbragt på et niveau, som vi heller aldrig har eksperimenteret med før.
Det kan godt være, at nogle af folketingsmedlemmerne har lidt svært ved at forstå det.
Men så er det, tror jeg, fordi de har vænnet sig til et liv på et andet indkomstniveau.
Det her er et ekstremt lavt niveau.
Det er jo rigtigt, som fru Anne Baastrup påpegede, at det er lavere end et folketingsmedlems omkostningstillæg.
Hr. Lars Barfoed har ret i, at det er ikke det, der skal sammenlignes.
Det er jo ikke det, der er alternativet.
Men jeg tror, at det er forklaringerne på, hvorfor det er så svært for regeringspartiernes ordførere - ikke Dansk Folkeparti, for de ønsker jo med det her at lave et hadeprojekt, der skræmmer folk væk - at forstå alvoren i situationen.
De her børn tror jeg at vi kommer til at betale en meget dyr pris for.
Andre børn deltager i mange ting, fordi der er råd til at betale for foreningsdeltagelsen, der er råd til at betale for børnefødselsdagen, der er råd til at betale for alle de andre ting, mens vi her vil få nogle børn, der er anbragt på et helt nyt niveau, som vi aldrig har set før.
Men regeringen er jo bundet af Dansk Folkeparti.
Regeringen er bundet af det, der efter vores opfattelse er en menneskefjendsk politik, hvor regeringen siger, at den har til formål at integrere, men hvor Dansk Folkeparti jo er langt tydeligere: at det her ikke har til hensigt at integrere, for de mennesker skal ikke være her. Derfor som afslutning: Vi vil bruge det her beslutningsforslag til at stille en stribe spørgsmål.
Det har været en god debat på den måde, at den viser et meget klart skel i det her Folketing mellem dem, der ønsker, at folk, der bor i Danmark, skal behandles efter samme lov, og dem, der synes, at vi skal have specielle love, der gælder for specielle mindretal, hvor de givetvis fremover vil blive anvendt som brækjern over for danske grupper, der er i periferien af vores samfund.
Det tror jeg er vigtigt at have blik for i den her debat.