Grete Schødts (S), 2004-10-28:
Jeg tror sådan set, det er første gang i de 16 år, jeg har været i Folketinget, at jeg har fundet på at tage ordet som privatist.
Men jeg har siddet og lyttet til debatten, og samtlige partier roser det her nordiske samarbejde og fremhæver adskillige ting, der er blevet forbedret.
Som forbruger, der gerne vil være turist på Bornholm, have sin hund med og tage den korteste transporttid for hunden, tager man over Sverige og sejler fra Ystad til Rønne.
Jeg har aldrig oplevet noget værre end det.
For det første skal man til dyrlæge og ulejlige dyrlægen med at stikke to piller i halsen på ens hund, for at han kan skrive på en attest, at den nu har fået ormekur.
Så skal den gudhjælpemig også vaccineres for rabies – en rask hund, der ikke fejler noget som helst, som bare skal til Bornholm, som dog hører til Danmark.
Dernæst har man nogle administrative toldog skattemedarbejdere, der ikke engang gider se på den attest, jeg har betalt næsten 1.000 kr. for.
Han vil faktisk kun se på det stykke papir, jeg selv har underskrevet på, at min hund og vi opfylder alle betingelser for at komme til Bornholm.
Den må i øvrigt ikke få lov at tisse i Sverige.
Det behøver den sådan set heller ikke.
Den kan godt holde sig de 40 km, det er at køre på den landevej i Sverige for at komme til Bornholm.
Jeg synes helt ærligt ikke, der er ret meget at rose sig af.
Det her bliver værre og værre i stedet for at blive lempet, og jeg mener simpelt hen, at ministeren skal tage et initiativ og snakke med sin svenske kollega om, at det her er dybt godnat.
Hvis man køber en billet til Bornholm og betaler det, den koster, kan den billet påføres, at man har en hund med, færdigt arbejde, og så kommer vi til Bornholm og har en god ferie uden sådan nogle åndssvage oplevelser.
I øvrigt kan man jo ikke engang finde Told og Skat, når man kommer fra den anden side, og så glor de på en og kigger på den der attest, man viser dem.
Så får man at vide, at det er en forkert attest, men man får da lov at slippe igennem alligevel, det var da godt nok.
Så skal man bare vise den rigtige oppe ved broen, når man kører over broen.
Billetmanden deroppe kigger fuldstændig åndssvagt på en og tænker: I er skudt i hovedet, jer danskere, hvorfor finder I jer i det her?
Kære minister, få det lavet om, og påvirk alt det, det kan lade sig gøre for at få betingelserne for at komme på ferie til Bornholm gjort attraktive og meget, meget nemmere.
Det er dybt åndssvagt.
Og lad mig også i min indledning sige, at de to privatisters indlæg var jeg meget glad for.
Måske ikke lige udtrykket noget, der er åndssvagt, det bryder jeg mig ikke så meget om, men generelt synes jeg, at det var godt at få det frem, for det bekræfter fuldstændig den opfattelse, jeg har, og som jeg har arbejdet for, lige fra første dag jeg blev minister for samarbejde.
Og jeg siger både til fru Schødts og til hr. Kofod, at vi faktisk har brugt en hel side af redegørelsen, side 6, så vidt jeg husker, hvor vi har fortalt om de mange problemer, der er løst, men også om de udestående problemer omkring Bornholm.
Jeg kan kun sige som en indledende bemærkning, at de problemer, som hr. Kofod og fru Schødts har rejst, håber jeg at de vil blive ved at rejse i en uendelighed, indtil de er løst.
Jeg gør det i hvert fald, og jeg håber også, at den danske delegation i år vil engagere sig meget stærkt i den debat, der foregår i 3 dage, og jeg beder medlemmerne af den danske delegation om at fokusere på nøjagtig det emne, for ministre kan altså ikke løse det alene.
Det er parlamentarikerne i de andre lande, der skal presse deres ministre.
Jeg presser dem morgen, middag og aften, jeg taler meget med ministrene på de enkelte områder, jeg har møde med den svenske landbrugsminister, når jeg er i Stockholm, og bliver ved at arbejde meget stærkt for det, men jeg er nødt til at have et andet pres udefra, så vi ikke bare en gang om året ved en festlig lejlighed som i dag taler om det.
Et af eksemplerne på det er jo også det, som hr. Jens Christian Larsen nævner omkring fiskeindustrien i Skagen og den krise, der er i forhold til Norge.
Jeg synes, det vil være meget nærværende at bringe det op på mødet i Nordisk Råd og ikke mindst bruge spørgetiden til det, for det er en uværdig ting, der foregår, som vi ikke kan være bekendt.
Der er et statuspapir undervejs om denne sag, og jeg skal prøve at få det færdigt, inden vi mødes i Nordisk Råd, så hr. Jens Christian Larsen og de øvrige deltagere kan få det forud for sessionen, der starter på mandag.
Hr. Ole Stavad siger, at der mangler visioner i redegørelsen.
Nu er det jo altså en redegørelse for det, der er sket i det forgangne år, og jeg tror, at hr. Ole Stavad på mandag, når statsministeren har offentliggjort det danske formandskabs program, ikke vil være i stand til at sige det samme; der vil efter min bedste overbevisning ikke mangle visioner.
Hr. Ole Stavad sagde da noget, som glædede mig helt umådeligt, at regeringen har oppet sig lidt.
Det er jo sjældent, at man får ros i Folketingssalen.
Det er jeg da meget glad for.
At sammenligner vi de nordiske lande med andre lande og specielt andre lande i EU, er der ingen grænser for, hvor godt det går med vækst og arbejdsløshed, inflation, gæld osv.
Så det var da glædeligt.
Jeg er også tilfreds med, at det nu er lykkedes at udvide med en medarbejder og få en egentlig sekretariatsfunktion, sådan at vi kan fortsætte præcis det arbejde, som mange har nævnt.
Så nævner hr. Ole Stavad en rapport om erhvervslivets grænsehindringer.
Det er rigtigt, at i statsministerens orientering om det danske formandskabsprogram vil dette indgå som et meget væsentligt element.
Jeg skal ikke foregribe begivenhederne, det vil statsministeren offentliggøre på mandag i Stockholm.
Fru Anita Knakkergaard tager også Bornholm op og er så venlig at sige, at mange af problemerne er blevet løst, og det er også rigtigt, men der er stadig væk problemer, der skal løses.
Så taler fru Anita Knakkergaard om kompenserende udgifter i forbindelse med nordisk uddannelse, og her kan jeg da sige, at vi får 34 mio. kr. fra de øvrige nordiske lande som betaling for udenlandske studerende, der er i Danmark.
Men fru Knakkergaard stillede en masse meget konkrete spørgsmål, som er noteret ned, og dem vil jeg svare skriftligt på.
Fru Knakkergaard bad om, at vi havde flere år med i det, og det har jeg simpelt hen ikke på stående fod eller i mit lille hoved, men der vil komme et skriftligt svar på det, naturligvis.
Og så interesserede fru Knakkergaard sig også for spørgsmålet om folkeregisteret, cprnumrene, og her fremgår det jo af rapporten, at der er vi kommet et stort skridt videre.
Så sagde fru Else Theill Sørensen noget meget interessant, at samarbejdet mellem de fem nordiske lande er kernen.
Hun sagde, at vi taler så meget om alt mulig andet, men hun understregede, at kernen i det nordiske samarbejde er at samarbejde mellem de fem nordiske lande, og det er selvfølgelig rigtigt.
Hr. Kristen Touborg stillede en række spørgsmål, kom med en række kommentarer og sagde, at det nordiske samarbejde på arbejdsmarkedet ikke er med i redegørelsen.
Det er ikke i ond mening, men man er bare nødt til, når man laver sådan en redegørelse, at give det en eller anden form for begrænsning.
Men det kunne jo også være udtryk for, at netop arbejdsmarkedsområdet er et af de steder, hvor det går meget godt.
Så sagde hr. Touborg noget, som var meget interessant, at der var hemmelighedskræmmeri, og spurgte, om regeringen gik ind for dette.
Det kan jeg bestemt sige, at det gør regeringen ikke.
Hvis der er det mindste, hr. Touborg mener er hemmeligt, skal han bare stille mig et spørgsmål om det, og så skal jeg sørge for at få det besvaret, for så er det i hvert fald også imod enhver af de intentioner, jeg har.
Jeg må da i øvrigt henvise til generalsekretærens redegørelser og budgetredegørelser, hvor tallene dog fremgår.
hvis hr. Touborg mener, der er noget, der er hemmeligt eller fortiet, så vær venlig, jeg beder indtrængende om det, at stille mig et spørgsmål, for det vil jeg simpelt hen ikke acceptere.
Så skal jeg nok få det afklaret.
Så taler hr. Touborg, og det gjorde andre også, om samarbejdet i relation til FN.
Det er rigtigt, at vi har et helt fortræffeligt samarbejde i FN de nordiske lande imellem, og det er simpelt hen derfor, det ikke er omtalt.
Jeg mener ikke, det kan gøres bedre, end det gøres her.
Hr. Jann Sjursen nævnte også Bornholm som det store problem, og jeg henviser igen til side 6 i redegørelsen, hvor vi har brugt en side på det.
I øvrigt har jeg besvaret masser af spørgsmål om det, og jeg besvarer gerne flere, for det er et forhold, vi skal have løst op for.
Fru Elisabeth Arnold sagde, at det nordiske samarbejde lever og har det godt, men alligevel var der sådan en undertone af, at der manglede dynamik og der manglede nytænkning.
Fru Elisabeth Arnold sagde, at rådet fokuserer så meget på sig selv.
Det var sådan set en interessant udtalelse, for det er jo nærmere arbejdet, vi skal fokusere på.
Hun sagde også, at det er latterligt overhovedet at tale om grænsehindringer, det passer jo med, hvad de to privatister sagde.
Jeg vil gerne også til fru Elisabeth Arnold sige, at der er masser af muligheder for på mandag, tirsdag og onsdag at bringe alle disse ting op, specielt Bornholmerstriden, det er måske så meget sagt, Bornholmerproblemerne op.
For det første kan man komme med indlæg om enhver debat, om ethvert emne, og for det andet er der altså en spørgetid, hvor jeg vil være yderst taknemlig, yderst taknemlig, hvis man ville fokusere på den svenske samarbejdsminister i stedet for mig, for det er den svenske samarbejdsminister, der skal løse problemerne.
Jeg skal nok skubbe på, men jeg vil være meget taknemlig, hvis man fokuserer meget stærkt på det.
Jeg så gerne samtlige danske delegerede i spørgetiden fokusere på det, så svenskerne opdager, hvor meget det er et problem for Danmark og et problem for Bornholm – og som hr. Kofod sagde: ikke alene for Bornholm, men for hele Danmark, for der er mange mennesker, der bliver berørt af det.
Fru Line Barfod talte om bankgebyrerne og problemerne omkring det.
Efter vores møde denne uge, mandag eller tirsdag, har jeg skrevet til økonomi- og erhvervsminister Bendt Bendtsen og gjort opmærksom på, at hele delegationen var enig om, at dette problem tages meget alvorligt, og det er jeg sikker på at økonomi- og erhvervsministeren også gør.
Jeg ved godt, at det er noget forligsstof, men alligevel har jeg bedt om, at han vil prøve at tage det op en gang til.
Jeg ved, at Poul Schlüter er meget opmærksom på det.
Jeg har foreslået en transportkorridor, og jeg ser gerne en rejsekorridor – vi kalder det en transportkorridor.
Jeg ser gerne forslaget blive bakket kraftigt op.
Men jeg håber, at tilstrækkeligt pres ikke mindst under denne session kan åbne øjnene op for det reelle problem, som vi alle ved det er, os der beskæftiger os meget med Bornholms trafik og Bornholms problemer.
Det har vi jo begge to gjort og også den million danskere, der bruger den og har problemerne inde på livet.
Jeg håber, jeg har været hele vejen rundt, men ellers er jeg helt klar over, at der er glimrende lejlighed til spørgsmål.
Jeg skal besvare det, jeg kan, og hvis jeg ikke kan svare ordentligt, så bliver det skriftlige svar.