Freddy Dam (V), 2004-02-19:
Af funktionærlovens § 17 a fremgår det, at såfremt en funktionær, der ifølge aftale eller sædvane delvis vederlægges med tantieme, gratiale eller lignende ydelser, fratræder sin stilling i det løbende regnskabsår, tilkommer der ham en i forhold til hans ansættelsestid i regnskabsåret afpasset andel af den ydelse, han ville have fået udbetalt, dersom han havde været ansat i virksomheden ved regnskabsårets afslutning eller på det tidspunkt, ydelserne i øvrigt udbetales.
Bestemmelsen har givet anledning til flere landsretssager, bl.a. om, hvorvidt medarbejderes ret til aktieoptioner er omfattet af bestemmelsens udtryk »lignende ydelser« med den virkning, at rettighederne skal behandles som løn, og om der i så fald skal beregnes feriegodtgørelse og andre lønafhængige ydelser af værdien.
En enkelt sag er
indbragt for Højesteret, der, så vidt jeg ved, træffer afgørelse i sagen i næste måned.
Det løser imidlertid ikke den generelle problemstilling, idet afgørelsen kun vedrører en enkelt konkret sag.
Når det overhovedet er kommet til retssager, skyldes det, at bestemmelsen i funktionærloven må opfattes som uklar, og det hænger vel sammen med, at den er blevet til for mange år siden, hvor ingen gjorde sig forestillinger om finansielle instrumenter som aktieoptioner. Bestemmelsens kerneområde
har vel været sælgeres krav på provisionsløn af deres egen andel af virksomhedens omsætning.
For om muligt at skabe større klarhed på området blev der nedsat et udvalg om aktieoptioner, der offentliggjorde sin betænkning den 4. september 2003.
Betænkningen indeholder ingen entydige konklusioner, men der kan konstateres overordentlig afvigende opfattelser hos arbejdsgiverorganisationerne på den ene og lønmodtagerorganisationerne på den anden side.
På lønmodtagerside henviser man specielt til hensynet til fleksibiliteten på arbejdsmarkedet og den personlige frihed, medens man fra arbejdsgiverside især lægger vægt på muligheden for at rekruttere og fastholde medarbejdere med erfaring og spidskompetencer samt muligheden for at styrke deres incitament til at yde deres bedste.
Med L 150 har regeringen fremsat et afbalanceret forslag, som skaber klarhed og efter Venstres opfattelse i høj grad deler sol og vind lige mellem de modsatrettede hensyn, jeg nævnte for et øjeblik siden.
I L 150 lægges der op til, at en medarbejder, der opsiges af virksomheden, skal kunne tage sine optioner med, medens det ikke skal være tilfældet, hvis medarbejderen selv ønsker at forlade virksomheden.
Det skal altså ikke være muligt for nogen af parterne at spekulere sig til en utilbørlig fordel.
Da aftaler om optionsaflønning er ganske komplicerede, bestemmes det i forslaget, at arbejdsgiveren skal oplyse om indholdet af en indgået optionsaftale og medtage oplysningerne i medarbejderens ansættelsesbevis.
Arbejdsgiveren pålægges således en særlig vidtgående informationspligt.
Endvidere fastslås det, at der i ordninger om købe- eller tegningsrettigheder, altså aktieoptioner, ikke indgår beregning af feriegodtgørelse, ferietillæg eller andre godtgørelser eller kompensationer, der er fastsat ved lov
eller udmåles på baggrund af lønnen, ligesom forslaget forhindrer indgåelse af aftaler, der stiller lønmodtagerne ringere end forudsat i loven, nøjagtig efter reglerne i funktionærloven.
Forslaget omfatter alle lønmodtagere, dog ikke direktører, som er anmeldt til Erhvervs- og Selskabsstyrelsen.
Det fremgår af publikationen »Optionsaflønning i danske børsnoterede selskaber« ved Bechmann og Løchte Jørgensen fra november 2002, at optionsordninger faktisk omfatter ca. 80 pct. af virksomhedernes ansatte, dvs. både ledere og medarbejdere, og at de nytildelte optionsværdier generelt set ikke erstatter sædvanlig fast løn, men repræsenterer betydelige ekstraordinære tillæg til en i forvejen konkurrencemæssig løn.
I en internetundersøgelse om udbredelsen af aktieoptioner, som blev udført af PLS Rambøll Management i november 2002, svarede størstedelen af respondenterne, at aktielønnen kun i mindre grad eller slet ikke udgør en betydelig del af deres løn.
De oplyste i øvrigt, at de rent faktisk mister eller får begrænset aktielønnen ved fratrædelse på grundlag af gældende aftaler, så alt i alt afspejler lovforslaget i høj grad virkeligheden i erhvervslivet.
Hvis funktionærlovens § 17 a fastholdes i den nugældende udformning, og den i øvrigt skal forstås således, som de allerede afsagte domme lægger op til, må man forvente, at ordninger med aktieløn bortfalder.
I Venstre har vi forståelse for, at virksomhederne helt principielt ikke kan leve med, at de aktieoptioner, som medarbejderne får del i, hvis de altså bliver i virksomheden, alligevel kan indfries af tidligere medarbejdere, så man på den måde belønner en person, som ikke har bidraget med noget til det arbejde, andre har gjort.
På denne baggrund kan Venstre støtte L 150 om aktieoptioner og L 151 om ændring af funktionærloven.