Carsten Hansen (S), 2002-05-28:
Jeg er nødt til at sige til hr. Eyvind Vesselbo som en indledning til min ordførertale, at de, der siger ja, har det i det mindste sjovere.
Det er rigtigt.
Men der er også noget, man er nødt til at sige nej til, fordi tilbuddet kan blive så lunkent, at man ikke synes, det er sjovt at være med mere.
Det har jo været en debat om tillid til nogle personer ude i amterne og andre steder.
Jeg er nødt til at sige, at vi har stor tillid til amterne.
Lad mig citere hr. Esben Munk Sørensen, som jo snart er blevet gjort til det store dyr i Åbenbaringen her, men lad mig citere ham alligevel: »Det er stort set alle ansøgninger om tilladelse i det åbne land, der får en amtslig velsignelse og godkendelse, og dermed falder forestillingen om, at det er amterne og landzoneloven, der sætter udviklingen i stå.«
Esben Munk Sørensen er ansat ved Forskningscentret for Skov og Landbrug.
Man har gennemgået 543 byggesager fra seks kommuner og to amter, og i 94 pct. af tilfældene fik ansøgerne lov til at bygge.
Problemet er for hr. Eyvind Vesselbo og miljøministeren jo i virkeligheden, at nu vil man give tilladelse, uden der skal være dokumentation.
Man vil totalt ændre det åbne land med en mulighed for uden dokumentation at bygge op til 240.000 ekstra boliger ude på landet.
Det er, som der stod i Politiken, damarkshistoriens største byggetilladelse.
Det er ganske alvorlige tal.
Jeg har stillet ministeren spørgsmål 31, og det er mig, der har stillet både spørgsmål 31 og 32, og man forventer jo, at når man som parlamentariker stiller ministeren et spørgsmål, så får man også det klarest mulige faktuelle svar og ikke kun en eller anden tro på, hvad miljøministeren mener på baggrund af de 16 sager, der har været, mens miljøministeren sad i Naturklagenævnet.
16 sager har der været om aftægts- og medarbejderboliger i de år, ministeren har siddet der, og det er så det, man bygger hele sin lovgivning på, frem for faktuelle tal.
Jeg synes, det er ganske groft, og vi må efterspørge: Ligger der tal, ligger der kvalificerede bud fra smagsdommere, eksperter og andre, som miljøministeren gemmer et eller andet sted?
Jeg kan godt forstå, at SF rejste spørgsmålet om en folkeafstemning.
Sidst der var folkeafstemning på begæring af 60 medlemmer af Folketinget, husker jeg jo ikke.
I 1963 var jeg en forholdsvis lille dreng og skulle til at starte i skolen.
Men vi kan sige, at det her får lige så vidtgående konsekvenser, som jordlovforslagene havde dengang,
hvis det ikke får mere vidtgående konsekvenser.
Jeg er nødt til at sige, at vi har overvejet det for og imod, og vi er nået frem til den beslutning, at det er et instrument, vi meget nødig vil bruge, men vi vil godt sige, at det her forslag får så alvorlige konsekvenser, at vi overvejede det ganske alvorligt.
Men vi nåede altså til den konklusion, at vi ikke kunne støtte folkeafstemningskravet, og jeg kan sige her, at mig bekendt har vi aldrig nogen sinde taget det våben i brug fra Socialdemokratiets side.
Sidste gang var det jo de borgerlige partier, der gjorde det.
Det skal også meldes så klart ud som overhovedet muligt, at hvis vi får magt, som vi har agt, så vil vi rulle alt det, vi kan, tilbage her, ingen som helst tvivl om det, men der er selvfølgelig inden den tid sket det, at der bygget en masse ekstra boliger, og man har fået smadret en del af den gode landzonelov og den gode lov, vi har haft tidligere. Jeg sagde også ved andenbehandlingen, og jeg sagde det
ved førstebehandlingen: Vi, stort set samtlige partier uden for regeringen og dens støtteparti, bad om at få det her lovforslag delt i mindst to.
Selv hr. Ole M. Nielsen, som nu bryster sig af at have forlig med regeringen, bad om at få delt det i to.
Nu i dag er han jo næsten den mest aktive forsvarer for lovforslaget, men alligevel.
Vi havde gerne set, at man havde givet sig tid.
Stort set samtlige forslag, også ændringsforslagene, går jo lidt imod, og når miljøministeren sagde, at jeg roste alle ændringsforslagene og sagde, at de var gode, så passer det ikke.
Det, jeg sagde, var, at det var forbedringer i forhold til det oprindelige lovforslag.
Jeg vil da også gerne herfra sige, at jeg synes, det er prisværdigt af ministeren, når han haster sit lovforslag igennem og laver parallelhøringer, og hvad ved jeg, fordi det er ren ideologi, at man skal have det igennem, at han så i det mindste lytter.
Jeg har sådan været inde, inden jeg gik på talerstolen i dag, og kigget på, hvad der lå af høringssvar, og jeg har, som jeg har citeret det en gang i dag, fundet det høringssvar fra Gert Karkov fra Landboforeningerne, nemlig at de ikke er særlig interesserede i at have huse liggende spredt rundtomkring, at de ved, det senere kan give anledning til problemer, nabogener, miljøkonflikter og give anledning til restriktioner for landbrugspolitikken.
Det kan også føre til indsnævring af produktionsmulighederne, og de har ikke set nogen nye høringssvar.
Der står også, at de faktisk godt vil have placeret mindre erhvervsvirksomheder der, hvor man plejer at lægge dem, nemlig i særlige områder i byerne. Dansk Byplanlaboratorium, som kommenterer både detailhandelsdelen og søreme også landzonedelen, siger, at de foreslåede ændringer altså vil øge presset på det åbne land, specielt i egne af landet med kraftig økonomisk udvikling, hvor presset på boliger og byggegrunde i byzonen i forvejen er stort, dvs. i hovedstadsområdet og i de større byer, hvor der i forvejen er et pres på de rekreative områder. Dansk Vandværksforening er meget bekymret over alle de gyllebeholdere, der nu skal spredes ud over det ganske danske land, og der vil jeg da gerne rose ministeren for, at de skal fjernes, når de ikke er i brug længere.
Men man er voldsomt bekymret for den ammoniakspredning, der kan risikere at ske. Jeg vil da også rose ministeren for, at der nu skal plantes lidt omkring dem.
Som Dansk Folkepartis ordfører sagde, kan det da være, at det kan blive godt for vildtet, når der også bliver plantet, men jeg spørger mig selv: Skal der dog være en gyllebeholder inde midt i det?
Vi kan gå videre.
Så kommer der noget fra Landboforeningerne og Dansk Familielandbrug, der henstiller, at man nøje overvejer konsekvenserne af at give adgang til at opføre en aftægtsbolig og en bolig til en slægtning, der skal overtage landbrugsejendommen, eller en bolig til en medhjælper, der ikke er nødvendig for driften.
Det er det nemlig ikke, når man kun har 30 ha.
Der er vist ingen landbrug på 30 ha, der har brug for en medhjælper.
Hvis den foreslåede ændring udnyttes, vil den kunne betyde en spredning af boligbebyggelsen i det åbne land og på sigt indebære voldsomt store vanskeligheder med hensyn til placering og lokalisering af det fremtidige landbrugsbyggeri i det åbne land.
Det gælder da for pokker vel stadig, når vi snakker 240.000 ekstra boliger.
Dansk Familielandbrug, Landboforeningerne opfordrer derfor kraftigt til, at der som i de nugældende regler kun er tale om erhvervsmæssigt nødvendige medarbejderboliger, der kan opføres uden landzonetilladelse og kun i særlige tilfælde tillades, hvis
det er frastykning, vi taler om.
Så står der, at det er deres holdning, at de nugældende regler om etablering og udvidelse af virksomheder i overflødiggjorte landbrugsbygninger er tilstrækkelige.
Det gælder vel stadig væk.
Det gælder da vel stadig væk.
Som afslutning vil jeg sige, at vi står over for nogle kæmpemæssige natur- og miljømæssige udfordringer i det åbne land.
Der foreligger, som jeg sagde, en grundig og massiv dokumentation i Wilhjemudvalgets arbejde for det, og de gældende bestemmelser, som er i den nuværende regionplansrevision, har kun fungeret siden 2001.
Det er derfor efter vores mening ikke muligt at vurdere deres virkning, og vi mener, at det havde været hensigtsmæssigt at vente, til sådan en evaluering var gennemført. I stedet for en grundig analyse af opgavens omfang og karakter og nogle fremadrettede bud, har VC-regeringen blot foreslået en række lappeløsninger, som ikke giver noget svar på de udfordringer, vi står over for, hverken hvad angår vores miljø, vores bosætning, vores rekreative udfoldelsesmuligheder, adgangen til naturen eller vores kulturhistoriske arv på landet. Sammenfattende kan vi sige, at den nye planlov, der er den mest omfattende ændring, vi har set siden den allerførste planlov, er kortsynet, den er upræcis, den er for lidt, og den er for slap og stik imod de visioner, der ligger i den nuværende planlov, med den sunde balance, der burde være i det.
Vi forstår ikke, man ikke har villet forhandle, dele lovforslaget op i to, vi forstår ikke det lovsjusk og den travlhed, der har været omkring det.
Der havde måske været delelementer, vi kunne have forhandlet os til rette om og have skabt en bred opbakning.
Det, der er fakta nu, er, at der er skabt enorm usikkerhed om grundlaget for landzoner i det ganske danske land.
Vi signalerer i hvert fald lige så tydeligt, vi kan, at vi ændrer det her, så snart vi kan, så snart vi kommer til
Derom skal ingen tvivl herske.