runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Kolstrup (EL), 1998-05-07:
Det lovforslag, som nu pludselig er til tredje behandling her,
Jeg hørte f.eks. Socialistisk Folkepartis ordfører sige, at her var der tale om sunde grundlæggende principper.
Og arm i arm med nyliberalister fra Venstre og De Konservative går man nu i Socialistisk Folkeparti ind for, at de nyliberalistiske principper skal vinde frem.
Der var dog en undtagelse, og det var inden for godsdriften.
Dér var man i SF lidt blød i haserne og sagde: O.k., her har Enhedslisten formuleret noget fornuftigt.
Men eftersom dette fornuftige måske kunne antaste det nyliberalistiske princip, kunne SF alligevel ikke overkomme at stemme for.
Næ, sagde SF, vi vil lave en tillægsbetænkning.
Og jeg ventede spændt på tillægsbetænkningen.
I tillægsbetænkningen er vores forslag, så vidt jeg kan se, ikke tilgodeset, og derfor vil jeg blot høre, hvad SF nu vil gøre for ligesom at lave dog en lille modhage inden for godsdriften i forhold til al den her nyliberalisme. Jeg hørte også Socialdemokratiet ved førstebehandlingen tale om, at takstpolitikken stadig væk burde være på planlægningshænder, og derfor synes jeg, at det vil være spændende at høre, hvor i forslaget Socialdemokratiet finder, at der er garanteret, at man fortsat kan planlægge en fælles takstpolitik regionalt.
Margrete Auken (SF), 1998-05-07:
Nu er retorik ikke noget særlig godt drivmiddel til noget så besværligt som jernbanedrift.
Det lyder flot herinde, men man får altså ikke en vogn til at flytte sig en meter ved retorik.
Og selv om man hæfter den op på nogle meget, meget store og flotte ord, går det hele i stå.
Det kan man studere de steder, hvor man stort set har et jernbanesystem, hvor man overhovedet ikke undersøger, hvordan økonomien i det skal virke, men man lader bare pengene løbe igennem.
Der skal overhovedet ikke være nogen tvivl om det.
Det er jo en af grundene til, at vi godt vil være med i de forhandlinger, der skal være fremover, og vi respekterer, at økonomien i det skal være synlig.
Det har den ikke været tidligere.
Vi vil gerne vide, hvor pengene bliver af.
Det kan man godt kalde liberalisme, hvis man er ovre i hr. Søren Kolstrups retorik.
For min skyld ingen alarm.
Jeg blander mig ikke i det.
Jeg vil ikke en gang begynde at forklare, at det ikke er det, for det hører med til almindelig børnelærdom, at det er almindelig sund fornuft, at man godt vil vide, hvor pengene kommer fra, og hvor de bliver af. Og det er sådan set det, vi gerne vil. Det, vi havde betænkeligheder ved, var selve køreplanansvaret, som vi har haft med her i sidste omgang.
Vi gør opmærksom på, at der stadig væk er mange ting, der skal forhandles og holdes hånd i fremover.
Det har vi udtrykt i vores tillægsbetænkning, og vi har simpelt hen hægtet os ind i det, så godt vi kunne, fordi vi synes, det er vigtigt, og fordi vi altså i modsætning åbenbart til hr. Søren Kolstrup tager jernbanedriften noget alvorligere end retorikken.
Arne Melchior (CD), 1998-05-07:
Jeg skal slet ikke gå ind i uenigheden mellem Enhedslisten og SF, men jeg føler mig foranlediget til at bemærke ordet, som hr. Kolstrup i sin iver fik sagt om dette forslag, som nu pludselig kommer til tredje behandling her.
Der er måske ikke noget at sige til, at hr. Kolstrup opfatter det sådan, da han er ny i Folketinget, men jeg synes, det er nødvendigt at få bogført, at der ikke er noget pludseligt ved den tredje behandling. Det forslag og de følgende har været til meget grundig behandling i Folketingssalen og endnu meget mere grundig behandling igennem lang, lang tid i Folketingets udvalg.
Så der kan ikke være noget, der kommer bag på Enhedslisten, fordi vi nu i dag foretager tredje behandling af et meget langt og grundigt gennemarbejdet og belyst forslag.
Søren Kolstrup (EL), 1998-05-07:
Ligesom SF's ordfører synes også jeg, at det er godt at vide, hvad pengene går til; så det tror jeg næppe vi kan blive uenige om.
Men jeg vil godt stille et spørgsmål
: Er det et grundprincip hos SF, at der skal være fri godstransport, og i givet fald, at der skal være endnu større frihedsgrader inden for jernbanevæsenet?
For hvis SF er forelsket i fri godstransport, altså fri drift på godstransportområdet, går jeg ud fra, at SF også synes, at der skal være fri drift inden for passagertrafikken, og det synes jeg da ville være interessant at høre.
Margrete Auken (SF), 1998-05-07:
Jeg ved ikke, hvor hr. Søren Kolstrup har dét fra, for vi går
ind for, at jernbanegodstransporten skal støttes, og vi har sagt, at vi går ind for, at der skal hældes penge i den, men vi har også sagt, at vi ikke vil risikere, at den måde, det kører på i øjeblikket, hvor det går nedad og nedad og nedad, fortsætter, så nu må se, hvad det er, pengene bruges til.
Men der skal stadig væk gives statspenge til den; det har vi sagt. Og så ser vi gerne, at der på godstransportområdet bliver sådan en økonomi, at man også kan se miljøfordelene ved den, for det har man ikke tidligere kunnet, og der er en række andre ting.
Men jeg gider ikke gå ind i en liberalisme-ikke liberalisme-retorik, for man kan lige så godt kalde det en økonomisk ansvarlig måde at gøre tingene på, hvis man også skal have dem til at virke fremover
Det er jo det, der er sket: godstransporten går ned og nedad og nedad.
Og selv under så gunstige betingelser, som der i øjeblikket er for jernbanedrift, er det også svært at holde den oppe på personsiden.
Så vi ønsker den støttet og styrket, men vi ønsker altså også, at det kan komme til at foregå på en sådan måde, at det giver mening og sammenhæng, for det andet giver ikke mening og sammenhæng.
Medmindre trafikministeren har stjernegode argumenter for, at vi ikke kommer ud for uforsvarlige situationer, hvor man kører med børn i de her påhængsvogne, vil vi stemme for ændringsforslaget for at få præciseret, at det må man ikke.
For vi synes, det er godt at få tydeliggjort, at de ikke må bruges til dét, og ændringsforslaget lyder rigtigt.
Sonja Mikkelsen (S), 1998-05-07:
Der er for så vidt ingen uenighed i denne sag, kan jeg konstatere, for det eneste, det drejer sig om, er jo i virkeligheden, om det skal stå direkte i loven eller det skal komme til udtryk i den bekendtgørelse, der følger loven op, og som også er en opfølgning af § 82 i færdselsloven. Og som jeg har svaret udvalget på spørgsmål 4, er det helt klart, at der ikke på noget tidspunkt vil blive givet adgang til at transportere personer i anhængere til motorcykel, på samme måde som det jo heller ikke er tilladt at transportere personer i f.eks. campingvogne.
Det er en fuldstændig parallel situation, og også dér er forbudet mod at transportere personer angivet i den opfølgende bekendtgørelse, og det vil også ske her, og derfor er der ingen tvivl om, at det er forbudt at køre med personer i påhængsvogn efter en motorcykel.
Så jeg håber, at det er et tilfredsstillende svar, for med hensyn til indholdet er der ingen uenighed i den sag.
Søren Kolstrup (EL), 1998-05-07:
Og det var det, vi havde stillet et ændringsforslag om, som blev afvist; det kan jeg så blot konstatere.
Margrete Auken (SF), 1998-05-07:
Jeg synes, det er fint, at vi får det sagt, for der var jo i sin tid - som mange herinde vil huske - f.eks. en diskussion om, hvorvidt det var tilladt at transportere børn i cykelanhængere, men det kom så i orden.
Men i lang tid var der usikkerhed om det, selv om det i og for sig var forbudt, og så begyndte man at gøre det, og så blev det efterhånden tilladt.
Så jeg synes, vi skal have det stående i lovteksten, og derfor vil vi stadig væk stemme for ændringsforslaget, men med den forklaring kan man selvfølgelig sige sig selv, at det bliver stemt ned. Men det er jo godt at få understreget, at det ikke er ensbetydende med, at ministeren mener, at man gerne må.
Jeg så bare gerne, at det havde stået i lovteksten, for det er faktisk en alvorlig sag, og man har jo kunnet transportere personer i sidevogne.
Og der er mange, der har sammenlignet det med de tilfælde, hvor der faktisk kan transporteres personer, og derfor er det faktisk bedre at have det stående i selve lovteksten.
Jeg beklager selvfølgelig bare, at ændringsforslagt først er kommet så sent.
Jette Gottlieb (EL), 1998-05-07:
Det var det væsentlige bidrag til debatten, og i den forbindelse kan jeg undre mig over, at bestræbelserne for at foretage nogle ændringer gentagne gange har udskudt Folketingets behandling af sagen, for hvis det var rigtigt, at der ikke var nogen problemer i formiddags, hvorfor har man så i 5 timer forsøgt at foretage nogle ændringer.
Endelig vil jeg sige, at jeg så har stillet et spørgsmål til ministeren, og at jeg faktisk er meget tilfreds med svaret, for det er et meget ærligt svar.
Jeg har nemlig spurgt, om ministeren kan bekræfte de oplysninger, SiD er kommet med om, hvor mange medlemmer der er omfattet af denne feriefridags- og familiefridagsordning, og svaret er kort og lakonisk: »Jeg har ikke grundlag for at vurdere, i hvilket omfang SiD's medlemmer vil blive omfattet af feriefridags- og børnefridagsordningen.«
Det er svaret fra Arbejdsministeriet.
Det er dér, vi står, og det er det, vi skal behandle nu.
Ole Sohn (SF), 1998-05-07:
Under formiddagens debat og for den sags skyld også under gårsdagens debat blev det flere gange tilkendegivet fra arbejdsministerens side - og det blev det også af statsministeren under pressekonferencen - at sigtet med denne ordning med feriefridagene er, at alle bliver dækket ind.
Og den eneste måde, hvorpå det kan sikres, at alle bliver omfattet af feriefridagsreglen, er ved, at det sker gennem en optjeningsordning, men det blev altså forkastet i formiddags.
Så blev vi bedt om at dokumentere de påstande, vi er kommet med om, at mange lønmodtagere vil falde uden for ordningen, og derfor har vi i dag haft kontakt med både LO og Specialarbejderforbundet og andre forbund, og de har alle bekræftet de oplysninger, vi har givet fra Folketingets talerstol.
Og som lovforslaget ligger nu, er det sådan, at 40 pct. af Specialarbejderforbundets medlemmer ikke vil blive omfattet af reglerne om feriefridage, ganske enkelt fordi de ikke vil have opfyldt betingelserne for uafbrudt beskæftigelse.
Og den tilføjelse til tillægsbetænkningen, som er kommet efter opfordring fra arbejdsministeren, ændrer intet herved - overhovedet intet - men bekræfter blot, hvordan virkeligheden altid har været med hensyn til, hvordan man beregner uafbrudt beskæftigelse.
Og det, som det i dag er muligt for Folketinget at sikre, er, at ikke 40 pct. falder udenfor, men kun 20 pct. - at kun 20 pct. falder udenfor, er det bedste opnåelige - ved at støtte det ændringsforslag, som Socialistisk Folkeparti har stillet om, at der i stedet for en feriefridagsordning for uafbrudt beskæftigede indføres en ordning, som man kan komme ind i, hvis man har optjent anciennitet nok til at blive omfattet af arbejdsmarkedspensionsordningen eller lignende.
Hvis man gennemfører dét ændringsforslag - som er nøjagtig, hvad arbejdsministeren i formiddags tilkendegav kunne være en mulighed - vil man komme i en situation, hvor 80 pct. af SiD's medlemmer vil få gavn af ordningen, altså underforstået, at kun 20 pct. vil falde udenfor.
Så jeg skal meget stærkt anbefale, at man godkender ændringsforslaget her ved tredjebehandlingen.
Søren Søndergaard (EL), 1998-05-07:
Ritzaus Bureau skriver: »Med opbakning fra LO lagde SiD pres på regeringen for at få rettet op på misforholdet, og SF varslede sammen med Enhedslisten et ændringsforslag til indgrebsloven, der ville sikre, at halvdelen af de ramte SiD'ere kom med på vognen.
Ifølge forslaget skulle alle, der er omfattet af arbejdsmarkedspensionsordninger, betragtes som ansatte med ret til fridage.«
Og Ritzaus Bureau fortsætter: »Dette ændringsforslag kan regeringen ikke gå med til, fordi det vil forøge arbejdsgivernes udgifter ud over, hvad Venstre og Konservative kan acceptere.« Derfor er det enkle spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører: Er grunden til, at 40 pct. af SiD's medlemmer ikke vil blive omfattet af øget fritid via det indgreb, der er her, at V og K har nedlagt veto imod det?
Ole Sohn (SF), 1998-05-07:
Jeg vil også meget gerne spørge arbejdsministeren, om han kan bekræfte, at Specialarbejderforbundet har henvendt sig i dag og tilkendegivet, at 40 pct. af deres medlemmer ikke vil blive omfattet af reglerne om feriefridagsordningen, og at et væsentligt større antal ikke vil blive omfattet af omsorgsdageordningen.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-05-07:
I formiddags havde vi under andenbehandlingen en debat om den tætte sammenhæng mellem arbejdsministerens ændringsforslag og de eksisterende overenskomstmæssige anciennitetsbestemmelser, og da lagde jeg stor vægt på, at der skulle være en sammenhæng mellem de eksisterende anciennitetsbestemmelser og arbejdsministerens ændringsforslag, og det er der.
Jeg vil i øvrigt henvise til de tilkendegivelser, som arbejdsministeren efterfølgende har fremsat over for Arbejdsmarkedsudvalget, og som er optrykt i en tilføjelse til den tillægsbetænkning, som Arbejdsmarkedsudvalget har afgivet mellem anden- og tredjebehandlingen.
På den baggrund skal jeg på den socialdemokratiske gruppes vegne meddele, at vi ikke kan støtte ændringsforslaget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-06-02:
Jeg synes da, det er glimrende, at Fremskridtspartiet har taget det op og skubbet på jævnlig, kan man sige, fordi problemstillingen er jo gammel, og det har taget uendelig lang tid at komme frem til snorene med det, for spørgsmålet om senildementes sikkerhed skal jo finde sin løsning.
Ministeren har lige været oppe og love os, at der kommer et forslag til oktober, og at det så også bliver et bredere forslag; det er vel også naturligt, når arbejdet var færdigt 22. januar.
Så til oktober kommer der klarhed over, hvad der ligger på bordet.
For dilemmaet består jo i, at mennesker med demens oftest er fuldt myndige, men ikke i stand til at forvalte denne myndighed - det er jo det, der er dilemmaet - og med væsentlig nedsat funktionsniveau.
Derfor er de også ude af stand til at overskue konsekvenserne af, hvad det er, de gør.
Og forlader de plejehjemmet og går rundt på må og få eller ambulerer, som det hedder, kan de også forvilde sig ud, oftest på befærdet vej.
Det er også sket, at de har lagt sig til at sove; det har været i kældergange, eller det har været ude på trappen på Rigshospitalet.
Det blev det jo ikke bedre af.
Lad os nu forudsætte, at det her havde drejet sig om børn, som jo heller ikke kan overskue, hvad det er, de laver, og hvad konsekvenser det har.
Så havde vi jo taget konsekvensen af det og låst dørene; vi havde sat gitter for trappen, så de ikke var faldet ned; vi havde i hvert fald aldrig nogen sinde ladet dem være uledsaget udendørs.
Så på det område har vi i hvert fald ikke talt om elektroniske sladderhanke eller chips i skoene, for så havde man sagt, at det var et omsorgssvigt. Jeg tror, løsningen er at erkende den dementes funktionsniveau.
Der er det jo på myndighedslovens område ændret sådan, at man godt på det her meget smalle område kan gå ind, og hvis man ikke vil det, så vil jeg da anbefale, at man indretter nogle skærmede afsnit, eller hvad der er endnu bedre - det er optimalt og et godt alternativ - at man laver nogle små bofælleskabslignende boenheder med en fast struktureret dagligdag og med et meget overskueligt miljø.
Det vil sige, at der maksimalt skal være seks beboere.
Så er der heller ikke så forfærdelig meget personale at relatere sig til, og så skal det personale, der er til stede, vide noget om demens.
De skal selvfølgelig være veluddannede.
For hvis disse forhold er i orden, behøver man slet ikke alt det dér med en sladremåtte eller chips i skoene.
Så det må nok være den løsning, synes jeg man socialt skulle gå efter.
Den anden med det elektroniske er i realiteten en ynkelig løsning.
Men lad os nu se, hvad der kommer til at ligge på bordet.
Jeg ser da med forventning hen til løsningen af problemet.
Så jeg må vente til oktober.
Villy Søvndal (SF), 1998-06-02:
Det drejer sig om at beskytte mennesker, der vandrer og ikke er i stand til at tage vare på sig selv.
Det er meget vigtigt at gøre det her med tungen meget lige i munden for ikke at komme til at øge tvangen og uretten og volden mod nogle mennesker for at redde andre, og derfor er vi spændt på det udkast, vi har set, nemlig fra udvalget om psykisk handicappedes retssikkerhed.
Jeg vil også anføre, at jeg tror også, man skal være forsigtig med alene at være optaget af tekniske svar.
Det er jo en kendt sag, at også senildemente vandrer mere, hvis de har nogle bygningsmæssige forhold, der ikke er særlig gode.
Det er der mange der har.
De vandrer også mere, hvis der ikke er tilstrækkeligt personale til at sikre deres aktivitet dagen igennem, for hvis der er det, bliver de naturligt trætte ligesom andre mennesker.
Derfor er det fantastisk farligt alene at give tekniske eller juridiske svar
, fordi hovedsvaret formentlig er det sociale svar, at vi skal skabe gode forhold for de senildemente.
Det formoder jeg ikke at Fremskridtspartiet er voldsomt uenig i, og alene af den grund synes jeg, det er vigtigt at lave det her i den store sammenhæng, der gør, at vi trækker den rimelige grænse mellem intervention og frihed. Så vi kan støtte intentionerne i forslaget, som det ligger, men vi vil godt være med til at vedtage det i en større sammenhæng, og vi glæder os meget til at se lovforslaget.
Anders Samuelsen (RV), 1998-06-02:
Jeg skal som de øvrige ordførere også anerkende, at vi her har et problem, som der skal gøres noget ved.
Det Radikale Venstre er enig i, at der skal findes en løsning.
Men Det Radikale Venstre vil også godt tage det samme udgangspunkt som socialministeren og sige, at der er kommet en rapport her i januar, som peger på forskellige mulige tiltag, og med udgangspunkt i den skal vi forsøge at komme frem med et samlet udspil, som dækker området.
Med det udgangspunkt, og idet vi ser frem til, at der kommer dette samlede udspil fra regeringen, vil vi godt tillade os at afvise forslaget.
Inge Refshauge (DF), 1998-06-02:
I Dansk Folkeparti går vi tøvende ind for forslaget om elektronisk overvågning af senildemente på plejehjem.
Som det er i dag, er det jo forbudt at låse dørene for de senildemente personer, også selv om disse personer bor på et plejehjem eller et værested eller en skærmet afdeling.
Det er i orden, at man ikke frihedsberøver mennesker med senildemens, og derfor er det svært at undgå en overvågning, selv om vi hellere så en personaleforøgelse på disse afdelinger.
Vi har vel alle sammen på et eller andet tidspunkt mødt en ældre medborger, som virkede helt konfus, og som ikke vidste noget om, hvor vedkommende var, ej heller hvor vedkommende boede.
Det er ydmygende for disse mennesker og også for deres pårørende, og der bliver efter vores mening gjort alt for lidt ude omkring i kommunerne for at give disse mennesker en ordentlig bolig og et ordentligt personale.
Alligevel må vi sige, at elektronisk overvågning her er det bedste, men vi må drage de pårørende ind i beslutningen, ligesom embedslægen må overtage kontrollen med denne overvågning.
Senildemente har meget, meget hårdt brug for trygge rammer i hverdagen; de kan ikke klare at komme væk fra vante omgivelser.
Så selv om det er den næstbedste løsning, elektronisk overvågning, går vi fra Dansk Folkeparti ind for den.
Tove Videbæk (KRF), 1998-06-02:
Vi har set på Det Etiske Råds bemærkninger i deres redegørelse fra januar 1998.
De har undersøgt de ældre dementes vilkår, og rådet har i sin stillingtagen særlig lagt vægt på, at de ældre demente er blandt samfundets mest udsatte grupper, og at sygdommens karakter giver demente øget risiko for at blive udsat for tvangsforanstaltninger.
For det omgivende samfund skaber netop dette en særlig forpligtelse til at holde sig den dementes værdighed og retssikkerhed for øje.
Kristeligt Folkeparti mener, at det er positivt, at der nu fokuseres på trygheden og på retssikkerheden for de ældre demente, og vi vil understrege, at det er det mindste middels princip, der skal gælde, og at de ældre demente skal søges inddraget i de beslutninger, der involverer deres situation.
Vi mener, at det må følge af omsorgspligten over for den person, det overvejes at udøve tvang imod, at der er stillet en diagnose af en læge med tilstrækkeligt kendskab til sygdomsforløb, symptomer m.v., for at den ældre f.eks. kan rubriceres som dement.
Vi er nødt til at have med også, hvilke persongrupper der kan anvendes tvang over for, og hvem der har bemyndigelse til at afgøre, om en person falder ind under den gruppe, der er omfattet af tvangsforanstaltningerne.
Ligeså skal vi have med, hvilke persongrupper der får beføjelser til at udøve magt.
Da der er mange andre ting, der skal med i det her, vil vi vente på regeringens bredere lovforslag på området, således at dette problemkompleks bliver sat ind i en større sammenhæng.
Grete Schødts (S), 1998-06-02:
Vi har været afvisende over for indholdet i Fremskridtspartiets forslag.
Vi har været afvisende over for Fremskridtspartiets forslag
, men vi har haft lige så store intentioner om at beskytte de borgere, der bor på plejehjem, og som lider af sygdommen senildement, som alle andre.
Men vi skal jo ikke lave lovgivning, som bare er fægtning ud i luften, før vi kender til, hvad kommunerne hidtil har gjort, hvad det er for nogle mekanismer, der har været sat i gang, og hvad det er, der skal gøres lovligt.
Det synes jeg er rigtigt.
Vi har hele tiden sagt, at vi ikke vil være med til at frihedsberøve mennesker, og det vil vi stadig væk ikke, men vi vil så sandelig gerne være med til at passe på dem - selvfølgelig!
Else Winther Andersen (V), 1998-06-02:
Her er så et af de lovforslag, som vi ikke nåede at førstebehandle, inden der blev udskrevet valg, men nu har vi så til gengæld to næsten identiske forslag at tage stilling til.
Venstre var med i aftalen om den servicelov, som træder i kraft den 1. juli, og det var en aftale, som vi gerne vil vedgå at vi har været med i.
Og vi glæder os til, at loven træder i kraft nu, så vi kan se, hvilke resultater den kommer til at give, og det gør så, at vi gerne vil afvente ministerens udspil med hensyn til, om der eventuelt er ting, der skal rettes i den servicelov, der nu træder i kraft. Vi vil altså afvente det udspil, der formodentlig kommer til efteråret, og så se på dét og gå ind i forhandlingerne om det, ligesom vi jo også var med i forhandlingerne, da serviceloven blev lavet, og derfor kan vi ikke gå ind for de to lovforslag her.
Grete Schødts (S), 1998-06-02:
De to lovforslag, der er fremsat af henholdsvis Fremskridtspartiet og Enhedslisten, går stort set ud på det samme, nemlig at sikre hjemmehjælpsmodtagere lige muligheder for at klage direkte til det sociale nævn uanset alder.
Men da socialministeren i øjeblikket er i gang med at ændre den servicelov, som træder i kraft den 1. juli, vil jeg indskrænke mig til at tilkendegive på Socialdemokratiets vegne, at vi er enige i begge lovforslagenes intentioner, men at indholdet ikke er godt nok til, at Socialdemokratiet vil støtte dem. Vi afventer altså den lovændring, som ministeren kommer med, og forhåbentlig med et lidt mere detaljeret indhold, nemlig om klagerådenes og de sociale nævns rolle som klageorganer, som vi kender dem i dag, også med hensyn til borgernes retssikkerhed som hjemmehjælpsmodtagere, uanset om de er under eller over 67 år.
For Socialdemokratiet handler det også om, at den kreds af politiske forligspartier, der indgik forlig om serviceloven, også er den kreds, der bliver enig om, hvordan serviceloven skal ændres, så der bliver ens retningslinjer, uanset hvilken alder man har.
Jens Heimburger (KF), 1998-06-02:
Fra ekspertudvalget er der jo netop peget på, at der er behov for en klar beskrivelse af, hvor magtanvendelse er nødvendig.
Det er bl.a. for at sikre, at personalet kun har adgang til at anvende magt i de situationer, der er ganske særlige.
Så vi ser også frem til, at regeringen kommer med et samlet lovforslag på det her område.
Vi må skaffe klarhed over, hvad plejepersonale og myndigheder må foretage sig i forsøget på at beskytte de personer, som lider af senildemens eller anden form for psykisk handicap.
Som nævnt må vi derfor afvise beslutningsforslaget.