Jann Sjursen (KRF), 2000-09-06:
Danmark er og skal være internationalt orienteret.
Vi skal samarbejde også ved medlemskab af forskellige internationale organisationer, og vi skal påtage os et ansvar i sådanne sammenhænge, men også som enkeltnation.
Kristeligt Folkeparti ønsker at bruge Den Europæiske Union for et internationalt samarbejde og solidaritet.
Vi anerkender den rolle, som Den Europæiske Union har haft og også har som en fredskabende faktor i Europa.
Den 28. september skal befolkningen så igen til folkeafstemning om EU, mere præcist til folkeafstemning om euroen.
Jasigerne har flere gange i debatten her ligesom antydet, at vi, der stemmer nej, nærmest fornægter, at EU og euroen er en realitet.
Jeg vil godt melde mig blandt dem, som erkender, at EU er en realitet, at vi rent faktisk kan bruge EU til at fremme samarbejde og solidaritet, og at euroen er en realitet, og den klingende mønt kommer på gaden i år 2002, ja, det erkender jeg også, men det er også en realitet, at Danmark i 1993 tog et forbehold over for den del af unionsudviklingen, som vi nu skal til afstemning om den 28. september.
Danmark tog efter nejet til Maastrichttraktaten i 1992 et forbehold bl.a. over for den fælles mønt, og det gjorde vi med Kristeligt Folkepartis støtte.
Det er sådan set i orden, også i forhold til den aftale, der blev indgået i sin tid, det nationale kompromis, men jeg vil godt understrege, at det ikke er Kristeligt Folkeparti, der har presset på, for at vi skulle have den folkeafstemning nu. Tværtimod mener jeg, at jeg med en vis vægt kan sige, at det er lidt utroligt, at den skal komme med så stor en hast, når ØMU'ens tredje fase stadig væk er af forholdsvis ny dato, nemlig den 1. januar 1999 og vi endnu ikke har set den klingende euro på gaden.
Det gjorde vi, fordi vi ikke fandt, at traktaten satte en ny dagsorden, en dagsorden for et helt Europa, men derimod en dagsorden for en tættere union.
ØMU-projektet, euroen, har været og er efter vores opfattelse med til at forsinke optagelsen af de central- og østeuropæiske lande, det, som kunne være med til og kan være med til fremover at hele Europa.
Kvalifikationskravene er reelt blevet øget med Maastrichttraktaten og europrojektet.
Et dansk nej den 28. september er ikke i sig selv med
til at lette kravene til ansøgerlandene, men et dansk nej kan være med til at sikre et eurofrit rum i EU, et rum, som jeg tror kan være med til at sikre den fornødne fleksibilitet i fællesskabet, også i forhold til den store opgave, det er at få udvidet fællesskabet i de kommende år. Jeg tror ikke, at det er realistisk med en økonomisk og monetær union, en fælles mønt, som i virkeligheden forudsætter en ensartet økonomisk udvikling i hele fællesskabet og i dag fra Sicilien i syd til Finland i nord.
En møntunion forudsætter i virkeligheden en politisk overbygning, en politisk union.
I EU kan man sige, man har gjort det omvendt.
Derfor mener jeg, at man kan sige, at euroen er et økonomisk eksperiment, også et eksperiment, som med de indbyggede ubalancer, der er i eksperimentet på grund af eurolandenes økonomiske forskelligheder, sådan set også kan gå hen og være risikabelt, at være værre og blive langt mere end det, som jasigerne siger, nemlig et stabilitetens projekt.
Det kan faktisk være med til at skabe ustabilitet og usikkerhed, men først og fremmest vil ØMU'en og specielt den fælles mønt være med til at stille krav om stærkere politiske styringsinstrumenter, også på områder, som vi hidtil ikke har været vant til.
Det er derfor, der efter Kristeligt Folkepartis opfattelse er en sammenhæng mellem ØMU'en og den fælles mønt
og også de overvejelser, der nu pågår under den igangværende regeringskonference, der skal føre til en ny traktat på topmødet i december måned i Nice, overvejelser og forslag fra flere medlemslande om, at der skal indføres flertalsafgørelser f.eks. på social- og arbejdsmarkedsområdet og på skatteområdet. Jeg tror, det er bedst for Danmark og Europa, at vi holder fast i kronen, at vi står uden for euroen og holder fast i den valuta-aftale, som vi har med eurolandene nu, den såkaldte ERM II-aftale.
Det er jo altså rent faktisk sådan, at den danske krone ikke flagrer frit, men faktisk er bundet til euroen, også selvfølgelig med de bindinger, det giver, i forhold til hvilken økonomisk politik vi kan føre også i Danmark.
Det skal være sagt med det samme.
Men vi vil gerne holde fast i kronen og ikke træffe en beslutning, der afskaffer den, for vi ved ikke, hvad udviklingen vil bringe.
Der har været talt meget om vandgang i dag, specielt i relation til det nok så berømte eksempel
fra hr. Keld Albrechtsen.
Det er måske ikke det bedste eksempel, og hr. Keld Albrechtsen har også gjort et forsøg på at forklare det, men jeg vil sige, at under alle omstændigheder kan man godt forestille sig en situation, hvor det vil være nyttigt at have bevaret kronen, uanset at det store flertal i Folketinget, inklusive Kristeligt Folkeparti, ønsker at fortsætte den fastkurspolitik, som har været fulgt i de seneste år.
Jeg vil godt understrege, at der såvel er fordele som ulemper i forhold til den beslutning og den afvejning, vi alle sammen og vælgerne skal gøre forud for den 28. september.
Jeg vil godt understrege, at det er vores opfattelse, at der er økonomiske fordele ved at gå med i euroen.
De kan være små og usikre, sådan som de økonomiske vismænd formulerede det.
At vekselomkostningerne forsvinder, at kurssikringen ikke er nødvendig for virksomheder, der handler med eurolandene, at man i det hele taget får lettet samhandelen, giver formentlig nogle økonomiske gevinster, som ikke skal undervurderes, men de skal selvfølgelig heller ikke overvurderes.
Det nævnes tit, at dansk deltagelse i euroen vil give indflydelse.
Nationalbankdirektørens indflydelse har været diskuteret i dag.
Jeg mener, det er vigtigt at understrege, at nationalbankdirektøren faktisk ene og alene er bundet af de traktatmæssige bestemmelser for Den Europæiske Centralbank, og derfor er det nok begrænset, hvor meget national indflydelse det rent faktisk giver.
Hvis man endelig skal tale om indflydelse og et muligt tab af dansk indflydelse ved, at vi ikke er med i euroen, så er det udviklingen i forholdet mellem Eurorådet og Ecofin.
Der synes jeg, det er en reel diskussion, om det kan betyde noget for dansk indflydelse i EU og også på de beslutninger, der normalt har været truffet i Ecofin.
Som sagt, der er fordele og ulemper.
Når Kristeligt Folkeparti anbefaler et nej til euroen, et nej ved folkeafstemningen den 28. september, så gør vi det, på trods af at vi er delte.
Men vi har netop også plads til forskellighed i partiet og i vurderingen og vægtningen af de enkelte fordele og ulemper.
Det er forskellige vurderinger, som også kommer til udtryk i folketingsgruppens holdning til det lovforslag, som vi formelt behandler i dag.
Folketingsgruppen vil - jeg tror ikke, at det er overraskende for Folketinget som sådan - være delt i spørgsmålet lige midt over, og det har vi det i øvrigt ganske godt med, skulle jeg hilse og sige.