Lene Garsdal (SF), 2002-03-22:
om året
Det kan vi ikke være bekendt over for de mennesker, der rammes af en arbejdsulykke eller bliver nedslidt eller syge af at gå på arbejde.
Derfor lavede den forrige regering bl.a. med støtte fra SF den incitamentpakke, hvis hovedformål var at få antallet af arbejdsskader bragt ned, bl.a. ved at give virksomhederne et økonomisk incitament til at få orden i deres arbejdsmiljø.
Det var så nogle ordninger, der både anvendte pisk og gulerod, som var et led i den incitamentpakke.
Initiativet skulle dengang også ses ud fra den betragtning, at der bliver en stigende mangel på arbejdskraft i det her land.
Ganske kort tid efter, at mange af lovene er sat i værk, og derfor ikke har nået at virke, hvad gør regeringen så?
Så sletter den det hele med et snuptag, og det er efter SF's opfattelse et fuldstændig katastrofalt tilbageskridt for arbejdsmiljøet og dermed for de ansattes helbred. Hvilke signaler sender det til virksomhederne?
Ja, virksomheder med dårligt arbejdsmiljø vil da kunne forstå, at de ikke behøver at tage arbejdsmiljøet alvorligt.
Og samtidig med at incitamentpakken fjernes, skæres der kraftigt i Arbejdstilsynet, sådan at sandsynligheden for, at Arbejdstilsynet skal komme forbi, bliver meget mindre.
For de gode virksomheden vil forandringerne ikke få stor betydning, for de har for længst indset, at et godt arbejdsmiljø med tilfredse medarbejdere giver øget produktion og lettere adgang til at få arbejdskraft.
I SF spørger vi os, om det ikke fortsat er en samfundsopgave også for denne regering at sikre de svage i samfundet, dem med det dårligste arbejdsmiljø.
Vil regeringen virkelig stå bag, at virksomheder med det dårligste arbejdsmiljø udkonkurrerer dem, der har orden i tingene?
Med den nugældende ordning er det jo sådan, at virksomheder, både private og offentlige, kan få et blåt stempel, et certifikat og en håndfast økonomisk belønning for at gøre noget for arbejdsmiljøet, gøre noget for sundhedsfremme på arbejdspladserne og gøre noget for at arbejde for at skabe rummelige arbejdspladser på det rummelige arbejdsmarked.
Det skulle være en gulerod til virksomhederne, som også skulle kunne bruge certifikatet i markedsføringssammenhænge.
Regeringen finder åbenbart også, at arbejdsmiljøcertifikatet er en god idé, siden det stort set som det eneste opretholdes fra den tidligere incitamentpakke, men nu skal det erhverves af egen drift.
Men igen, det er jo ikke de gode virksomheder, der er problemet, hvad angår arbejdsskaderne.
Vi frygter, at mange virksomheder ikke vil afsætte de fornødne midler til at forbedre arbejdsmiljøet og yderligere midler til at blive certificeret, når der ikke vil være et økonomisk incitament til det. Det langsigtede mål med den nugældende lovgivning var jo netop at lede samfundet og virksomhederne i den retning, som
SF ønsker, nemlig mindre nedslidning, færre arbejdsulykker, færre sygedage, at sundere arbejdsliv og et mere rummeligt arbejdsmarked.
Det må vi desværre med dette lovinitiativ skyde en hvid pind efter, og det beklager vi meget.
Vi medgiver, og det er på linje med det, hr. Carsten Hansen sagde, at den nuværende model er rigelig bureaukratisk, og det ville vi gerne have været med til at se på og vil vi fortsat gerne være med til at se på i stedet for helt at afskaffe den.
Så konklusionen fra SF bliver, at det desværre ikke ser ud til, at regeringen overhovedet bekymrer sig om arbejdsmiljøet.
Regeringen vil hellere bruge pengene til at behandle arbejdsskaderne i sundhedsvæsenet.
Det synes vi er ærgerligt.
Arbejdsmarkedets parter har jo netop ikke kunnet løse problemerne med arbejdsmiljøet, og det er grunden til, at den incitamentpakke blev lavet, og at virksomheder med det gode arbejdsmiljø selvfølgelig ikke skulle betale, og derfor skulle de have udgifterne refunderet.
Så det er jo et økonomisk incitament til at få arbejdsmiljøet på plads.
Så vil jeg gerne høre, hvorfor hr. Bent Bøgsted tror, at den nuværende regering her kan få arbejdsmarkedets parter til at lave noget bedre.