Jann Sjursen (KRF), 1998-06-25:
Man kan jo altid få en lang debat
om, hvad der er det mindste onde.
Lad mig bare i den sammenhæng konstatere, hvad landbruget selv udtrykte om Vandmiljøhandlingsplan II.
De har mildest talt ikke været begejstret for den, og det uanset at den måske blev mildnet undervejs, bl.a. ved Venstres og De Konservatives deltagelse.
En pris kan også blive for høj.
Vi synes ikke, at vi kan lægge stemmer til de merudgifter, som landbruget bliver pålagt som følge af Vandmiljøhandlingsplan II.
Men det er en vurdering af, hvor høj en pris man også selv vil betale for de politiske kompromiser, der indgås.
Det er sent, ja, nu er den 21.35.
Vi havde forestillet os, at hvis man skulle gå så hårdt til værks med værdien af rentefradrag, havde man lavet en langt blødere aftrapning, end regeringen rent faktisk forestiller sig med den forholdsvis korte årrække, der er tale om.
Vi vil godt erkende, at regeringen med den overgangsordning, som nu bliver en del af pinsepakken, har imødekommet en del af kritikken både fra vores side - ja, snart sagt fra alles side - men det er efter vores mening langtfra nok, og regeringens overgangsordning belønner i virkeligheden, og det er måske det, der dybest set er kritisabelt, dem, som har stiftet en endog meget stor gæld.
Det er jo tankevækkende, at de, der måske har sparet op til at købe egen bolig og dermed ikke har sat sig i så stor en gæld, faktisk ikke får en pind ud af den overgangsordning, som regeringen er blevet enig med SF og Enhedslisten om.
Derfor må vi sige, at når vi ikke umiddelbart kunne acceptere den, var det, fordi vi havde foretrukket, at værdien af rentefradraget ville blive aftrappet over en længere årrække end det, regeringen altså har lagt op til, og som formentlig nu bliver vedtaget i morgen.
Vi har selv i forbindelse med forhandlingerne været optaget af tanken om at indføre en afgift på reklamer.
Vi noterer os i den forbindelse med tilfredshed, at det har man besluttet at iværksætte et udvalgsarbejde om.
Vi erkender, at der kan være nogle afgrænsningsmæssige problemer med det her, men vil da godt her notere os den positive udgang på den aftale, som er indgået mellem regeringen, SF og Enhedslisten.
På trods af de lidt skuffende erfaringer, vi synes vi har gjort med regeringen i forhold til forhandlingerne om pinsepakken,
vil jeg også godt sige, at vi her i forbindelse med debatten i dag med tilfredshed har noteret os både i statsministerens redegørelse og i de signaler, der trods alt er kommet fra regeringspartiernes ordførere, at man fortsat betoner nødvendigheden af et bredt samarbejde.
Vi har ikke den store tillid til det, regeringen vil, lige oven på det der er sket nu, men nu forestår der jo en sommerferie, og derfor tror vi måske, at tingene også kan se anderledes ud for regeringen, når vi for alvor mødes i oktober måned, for da gælder det jo for regeringen om at få en finanslov i hus, og vi tvivler meget på, at en sådan finanslov kan hives i land igen med stemmer fra SF og Enhedslisten, også når regeringen selv er optaget af, at der til efteråret skal gennemføres reformer på arbejdsmarkedet, og at det må forventes - det synes vi i hvert fald - at sådanne reformer knyttes til det, der måtte blive resultatet af forhandlingerne om finansloven.
Vi mener, det er nødvendigt med reformer på arbejdsmarkedet, dvs. skabe større fleksibilitet, undgå de tendenser, der er til flaskehalse på arbejdsmarkedet, og sikre, at de, som ikke kan få en fuld plads på arbejdsmarkedet, måske fordi de ikke magter det, alligevel kan få hjælp til at finde plads på arbejdsmarkedet med den arbejdsindsats, de nu kan yde. Lad mig så kigge lidt længere tilbage i denne folketingssamling, hvor der er sket nogle ting på det forebyggelsespolitiske område, som er af ganske positiv betydning.
For det første glæder vi os sådan set over, at et stort flertal i Folketinget kunne finde sammen om at beslutte sig for at forbyde salg af alkohol til børn under 15 år.
Det er måske i sig selv en forholdsvis lille ting, men vi synes dog trods alt, at det markerer noget af et sporskifte i hele debatten om alkoholpolitik her i Folketinget, og det markerer også et væsentligt holdningsskift blandt Folketingets partier netop i den sag, for vi har jo faktisk fra Kristeligt Folkepartis side flere gange i en periode på godt 25 år fremsat forslag om, at man skulle forbyde salg af alkohol til børn og unge - ganske vist under 18 år, hvor det nu kun bliver til et forbud for børn under 15 år.
Dette forbud er dog bedre end ingenting, og vi håber, at man kan gå videre ad den vej, så det ikke længere bliver et fyord at tale om, at vi må have en mere restriktiv alkoholpolitik.
For det andet vil jeg nævne det forebyggelsespolitiske område, hvor vi glæder os over, at der her i Folketinget i april måned kunne samles et stort flertal, 106 stemmer var det, så vidt jeg husker, for et forslag fremsat af Kristeligt Folkeparti, som pålægger regeringen at komme med en handlingsplan inden 1. november, som skal være med til at nedbringe det høje aborttal.
Det skal både ske ved at komme med forslag til initiativer, der kan forebygge uønsket graviditet, og til initiativer, som kan forbedre eller nærmest etablere, for der er ikke meget af det i dag, rådgivning af de abortsøgende kvinder.
Også på dette punkt ved jeg godt, man kan sige, at der er sket lidt af et skifte i forhold til den debat, der har været ført på abortområdet i årtier, hvor Folketingets partier, uanset hvilket udgangspunkt de har for stillingtagen
til den fri abort, nu erkender, at der må kunne gøres en indsats for at få nedbragt det høje aborttal.
Det synes vi dog er et positivt resultat at notere sig her hen imod afslutningen af dette folketingsår.
Folketinget har også taget stilling til, hvordan vi kan beskytte vores drikkevand og sikre vores vandmiljø gennem den såkaldte Vandmiljøhandlingsplan II.
Vi er i Kristeligt Folkeparti grundlæggende enige med partierne om, at det er vigtigt, at vi beskytter vores drikkevand, og at tvivlen må komme vort miljø til gode, sådan at forstå at man fra tid til anden må tage nogle initiativer, som man måske ikke fuldt ud kender rækkevidden af.
Vi må da også sige, at vi syntes, der var nogle knaster, som skulle luges ud, og vi glæder os i den forbindelse over, at Folketingets partier kunne tilslutte sig nogle af de ændringsforslag, Kristeligt Folkeparti stillede ved andenbehandlingen, sådan at man bl.a. fik blødt op for harmonikravene i vandmiljøhandlingsplanen, uden at miljøsigtet tabes.
Uanset det må vi alligevel beklage, og det var også baggrunden for, at vi ikke selv kunne støtte lovgivningskomplekset til sidst, at det ikke lykkedes for os at finde forståelse for, at landbruget skulle have kompensation for den belastning på 0,5 mia. kr., som bliver erhvervet til del på grund af de initiativer, der tages med vandmiljøhandlingsplanen.
Lad mig i den forbindelse sige, at vi håber, at vi så kan lette landbruget på anden vis bl.a. ved måske at sløjfe jordskatterne, hvilket Kristeligt Folkeparti meget gerne vil.
Det er i hvert fald en sag, som vi meget gerne vil vende tilbage til i den kommende folketingssamling.
En anden lille sag, som jeg synes det er værd at tage fat på her i dag i et tilbageblik, der rækker ud over den periode, Kristeligt Folkeparti har siddet i Folketinget i denne omgang, er regeringens forhold til de private skoler.
Det var faktisk sådan, at det af finansloven for 1998 fremgik, at regeringen ønskede at give Undervisningsministeriet en hjemmel til at opkræve en energiafgift på 10 pct. af de selvejende institutioners udgifter til energi eksklusive de miljøafgifter, de betaler i forvejen, herunder CO2-afgift samt moms.
Jeg nævner det her, fordi netop det forslag var en i særklasse klar diskrimination af de private skoler
, fordi f.eks. folkeskolen ikke skulle pålægges den samme energiafgift.
Forslaget blev taget af bordet, og det er godt nok, men det næste forslag og det næste anslag mod de frie skoler var så, at regeringen vil skære i statsstøtten til efterskolerne ved at begrænse støtten til kun at gælde for 40 kursusuger om året, hvor mange efterskoler faktisk tilbyder kurser på lidt flere uger end 40.
Det forslag blev også efter megen debat droppet, og efterskolerne slap i første omgang med skrækken.
Det sidste, som så desværre blev gennemført med et stort flertal her i Folketinget, var, at tilsynet med de frie skoler blev overført til kommunerne, og det synes vi faktisk er meget betænkeligt, for det kan betyde et meget uensartet tilsyn med de frie skoler og i virkeligheden et tilsyn, som skal varetages af dem, som man nok må sige er de direkte konkurrenter til de frie skoler, nemlig kommunerne, som jo har ansvaret for folkeskolen.
Vi vil meget nøje følge det område, for vi synes, at der fra regeringens side i indtil flere omgange i denne folketingssamling og også før valget har været tilløb til anslag mod netop de frie skoler. I valgkampen i marts måned efterlyste
Kristeligt Folkeparti en anden dagsorden, som ikke bare var dikteret af materialismen og markedsmekanismen, en dagsorden, hvor der blev sat fokus på de immaterielle værdier, som ikke kan måles i kroner og øre, og det vil sige i virkeligheden sætter fokus på de forhold, som er vigtige, for at vi kan have gode medmenneskelige fællesskaber, som vi ønsker at bygge vort liv og samfund på, og som giver livet kvalitet og mening. Det siger alt for meget om politisk tænkning, at det går på melodien, at bare det økonomiske bliver klaret, skal det nok gå alt sammen, men det er jo en illusion.
Tingene er ikke gjort med det.
Det afgørende for menneskets trivsel og livskalitet er de værdier, der ikke kan måles i kroner og øre.
En af de værdier, der ikke kan måles sådan umiddelbart, men som ikke desto mindre har ufattelig stor betydning for vort samfund, er familien.
I Kristeligt Folkeparti har vi den grundholdning, at forudsætningerne for, at et samfund fungerer, er, at familien fungerer.
Derfor skal familiepolitikken prioriteres, og det er ikke bare gjort med at bruge store ord.
Hvorfor skal vi i grunden have børnene passet?
Er det for børnenes skyld, er det for forældrenes skyld, eller er det ene og alene, fordi familien så kan levere to stk. arbejdskraft til arbejdsmarkedet?
Den folketingsdebat, jeg tænker på, er den, hvor vi og SF havde fremsat et forslag om, at ydelsen til børnepasningsorlov skulle hæves, et forslag, som blev blankt afvist af regeringspartierne.
Det er lidt det samme indtryk, man sidder tilbage med i dag efter at have hørt statsministerens tale, hvor omdrejningspunktet og den positive nyhed fra statsministerens mund - i hans egen udlægning i hvert fald - var, at der var skabt 140.000 nye pasningspladser, siden regeringen tiltrådte i 1993.
Havde det ikke været bedre, end at man kunne påvise det resultat, at nu måtte endnu flere børn blive passet i daginstitutionerne?
Det synes vi i Kristeligt
Folkeparti.
Vi synes, at regeringens børnepakke og den familiepolitiske redegørelse klart viste, at regeringen ikke er parat til at tage de nødvendige initiativer på det område, og at den må have hjælp til det.
Den hjælp må vi andre partier i Folketinget så forsøge at give regeringen i den kommende folketingssamling, for familien skal være omdrejningspunktet for vores politik; det er det bedste for samfundet.
Lad mig så til sidst sige nogle få ord om det udenrigspolitiske område.
Når det bliver få ord, er det, fordi vi generelt set er enige med regeringen i den udenrigspolitiske linje, den har lagt.
Det er et aktivt internationalt engagement, der præger regeringens politik både i forhold til konflikterne i nærområdet - jeg tænker her på Bosnien og Kosovo - og i forhold til menneskerettighedsspørgsmål, som statsministeren også selv var inde på.
Trods alt blev det et ja, og vi tror, det blev et ja, fordi der langt om længe også i EU-debatten er kommet andre værdier på dagsordenen end dem, der kan måles i kroner, øre og flæskepriser.
Statsministeren udtrykte sin store kærlighed til folkets bro i sin tale her i dag.
Da jeg hørte talen om den store kærlighed til broen, sad jeg såmænd og tænkte på, om han måske også snart ville foreslå en ny nationalsang: »Bro, bro, brille«.
Jeg havde næsten lyst til at ønske statsministeren tillykke med broen, men vil i stedet for slutte min tale med at ønske statsministeren lykke til med den opgave, han trods alt lagde op til at påtage sig som brobygger, og jeg håber, det vil være det, som statsministeren og regeringen tænker over i sommerferien, også med henblik på det parlamentariske arbejde, der skal genoptages til oktober.
Folketingsvalget i marts gav statsministeren og regeringen det snævrest tænkelige mandat til at fortsætte regeringssamarbejdet.
Efter dette vink med en vognstang, må man måske nok kalde det, fra vælgerne om, at de ønsker et bredt samarbejde i stedet for blokpolitik, kunne man måske nok have forventet en vis ydmyghed og i det mindste en lidt mere reel samarbejdsvilje fra regeringens side, og her sigter jeg ikke mindst til den nok så omtalte pinsepakke. Jeg skal ikke svinge mig op til det helt vilde ud på dette halvsene tidspunkt - kl. 21.31 - men vil alligevel sige kort og klart, at det var ikke reel samarbejdsvilje, som vi fra Kristeligt Folkeparti side oplevede i de møderunder, der var i forbindelse med forhandlingerne om pinsepakken.
Lad mig derfor blot stilfærdigt sige - igen tidspunktet taget i betragtning - at regeringen efter Kristeligt Folkepartis opfattelse skal passe på, at den ikke går hen og får hold i nakken.
Der er brug for, at den kigger og samarbejder ind over midten.
Det kræver så til gengæld, vil jeg også sige, at Venstre og De Konservative er villige til at gå ind i et konstruktivt samarbejde, og selvfølgelig også Kristeligt Folkeparti for at tage os selv med.
Vi håber, at regeringen vil give både os og den øvrige opposition, og da ikke mindst Venstre og De Konservative, sådanne chancer i den nye folketingssamling.
Om den indholdsmæssige side af pinsepakken vil jeg godt sige, at vi fra Kristeligt Folkepartis side da helt klart erkender, at der er behov for et indgreb ikke bare over for det private forbrug, men også over for det det offentlige forbrug.
Det er jo vigtigt at gribe ind over for det private forbrug, for vi kommer ikke uden om, at en del af det private forbrug går til goder, som er importerede, og som dermed også er med til at belaste vores betalingsbalance.
Vi kunne godt tænke os, at der havde været en mere familievenlig profil og en mere beskæftigelsesfremmende profil i den pinsepakke, som regeringen valgte at forelægge for Folketinget.
I stedet for at satse på at sænke trækprocenterne i bundskatten, havde vi fra Kristeligt Folkepartis side hellere set, at man havde indført et bundfradrag på bruttoskatten i lighed med det bundfradrag, man har på bundskatten på ca. 32.000 kr. Et sådant bundfradrag på bruttoskatten ville i virkeligheden kunne finansieres ved, at man ikke nedsatte bundskatten helt så meget, som regeringen havde foreslået.
Man kunne bare have undladt at sænke den mere end 1 pct. i stedet for de 2 pct., som regeringen foreslog.
Så havde man mere end kunnet finansiere et sådant bundfradrag på bruttoskatten, og der ville endda have været 2 mia. kr. tilovers til kompensation, ikke mindst til pensionisterne, for den virkning, de grønne afgifter måtte have. Når vi har været optaget af et bundfradrag på bruttoskatten, er det, fordi et sådant bundfradrag vil gavne især lavindkomstgrupperne, også langt mere end den nedsættelse af bundskatten med de 2½ pct., som regeringen nu er blevet enig med SF og Enhedslisten om, og det vil ydermere virke som et beskæftigelsesfradrag, fordi det jo kun er dem, der er i beskæftigelse, som betaler bruttoskat.
Hvis man så ydermere gør det muligt at overføre et uudnyttet bundfradrag fra den ene ægtefælle til den anden, ja, så ville regeringens pinsepakke og nedsættelsen af indkomstbeskatningen jo rent faktisk have et langt mere familievenligt sigte og især tilgodese de forældre, som selv vælger at passe deres børn, og det synes vi faktisk fra Kristeligt Folkepartis side der havde være noget mere perspektiv i frem for det, som regeringen, SF og Enhedslisten nu er enige om.
Når det gælder nedtrapningen af værdien af rentefradraget, er det langt voldsommere, end vi fra regeringens, nej Kristeligt Folkepartis side havde forestillet os.
Det var jo en alvorlig fortalelse det her.
Ja, den er svær at komme uden om.