runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frode Sørensen (S), 2001-05-10:
Nærværende forslag fra Dansk Folkeparti har til formål at nedsætte momsen på receptpligtige lægemidler til 5 pct. med virkning fra 1. januar næste år.
Det er rigtigt, at EU-reglerne giver medlemslandene mulighed for på bestemte områder, herunder medicin, at reducere momssatsen til mindst 5 pct.
Vi har i Danmark valgt ikke at udnytte denne mulighed, men at fastholde princippet om kun at have én momssats, og det er der gode grunde til.
Der er med jævne mellemrum blevet fremført ønsker om nedsat moms for forskellige varer og ydelser for på den måde at støtte bestemte formål.
Der har isoleret set også været fremført gode argumenter herfor, men dette er netop hovedproblemet ved at benytte momsen til at støtte eller fremme bestemte formål.
Spredningseffekten bevirker, at det hurtigt bliver en dyr løsning.
Frem for at risikere sådan en spredningseffekt af en begyndende momsdifferentiering er jeg af den opfattelse, at det er mere hensigtsmæssigt at løse særlige problemer eller fremme bestemte formål på en mere direkte og målrettet måde, som også i langt de fleste tilfælde vil være mere effektiv.
Dette er jo netop, hvad man har gjort på medicinområdet, hvor den offentlige sygesikring i et vist omfang yder tilskud til receptpligtig medicin.
Tilskudssatsen varierer efter medicinbrugerens køb inden for 1 år, således at medicinbrugeren og sygesikringen, dvs. amtet, i forskelligt omfang deler regningen for medicinen.
Forslagsstillerne argumenterer for, at medicin er dyr for forbrugerne i Danmark bl.a. på grund af momsens højde.
Imidlertid er det vigtigt at holde sig for øje, at den del af prisen, forbrugeren betaler, afhænger af en række faktorer.
Ud over prisen fra fabrikken afhænger den af avancer, momssatsens størrelse og af tilskuddets størrelse, fordi vi i Danmark jo netop har anvendt tilskudsformen for at nedsætte forbrugernes egenbetaling.
Forslagsstillerne argumenterer også for, at en nedsat moms på medicin vil betyde, at forbrugerne bedre kan sammenligne medicinpriserne i Europa, fordi momssatserne i de fleste lande ligger under 8 pct.
Hertil vil jeg sige, at for at forbrugerne skal kunne sammenligne de reelle medicinpriser i Europa, kræver det, at de kender alle de faktorer, som prisen afhænger af, herunder såvel tilskuddets omfang som momssatsens størrelse og det ikke kun i Danmark, men i resten af Europa.
En dansk nedsættelse af momsen vil ikke umiddelbart give forbrugeren denne viden.
Regeringen ønsker ikke at anvende differentieret moms til at fremme bestemte formål, og jeg må derfor på regeringens vegne afvise forslaget.
Vibeke Peschardt (RV), 2001-05-10:
Jeg tror, hr. Flemming Kofod-Svendsen har hæftet sig for meget ved mine allerførste bemærkninger, der gik på, at vi ikke kunne støtte forslaget i den form, det har her, fordi hele sagen er henvist til det udvalg, der sidder og arbejder i øjeblikket og skal gøre det det næste års tid eller halvandet for at fremkomme med et resultat.
Det synes jeg dog ikke var så negativt.
Men jeg har sådan set to spørgsmål til hr. Flemming Kofod-Svendsen.
Det står i bemærkningerne til forslaget, at man finder det forkert at anvende den koldpressede rapsolie til fyringsformål, altså til opvarmning af huse.
Nu er det jo sådan i dag, at den allerede er afgiftsfritaget, så hvordan kan det være, at hr. Flemming Kofod-Svendsen og hans parti mener, at der er noget forkert i det? Formålet er jo sådan set det samme, nemlig at nedbringe CO2-udslippet.
Det var det ene. Det andet er: Hvor vil hr. Flemming Kofod-Svendsen finde de 800 mio. kr., denne afgiftsnedsættelse vil koste, og som vi hørte skatteministeren nævne?
Kim Andersen (V), 2001-05-10:
Vi mener dog, at differentieret moms ikke er vejen til at nå målet.
Det gælder de høje danske priser på medicin og manglende gennemsigtighed i forhold til prisniveauet i udlandet.
Men vi må også spørge os selv, om differentieret moms virkelig er løsningen på de nævnte problemer.
Umiddelbart kan det måske virke som en ligefrem og enkel metode blot at sænke momsen.
Men differentieret moms er ikke mindre end et fundamentalt skift i skattepolitikken, et skift, som vi i Venstre mener vil have for store negative konsekvenser. Et skift til differentieret moms vil for det første medføre anselige administrative besværligheder.
I stedet for én momssats skal forskellige varegrupper nu pludselig kategoriseres efter deres specifikke sats.
Det er alt andet lige mere krævende i administrationsmæssig henseende, og det vil føre til et større ressourceforbrug.
Et andet problem med differentieret moms og manglende gennemsigtighed på det hjemlige marked er, at når der arbejdes med forskellige momssatser, vil forbrugernes fornemmelse af prisniveau og prisudvikling blive mindre nuanceret. Ud over de praktiske implikationer er der også nogle principielle problemer ved den foreslåede løsningsmodel.
Ved at tiltræde et skattepolitisk princip om differentieret moms åbnes der op for en Pandoras æske i fordelingspolitisk henseende.
I dag er det et sympatisk momsnedslag på receptpligtig medicin, i morgen kan det betyde et knap så sympatisk momsnedslag eller måske en momsstigning, der berører en anden gruppe i samfundet.
Det er ikke en udvikling, som vi i Venstre ønsker at bidrage til.
Som jeg nævnte i indledningen, refererer forslagsstillerne til nogle væsentlige problemstillinger i vores samfund.
Venstre ønsker at medvirke til at afhjælpe
disse problemer
, men vi tror ikke, at det sker på den måde, som det fremgår af det forslag, vi her har til behandling, og
slet ikke i dets nuværende form.
Jann Sjursen (KRF), 2001-05-10:
Jeg tror, at befolkningens holdning eller opfattelse af tingenes tilstand på det her område generelt er, at de kriminelle aktiviteter, der foregår i hashklubberne, en 60 af slagsen måske her i Københavnsområdet har det været opgjort til på et tidspunkt, på massageklinikker osv., kan foregå i ganske almindelig ro og orden.
Der sker stort set ikke noget.
Det er for mig at se ikke en kritik af politiets indsats.
Den er blevet skærpet på nogle af de her områder i de senere år, og det hilser vi også fra Kristeligt Folkepartis side med glæde, men virksomheden, om jeg så må sige, i hashklubberne, på massageklinikkerne og for så vidt også vedrørende hasardspil, er der fortsat, og den er vokset i de senere år.
Derfor må det opleves krænkende for retsfølelsen, at de to lovforslag, som regeringen her kommer med i dag, sætter ind i det omfang, der, om jeg så må sige, opstår uorden i gaderne.
Så skal man lige pludselig sætte ind.
Det er sådan set igen det, der er min pointe.
Det kan godt være, ministeren mener, at jeg er på vildspor, men jeg tror faktisk, at de almindelige borgere i Danmark har den opfattelse, at indsatsen på området burde række videre end til blot at sikre god ro og orden.
Aage Frandsen (SF), 2001-05-10:
Hr. Kofod-Svendsen har hørt rigtigt med hensyn til, at vi synes, forslaget har interessante elementer, først og fremmest den del, der vedrører fremstillingen af bioethanol.
Men jeg synes også, hr. Kofod-Svendsen skulle gøre sig yderligere overvejelser om, hvorvidt man kan lave et regnskab, når man bruger disse energiformer i stedet for andre, og om det kan være positivt, f.eks. i forhold til CO2-regnskabet. Vi kan jo ikke se bort fra, at det også er et spørgsmål om, hvordan man producerer rapsolie.
Hvis den ikke blev produceret efter den nuværende metode med ganske megen anvendelse af pesticider og kunstgødning, men man alternativt gik over til et mere økologisk landbrug,
var det et andet regnskab.
Sådanne overvejelser synes jeg, vi skal have ind i billedet, og det er derfor, vi vil ikke være med til en produktion af rapsolie, hvis den fortsat bidrager til at ødelægge hele miljøet i vores natur.
Vi går ikke så langt som Enhedslistens synspunkter, men det er noget af den samme tænkning: at vi også, for at bruge hr. Søren Kolstrups ord, har en forpligtelse over for vor Jord.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2001-05-10:
I det øjeblik, man er kommet med et forslag, som er fuldt finansieret, og nogle partier siger, at den finansieringskilde vil vi ikke være med til, men vi vil noget andet, må man jo ind i en forhandling.
Jeg har et udspil, og der er ingen, der har sagt, at det ikke er finansieret, så hvis nogle siger, at vi altså må skaffe pengene på en anden måde, ved den radikale ordfører jo godt, at så foregår det ved en forhandling.
Men man kan da ikke forlange, at jeg, som har lagt en finansiering frem, skal sige, hvordan andre partier vil finansiere.
Udgangspunktet er, at vi skal have en finansiering, og den mangler ikke hos mig, så de, der vil være med til at fremme dette CO2-rigtige forslag, må selvfølgelig også byde. Når det gælder fyringsolie, mener vi faktisk, at der er
andre biobrændsler, som man kan bruge.
Men netop når der er tale om drivkraft, mener vi, at vi her har foreslået to ting, som er vældig gode, og så er det jo et spørgsmål: Kan vi finde en anden finansieringsmåde og så flytte dem?
Det er det, der har været vores tankegang.
Så glemte jeg i øvrigt at kommentere spørgsmålet fra Venstres ordfører om biodiesel.
Men ideelt set
er vi selvfølgelig kun tilhængere af, at man fjerner afgiften.
Til hr. Aage Frandsen
Jeg er enig i, at det må indgå i helheden, på hvilke måder man producerer den rapsolie, som vi ønsker at bruge her.
Med hensyn til Enhedslisten nævnte jeg bare, at sådan som jeg hørte Enhedslisten, vil det være vanskeligt at komme ind i en dialog, for hvis man stiller de meget, meget stærke krav, som Enhedslisten gør, er spørgsmålet: Hvad kan der så dybest set produceres?
Frode Sørensen (S), 2001-05-10:
Som det fremgår af forslaget, er der tale om en genfremsættelse af beslutningsforslag nr. B 127, som Venstre og Det Konservative Folkeparti fremsatte i marts 2000, og forslaget adskiller sig desuden principielt ikke fra et forslag, som Fremskridtspartiet fremsatte i 1998 og igen i 1999.
Forslaget går som bekendt ud på, at der skal være skattefrihed for hjerte-, kræft- og rygoperationer betalt af en arbejdsgiver.
Medarbejderne skal ifølge forslaget fritages for enhver beskatning, samtidig med at der fortsat skal være fuld fradragsret for arbejdsgiveren.
Regeringens holdning til forslaget har ikke ændret sig, siden forslaget sidst blev behandlet.
Efter regeringens opfattelse kan forslag som dette kun føre til en underminering af det offentlige sundhedsvæsen, og regeringen må derfor tage afstand fra forslaget.
Sundhedspolitiske problemer hverken kan eller skal løses via skattesystemet, men ved at der skabes et så godt offentligt sundhedssystem som muligt.
Det er ikke første gang, regeringen gør opmærksom på det, men lad mig alligevel minde om, at der som led i et tiltrængt løft af vores sygehusvæsen siden regeringsskiftet i 1993 er blevet tilført sygehusområdet flere økonomiske ressourcer.
Der har ikke mindst været en række tiltag, der har reduceret ventetiderne og fortsat vil reducere dem.
Det gælder bl.a. ventetider til hjertebehandlinger som et resultat af hjerteplanen fra 1993 og senere aftaler med amterne om yderligere udbygning af aktiviteterne på området.
Siden 1999 har der desuden været en målsætning om hurtig behandling af fem udvalgte kræftformer og visse former for hjertesygdomme.
Med den aftale, der i februar blev indgået mellem sundhedsministeren, amterne og Hovedstadens Sygehusfællesskab, bliver denne ordning som bekendt udbygget fra 1. september 2001, så der kommer til at gælde behandlingsmål for alle livstruende kræftsygdomme bortset fra kræftformer, der kræver behandling med knoglemarvstransplantation og visse hudkræftsygdomme.
Målsætningerne søges realiseret inden udgangen af 2002.
Som det også tidligere er blevet fremført af regeringen, vil en gennemførelse af det fremsatte forslag ikke bidrage til en forkortelse af ventelisterne.
Især er der mangel på læger og sygeplejersker, og et indirekte tilskud via skattesystemet til privathospitalerne vil derfor blot betyde, at en del velkvalificerede læger og sygeplejersker vil blive flyttet fra det offentlige sygehusvæsen til det private.
Dette er ikke i overensstemmelse med regeringens politik, der indebærer en fri og lige adgang til at blive behandlet på lige vilkår inden for det offentlige sundhedsvæsen, finansieret ligeligt over skatten, og vi må derfor igen afvise dette forslag.
Erik Mortensen (S), 2001-05-10:
Som det fremgår af bemærkningerne, er der ikke noget nyt under solen i B 167, og det er der heller ikke i Socialdemokratiets holdning til beslutningsforslaget.
Forslaget er endnu et udtryk for forslagsstillernes ønske om at stille de private sygehuse bedre på bekostning af det offentlige sygehusvæsen.
Dette har ikke ændret sig, siden forslaget blev behandlet sidste gang, og det er heller ikke i særlig grad anderledes end tankegangen bag de forslag, som Fremskridtspartiet fremsatte i 1998 og i 1999.
Ifølge forslagsstillerne vil skattefrihed for arbejdsgiverbetalte operationer føre til øget socialt ansvar.
For det første er det mest udbredte problem i sundhedsvæsenet i dag, at vi mangler læger og sygeplejersker.
Et indirekte tilskud til private hospitaler via skattesystemet vil betyde, at endnu flere læger og sygeplejersker finder ansættelse i det private, og det vil forøge ventelisterne i det offentlige system.
Vi vil altså ikke, som forslagsstillerne antyder, opleve en forkortelse af ventetiderne på operationer, men alene en opdeling af danskerne i et A- og et B-hold.
Dette vil bl.a. gå ud over folk, der ikke har nogen arbejdsgiver.
Det gælder for så store, forskellige grupper som pensionister, studerende, efterlønsmodtagere og selvstændige.
Alle disse mennesker vil få forringet deres adgang til sundhedsydelser.
, og desuden mener vi, at det enkelte menneskes behov for sygdomsbehandling må vurderes ud fra objektive lægefaglige kriterier og ikke ud fra en prioriteret positivliste.
Der findes mange andre invaliderende lidelser end dem, der fremgår af Venstre og De Konservatives forslag, og folk med disse lidelser skal åbenbart efter forslagsstillernes opfattelse stilles dårligere end dem, der lider af de sygdomme, som efter Venstre og De Konservatives mening bør stå på en sådan positivliste.
Det bør også noteres, at den gældende lovgivning på området allerede giver mulighed for, at en arbejdsgiver kan betale operationer for sine ansatte og samtidig betale den ansattes beskatning af operationen.
Både udgiften i forbindelse med operationen og medarbejderens skatteregning kan trækkes fra som almindelige driftsomkostninger.
Der er således tale om, at der allerede i dag findes tilstrækkelige muligheder for virksomheder, der måtte ønske at betale for de ansattes sygdomsbehandlinger.
Endelig skal det også fremhæves, at de internationale erfaringer viser, at øget skattefrihed fører til ukontrollable stigninger i social- og sundhedsudgifterne.
Socialdemokratiet mener, at sundhedsproblemerne i Danmark bør løses af et offentligt, skattefinansieret sundhedsvæsen med lige adgang for alle, og vi kan derfor ikke støtte forslaget.
Jørgen Winther (V), 2001-05-10:
Jeg kan hilse og sige, at der ikke er ret meget i nyt i den tale i forhold til, hvad vi plejer at høre.
Jeg har så et spørgsmål til hr. Erik Mortensen, og det går ud på: I dag er det jo sådan, at hvis man får alkoholbehandling, er der faktisk skattefrihed for denne behandling, og det har Socialdemokratiet været med til.
Hvorfor ikke ligestille disse to sygdomme?
Det er jo sådan, at Socialdemokratiet altid taler om, at der skal være fri og lige adgang, og at alle skal behandles lige.
Vil hr. Erik Mortensen ikke godt uddybe over for mig, hvorfor der er forskel på alkoholisme og så rygsygdomme, kræftsygdomme og hjertesygdomme?
Er det sådan, alkoholisme er en finere sygdom, eller hvorfor?
Erik Mortensen (S), 2001-05-10:
Se, nu må jeg jo så udtale mig som ikke værende ekspert, heller ikke politisk velbevandret på området her, men det er helt klart: For mig at se er alkoholisme i langt højere grad et socialt problem, som jo selvfølgelig virker invaliderende på den, der har problemet, men i virkelig høj grad også på familie og omgangskreds.
Derfor synes jeg ikke, man kan sammenstille alkoholisme med en konkret, akut sygdom.
Aage Frandsen (SF), 2001-05-10:
Som det er fremgået, er det jo en genfremsættelse af et forslag, og derfor er det, jeg siger, naturligvis også det samme, som jeg har sagt tidligere; der er ikke nogen nye argumenter fra vores side.
Vi sagde udtrykkeligt dengang, at vi støttede forslaget, gik aktivt ind og støttede forslaget omkring skattefrihed ved alkoholbehandling, at det var så det og kun det.
Det sagde vi udtrykkeligt dengang, og vi sagde også, at fordi man giver nogen lillefingeren, får de ikke hele hånden.
Derfor er vores svar, som det var sidst, at løsningen på det problem, som dette skal forestille at løse, er, at man får ventelisterne bragt ned, ikke ved de her private,
skattefinansierede ordninger, men ved at der bliver afsat flere penge i det offentlige system, og ved at der er flere læger.
Det er de to løsninger, der er på det, og det beløb, som det her koster provenumæssigt, kunne vi så bruge til netop at hjælpe til i det offentlige sundhedssystem.
Derfor afviser vi forslaget.
Klaus Kjær (DF), 2001-05-10:
Forslaget er en genfremsættelse af beslutningsforslag nr. B 127, som igen er en videreudbygning af lovforslagene nr. L 218 og L 249 fra folketingssamlingen 1998-99 om skattefrihed fra arbejdsgiverbetalte ydelser til alkoholafvænning.
Med forslaget foreslås der tilsvarende også skattefrihed for arbejdsgiverbetalte ydelser til hjerte-, kræft- og rygoperationer.
I forbindelse med det tidligere fremsatte forslag gav
jeg udtryk for, at vi i Dansk Folkeparti synes, at det er et ganske fornuftigt forslag, som vi kan støtte, og den holdning har vi altså stadig væk.
Jeg skal i den forbindelse henvise til mine bemærkninger ved førstebehandlingen af B 127 fra folketingssamlingen 1999-2000.
Dansk Folkeparti kan støtte forslaget.
Vibeke Peschardt (RV), 2001-05-10:
Efter Det Radikale Venstres opfattelse vil et forslag som det her føre til en højst uheldig prioritering mellem de grupper, der er på arbejdsmarkedet og kan få arbejdsgiverne til at hjælpe sig ind i systemet på denne her måde, og andre, der ikke er det.
Så alene af den grund synes vi, det er et dårligt forslag.
Vi ved jo, at der i dag er mangel på sundhedspersonale, og for at få uddannet sundhedspersonale nok, for eksempel til de her tre områder, ville der gå ikke under 5 år, måske endda længere.
Og det vil sige, at selv om man gennemførte det, ville det ikke hjælpe.
Endelig er vi modstandere af, at skattesystemet skal løse problemerne i sundhedssystemet.
Sundhedssystemet skal løse sine egne problemer, og det er man jo også godt i gang med at gøre, både hvad angår hjertesygdomme og kræftlidelser.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2001-05-10:
Jeg tror, der er visse ting, vi må kunne enes om: at det er meget uheldigt, at vi har lange ventelister til vore hospitaler.
Jeg forestiller mig ikke, at der er nogen, der går op og siger halleluja for det.
Har man et problem, må det være en opgave at prøve at få det løst.
Er det positivt, at der er arbejdsgivere, som har
et socialt ansvar?
Jeg forestiller mig heller ikke, at en række vil gå herop og sige: Ja, det er meget uheldigt, vi skal ikke have arbejdsgivere, der har et socialt ansvar.
Det vil vi ikke have.
Sådan forestiller jeg mig det heller ikke.
For det er jo en fordel for de pågældende personer.
Jeg har bemærket, at der i bemærkningerne står, at arbejdsgiverne ikke kan dele virksomhedens ansatte op i et A- og et B-hold, således at kun enkelte medarbejdere omfattes af ordningen.
Ordningen på den enkelte arbejdsplads skal således omfatte alle medarbejdere eller ingen - en præmis, en væsentlig præmis.
Når denne præmis udtrykkeligt er til stede, så både vicedirektøren og portneren kan få samme muligheder, har jeg meget svært ved i grunden at forstå den holdning, som regeringen har lagt frem.
Der må være noget ideologi, som går forud for patienter og alt andet, en ideologi, som skal fastholdes.
Lad os sige, at der er nogle arbejdsgivere, som varetager deres sociale ansvar.
Der er nogle af de ansatte, som lider af rygproblemer, eksempelvis.
De ville måske være sygemeldt ganske længe.
Så kan de hurtigt blive opereret, hurtigt komme på arbejde.
Arbejdsgiveren betaler.
Medarbejderen er hurtigt rask.
Men det, der også er positivt, er,
at man får forkortet ventelisterne, så de, der ikke er ansat på en virksomhed, hvad enten det er underdirektøren, eller det er portneren, får en kortere ventetid, så de hurtigere kan blive behandlet for det, de skal behandles for.
Når jeg sådan prøver på at analysere det her, synes jeg, at det er et forslag med mange pluselementer, og deroverfor står så en, ja, jeg må sige forstokket regering, som bevæger sig rundt i et bestemt ideologisk univers, som betyder, at det bliver til skade for patienterne.
Det synes jeg er trist.
Flemming Hansen (KF), 2001-05-10:
Jeg beklager at måtte sige det, men skatteministerens svar bekræfter tydeligt, at regeringen ikke forstår et ord af, hvad der sker i erhvervslivet.
Det drejer sig slet ikke om tal.
Det drejer sig om forståelse for erhvervslivets problemer, en forståelse, som statsministeren gang på gang giver udtryk for, når han siger, at Danmark skal være det førende IT-land, men hvor regeringens egen skatteminister modarbejder ham så tydeligt, som det er bekræftet ved, at regeringen stemmer imod dette her meget, meget fornuftige beslutningsforslag.
Mariann Fischer Boel (V), 2001-05-10:
Jeg synes, at det er skatteministeren, der har tabt overblikket i denne sag, for her er jo en glimrende mulighed for at gennemføre et forslag, som virkelig ville betyde nogle administrative lettelser for erhvervslivet.
Den model, man har skruet sammen, er utrolig tung og utrolig bøvlet, og derfor vil erhvervslivet ikke benytte sig af den tabsfradragsmodel, og derfor var muligheden for at gå ind og få mulighed for at straksafskrive hardwareinvesteringer en oplagt mulighed.
Grunden til, at flertallet i udvalget har reageret på den besvarelse, som ministeren har sendt over til udvalget, er jo, at man, for så vidt angår edb-udstyr, opererer med nogle afskrivningsperioder på 8 år.
Det er fuldstændig ude af trit med virkelighedens verden, og det er derfor, Skatteudvalget har reageret på den besvarelse, der er kommet.
Frode Sørensen (S), 2001-05-10:
Jeg synes, at jeg godt lige vil reagere lidt på udvalgets flertal i betænkningsafgivelsen.
Jeg stoler fuldt og fast på oplysningerne fra en sådan uafhængig institution, og det er de oplysninger, vi forholder os til.
Udvalgsflertallet kritiserer de oplysninger, vi brugte i forbindelse med erhvervspakken.
Det forekommer mig urimeligt.
Og det tal viser jo, at selv efter ændringen er der en del luft mellem de skattemæssige og de økonomiske afskrivninger samlet set og til fordel for virksomhederne.
Rent teknisk ligger der en antagelse om levetiden for edb-hardware til grund for dette gennemsnitstal.
Det er en forudsætning for at kunne opgøre kapitalapparatet.
Udvalgets flertal tager heftigt afstand fra denne antagelse, men for at komme med en så hård kritik, så bør man være godt inde i, hvad antagelsen bygger på. Bemærk eksempelvis, at edb-hardware ikke kun er sådan en pc, som mange har stående derhjemme, eller de bærbare computere, man ser rundtomkring. Det drejer sig også om store industrielle datamaskiner, main frames.
Jeg synes, at man kunne ønske en mere nuanceret holdning
fra udvalgsflertallet.
Ofte gælder det om at bevare overblikket, lovgivningen skal jo ikke først og fremmest skræddersyes til den enkelte virksomhed; det skal også hænge sammen på samfundsplan.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-05-10:
Jo, lad os sætte tingene ind i de rigtige proportioner.
Det er kun på Kanal København, det er kun en tredjedel af landets befolkning, som bor i københavnsområdet, og det er jo ikke derfra, hr. Jens Rohde kommer, så hvor stort er problemet egentlig?
En tredjedel af Danmarks børnefamilier har fri adgang
til hårde pornofilm.
Skulle man ikke fra samfundets og statsmagtens side hjælpe forældrene med at hindre deres børn i at se nogle film, som er til skade for dem?