Pia Christmas-Møller (KF), 2005-02-24:
Den 8. februar skulle danskerne tage stilling til et meget klart spørgsmål, og de gav et meget klart svar på, hvem der skal have lederskabet i Danmark i de næste 4 år.
For Det Konservative Folkeparti er der ingen tvivl om, hvor hovedprioriteringerne skal ligge i de kommende år.
Vi ved, at globaliseringen ikke er et valg, vi sådan bare kan sige ja eller nej tak til, men derimod et vilkår, som vi i tide skal tackle.
Det kræver politikere, der tør tænke langt og stort, og som tør handle visionært og konkret både i et globalt og i et lokalt perspektiv.
Vi skal have et solidt udgangspunkt i et aktivt internationalt samarbejde.
Flere og flere problemer bliver grænseoverskridende og skal selvfølgelig derfor også have grænseoverskridende svar.
Vi skal derfor være aktive i FN, i NATO og ikke mindst i EU.
Vi ser frem til den nye forfatningstraktat og en afskaffelse af forbeholdene, som med stadig større tyngde virker som møllesten om vor hals.
Den globale landsby er en udfordring, som skal besvares med en vækststrategi, der bygger på forskning, innovation og udvikling, på uddannelse, initiativ og kreativitet.
Derfor er vi i Det Konservative Folkeparti så oprigtig glade for regeringsprogrammets prioritering af netop forskning og uddannelse.
Vi skal forberede mødet med fremtiden ved at forbedre vores evne til at tackle forandringer.
Og der er faktisk kun et eneste sted at tage udgangspunkt, og det kan fysisk beskrives som et punkt mellem ørerne på hver og én af os, og det uanset hvem vi er, og hvor i livet vi er.
Enhver forandring og nyskabelse starter med det, der på en eller anden måde foregår i hovederne på os, uanset om vi er såkaldt bogligt anlagt eller mere praktisk orienteret.
Det er det, der skal dyrkes.
Her er det, at de første leveår, vores barndom og vores skoletid har så voldsom en betydning for vores muligheder for også som voksne at fungere som både harmoniske og kreative mennesker.
Det er her grundlaget bliver skabt for vore muligheder for at opbygge et folkeligt fællesskab, som er i stand til at fremtidssikre velfærd og vitalitet i en stærk international konkurrence.
Derfor er det, at De Konservative lægger så stor vægt på familie- og skolepolitikken.
Familierne skal gives flere fleksible muligheder for at få dagligdagen til at hænge sammen.
Der skal være et bredt udbud af ordentlige og kvalitetsprægede valgmuligheder for børnepasning, hvor børnene kan blive individuelt stimuleret.
Og det er præcis, hvad regeringen lægger op til.
I den forbindelse vil jeg ikke undlade at fremhæve, at det konservative krav om en barselfond nu er blevet et fælles VK-anliggende til glæde for ligestilling og for de mindre virksomheder.
Det er vi godt tilfredse med.
Når det gælder skolepolitikken, kan jeg ikke skjule den konservative glæde og forventning på vegne af den kommende valgperiode.
Da folkeskolen for os ikke bare er og skal være en hjørnesten i det danske uddannelsessystem, men også en hjørnesten i det danske samfund, vil jeg – måske lidt atypisk – tillade mig at bruge lidt flere kræfter end sædvanligt på dette emne og dette prioriteringsområde i min tale i dag.
Sagen er den, at vi Konservative allerede i god tid før valget formulerede vores vision for folkeskolen, og vi kom med et meget præcist bud på, hvordan vi med en kombination af kortog langsigtede initiativer kan løfte kvalitetsniveauet mærkbart.
Vi har en meget klar vision for folkeskolen.
Folkeskolen skal formidle faglighed og fælles værdier.
Det er to opgaver, som skal løses i en ramme, som fremmer nysgerrighed, samarbejdsevner og sociale kompetencer.
Derfor er det, at vi vil have, at folkeskolen også i fremtiden skal gøres så attraktiv, at langt de fleste forældre positivt vælger den frem for andre skoletilbud.
Det betyder ikke, at der ikke skal være valgfrihed og private tilbud, bestemt så, men folkeskolen skal have så god en kvalitet, at den ikke bliver fravalgt på grund af mangel på kvalitet.
Vi vil have fokus på faglighed og fælles værdier.
Det skal bl.a. ske ved, at der gives mere tid til undervisning.
Identiteten i det folkelige fællesskab formes under opvæksten, og her spiller og skal folkeskolen fortsat spille en central rolle.
Et folks følelse af samhørighed kommer nemlig ikke af sig selv, den skal næres med viden om fælles historie, fælles oplevelser og løsning af fælles udfordringer.
Herigennem udvikles nogenlunde fælles normer og demokratiske forventninger til, hvordan problemer tackles.
Ligesom den personlige identitet formes under opvæksten, formes også vores forhold til køn, krop og bevægelse.
Vi Konservative lægger vægt på skolens muligheder for at udvikle opfattelsen af kønnenes ligeværdighed og et aktivt ansvar for sund adfærd.
Det siger sig selv, at indsatsen i folkeskolen har stor betydning for en vellykket integration, og det er jo netop i sig selv et højt prioriteret mål for regeringen.
Ser vi tilbage over de seneste 10-20 år, er situationen den, at undervisningstiden i den danske folkeskole er blevet udhulet ganske gevaldigt.
Faktisk svarer udhulingen til mere end et helt undervisningsår.
Der er altså simpelt hen behov for mere tid – tid til læring, tid til fordybelse og tid til bevægelse.
Når en sjettedel forlader skolen uden de mest basale færdigheder, ja, så gør vi det simpelt hen ikke godt nok.
Faktisk risikerer vi, at hele generationer på den måde tabes på gulvet.
Det er et gigantisk svigt, hvis der ikke gribes ind nu, og ansvaret kan kun placeres et eneste sted: hos det skolepolitiske flertal.
Vi Konservative har længe advaret om den gale kurs.
Undertiden er det meget ubehageligt at få ret.
Men desto større er vores tilfredshed med, at stort set alle vore forslag til forbedringer nu er kommet direkte med i regeringsgrundlaget.
Vi lægger også stor vægt på oplægget til en forbedring af så vel lærernes grunduddannelse som efteruddannelse af skolelederne.
Forestillingen om, at den samme lærer skal kunne undervise i stort set alle fag, er dybt forældet, hvis den nogen sinde har været tidssvarende.
Vi Konservative ønsker antal af linjefag reduceret til to, det skal ikke være nogen hemmelighed.
Men vi mener, at reduktionen skal ske til to.
Ambitionerne om en ungdomsuddannelse til alle og visionen om, at mindst 50 pct. af en årgang skal have en videregående uddannelse, er velkendte konservative mærkesager.
Som det måske nok er fremgået af min tale, så er regeringens mål for de næste 4 år på uddannelsesområdet stort set som taget ud af konservative oplæg, og det er vi selvfølgelig ganske tilfredse med.
Viljen til målrettet satsning på uddannelse, forskning og innovation ligger på samme måde bag forslagene om oprettelse af flere ph.d.-stillinger, en udvidelse af jobkortordningen, ønskerne om at styrke innovative netværk og imødekomme virksomhedernes behov for eksperter til udviklingsafdelingerne.
Regeringen lægger op til at fortsætte en erhvervspolitik, som giver virksomhederne de bedst tænkelige rammevilkår, og som målrettet fremmer iværksætterkulturen i Danmark – en stribe forslag er allerede undervejs.
Jeg røber næppe heller nogen stor hemmelighed, når jeg fremhæver, at skattepolitikken for os Konservative er et centralt instrument i kampen for øget vækst og dermed i kampen for at tackle den globale udfordring.
For os er skattestoppet godt, men jo altså ikke godt nok; for os er spørgsmålet ikke, om vi har råd til skattelettelser, men snarere, om vi har råd til at lade være.
Vi har set, hvordan forårspakken har givet gode resultater, og vi skal fortsætte kursen.
Vores vision er, at ingen skal betale mere end 50 pct. af den sidst tjente krone.
Vi har tænkt os at bide fast og målrettet fortsætte med at nedbringe skatten på den sidst tjente krone, simpelt hen fordi det skal kunne betale sig at yde en ekstra indsats.
Vi siger det nu som i valgkampen åbent og lige ud: Vi har ikke alene sat skattelettelser på dagsordenen, vi har også sat skattelettelser på resultattavlen.
Det gjorde vi i sidste valgperiode, og det agter vi at gøre igen.
Jo, jo, det kræver af og til lidt diskussioner med bl.a. vore venner i regeringen, men dem må vi jo så tage.
Der er en grund til, at regeringssamarbejdet består af to selvstændige partier, og her har vi en af grundene.
Når vi er så optagede af at forme en vækststrategi, er det jo, fordi vi vil skabe grundlag for, at vi kan fortsætte og udbygge vores velfærdssamfund.
Vi Konservative vil nemlig et samfund, der rækker en tilstrækkelig stærk hånd ud til de sårbare, svage og syge; vi vil, at gamle, der ikke kan klare sig selv, skal have en tilstrækkelig og værdig hjemmehjælp; vi vil, at syge skal behandles og ikke parkeres på en venteliste.
Det kræver flere ressourcer, både til hjemmehjælpen og sygehusene, og det kræver bedre muligheder for at tilrettelægge en hensigtsmæssig indsats.
Det har vi Konservative lagt vægt på bliver prioriteret, og vi insisterer på, at pengene bliver brugt til formålet.
At investere i fremtidens miljø og velfærdsmuligheder er efter Det Konservative Folkepartis opfattelse en simpel forpligtelse for en regering, der tager sit ansvar alvorligt.
Vi føler en forpligtelse, som også rækker ud til de kommende generationer.
Derfor lægger vi vægt på regeringens vilje til at forme en gedigen miljøpolitik, der bl.a. satser på at udnytte mulighederne i grøn teknologi.
Udfordringen i de kommende år er jo at skabe vækst og udvikling, uden at det sker på bekostning af miljøet.
Det er en opgave, som vi skal løfte på så vel internationalt, europæisk som nationalt plan.
Regeringen vil fortsat arbejde for at reducere udledningen af drivhusgasser på globalt plan.
EU skal aktivt søge en ambitiøs aftale om en reduktion i god tid, før Kyotoaftalens første fase udløber i 2012.
Mange initiativer er på vej allerede i det kommende folketingsår.
Der skal bl.a. udarbejdes en kemikaliehandlingsplan, og der skal ske en skærpet regulering på landbrugsområdet.
Regeringens har afsat 1 mia. kr. til miljøområdet, og det sker jo bl.a. for at bane vejen for mere og bedre natur via skovrejsningsprojekter og naturgenopretningsprogrammer.
Det er med samme alvor, at man skal forstå vores vilje til i tide at foretage de justeringer, som er en nødvendig konsekvens af bl.a. ændringen af vores befolknings alderssammensætning og gennemsnitlige levetid.
Vi ved, at der bliver behov for ændringer.
Varsles og gennemføres de i god tid, kan man indrette sig i tilsvarende god tid.
Venter man derimod til sidste øjeblik, bliver der behov for langt voldsommere og for den enkelte borger måske langt mere indgribende forandringer.
Det kan ingen være tjent med.
Derfor insisterede vi Konservative på at få nedsat en Velfærdskommission, og på samme måde vil vi insistere på at tage deres ideer og forslag alvorligt.
Når kommissionen til december kommer med sin rapport, må en åben og ærlig dialog i gang.
Vi Konservative insisterer ikke alene på retten til at regere, når vælgerne har givet os mandatet hertil, vi insisterer faktisk også på at gøre vort til at leve op til den forpligtelse, der følger med retten.