Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
For det første vil jeg sige, at jeg er dybt imponeret over den principfasthed og den kampklarhed, som statsministeren og udenrigsministeren viser over for diktaturer, der har masseødelæggelsesvåben.
Jeg spekulerer på, om det mon holder helt til næste punkt på dagsordenen, hvor vi skal diskutere Kina, det bliver spændende at se, eller om der lyder helt andre takter.
Men lad os vente og se.
Derudover vil jeg sige, at statsministeren havde ret i en eneste ting i sin tale, nemlig at der ikke var noget nyt.
Det var gentagelser af, hvad der er blevet sagt før, og det er måske det, der er problemet.
Problemet er, at regeringen og partierne bag krigen mod Irak helt systematisk gav befolkningen et forkert indtryk om årsagen til krigen.
De argumenter, vi hørte igen og igen, var spørgsmålet om masseødelæggelsesvåbnene, det var herunder spørgsmålet om atomvåbnene, det var spørgsmålet om terrorforbindelserne.
Og det er jo sådan set ikke så underligt, at det var de argumenter, som statsministeren og udenrigsministeren og Venstres ordfører og Konservatives ordfører og Dansk Folkepartis ordfører heroppe fra talerstolen kom med igen og igen og igen.
Det var jo ikke så underligt.
Og hvorfor var det ikke så underligt?
Jo, for det lå jo fuldstændig i forlængelse af den begrundelse, som alle andre brugte, først og fremmest George Bush.
ovre i New York i FN's generalforsamling, som jo netop ligesom skulle bevise, hvordan Saddam Hussein var i besiddelse af de her masseødelæggelsesvåben og kørte dem rundt på mobile enheder osv., og vi husker jo også de kommentarer, der kom fra partierne i Danmark. Nu siger man så, at det slet ikke var derfor, at vi i virkeligheden gik i krig.
Altså statsministeren osv. osv. siger, at slet ikke var derfor.
Vi havde vores helt egen grund til, at vi gik i krig, nemlig at Saddam Hussein ikke levede op til de krav, som FN stillede.
Det var ikke det, Bush sagde.
Det var ikke det, Blair sagde.
Det var ikke det, man sagde i Australien.
Det var ikke det, Aznar sagde.
Men o.k., det var så den danske begrundelse.
O.k., så lad os sige, at det tror vi på.
Vi siger o.k., det er sikkert rigtigt.
Hvorfor var det så ikke det, man sagde igen og igen?
Hvorfor var det så ikke det, man tog frem igen og igen, når man stod heroppe på Folketingets talerstol, på pressemøder og alle andre steder?
Det minder om en eller anden sælger, der skal af med en eller anden forsikringspolice, der ikke er særlig god, hvor der så står alt det med stort, og man så bagefter siger: Ja, men der stod også noget med småt.
Selv i bedste fald accepterer jeg ikke statsministerens begrundelse, det gør jeg ikke.
Jeg mener ikke, den er korrekt, men det er sådan set en anden sag.
Med hensyn til spørgsmålet om masseødelæggelsesvåbnene kan vi jo konstatere, at statsministeren sagde: Det er ikke et spørgsmål om, at vi tror.
Vi ved, at han har dem.
Der er ikke fundet nogen masseødelæggelsesvåben.
Med hensyn til spørgsmålet om atomvåbnene sagde statsministeren: Der var en overhængende fare for, at han kunne finde på at bruge dem.
Det var ikke korrekt.
Med hensyn til spørgsmålet om terrorisme har Politiken jo taget det meget fint frem her forleden dag, hvad man jo også kan se, hvor Politiken citerer statsministeren for, hvad statsministeren nævner i det brev, statsministeren skrev sammen med et par andre europæiske statsledere i forbindelse med krigen, hvor man lige præcis bruger spørgsmålet om terrorisme som begrundelse, og så sammenholder det med statsministerens udtalelse nu: Vi har aldrig nogen sinde påstået, at der var påvist en forbindelse mellem Irak og Al-Qaeda.
Og det er jo den klare dobbelttale, som statsministeren hele vejen igennem har brugt.
Man giver befolkningen ét indtryk - virkeligheden er en helt anden.
Trods det bombardement af spørgsmål, der har været, og trods det jo altså nogenlunde lige så store antal svar, der har været, må vi konstatere, at der stadig væk er en lang række spørgsmål, der ikke er besvaret.
F.eks. hvad der skete, da Folketinget skulle informeres om efterretningerne om masseødelæggelsesvåben.
Hvordan kunne det ske, at Tinget modtog et dokument med nogle meget skråsikre påstande, når Forsvarets Efterretningstjeneste tilsyneladende var langt mere tilbageholdende?
Eller om, hvad og hvem der fik regeringen til at ændre tolkningen af folkeretten?
Det handler ikke om at genere nogle ministre.
Det handler ikke om at rejse en sag, fordi der er det ene eller det andet, der ikke holdt vand.
Jeg vil godt, ud over at vi selv på egne vegne argumenterer for, hvorfor vi synes, der er behov for en undersøgelse, på vegne af Socialdemokratiet, SF, Det Radikale Venstre og Enhedslisten fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse »Folketinget noterer sig vedtagelse nr. V 26 fra november 2003.
Idet Folketinget endvidere konstaterer, at den danske beslutning om at gå med i krigen mod Irak efterlader en række ubesvarede spørgsmål, som bør undersøges til bunds, pålægger Folketinget regeringen at gennemføre en uvildig og uafhængig undersøgelse om baggrunden for den danske regerings beslutning om og begrundelse for at deltage i krigen mod Irak.«
Jeg synes, at hr. Søren Gade forlod emnet om, hvem det var, der interesserede sig for irakerne gennem de mange år, hvor Saddam Hussein var diktator.
Det synes jeg godt vi kunne have diskuteret lidt mere.
Og hvis der er andre fra Venstre eller De Konservative eller Dansk Folkeparti, der vil stille spørgsmål om det, så synes jeg, vi skal gå i detaljer med det.
Så kan vi også tage citater frem og sådan noget.
Jeg synes, det var en spændende diskussion.
Men i forhold til det andet vil jeg bare gøre en ting fuldstændig klart: Denne her diskussion handler om, hvilke forpligtelser en regering har over for Folketinget.
Det er det, den handler om. Jeg er fuldstændig ligeglad med, hvor rigtig den beslutning var, hvis man har givet Folketinget oplysninger, som man vidste var ukorrekte.
Det skal man ikke gøre.
Og det er jo også derfor, at en af konklusionerne, vi ønsker at få ud af det her, er at få en uvildig undersøgelse af: Hvad vidste man?
Hvad var baggrunden?
Hvis ikke der har været nogen problemer i det, der har været baggrunden, ikke har været nogen problemer i, at man holdt noget skjult over for Folketinget, hvad er så problemet i, at Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti stemmer for det
Så får vi den uvildige undersøgelse.
Fint, ingen problemer.