Lone Dybkjær (RV), 2006-03-21:
Den viser jo en imponerende liste over de mange initiativer, som ministeren har taget i form af pjecer, informationsmateriale, dialogmøder osv., samt status på de fire handlingsplaner.
Det synes jeg er en glimrende oversigt, og hvis man nu skulle være sådan lidt venlig, så ville man sige med statsministerens ord, at der ikke er noget at komme efter, regeringen gør meget på ligestillingsområdet.
Jeg synes også, det er nogle udmærkede – og jeg mener det sådan set ikke ironisk – oversigter over, hvad der er sket.
Jeg synes, hovedproblemet er, at det er ret svært at sige noget som helst om, hvordan alle de her initiativer egentlig har virket.
Det er selvfølgelig udmærket med pjecer, dialogmøder, konferencer og alting, men spørgsmålet er, om vi har nogen som helst chance for at finde ud af, hvad der kommer ud af det rent konkret på ligestillingsområdet.
Bliver der en forbedring med hensyn til ligelønnen, bliver der en forbedring i form af flere kvinder på lederposter osv.?
Det ved vi ikke noget om.
Der er der altså ikke ret meget hjælp at hente i faktaboksene, og derfor skulle min opfordring ligesom være, når ministeren nu formentlig til næste år skal lave en ny redegørelse, at der også kommer nogle udviklingsperspektiver i den, at det ikke bare bliver her og nu-fakta, for det vil måske gøre diskussionen en anelse mere meningsfyldt.
Derfor synes jeg også, det er svært på basis af den redegørelse for 2005 at sige, hvad det rette at gøre i 2006 så er, og hvad det, hvis vi ønsker at nå nogle af de mål, ministeren også beskrev, så er for tiltag, der skal til.
Så vil jeg også godt om perspektivplanen for 2006 sige, at det ville være rart, hvis vi kunne få en sådan tilsvarende initiativliste for de kommende år, som vi har haft for det forgangne år.
Nu siger jeg ikke, at den kan være helt så detaljeret, men man skal ligesom igennem og læse meget omhyggeligt, hvad det er for nogle initiativer, ministeren vil tage.
I hvert fald for sådan en som mig og måske også andre kunne det være meget rart, at man fik sådan en initiativliste, så kunne man ligesom gå ind i den og diskutere ud fra den.
Når det er sagt, vil jeg sige, at jeg så vil komme med nogle kommentarer til de hovedområder, som regeringen har valgt ud som de fire hovedindsatsområder.
Der er vi jo sådan set ikke uenige i en række af de tiltag, som ministeren har taget.
Mangfoldighed er guld værd, og det er vi sådan set også enige i.
Men vi synes altså bare ikke, at det med aftaler på arbejdsmarkedet er nok, og at frivillighed i valget hos familier er nok.
Det er sådan set en politisk uenighed, men jeg vil i hvert fald godt begrunde vores med at sige, at arbejdsmarkedet i øjeblikket fordrer en meget stor individualisering af de enkeltes arbejdspladser og arbejdsopgaver, og det gør det sådan set temmelig vanskeligt at finde ud af, bl.a. hvornår arbejdet er udført, og hvornår arbejdet ikke er udført.
Tiden tillader ikke, at jeg kan gå ned i det.
Men den der individualisering gør det også sværere for den enkelte medarbejder at gå ind i forhandlingssituationer omkring barselorlov, fordi der er så meget andet til forhandling.
Det er derfor, vi sådan set ønsker at sikre også fædrene nogle rettigheder i forbindelse med arbejdet her ud fra, at det er godt for barnet, hvis der bliver nogle rettigheder for fædrene og også for at lette fædrenes forhandlingssituation.
Det kunne jeg gå meget mere ind på, men det bliver jeg nødt til at droppe her.
Det andet punkt, jeg så vil tage frem, er, at jeg også synes, der skal være flere kvindelige professorer, men det er ikke gået op for mig endnu, hvordan det skal ske, og jeg tror måske heller ikke på dialogmodellen her.
Så nævner ministeren her, at i EU-året har man sat en masse ting i gang.
Det er bare surt, at vi andre ikke kan få at vide, hvad der er sat i gang.
Jeg har stillet en lang række spørgsmål og fået at vide, at ministeren ikke kan svare på noget som helst, før EU-året er vedtaget.
Men i den her ligestillingsredegørelse er det vedtaget.
Der står, at ministeren har taget en række initiativer, fordi der kommer det her EU-år næste år.
Så jeg synes, det er ærgerligt, at man, når man stiller spørgsmålene, så får at vide – og jeg har tjekket det så sent som i dag – at der ikke kan svares på noget som helst ovre fra ministeriets side, fordi EU-året ikke er vedtaget, og i redegørelsen står, at det er vedtaget, og at en række ting allerede er i gang.
Jeg kan ikke gå så meget ind på spørgsmålet om punkt 2, men bare sige, at der synes vi måske, at nogle af de tiltag, som regeringen har taget med de 300 timer og kontanthjælp osv., måske ikke lige præcis er den rigtige vej til at få kvinder ud på arbejdsmarkedet, men det har der været en lang diskussion om tidligere i Folketinget, så det skal jeg ikke gå ind på.
Så er der spørgsmålet om de handlede kvinder, og der har vi jo allerede i forbindelse med spørgsmål og svar til de tidligere ordførere været inde på en hel del af spørgsmålene.
Jeg tror og vil opfordre ministeren til ikke bare at sige, at det kun har været ganske få eller halvdelen af kvinderne eller færre, der har ønsket en forlængelse.
Det kan jo være svært at vide, hvorfor de der kvinder ikke har ønsket et forlænget ophold.
Men det der med, at de gerne vil tilbage og etablere et nyt liv, tror jeg altså ikke på efter 7 dage.
Det bliver jeg nødt til at sige.
Jeg tror, at de er meget mere traumatiserede, og at der derfor skal længere tid til.
Så vil jeg godt sige til sidst, at ministeren jo havde nogle meget fine målsætninger.
Dem kan jeg sådan set godt dele.
Det ville være smadderønskeligt at nå alle de der mål, som ministeren stillede op, og som vel dybest set kan summeres op som fuld ligestilling over hele fronten.
Det er jeg sådan set ikke uenig med ministeren i.
Men det store spørgsmål er, hvornår ministeren mener, at det skal være tilfældet.
Og derfor er jeg lidt ærgerlig over, at der ikke er nogen målsætninger.
Det er slet ikke det, jeg siger.
Men det ville jo være rart, hvis ministeren f.eks. sagde, at hun gerne vil have 50 pct. kvindelige professorer eller synes, at målet skal være 30 pct. kvindelige professorer i totusind og et eller andet, hvad man nu realistisk kunne forvente.
At der var en målsætning om, at man gerne ville have så og så mange, sådan at virksomhederne ligesom sagde, at det er der faktisk altså en borgerlig regering, der gerne vil have.
Det kunne da være, vi skulle prøve at se på, hvordan vi kunne nå frem til det mål, sådan at vi ligesom støttede den borgerlige regering på de her felter.
Så vil jeg godt sige til et enkelt punkt, som ministeren er meget optaget af her i det allersidste, og som både vedrører omsorgssektoren generelt og også det at rekruttere andre til omsorgssektoren, at så dårlige, som arbejdsvilkårene er inden for omsorgssektoren, og det ved ministeren jo godt som socialminister, er det jo ikke nogen nem arbejdssituation.
Vi ved også, at der er masser af mennesker, der flygter fra den omsorgssektor.
Jeg tror ikke en bønne på, at det er nok med oplysningsmateriale, og der er jo ingen af os, der ligesom skulle stå bag det oplysningsmateriale, der for alvor kan anbefale folk at gå ind i den sektor med de dårlige arbejdsvilkår, for at sige det lige ud.
Det kan man jo ikke.
Det er jo ringe, ringe arbejdsvilkår, der bydes med al den form for kontrol, og hvad ved jeg.
Sektoren har jo selv sagt, at de kunne få meget mere ud af ressourcerne, hvis de kunne få lov til at tilrettelægge tingene på en anden måde.
Så det er bare et eksempel på, at oplysning ikke duer.
Her er arbejdsforholdene simpelt hen dårlige, og derfor er det der, man skal sætte ind.
Hvis de arbejdsforhold bliver bedre, så kan det også være, at man kan få en rekruttering til sektoren.
Til slut vil jeg egentlig godt opfordre ministeren til at kigge lidt positivt på det forslag til ligestillingsudvalg, som oppositionen nu samlet har fremsat, og ligesom også læse bemærkningerne til det, og også læse det i lyset af den her redegørelse.
Og så bliver emnet i øvrigt fuldstændig spredt hen over, jeg ved ikke hvor mange udvalg.
Det betyder, at der jo ikke kommer nogen rigtig kvalificeret diskussion af alle de her ligestillingsforslag og alle dem, der i øvrigt foregår, f.eks. også nogle af dem, vi har spurgt til på EUplan.
Det kan så for en lille smules vedkommende være, der kommer lidt i Europaudvalget, men med al respekt, så bruges der også meget tid på fisk og land, og hvad ved jeg, i Europaudvalget, og ligestilling bliver ikke lige det, der bliver topprioriteret.
Derfor synes jeg, at det ville rart, hvis ligestillingsministeren i regeringen kunne sende et positivt signal om, at ministeren faktisk som ligestillingsminister vil få en mere kvalificeret debat, hvis ministeren har nogle kvalificerede folk i Folketinget at diskutere med.
Det synes jeg sådan set også må være et ønske fra ministeren.
Og det er jo det, der ikke sker i øjeblikket her i landet.
Og hvis vi fik det, kunne det måske være med til, at vi kunne sige: Nå, jamen så kan vi måske ligesom bedre leve med, at det hele er oplysning og handlingsplan, og hvad ved jeg, fordi vi i det mindste får en samlet, overordnet og kvalificeret diskussion af emnet.
Så det vil jeg meget gerne opfordre ministeren til at sige til sine regeringspartier, til sit parlamentariske grundlag – eventuelt, hun behøver det jo ikke.
Men der er en samlet opposition, så jeg synes, at det ville være meget ønskeligt, hvis regeringen bare kunne gå ind for det.