Lene Espersen (KF), 2003-03-18:
Jeg beklager naturligvis meget min forsinkelse, der skyldes møde i Det Udenrigspolitiske Nævn.
Enhedslistens lovforslag går ud på at ophæve kravet om bopæl og som udgangspunkt om dansk statsborgerskab ved registrering af partnerskab her i landet.
I bemærkningerne til forslaget anføres det, at forslaget tilsigter at ligestille registreret partnerskab med ægteskab på dette punkt.
Jeg er imidlertid villig til at se nærmere på mulighederne for en mindre lempelse af de gældende regler i tilfælde, hvor reglerne kan forekomme unødigt restriktive.
Efter de gældende regler i lov om registreret partnerskab er betingelserne for indgåelse af registreret partnerskab som udgangspunkt de samme som for indgåelse af ægteskab.
Efter lovens § 2, stk. 2, kan registrering af partnerskab dog kun ske, hvis en af parterne har bopæl her i landet og dansk statsborgerskab, eller hvis begge parter har haft bopæl her i landet i de sidste 2 år før registreringen.
Efter § 2, stk. 3, sidestilles statsborgerskab i Norge, Sverige eller Island med dansk statsborgerskab.
Justitsministeren kan endvidere bestemme, at statsborgerskab i et andet land med en lovgivning om registreret partnerskab, der svarer til den danske, ligeledes sidestilles med dansk statsborgerskab.
Denne bestemmelse er udnyttet til at sidestille finsk og hollandsk statsborgerskab med dansk.
Før denne ændring var det en betingelse, at mindst en af parterne var dansk statsborger og havde bopæl i Danmark.
Baggrunden for, at der gælder andre regler for udlændinges indgåelse af registeret partnerskab i Danmark end for udlændinges indgåelse af ægteskab her i landet, er, at mange lande ikke anerkender registrerede partnerskaber.
Hvis et udenlandsk par gifter sig i Danmark under en ferierejse, må det forventes, at ægteskabet i langt de fleste tilfælde vil blive anerkendt i parrets hjemland.
Hvis et par fra et land, der ikke anerkender registreret partnerskab, derimod indgår registreret partnerskab i Danmark, vil dette partnerskab ikke have nogen retsvirkning i parrets hjemland.
Det indebærer bl.a., at de pågældende lovligt kan gifte sig i deres hjemland, og et sådant ægteskab vil efter dansk ret være bigamisk.
At partnerskabet ikke anerkendes i hjemlandet, betyder
endvidere, at der ville kunne opstå problemer, hvis en af parterne senere ønsker at blive skilt.
De pågældende kan ikke blive skilt i hjemlandet, og ofte vil de heller ikke have tilstrækkelig tilknytning til Danmark til at kunne blive skilt her i landet.
På den baggrund mener jeg ikke, at vi som foreslået af Enhedslisten skal tillade, at personer, som ikke har tilknytning til Danmark, og som kommer fra lande, der ikke anerkender registrerede partnerskaber, skal kunne indgå registreret partnerskab i Danmark.
Derfor vil regeringen ikke tilslutte sig det foreliggende forslag.
Jeg er imidlertid som nævnt indstillet på at se på, om de gældende regler er for restriktive i visse tilfælde.
Den stigende internationalisering medfører, at stadig flere i en periode arbejder eller studerer i udlandet og der opstår kærlighedsforhold på tværs af grænserne.
Det kan føre til tilfælde, hvor de gældende regler forekommer unødigt restriktive.
F.eks. kan man overveje, om lovgivningen bør hindre, at et dansk homoseksuelt par, som er bosat i Malmø, kan få registreret deres partnerskab i København, hvis de foretrækker dette frem for at blive registreret i Sverige.
Jeg vil ikke lægge mig fast på en bestemt model for, hvordan reglerne skal se ud.
Det kræver grundige overvejelser.
Man kan dog f.eks. overveje, om udlændinge, der har boet i længere tid i Danmark,
på lige fod med danske statsborgere bør kunne indgå registreret partnerskab her i landet med en udlænding, som ikke har bopæl i Danmark.
Man kan også overveje, om et dansk par, der midlertidigt opholder sig i et land, der ikke tillader registreret partnerskab, bør kunne få deres partnerskab registreret i Danmark.
Jeg er imidlertid også villig til, hvis det ønskes, allerede nu at drøfte de forskellige muligheder for ændringer af reglerne med Retsudvalget.