runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bodil Kornbek (KRF), 2003-05-08:
Hr. Jesper Langballe kan være helt tryg, for som medlem af et af forligspartierne, hvilket Dansk Folkeparti jo netop ikke er, så har jeg sat mig ind i stoffet.
Det synes jeg også at jeg under førstebehandlingen i min ordførertale gav udtryk for.
Under førstebehandlingen kan jeg tydelig huske, at hr. Jesper Langballe til gengæld var lidt på glatis.
Men lad os nu endelig ikke trampe rundt i det.
Bestyrelsen for universiteterne er et interessefællesskab.
Universiteterne har heldigvis indflydelse, for det er dér, ekspertisen også er, så der er altså ikke noget at komme efter.
Jesper Langballe (DF), 2003-05-08:
Jeg må så sige, at jeg faktisk aldrig nogen sinde har oplevet en universitetsdiskussion, hvor fru Bodil Kornbek overhovedet røbede med ét eneste ord, at hun havde sat sig ind i det, vi diskuterer.
Jeg vil sige til de bemærkninger - og det var sådan set det eneste, der var, nemlig det med interessefællesskab og ikke interessegruppe - at er det ikke altid det, man siger, når man vil herske: Det her er skam et fællesskab, vi afgør det i en dialog? Må jeg gøre fru Bodil Kornbek opmærksom på, hvis hun har tid til at høre efter den lidt tungnemme elev, at det ikke giver nogen mening at tale om interessefællesskab, al den stund at forligskredsen forhindrede de akademiske råd i at udtale sig om andet end akademiske spørgsmål.
Og så taler man om interessefællesskab.
Ja, godmorgen!
Bodil Kornbek (KRF), 2003-05-08:
Jeg har indimellem hørt hr. Søren Krarup fra Dansk Folkeparti stå her på talerstolen og sige, at han har det, som om han står over en flok uvidende konfirmander.
Når jeg står over for hr. Jesper Langballe, så har jeg det, som om jeg står over for en elev, der enten ikke kan høre, ikke vil forstå eller er uden for pædagogisk rækkevidde.
Forskningsfriheden er sikret.
Det står tydeligt, også i betænkningsbidraget, i de spørgsmål/svar, der er optrykt, det står i selve loven i §§ 2, 10 og 17. Der er intet at komme efter på det område.
Om det er spøgelser, hr. Jesper Langballe ser, ved jeg ikke, men noget fungerer i hvert fald ikke i forhold til denne her dialog.
Der er ingen lydhørhed over for det.
Når vi taler om de eksterne bestyrelser, så er pointen, at bestyrelsen jo ikke skal opfattes som en interessekonflikt, men som et interessefællesskab, og der er det altså også vigtigt at holde fast i, at udpegningen af den første bestyrelse jo foretages af universitetet selv.
Det er hele implementeringen af lovgivningen og det arbejde, der ligger fremover, der er utrolig vigtigt, og dér har vi selvfølgelig alle sammen et ansvar, universiteternes ledelse, de studerende ikke mindst, de ansatte og også os i forligskredsen, og jeg håber også, at andre vil være interesserede i implementeringen af denne her helt fantastiske lovgivning.
Jesper Langballe (DF), 2003-05-08:
Under sådan en tredjebehandlingsdebat skal man være virkelig taknemmelig, når der kommer nye oplysninger frem.
Derfor vil jeg gerne takke fru Lene Jensen, der nu har forklaret mig og fortolket for mig, hvad det betyder, at der i § 17, stk. 2, står, at forskerne i al deres forskningstid skal rette sig blindt efter forskningsstrategierne.
Det skal nemlig ifølge fru Lene Jensen forhindre engelsklærerne i at styrte over på mikrobiologi og beskæftige sig med dét, og det synes jeg er godt.
Der kunne opstå pladsmangel på mikrobiologi og måske ressourceknaphed, hvis der ikke var mikroskoper nok til alle de engelsklærere, der ville stå og kigge i dem.
Jeg synes, det er en fantastisk fortolkning.
Og så ville jeg lige sige til fru Hanne Severinsen til sidst, at fru Hanne Severinsens svar ikke er båret af nogen særlig viden om, hvordan det foregår på universitetsinstitutterne.
Det samarbejdsmønster, som er tilrettelagt med udlandet og andre universiteter,
findes sandelig i forvejen.
Der er ikke nogen mangel på dét.
Hanne Severinsen (V), 2003-05-08:
Nu skulle man selvfølgelig synes, at det kunne være svært at huske, hvad hr. Langballe sagde, for det er et stykke tid siden, men jeg kan godt huske det, for han sagde det samme, som han plejer at gøre.
Det, jeg bare vil sige til hr. Langballe, er, at jeg grundliggende tror, at hr. Langballe ser et spøgelse, der hedder overordnet forskningsstrategi.
Det er altså nok noget med, at der er nogle, der står og dikterer, hvad man skal forske i - og det er jo ikke rigtigt - og så er den jo sådan set ikke længere.
Hr. Langballe har simpelt hen ikke forstået, hvad en overordnet strategi er.
For sådan et universitet vil det vigtigste jo være, at man har en god forskningsbaseret undervisning, for det er jo det, der tiltrækker kunderne, og kunderne er de studerende.
Så det, som jo vil være den fornemste opgave for den bestyrelse, vil være at tænke i baner som: Hvor får vi den bedste undervisning og det mest inspirerende forskningsmiljø?
Morten Homann (SF), 2003-05-08:
Det er i hvert fald meget klart, hvis man læser § 17, stk. 2, at der er lagt nogle meget klare indskrænkninger for, hvad det er, man må forske i.
Ikke alene i den tid, hvor det er ens institutleder, som dikterer, hvad man må forske i, men når man har fri, er der altså også også lagt nogle klare indskrænkninger for, hvad det er for nogle muligheder, man har for at forske.
Jeg vil godt sige, at grunden til, at SF ikke har stillet forslag om at fjerne de sidste rester af steder, hvor man i det mindste kan tale med sine ledere, som er ansatte og altså ikke længere valgt, er, at jeg synes, det er en fordel, at man alt andet lige så vil kunne tale med sine ledere.
Og det synes jeg ikke der er nogen grund til at afskaffe.
Kl. 9.20 Men det er da en svag afglans af den medarbejderindflydelse, det medarbejderdemokrati, som Socialdemokratiet taler så højt og flot om ved festlige lejligheder.
Nu kommer der en konkret chance for at gøre noget ved det.
Hvad gør man så?
Så afskaffer man medarbejderdemokratiet.
Så sørger man for, at den eneste mulighed, man har for at øve indflydelse, er ved at trække i trådene i korridorerne og holde nogle møder med den leder, som i sidste ende har den afgørende indflydelse.
Det er fair nok, at man ønsker at organisere tingene på den måde, men lad være med at kalde det medarbejderdemokrati.
Det er simpelt hen at holde Folketinget og den danske befolkning for nar.
Lene Jensen (S), 2003-05-08:
Så længe vi holder os til at kalde spaden for en spade, så er det jo godt nok.
Må jeg sige omkring det der med medarbejderdemokratiet, at det da er underligt, der så ikke har været nogen ændringsforslag fra SF, der handlede om at nedlægge de der ligegyldige organer.
Hvis de ikke giver nogen form for indflydelse, hvad skal vi så med dem?
Fakta er jo, at det er dér, det kommer til at sne.
Det er dér, hvor man på det enkelte universitet i de vedtægter, som man beslutter sig for at have, kan tilrettelægge sin dagligdag med den kreds af interessenter, der er.
Det er derfor, at man på institutniveauet skal opbygge organisationer, hvor hele universistetsbefolkningen deltager.
Det er derfor, man skal gøre det på fakultetsniveau osv.
Jeg synes altså, at det er en skam.
Hvis bare vi kunne blive enige om, hvor vi reelt er uenige og så glemme alt det der mytenoget.
Det er en lille smule synd.
Må jeg så sige til § 17, stk. 2, som jo handler om, at man skal forske inden for universitets forskningsstrategiske rammer: Er det gået hr. Morten Homanns næse forbi, at vi rent faktisk bl.a. i betænkningsbidraget understreger, at det gælder hele universitetet?
Og det er vel ikke fuldstændig ligegyldigt, hvis man er ansat til at forske i engelsk, at det så kniber med at få lov til at bruge al sin tid på mikrobiologi, fordi det foregår på et andet universitet eller hvad? Er det det, der er problemet?
Morten Homann (SF), 2003-05-08:
Hvis fru Lene Jensen hørte mit sidste indlæg, så kommenterede jeg netop spørgsmålet om forskningsfriheden ved at referere til hr. Jesper Langballe.
Jeg skal gerne gentage den samme udredning og referere til § 17, stk. 2, som indeholder en klar indskrænkning af forskningsfriheden.
Og jeg vil også gerne referere til, at i og med at man får et flertal af eksterne interessenter i bestyrelsen, så sætter man forskningsfriheden under pres.
Så den diskussion kan vi godt tage med udgangspunkt i den faktiske lovtekst.
Jeg må også bare konstatere, at man ganske vist fremover godt kan foretage alle de interne valg, man vil.
Problemet er, at det bare ikke er til de kompetente organer.
De interne valg, man laver, får ikke nogen afgørende indflydelse.
Det er der sådan set forbud mod i loven.
Jeg tror ikke, at fru Lene Jensen kan opdrive ret mange medarbejdere eller studerende ved de danske universiteter, som kan abonnere på Socialdemokratiets lidt fortænkte fortolkning af, at det her skulle være en måde at styrke medarbejderindflydelsen på.
Nej, hvis vi skal være helt ærlige og kalde en spade for en spade, så er det, der sker, at man har et demokratisk system, som kunne forbedres og fungere langt bedre, og det erstatter man gennem den her lov med et system, som svarer til den måde, man ledede private virksomheder på i slutningen af forrige århundrede.
Det er det, der er virkeligheden.
Det er en klar afskaffelse af medarbejderdemokratiet.
Det er klart, at det her er en fair snak.
Men lad være med at sige, at man prøver på det modsatte.
Lad os kalde en spade for en spade.
Pia Christmas-Møller (KF), 2003-05-08:
Som debatten udvikler sig, kan man blive i tvivl om, hvorvidt det er klogt at bede om ordet, men alligevel.
Hr. Morten Homann og hans kampfælle og tro væbner, hr. Langballe fra Dansk Folkeparti, taler jo direkte imod bedre vidende.
Den debatform vil jeg simpelt hen ikke deltage i.
Jeg vil bare her kort og lakonisk slå fast, hvad jeg slog fast allerede under førstebehandlingen, at forskningsfriheden er et kernepunkt for Det Konservative Folkeparti.
Vi kunne ikke drømme om at medvirke til en lovgivning, som indskrænker forskningsfriheden.
Det er påvist under førstebehandlingen, under udvalgsbehandlingen, det er påvist i lovbemærkninger, i betænkningsbidrag, i paragraffer, at forskningsfriheden er garanteret.
Faktisk har den fået bedre vilkår med den lovgivning, vi står i begreb med at vedtage.
Dertil kommer, at skulle nogen af disse vanvittige spøgelser, Dansk Folkeparti og SF i forening ser for sig, blive til noget, der bare minder om virkelighed, så har vi et massivt flertal, der fra Folketingets talerstol og under forhandlingerne har garanteret, at vi griber ind, sekundet efter at det må blive påvist.
Så forskningsfriheden er der ingen grund til at bekymre sig om.
Derfor vil jeg bede om, at man relativt hurtigt vender tilbage til sagens materie fremfor at kaste sig over hinanden med nedværdigende bemærkninger.
Det er vores tid alligevel for kort til.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-08:
Jeg lagde mærke til, at hr. Lars Barfoeds ordførerindlæg var præget af betydelig større gennemtænkthed og omtanke end de ordførerindlæg, vi hørte fra Socialdemokratiet og Venstre.
Hr. Lars Barfoed erkendte nemlig, at der var stærke argumenter imod at sammenkæde en folkeafstemning om den kommende forfatningstraktat med en ophævelse af undtagelserne.
Han mente også, hvad jeg naturligvis er helt enig i, at hvis der skal være en afstemning om ophævelse af undtagelserne, så er det et projekt, der i sig selv kræver god forberedelse og god debat.
Derfor vil jeg godt spørge hr. Lars Barfoed: Nu sagde statsministeren jo, at det ville være at købe katten i sækken, hvis man afskaffede undtagelserne eller sendte det til folkeafstemning, inden man kendte resultatet af den traktat, som undtagelserne kommer til at forholde sig til, nemlig den nye traktat.
Er hr. Lars Barfoed enig i det synspunkt, som statsministeren gav udtryk for, og om det synspunkt ikke har den konsekvens, at man så nødvendigvis må afvente at vide, om den nye traktat rent faktisk træder i kraft, dvs. bliver ratificeret i de enkelte lande, før man kan tage stilling til, om man afskaffer undtagelserne ved en folkeafstemning?
Ellers er det jo at købe katten i sækken.
Så ved man ikke, hvad undtagelserne forholder sig til.
Jeg synes ikke, Socialdemokratiet og Venstre overhovedet har gennemtænkt den her sag, det må jeg sige.
meget nonchalant på den her debat.
Men jeg anerkender, at hr. Lars Barfoeds indlæg var langt mere tænksomt.
Lars Barfoed (KF), 2003-05-08:
Jeg vil gerne starte med at slå fast, hvis nogen skulle være i tvivl, at Det Konservative Folkeparti ønsker de danske EU-forbehold afskaffet.
Det gælder dem alle sammen, og vi ønsker dem afskaffet så hurtigt som muligt.
Vi havde egentlig gerne set, at de allerede var blevet afskaffet. Men som tingene står nu, er den første udfordring imidlertid at få størst mulig indflydelse på den nye forfatningstraktat, for den nye union, som EU-konventet i øjeblikket arbejder på.
Til sommer vil vi formentlig se et samlet udspil fra konventet, som regeringskonferencen jo så skal behandle i efterårsmånederne.
Det skal vi foreløbig koncentrere vores ressourcer om.
Hvornår og hvordan vi derefter skal tage stilling til forbeholdene, er det for tidligt at afgøre noget som helst om, herunder også, om det eventuelt skulle ske samtidigt. Som jeg nævnte, ønsker Det Konservative Folkeparti forbeholdene afskaffet så hurtigt som muligt.
Men der er da helt bestemt, må man medgive, argumenter, der taler imod at kæde en eventuel afstemning om den kommende forfatningstraktat sammen med afstemningen om forbeholdene. Der kan bestemt argumenteres for først at tage stilling til forfatningstraktaten og derefter, når der er klarhed om det spørgsmål, at tage stilling til de danske forbehold.
Omvendt må man også konstatere, at skal der særskilte afstemninger om hvert forbehold til, så vil det tage mange år, før vi får afskaffet dem alle sammen.
Derfor vil vi fra konservativ side bestemt ikke udelukke, at alle forbeholdene kommer til afstemning på samme dag.
Men som sagt er det for tidligt at afgøre noget som helst om den sag på nuværende tidspunkt.
Vi må afvente forfatningstraktaten og dens indhold og køreplanen for vores stillingtagen til det spørgsmål, inden vi kan forholde os til en procedure for afskaffelse af forbeholdene.
Derfor skal den procedure, der bliver tilrettelagt til sin tid, under alle omstændigheder tage højde for det.
På det grundlag vil Det Konservative Folkeparti stemme imod dette forslag til folketingsbeslutning.
Per Stig Møller (KF), 2003-05-08:
Der er, som nævnt af Folketingets formand, fremsat forslag af Det Radikale Venstre til folketingsbeslutning om inddragelse af herboende irakere i det danske civile beredskab til den demokratiske, sociale og økonomiske genopbygning af Irak.
De nævnte initiativer foreslås finansieret ved, at der afsættes 100 mio. kr. af Mifresta-midlerne, der p.t. hører under udviklingsbistanden.
En sådan anvendelse af midlerne, skal jeg for god ordens skyld gøre opmærksom på,
Det betyder, at udgifterne ikke vil kunne regnes med i Danmarks officielle udviklingsbistand i rapporteringen herom til OECD's udviklingskomité. Skulle man nu alligevel indlade sig på denne tankegang, vil det betyde, at andre asyl- og indvandrergrupper jo også herefter skulle have samme muligheder.
Jeg kan så tilføje, at Udenrigsministeriet allerede er opmærksom på mulighederne for anvendelse af herboende irakere i genopbygningsarbejdet, og vi har modtaget mange henvendelser fra kvalificerede irakere herom.
Desuden er der allerede mulighed for, at ngo'ere kan få støtte til genopbygningsaktiviteter i Irak over eksisterende bevillinger, som bl.a. går til den demokratiske opbygning af landet, som nævnt under den tidligere debat.
Det var jo et af de punkter, der er i det aktstykke, som vi har fået vedtaget.
Regeringen kan derfor ikke støtte forslaget til folketingsbeslutning, og jeg vil derfor opfordre til, at beslutningsforslaget afvises.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-05-08:
Det var interessant, og så vidt jeg ved en nyhed, at ministeren kunne oplyse, at fregatten »Olfert Fischer« nu er på vej hjem eller snart vender snuden hjemad.
Det har jeg ikke hørt før.
Jeg forstår så i øvrigt også, at »Sælen«, når den er klar til det, også vender snuden hjem.
Vi må selvfølgelig have oplyst, hvornår de vender hjem,
og hvor meget der dermed er sparet i forhold til de 90 mio. kr., som udsendelsen af »Olfert Fischer« og »Sælen« kostede i første omgang
Det er jo alt sammen noget, vi må drøfte i udvalget, men det er i hvert fald en virkelig nyhed, at vores første bidrag til krigen nu er på vej hjem.
Det er i øvrigt også klart nok, at vi må drøfte meget nøje i udvalget, hvad der er sket på konferencen i dag i London, og hvad der sker i FN's Sikkerhedsråd.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-08:
Jeg er glad for, at ministeren er enig i, at når der kommer en overgangsregering, så skal den have en folkelig forankring, for ellers går det galt.
Det er så et fælles udgangspunkt.
Men det er også netop årsagen til, at jeg stiller de spørgsmål, jeg gør.
De oplysninger, der er tilgængelige for mig, tyder nemlig på, at USA har udpeget en - skal vi sige - hård kerne på fem personer, hvor i hvert fald de to af dem ikke repræsenterer noget som helst i Irak.
De repræsenterer måske nok noget i USA.
Det er altså uheldigt.
Det var bare det, jeg sagde. Så siger ministeren, at i første omgang er det kun et rådgivende udvalg.
Det går jeg ud fra at ministeren er enig i.
Men jeg synes, ministeren bagatelliserer den bekymring, jeg giver udtryk for med hensyn til, hvis det af den irakiske befolkning opfattes som et topstyret amerikansk organ.
Villy Søvndal (SF), 2003-05-08:
Jeg synes udenrigsministerens sidste svar var interessant, hvor udenrigsministeren siger, at på samme måde som FN indtil nu har spillet den centrale rolle, vil FN også fremover komme til at spille en central rolle, og henviser til notatet fra Folkeretskontoret.
Det er jo den afgørende skillelinje.
Det kan godt være, at det er udenrigsministerens opfattelse, det kan også godt være, at det er Folkeretskontorets opfattelse, men så tror jeg heller ikke, opfattelsen er ret meget bredere af, at FN har spillet en afgørende rolle.
Det her er ikke kun en diskussion for diskussionens skyld.
Hvorfor er den diskussion så afgørende lige nu?
Det er den, fordi der er to interesser, som går i hver sin retning.
Der er en interesse - og det vil jeg godt have, at udenrigsministeren også vil forholde sig til - fra den yderste amerikanske højrefløj omkring Cheney, omkring Rumsfeld, som ikke er forenelige med verdenssamfundets, forstået som FN's, interesser.
De har forskellige interesser med hensyn til opbygning, med hensyn til demokrati, med hensyn til hvem der skal have kontrollen med Iraks rigdomme, med hensyn til politisk overgangsstyre osv. osv. osv.
Det, der er katastrofalt i denne her proces, er, at den danske regering - jeg tror mere tvunget af statsministeren end af udenrigsministeren - ikke er villig til at tage stilling i den her konflikt og tvinge langt stærkere igennem, at vi ingen verdens interesse har fælles med den yderste amerikanske højrefløj.
Per Stig Møller (KF), 2003-05-08:
Ja, jeg skal lige svare på det sidste spørgsmål her, men der kommer ellers et udvalgsarbejde, og vi skal jo ikke lave udvalgsbehandling her i Folketingssalen.
Derfor vil jeg også sige til Kristeligt Folkeparti, at spørgsmålet om finansieringen synes jeg er rigtigt at stille skriftligt og få svar på det i udvalget.
Forsvarsministeren er ikke til stede, og det er forsvarsministerens område.
Jeg vil godt sige til hr. Villy Søvndal
, at det jo ikke er rigtigt, at Danmark ikke har talt for FN.
Vi har jo talt for FN; vi går, og vi gik ind for FN, og Folkeretskontoret markerede jo også, da vi gik ind med flåden, at FN-mandatet var der efter resolution 1441.
Og det er i overensstemmelse
med det, vi mener, at vi fortsat er forankret, for vi kan jo ikke sige, at vi var forankrede for 2 måneder siden og så ikke er forankret nu.
Det, der mangler nu, er, at FN kommer ind med resolutioner om bl.a. olie for mad, om resolutioner omkring den videre proces under genopbygningsprocessen.
Det ønsker vi også, og det arbejder vi også for.
Det arbejder England jo også for, så vi er ganske enige med både England og andre lande i, at man skal have FN ind så hurtigt som muligt.
Og som jeg har oplyst nu et par gange, så er England og USA jo også i færd med at formulere forskellige resolutionstekster til FN. Så vil jeg til hr. Keld Albrechtsen sige, at det nytter altså ikke noget, at hr. Keld Albrechtsen kalder et rådgivende udvalg for en regering.
Jeg vil ikke diskutere det mere med hr. Keld Albrechtsen, for jeg synes ikke, der er grund til at spilde Folketingets tid med at diskutere noget, som hr. Keld Albrechtsen ikke rigtig har fået fat i. Der er ikke dannet nogen regering.
Der er et rådgivende udvalg, der forbereder en konference, som skal forberede en administration.
Det er meget flot at stå og angribe USA for at have dannet en regering, når de laver et rådgivende udvalg, der skal rådgive om, hvilke grupper og grupperinger, der skal være med i en konference.
Vi går jo efter Bonnmodellen, Afghanistan-Bonnmodellen, som betyder, at alle formationer og væsentlige grupperinger i samfundet er med.
Ellers får man jo heller ikke den ro, man gerne vil have, hvis ikke man har sørget for at inddrage alle væsentlige grupperinger i det.
Så til sidst til hr. Niels Helveg Petersen.
Ja, jeg har også set det i The Guardian, men jeg har også forhørt mig om, hvad der ligger bag ved det, i Polen.
Men jeg forstår til fulde spørgsmålet.
Den polske udenrigsminister er altså ikke blevet rigtigt forstået eller har ikke rigtig udtrykt sig i overensstemmelse med den polske politik.
Det kan jo ske, forkortelsen ligger et eller andet sted i processen, det ved vi ikke.
Men det, der er tale om, er, at Polen selvfølgelig, ligesom vi, helst ser et FN-mandat bag stabiliseringsstyrken. Et nyt FN-mandat, der gør det klart.
Det gør man, uanset om det nye FN-mandat er der eller ej, fordi man ser, at situationen er der.
Jeg må selvfølgelig tilstå, at da dagen ikke er omme, har jeg heller ikke fået resultatet fra Londonkonferencen, men det kan vi jo få frem i udvalget.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-05-08:
Der har været konference i London i dag om deltagelse i sikringsstyrken i Irak.
Hvilke lande har forpligtet sig til nu at bidrage?
Hvilke lande har meldt
helt fra?
Vi ved jo, at hovedparten af de lande, vi normalt sammenligner os med, når det drejer sig om fredsbevarende indsatser, ikke deltager.
Men hvilke lande melder til?
Og er det i øvrigt rigtigt, som det forlød i går i The Guardian, at den polske udenrigsminister nu betinger sig, at polsk bidrag forudsætter en beslutning i FN's Sikkerhedsråd?
Det Radikale Venstre går ind i dette, men det, som er min hovedpointe ved denne førstebehandling, er en stærk opfordring til regeringen om at arbejde ihærdigt for, at FN's Sikkerhedsråd i de kommende dage, når dette er på dagsordenen, virkelig får truffet en beslutning om et FN-grundlag for den fremtidige genopbygningsindsats og den humanitære bistand i Irak.
Jann Sjursen (KRF), 2003-05-08:
Jeg mener ikke, jeg hørte noget om finansieringen i udenrigsministerens svar for lidt siden.
Den vil jeg så bare godt spørge om igen eller i hvert fald, om ministeren, det synes jeg er fair nok, vil henvise det til det videre udvalgsarbejde.
Men kunne vi få det afklaret allerede her ved førstebehandlingen, synes jeg sådan set, det ville være helt fint.