Bertel Haarder (V), 2004-02-25:
Ja, det ene forslag går ud på, at man skal give opholdstilladelse til flere voldsramte kvinder.
Jeg tror, jeg har begrundet, hvorfor jeg vil holde fast i den hidtidige praksis, som jo holdes fast på trods af, at den generelle praksis strammes.
Det er ikke mig, men derimod fru Elsebeth Gerner Nielsen, der med sine forslag vil udelukke nogle, straffe nogle noget mere og lade nogle betale noget mere.
Men som fru Kornbek har sagt, er der altså tale om en tillægsstraf til folk, der i forvejen har fået en dom og en straf, og det synes jeg vi lige skal tænke lidt over.
Jeg vil starte med nogle bemærkninger til forslagets punkter
Indledningsvis vil jeg gerne fastslå, at det fortsat er regeringens opfattelse, at starthjælpen og introduktionsydelsen er på et niveau, man kan leve af.
Efter skat og efter regulering af sociale ydelser ligger den som bekendt mellem 15 og 19 pct. under den almindelige kontanthjælp, og den nyeste rapport fra tænketanken viser, at den levestandard, som starthjælpen giver, ikke adskiller sig fra det europæiske gennemsnit
Hvis man sammenligner ydelsesniveauet i Danmark med andre landes ydelsesniveau, ligger starthjælpen således nogenlunde på det europæiske gennemsnit og på niveau med hjælpen i Tyskland og Sverige.
Forslaget om at afskaffe starthjælpen for traumatiserede flygtninge vil indebære, at flygtninge, der ved ankomsten til en kommune vurderes at være traumatiserede, skal have en ydelse på kontanthjælpniveau, og hvis en flygtning senere vurderes ikke længere at være traumatiseret, skal den pågældende ned på starthjælp.
Den omvendte situation kan naturligvis også forekomme.
En flygtning kan vurderes at være rask, hvorefter det efterfølgende viser sig, at den pågældende er traumatiseret og derfor skal have kontanthjælp.
På et tidspunkt vil den pågældende blive raskmeldt og ydelsen nedsat, men herefter kan flygtningen få tilbagefald osv., og på den måde vil ydelsesniveauet kunne ændres adskillige gange i løbet af den pågældendes introduktionsperiode.
Jeg tror ikke, det er en hensigtsmæssig måde at indrette ydelsessystemet på, for det er vanskeligt på et objektivt grundlag at vurdere, hvornår en flygtning er rask nok til at kunne påtage sig et arbejde.
Konsekvensen af forslaget kan derfor være, at den flygtning, der trods traumer erklærer sig arbejdsmarkedsparat og gør en indsats for at komme ud på arbejdsmarkedet, får nedsat sin ydelse, mens den flygtning, der fortsætter i behandlingssystemet, belønnes med en højere ydelse, selv om det måske er bedst for helbredet, at den pågældende kommer ud på arbejdsmarkedet. Forslaget vil endvidere indebære en risiko for, at den pågældendes lidelse trækker ud, idet en raskmelding jo vil betyde en indtægtsnedgang, og det mener jeg ikke er til gavn for hverken flygtningen eller for samfundet.
Forslaget vil også indebære, at flygtninge, der enten slet ikke eller kun i mindre grad er traumatiseret, vil søge at få en diagnose, som kan begrunde en højere ydelse.
Når man samtidig ved, at selv den mindste tilknytning til arbejdsmarkedet kan være med til at vende den negative spiral, er det efter min opfattelse et forkert signal at nedsætte ydelsen på netop det tidspunkt, hvor flygtningen skal i gang med den virksomhedsrettede integrationsindsats.
Det vil også blive vanskeligt for kommunerne at administrere et sådant ydelsessystem, der vil blive oplevet
som meget tilfældigt, fordi der vil kunne opstå en række afgrænsningsspørgsmål: Hvis flygtningen kan deltage i nogle timers beskæftigelse eller aktivering og sideløbende modtage behandling, skal den pågældende så modtage integrationsydelse på det ene eller på det andet niveau?
Eller skal der kun gives behandlingstilbud og ikke tilbud om aktivering, for at man kan beholde kontanthjælpen?
Forslaget om fritagelse for starthjælp for flygtninge over 50 år, hvis de ikke har nogen nævneværdig uddannelsesmæssig baggrund, sammenholdt med forslaget om fritagelse for den arbejdsmarkedsrettede integrationsindsats for samme gruppe indebærer i realiteten, at denne flygtningegruppe opgives af det offentlige.
Det indebærer, at en bestemt persongruppe, nemlig flygtningene, vil modtage flere penge i offentlige ydelser end de personer, der deltager i arbejdsmarkedsrettet aktivering.
Det kan undre, at Det Radikale Venstre stiller et forslag, som i realiteten betyder, at flygtninge pensioneres ved 50-års-alderen.
Det er efter min opfattelse et udtryk for manglende respekt for disse mennesker og de ressourcer, de repræsenterer.
Jeg ville gerne se reaktionen hos den 50-årige dansker, der får at vide, at den pågældende må indstille sig på overførselsindkomst, fordi der alligevel ikke - i anførselstegn - er nogen udviklingsmuligheder i den pågældende.
Jeg kender adskillige, som langt op i årene har et aktivt og virksomt liv, hvor de enten tager en uddannelse eller på anden måde kvalificerer sig til et arbejde, og jeg kan i den forbindelse nævne, at beskæftigelsesministeren har offentliggjort en rapport, der viser, at selv blandt de svageste ledige er der hvert år mange, som får et job eller kommer videre i en uddannelse, selv om de har været på overførselsindkomst i mange år.
Det er også vanskeligt at forene et sådant alderskriterium
med aftalen om førtidspensionsreform fra 2001, hvor fokus jo blev sat på den pågældendes evne til at udføre opgaver på arbejdsmarkedet, herunder muligheder for at forbedre disse evner.
om, at den aktive indsats skal prioriteres højt frem for passiv forsørgelse.
Der skal fokuseres på borgerens ressourcer og potentiale frem for på begrænsninger, så borgeren, så vidt det er muligt, hjælpes til en aktiv tilværelse på arbejdsmarkedet.
Alderskriterier eller en isoleret prognose i retning af manglende aktuelle muligheder indgik derimod ikke i aftalen.
Kun hvis det ikke er muligt at hjælpe personen til at forblive på eller bringe personen tilbage på arbejdsmarkedet på normale vilkår eller i støttet beskæftigelse, tilkendes der førtidspension, og jeg kan i den forbindelse oplyse, at flygtninge naturligvis kan modtage førtidspension efter samme regler som danske borgere.
Regeringen har ikke ændret sit standpunkt til de principper, der lå bag aftalen om førtidspensionsreformen og det rummelige arbejdsmarked.
Der var dengang enighed om princippet om ikke at opgive nogen - at det populært sagt er en menneskeret ikke at blive opgivet af det offentlige - og B 110 er derfor i strid med regeringens politik på området, ligesom forslaget strider mod de principper, der var enighed om ved aftalen om førtidspensionsreformen og det rummelige arbejdsmarked.
Hvad angår forslaget om screening af flygtninge inden for de første 3 måneder, kan jeg oplyse, at alle, der har været indkvarteret som spontane asylansøgere i centersystemet, tilbydes en helbredsmæssig screening
Ved denne screening spørges asylsøgeren bl.a. om, hvorvidt den pågældende har opholdt sig i fængsel eller har været udsat for tortur, ligesom der spørges om symptomer, der sædvanligvis optræder hos torturofre.
Såfremt det kan antages, at der har været tale om tortur, henvises den pågældende til en klinisk undersøgelse hos en læge, som vurderer, om den pågældende skal henvises til specialbehandling.
Kvoteflygtninge, der jo visiteres direkte til en kommune, er efter 6 uger omfattet af det almindelige sygesikringssystem og vil derfor kunne søge læge eller speciallæge med henblik på at få diagnosticeret eventuelle traumer.
Jeg har derfor svært ved at se behovet for, at alle flygtninge skal screenes inden for en 3-måneders-periode.
Jeg finder det ikke særlig nødvendigt eller sympatisk at tvinge flygtninge til at gennemgå en måske unødvendig screening for traumer m.v., når de frivilligt kan søge den nødvendige hjælp.
Hvad angår punkt 3, må det erkendes, at der er ventetid til behandling af traumatiserede flygtninge i visse egne af landet.
Der er således fortsat midler til yderligere udbygning af behandlingstilbuddene, og regeringen har været i kontakt med Amtsrådsforeningen om en præcisering af amternes opgaver, herunder en udbygning af behandlingstilbuddene.
Såfremt det herefter viser sig, at der er et yderligere udgiftbehov, kan det i forbindelse med fastlæggelsen af regeringens prioriteringer for de kommende kommuneforhandlinger overvejes, om der skal tilstræbes en opprioritering af indsatsen.
På baggrund af det, jeg her grundigt har redegjort for, kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.