Jette Gottlieb (EL), 1998-12-04:
Jeg vil gerne starte med at protestere over, at sambehandlingen af de forslag, som intet har med hinanden at gøre, finder sted på denne måde.
Specielt, og det er jo fremgået før, finder vi det problematisk, at behandlingen af loven om Den Sociale Pensionsfond finder sted sammen med de andre forslag.
Der er ingen substantiel sammenhæng mellem de forslag overhovedet.
Så vil jeg også protestere over, at vi ved behandlingen af lovforslag nr. L 111 her i salen bliver præsenteret for en ny tekst.
Jeg vil indrømme, at jeg i min forberedelse havde svært ved at finde ud af, hvor de pågældende bemærkninger, som nu slettes, hørte hjemme i lovteksten.
Men nu får jeg så at vide, at bemærkningerne er kommet med af en fejltagelse.
Javel, så er det måske også en fejltagelse, at lovforslaget slet ikke er fremsendt?
Eller opfatter man det måske sådan, at nu har vi faktisk behandlet det?
Eller hvad ligger der i det?
Det er simpelt hen sjusk på et niveau, som vi ikke kan acceptere.
Det er sjusk på et niveau, som man kan sige i hvert fald ikke harmonerer med de stort anlagte diskussioner, vi har taget om lovkvalitet.
Det er uacceptabelt.
Om forslagene i øvrigt vil jeg sige, at Enhedslisten er af den opfattelse, at hovedlinjen i hele denne her klump af forslag, som vi nu skal behandle samlet, er forringelse på forringelse, stramning på stramning og besparelse på besparelse.
Men jeg vil da gerne konkretisere det en smule.
Med hensyn til lovforslag nr. L 111 kan man sige, at vi faktisk ikke har noget imod, at sygedagpengereglerne forbedres for de selvstændige erhvervsdrivende.
Der var et lille korn at finde her.
Vi tror, at forslaget især vil gavne de små selvstændige, der i dag er henvist til kontanthjælp i den første del af deres sygeperiode, og det er sådan set i orden.
Til gengæld er vi uhyre betænkelige ved ændringerne i pensionsloven, der lægger store økonomiske byrder over på kommunen, især på de kommuner, der i forvejen har store problemer, f.eks. i udkantområderne.
En ændring i statsrefusionen fra 50 til 35 pct. vil ramme nogle kommuner urimelig hårdt.
Vi forstår, at man forsøger at modvirke
, og det er i og for sig et ædelt formål.
Enhedslisten er enig i, at førtidspension ikke må være en skraldespand, som kommunerne vælger, fordi det er nemmest og billigst.
Men omvendt kan vi under ingen omstændigheder acceptere, at borgernes retssikkerhed trues ved, at det bliver endnu sværere at få pension, selv om man opfylder tilkendelseskriterierne - bare fordi det er billigere for kommunen, at borgeren f.eks. får ydelser efter lov om aktiv socialpolitik i stedet for at få pension. Vi tror, at det er det, der bliver resultatet.
Det er vores bestemte opfattelse, at det er det, der bliver resultatet af det her.
Mange syge og nedslidte kan ikke revalideres eller arbejde.
Det er ydmygende at udsætte kronisk syge og handicappede borgere for perspektivløse revalideringer, aktiveringer og fleksjob.
Det er derimod rimeligt at give alle borgere mulighed for at udfolde sig aktivt med alt det, de overhovedet kan og har at byde på.
Med hensyn til L 112, så foreslås der her yderligere stramninger på de særlige ungesatser og det, man populært kalder sultecirkulæret.
Fremover skal de unge under 25 år, der har haft arbejde og indtægter, ikke længere have ret til kontanthjælp på lige fod med alle andre.
Vi er enige i, at unge under ordinær beskæftigelse har haft mulighed for at melde sig ind i en arbejdsløshedskasse, men vi kan jo også tydeligt se, at motiveringen til at gøre det bliver beskåret og hele tiden bliver ødelagt.
De bliver budt ringere dagpengesatser end alle andre mennesker for det samme kontingent, og de går med forventninger om en evig byge af forringelser.
Med efterlønskontingentet bliver det endnu mere kompliceret for dem at gennemskue, hvad der skulle være argumentet for, at de melder sig ind.
Og desværre er der selvfølgelig en del, der ikke forstår nødvendigheden af sådan et a-kassemedlemskab
, og det er ikke alle, der har kontakt med nogen, der kan forklare dem det.
Trusler om en usikker økonomisk fremtid gør det ikke, ej heller udsigten til tryghed og ligebehandling.
Men de erklærede formål er jo at begrænse væksten i overførselsindkomsterne, og det er her, problemerne ligger i det her forslag.
Vi kan ikke støtte forringelserne for dagpengeberettigede under 25 år, der får tilbud om uddannelse efter lov om aktiv arbejdsmarkedspolitik.
Det er også urimeligt. Og så er vi i øvrigt grundlæggende uenige i tankegangen bag de særlige ungesatser i det hele taget.
Bolig, transport og varer koster det samme, uanset alder og uanset om man er over eller under 25 år.
Vi mener også, at unge har ret til et selvstændigt liv med rimelige økonomiske forhold.
Så er der L 113.
Vi opfatter spørgsmålet om ligestilling
Der kan være særdeles flydende overgange mellem samvær og samliv.
Hvor går de grænser?
Hvem skal definere dem?
Vi går ind for, at hver person opfattes som et individ og dermed har sit eget forsørgelsesgrundlag.
Og det er jo det, der er problemet ved at lave de her ligestillinger. Vi ser også nogle problemer i at ændre udbetalingen af den sociale pension, så kommende pensioner skal betales bagud.
Vi opfatter det som en regnskabsmæssig ompostering, men selvfølgelig er formålet at skaffe penge i kassen.
Men det er da små sko at gå i, men intet er åbenbart for småt. Der ligger selvfølgelig heri et reelt spareforslag, og for den enkelte må man være klar over, at det selvfølgelig betyder noget, om man får pengene bagud eller forud.
Regningerne hos købmanden skal betales inden, det er der ingen tvivl om.
Forslaget om at forhøje grænsen for udbetaling af det særlige tilskud til pensionister i kommuner, hvis samlede skatteprocent er over 31,8, er grimt.
Det rammer jo ikke i de rige kommuner med den lave skatteprocent.
De små forbedringer, der blev lavet med pinsepakken, tages nu fuldt ud tilbage af forligspartierne.
Det kan godt være, at det for nogle er småpenge.
Vi har hørt det, siden finanslovforliget blev lagt frem: Det ene sted er det bare 100 kr., det andet sted er det små 75 kr., enhver kan vel overkomme at betale den smule, osv. osv.
Men problemet er, at det i alle forhold bliver lagt oven i hinanden. I den virkelige verden er der mange, der i forvejen har for lidt, og hver eneste krone skal vendes for at få det til at hænge sammen.
Og den samlede sum af forringelser i denne her omgang er meget omfattende for den enkelte.
Og så til sidst er der forslaget om Den Sociale Pensionsfond.
I 3 år har man i strid med loven overført midler fra grundkapitalen i Den Sociale Pensionsfond.
Det er selvfølgelig ikke passende, det er selvfølgelig urimeligt, og det er også blevet påtalt.
Nu vil forligspartierne bag den kommende finanslov så med et snuptag have lovliggjort overførslerne og på den måde gradvis reducere fondens grundkapital.
Vi er fuldstændig overbevist om, at det, vi står over for, er den endelige tømning.
Pensionisterne, og her skal man jo gøre opmærksom på, at det er alle, der har tjent penge i perioden omkring 1970, det er altså en meget stor gruppe af mennesker, kan fuldt berettiget forvente, at midlerne i fonden bliver brugt til formålet, nemlig et tiltrængt løft på pensionen. Fonden er opstået på grundlag af loven fra 1970, og gennem 12 år indbetalte alle skatteydere under 67 år til det øremærkede, præcist definerede formål, nemlig en tillægspension til alle folkepensionister.
Det kan man altså stryge med et pennestrøg, en statsgaranti om tillægspension er forsvundet. Jeg vil nok sige, at jeg synes, det er ret modigt af regeringen at fremsætte det her forslag, især her et par timer før vi skal behandle det nye efterlønsforslag, som rummer nøjagtig de samme problemstillinger.
Hvordan i himlens navn kan man forestille sig, når man lige har gennemført denne her form for ekspropriation, at folk skulle have tillid til det anden gemme til natten-forslag, som ligger i efterlønsforslagene?
Jeg begriber ikke, at regeringen tør.
Sammenlagt vil jeg sige, at der er ikke nogen mulighed