Elisabeth Arnold (RV), 2000-11-02:
Først tak til udenrigsministeren for redegørelsen om aktiviteterne i Europarådet i det forløbne næsten halvandet år og dermed også en tilkendegivelse af, at vi fra Det Radikale Venstres side er meget, meget godt tilfredse med den udvikling, der er i gang i Europarådet - ikke så meget på det økonomiske område, som vi er bekymrede for, men på det område, hvor man kan sige, at demokratiets værdier, retssamfundets værdier og menneskerettighedernes værdier breder sig som ringe i vandet på det europæiske kontinent.
Det kan vi kun være tilfredse med.
Ministeren sagde i sit svar, at Domstolens økonomiske problemer viste, at det var små beløb set i forhold til den kæmpebetydning, Domstolen har, og til de kæmpeproblemer, det i virkeligheden drejer sig om at man prøver at løse.
Jeg håber, det er udtryk for, at Domstolens og Europarådets økonomiske problemer kan blive afhjulpet i den nærmeste tid. Det er jo ikke uden konsekvenser, at man fordobler medlemstallet over en 10-års-periode, så utrolig mange flere mennesker derfor pludselig får mulighed for at klage over deres stater og også får deres sager optaget i Domstolens regi. Jeg har sagt det mange gange før, for vi har haft diskussionen tidligere, men jeg vil gerne gentage det ved denne lejlighed: Europarådet er en enestående konstruktion, fordi den har en konvention, hvortil der er knyttet en domstol.
Der er utrolig mange konventioner, som vi og andre lande tilslutter os, som der for det første ikke er knyttet nogen nogen parlamentariske organer til og for det andet heller ikke er knyttet nogen kontrolmekanismer til.
Her er der en kontrolmekanisme i form af en domstol, og det betyder, at den enkelte borger i hvert eneste medlemsland i Europarådet kan indklage sin stat for Domstolen og sige: Mit fædreland krænker mine fundamentale menneskerettigheder.
Det er en enestående konstruktion, og vi skal værne om den og sørge for, at den har gode arbejdsforhold.
Den betydning, Menneskerettighedsdomstolen har for sikring af de europæiske, fundamentale, demokratiske værdier, kan simpelt hen ikke overvurderes.
Europarådet er, som flere andre har sagt, Europas demokratiske samvittighed, og det opfattes også af de lande, der er kommet til som nye medlemmer, som en form for demokratiskole og menneskerettighedsskole at blive medlem af Europarådet, få kontakt med hele det system, der arbejder med disse ting daglig, få det ind under huden og dermed også bære det med sig tilbage til sit land, når man skal opbygge disse demokratiske institutioner.
Vi har talt meget om overvågning i forbindelse med kampagnen op til ØMU-afstemningen og med Østrigsagen, som spillede en stor rolle i den kampagne, og når man har været medlem af Europarådet et stykke tid, må man også sige om overvågning: Ja tak, det vil vi gerne have.
Vi synes, det er et gode, at man har en organisation, som bruger tid og kræfter på at undersøge, om landene nu også overholder de regler, de selv har skrevet under på at de vil holde, og som laver rapporter, der analyserer, hvordan det går i de forskellige lande.
Landene føler sig ydmyget, når de bliver hængt ud, og vil gøre alt for at afhjælpe tingene igen.
Der er ikke noget med at gemme sig og tro, at bare man har skrevet under på en konvention og meldt sig ind i en organisation, kan man i øvrigt gøre, hvad man vil, og hvis der bliver givet stemmer til partier, som er yderliggående og ikke respekterer menneskerettighederne, er det ikke noget, der vedkommer andre.
Jo, det vedkommer både landets egne borgere og også borgerne i nabolandene og i alle de lande, som er medlemmer af den samme organisation, så overvågning fra Europarådets side er en vigtig del af Europarådets arbejde, og jeg er meget glad for at høre, at også Dansk Folkeparti er tilfreds med og støtter denne overvågning.
Spørgsmålet er så: Det, der går tæt på samvittigheden, virker det? Vi kan se tilbage på et tiår med en kolossal udvidelse
af Europarådets medlemslandekreds, og i forbindelse med det har der selvfølgelig været utrolig mange valgobservationsopgaver, og der har været andre opgaver i forbindelse med opbygning af retssamfundets elementer og demokratiets funktion.
Man kan sige, at der er nogle succeshistorier, og der er nogle fiaskohistorier.
Jeg synes, det var rigtigt af fru Hanne Severinsen at nævne Ukraine som et af de lande, som bestemt ikke er nogen succeshistorie; hvor det varer meget længe eller ser ud til gå trægt med at få gennemført de demokratiske principper i praksis, og hvor problemet med dødsstraf stadig er i frisk erindring.
Slovakiet derimod har været en succeshistorie, for man kan sige, at efter først at have været kritiseret for at have haft en dårlig demokratisk udvikling
har Slovakiet bedret sig betydeligt.
Man har fået et flerpartisystem og har fået et styre, som er fuldt på højde med styret i de andre demokratier i Europarådet.
Det samme kan siges om Kroatien, som i flere år var observatør og havde det svært med demokratiet, men som efter det seneste valg har opnået en meget fin status og med glæde og fornøjelse er trådt ind i det videre arbejde i Europarådets forskellige udvalg.
Til gengæld må man sige, at det konstante smertensbarn i Europarådet, nemlig Tyrkiet, stadig har problemer med demokratiet og stadig har problemer
med retssystemet og fængslerne.
Vi har hørt beretninger om tortur, og der har sågar været en sag, hvor Danmark har været involveret.
En dansk statsborger blev udsat for tortur i tyrkiske fængsler, og Tyrkiet tilstod faktisk, at man vidste, at der forekom tortur i tyrkiske fængsler.
Det var jo en tilståelsessag, som man kun kan beklage og sige, at det var et eksempel på, at selv mange, mange års medlemskab af Europarådet altså ikke er nogen garanti for, at så er alt i den skønneste orden.
Rusland og Tjetjeniensagen er også et eksempel på, at Europarådet ikke kan udføre mirakler og ikke kan gennemtvinge ændringer, men kun prøve at få en dialog i gang og gennem dialogen og de sanktioner, man nu råder over - hvad enten det er fratagelse af stemmeret, suspension eller eksklusion af medlemslandet - prøve at få det pågældende land på bedre tanker.
Men sætte magt bag ordene kan man ikke
, og det er heller ikke Europarådets formål.
Europarådets formål er overvågningen, dialogen, parlamentarikerkontakterne og konventionssammenholdet, og de metoder går vi i Det Radikale Venstre varmt ind for.
Vi mener, at succeserne er i overtal, og at udviklingen går i den rigtige retning.
Men der er tilbageslag indimellem, det skal der ikke lægges skjul på, og det beklager vi dybt.
Et af de fremskridt, der er sket i det sidste halvandet år i Europarådet, er, at man er blevet bedre til at samarbejde med de øvrige europæiske organisationer.
Det gælder OSCE - OECD har man altid samarbejdet med - for her er der i hvert fald sket fremskridt, og jeg mener også, at det slutdokument, der er kommet i forbindelse med udarbejdelsen af EU-charteret, er et eksempel på, at man kan finde ud af at samarbejde, så man ikke laver dobbeltarbejde, ikke ødelægger hinandens områder og ikke træder hinanden over tæerne.
Jeg synes, det er et flot resultat, der er opnået i forbindelse med samarbejdet mellem EU og Europarådet på menneskerettighedsområdet.
Det Radikale Venstre støtter det fremsatte forslag til vedtagelse.