Anne Baastrup (SF), 2004-05-19:
SF's centrale formål med det her forslag er, at Folketinget nu får mulighed for at tage de mange venlige hensigtserklæringer alvorligt.
Det drejer sig om en lille gruppe mennesker, der har tilladt sig at stole på den danske stat.
De har formastet sig til at tro på, at når der er mærkningsregler for kemiske stoffer, så overholdes disse mærkningsregler, og har tilladt sig at stole på, at disse mærkningsregler blev kontrolleret af danske myndigheder.
Problemet for disse mennesker er blot, at der ikke har været kontrol med, om mærkningen blev overholdt.
Da Statens Byggeforskningsinstitut blev opmærksom på, at Rentolin blev solgt til indendørs brug, burde faresignalet have ført til handling.
Det skete ikke.
I løbet af starten af 1990'erne kom stadig nye faresignaler, ja, sågar en landsretsdom, som Miljøstyrelsen burde have taget alvorligt.
Det skete ikke.
Hvor er statens ansvar så?
Kan det være rigtigt, at staten, som har forpligtelsen til at føre kontrol med, at mærkningsreglerne overholdes, blot sidder med armene over kors, uden at det får konsekvenser?
Det mener SF ikke.
Vi anerkender, at regeringen efter fremsættelsen af vores beslutningsforslag - og jeg vil sige: bedre sent end aldrig - begyndte at forholde sig samlet til problemet.
Men det er vores opfattelse, at regeringens svar ikke er godt nok. Med regeringens forslag om at lave en kampagne mod duft- og kemikalieoverfølsomhed gør regeringen naturligvis en god gerning.
Det har bare ikke noget at gøre med de Rentolinramtes problemer.
Regeringen burde foranstalte en undersøgelse af, hvad der konkret har forårsaget de Rentolinramtes sygdom.
Det er fint at oprette et center for at finde ud af, hvordan man kan forebygge skader fremover.
Men hvad med de mennesker, der på grund af slendrian fra myndighedernes side ikke har fået hjælp i tide?
Det er fint, at regeringen vil lave en undersøgelse af, om staten har et juridisk erstatningsansvar.
Men derved forholder regeringen sig jo slet ikke til det moralske ansvar, der ligger i, at en lang række mennesker gennem flere år har forsøgt at råbe forskellige ministerier op for at få hjælp og støtte uden at få andet svar, end at der henvises til et andet ministerium.
, i og med at kammeradvokaten jo er statens forlængede arm?
Tiden er gået, og intet er sket.
Derfor det her beslutningsforslag.
Så har der under forhandlingen været en del diskussion omkring den sidste sætning.
Den sidste sætning skal forstås således, at vi mener, at staten går ind i den eventuelle erstatning, som de Rentolinramte måtte få, med de rettigheder, der ligger, således at staten så har ret til at få den kompensation, som staten udbetaler til de ramte, tilbage, når erstatningen bliver udbetalt, således at staten på sigt reelt vil kunne stå i en situation, hvor der ikke kommer merudgifter ud af det her forslag.
Men her og nu er der nogle mennesker, der er alvorligt ramt, og hvis økonomi i den grad hænger i laser, ud over de meget alvorlige helbredsmæssige problemer, de har.
Derfor forslaget.
Mener Venstres ordfører så, at det er godt nok, når Statens Byggeforskningsinstitut siger, at det her stof ikke duer til indendørsbrug, at der så bare ikke er nogen, der følger op på, om importøren rent faktisk lever op til det? Mener ordføreren, at det er godt nok, når der kommer en landsretsdom, der pålægger erstatningsansvar, og hvor det er tydeligt, at det er, fordi det bliver anvendt til internt brug, at man så bare ikke foretager sig noget som helst? Mener Venstres ordfører, at det er o.k., at man som Rentolinramt skriver til indenrigs- og sundhedsministeren og får at vide, at det ikke er ham, til socialministeren og får at vide, at det ikke er hende, til miljøministeren og får at vide, at det ikke er ham, til statsministeren, som siger, at det er indenrigs- og sundhedsministeren; og så har vi i øvrigt miljøministeren her i salen i dag - at der er så lidt sammenhæng i den danske administration?