Pernille Frahm (SF), 1998-04-28:
Jeg kan ikke sådan lige på stående fod svare fru Kirsten Jacobsen på, om de dér 8 mio. kr. skal hentes i Ungdomsboligfonden. I øvrigt mener jeg, at en række af initiativerne til de her forslag selvfølgelig kommer til at koste penge, men en del af det kommer jo ikke til at koste andet end lidt vilje til at administrere og til at udpege en særlig gruppe boliger til denne gruppe mennesker.
Det er fuldstændig rigtigt, som hr. Keld Albrechtsen siger, at vi stemte imod den idé med, at man har ret til at få verfet sine naboer ud netop af denne grund.
Jeg mener nok, at man alligevel skal gå lidt videre end kommunens anvisningsret, når man skal sikre pladser til den her gruppe.
Om det skal være mærkning sådan med et skilt uden på døren, er jeg ikke sikker på, men gruppen er jo sådan set allerede på forhånd stemplet. Jeg kan kort nævne et projekt på Vesterbro for ni sindslidende under distriktspsykiatrien, hvor man efter ca. 1 år måtte erkende, at to af dem kunne man ikke lade blive i projektet.
Ikke på grund af den indsats, man skulle gøre, og ikke på grund af de problemer, de gav projektet, men fordi naboerne ikke ville acceptere de to.
Og det endte med, at den ene nu er på den lukkede afdeling, og den anden er på Mændenes Hjem.
Den dér gode nabofølelse kunne jeg godt efterlyse en gang imellem, ligesom jeg godt kunne efterlyse, at der var nogle flere muligheder, sådan at hvis mennesker ikke passede ind i det ene projekt, fandtes der dog et andet sted, de kunne henvende sig, som et alternativ til gaden eller til den lukkede afdeling.
Jeg må jo starte med at takke for den forholdsvis gode behandling i hvert fald intentionerne i forslaget får, og så kan jeg altså ikke lade være med at være bekymret over, hvad al den velgørenhed og positivisme så skal bruges til, når det kommer til stykket.
Vi har jo haft debatter før på det her område, som flere ordførere har sagt, i marts 1991 og i december 1992 så vidt jeg husker, hvor et enigt Folketing, og det vil sige alle ordførere eller i hvert fald repræsentanter for stort set alle de partier, der nu er til stede, har erklæret nøjagtig den samme velvilje, som man gør i dag, og alligevel står vi med et problem.
Én grund blandt mange er, at vi er i gang med en forbedring af boligmassen, og det er jo et tiltrængt løft til f.eks. den bydel, jeg selv i mange år har boet i, Vesterbro, men samtidig ser man også ved de her bydels- og kvartersløft, at vi får en ændring af beboermassen.
Vi får en gruppe mennesker, som det bliver vanskeligere at tilbyde en bolig, og vi taler i alle de her diskussioner om ghettoer, om at sprede problemerne osv.
Vi er også selv inde på det i vores forslag, men vi glemmer altså at komme med nogle konkrete steder, hvor vi kan sprede de her problemer hen.
Hvor skal de mennesker så være, når de ikke skal være der, hvor de er nu?
Vi oplever præcis det, som ordføreren for Centrum-Demokraterne sagde: Det er ikke en gruppe mennesker, man nødvendigvis ønsker at slå sig ned ved siden af, det er ikke en gruppe mennesker, man nødvendigvis synes, det er rart at se bliver ens naboer i ens nyoppudsede kvarter, og netop fordi der er den modvilje, er det et område, man er nødt til at gøre en særlig indsats for.
Vi mener ikke, det er nok, at man overlader det her til amter og kommuner alene.
Vi mener, at der skal gøres en yderligere indsats, sådan at man kan forpligte amter og kommuner - og det kunne da godt være gennem de kommunale forhandlinger, som hr. Jens Heimburger har foreslået - til at mærke en række boliger til denne gruppe. Når Det Konservative Folkepartis ordfører foreslår, at man skal tage det op i forhandlingerne, er det så et nyt signal, for man har aldrig herindefra været villig til i hvert fald på forhånd at bede om, at nogle bestemte områder blev taget op.
Hver eneste gang der har været forsøg på det, er det blevet afvist heroppefra af regeringen.
Vi oplever, at problemerne ikke er løst.
Det er ikke midlertidige problemer, det er ikke problemer, man kan løse gennem puljer, projekter og forsøgsordninger.
Det er varige problemer.
Det er mennesker, som skal leve resten af deres liv i en eller anden boform, og de har vel også et krav på at vide, hvor de skal leve de næste 5 år, og om de også skal tilbringe de næste mange år det sted, de opholder sig, eller om det hele vil vende rundt, når projektet udløber. Jeg lyttede meget nøje til forespørgselsdebatten
tidligere på dagen.
Jeg kunne desværre ikke selv være til stede i salen.
Jeg hørte også bolig- og byministerens svar, og også hun henviste til projekter og særlige forsøgsordninger. Men som sagt: Jeg mener, der skal noget mere, noget varigt til, hvis vi skal skabe den nødvendige tryghed på det her område.
Ellers vil jeg takke også ministeren for en positiv holdning til det, men ministeren gør jo ikke overraskende det, som ordføreren fra Socialdemokratiet også gør, nemlig beder os om at vente og se, så løser problemerne sig selv.
Bare regeringen sidder længe nok, så skal vi bare se løjer og langkål.
Det glæder vi os selvfølgelig alle sammen til, men vi kunne godt tænke os, at nogle ting bliver sat lidt op i tempo. Fru Rikke Hvilshøj
tilkendegav sådan set også en positiv holdning til det, igen bortset fra det her med, at det må være noget, kommuner og amter tager sig af, og her deler vi altså ikke sådan uden videre troen på, at det løser sig af sig selv, heller ikke hvis man bare opfordrer kommuner og amter.
Det samme med Det Konservative Folkeparti.
Til Dansk Folkeparti vil jeg bare kort sige: Udlændinge, der er blevet danske statsborgere, er altså ikke udlændinge, de er danskere.
Sådan er det.
Fru Annie Lunde Hansen fra CD har jeg sådan set svaret, det var det her med den gruppe, der ikke er populær.
Det Radikale Venstre sagde, ja, det var meget flot: Et hjem er mere end blot en bolig.
Og det er præcist og rigtigt.
Et hjem er mere end tag over hovedet.
Et hjem er også en fremtid.
Et hjem er noget varigt.
Et hjem er også et sted, hvor man kan sætte nogle initiativer i gang.
Et hjem er et sted, man har lyst til at komme.
Derfor er det her forslag meget bredt, og derfor håbede
vi egentlig på, at vi også kunne vække Det Radikale Venstres interesse ved sådan en helhedstilgang til området.
Vi vakte interessen, men ikke støtten, og det kan vi kun beklage.
Til Enhedslisten vil jeg sige, at jeg er helt enig i de problemstillinger, der bliver rejst her, om, at byfornyelse og dele af lejelovgivningen er med til at forstærke problemerne.
Vi vil altså gerne være med til at styrke lejernes rettigheder, naboernes rettigheder, og naboernes mulighed for at få en tålelig situation i deres bolig, men vi ved også, at denne styrkelse af lejeres ret til f.eks. at slippe af med besværlige naboer er med til at skabe ekstra problemer for denne gruppe.
Enhedslistens ordfører rejste også problemet, om
Det er en meget sart og skrøbelig gruppe mennesker, vi taler om, så når man sætter noget i gang her, skal det altså være ting, der kan vare.
Jeg vil også takke fru Kirsten Jacobsen fra Fremskridtspartiet for den positive tilslutning og sige, at utraditionelle løsninger jo absolut også er ånden i forslaget, og dem vil vi gerne være med til.
Kristeligt Folkepartis ordfører, hr. Flemming Kofod-Svendsen, talte om denne rejse til Rotterdam.
Jeg deltog heller ikke i rejsen, og jeg mener heller ikke, at man sådan uden videre kan overføre én bys løsningsmodel til en anden by.
Det er heller ikke det, der er intentionen, det er
Det var sådan set et argument for, at det kan lade sig gøre, og vi mener stadig væk, at det var rigtigt at gøre det.
I øvrigt vil jeg takke for behandlingen, håbe det bedste og frygte det værste.