runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Svend Auken (S), 1998-10-27:
Jeg har givet løftet om, at vi skiller alt det ud, der ikke handler om at sætte bom for de bemærkninger.
Jeg tror nu ikke, man kan lade bemærkninger være utrykte, men vi kan tydeligt i en beretning præcisere, på hvilket grundlag vi handler, og jeg vil meget gerne give fru Henriette Kjær det løfte, at vi kan tale om de her spørgsmål.
Jeg har hele tiden lagt vægt på: Vi ved alle sammen, at denne her sag med sommerhuse er en ubehagelig sag for alle politiske partier, og det er derfor, det er et af de steder, man skal vise, om der er noget rygrad i én, om man kan, selv om det er upopulært, bidrage til at håndhæve gældende lov og beskytte det store flertal, der overholder lovene.
Det er, som om det efterhånden er blevet sådan, at vi ikke bare skal tage hensyn til dem, der allerede har overtrådt reglerne, men nu er vi så bekymrede for dem, der måske vil overtræde reglerne, at vi ikke vil gøre noget for at beskytte de 200.000, der faktisk overholder reglerne.
Det nærmer sig en parodi, og derfor håber jeg, at vi efter nu at have krydset disse skarpe klinger med hinanden så i en fornuftig diskussion bagefter alligevel kan finde ud af at holde sammen.
Jeg vil bare sige det én gang til: Venstre kan simpelt hen ikke være det her bekendt.
Det er simpelt hen ikke passende, det man gør.
Man har selvfølgelig lov til det, men det er ikke - nu skal jeg ikke bruge stærke ord, men det er ikke klogt, hvis jeg så kan sige det sådan.
Derfor vil vi meget gerne præcisere, at det alene drejer sig om at sætte
bom for det her, og at de andre spørgsmål må afvente behandling senere hen
Jeg er meget villig til i forlængelse af spørgsmålet fra Dansk Folkeparti under udvalgsarbejdet at bidrage med de erfaringer, vi har omkring dækadresseproblemstillingen og sådan noget; om der er et problem eller ej.
Dér er det myndighederne, som har med CPR at gøre, altså Det Centrale Personregister, det er deres erfaring, at det er - om jeg så må sige - et håndterbart problem, og ikke et problem, som er særlig alvorligt, eller vil blive særlig alvorligt i sommerhusområderne.
Så endnu en gang vil jeg sige tak for den positive modtagelse og håbe efter dette bizarre intermezzo med partiet
Venstre, at vi vender tilbage til, at de partier, der står bag dansk sommerhuslovgivning, står bag de løfter befolkningen fik i 1992, står bag håndhævelse af lov og ret, til syvende og sidst kan finde hinanden og lave en løsning, der er endnu bredere end det brede flertal, der tegnede sig her ved de første bemærkninger. Dér kan fru Moos måske bidrage, for fru Moos startede med at sige, at hun under ingen omstændigheder ville være med til det her lovforslag.
Men som jeg hørte hende i anden omgang, var hun blevet betydelig mere åben over for at diskutere det med os, og hvis jeg så skal fortrænge de mørke skyer fra mit sind og min ærgrelse over det, jeg har hørt på her i dag, vil jeg jo helst lade de sidste ord, fru Moos sagde, stå tilbage, og ikke de første hun kom med.
Helga Moos (V), 1998-10-27:
Jeg er da glad for, at vores velvilje er opfattet, men der ligger altså noget andet i det lovforslag. Når man ser de skrappe sanktioner dér, så ligger der det med at beskytte borgerne, altså beskytte dem, der bor lovligt i sommerhusområderne og bruger dem til sommerhuse; selvfølgelig skal de beskyttes mod dem, der bor der ulovligt.
Men der ligger jo også en beskyttelse af borgerne, noget der hedder retssikkerhed, og hvis vi i forbindelse med sådan en lovgivning som den, vi skal i gang med, går ind og tager så skrappe midler i brug med omvendt bevisførelse og med bøder på 25.000 kr., hvor vi ikke giver domstolene tilstrækkelig frie hænder til at fastsætte bødestørrelse, er vi altså inde, hvor vi rører ved borgernes grundlæggende retssikkerhed, og det kan vi ikke bare se stort på.
Hans Christian Schmidt (V), 1998-10-27:
Nu er der jo meget, folk kan begive sig ud i, som de vil rådgive andre med, og det her med, hvad man kan være bekendt eller ej, dér vil jeg sige til miljøministeren, at det skal han ikke rådgive om, for det er han ikke den rette til.
Men det, jeg vil sige til miljøministeren, er, at for det første så synes jeg ikke, det er anstændigt, at man citerer fra de lukkede møder, vi har.
Men hvad der er værre endnu, er, når man citerer forkert.
Jeg vil gerne have ministeren til - hvis det er sådan, at ministeren kan det på fingrene - at sige til mig, hvornår vi nogen sinde har tilsluttet os det her lovforslag i dets form.
Aldrig.
Det, den debat gik på, da vi sad og diskuterede det, var, om det her skulle deles.
Ja, og at det alene skulle handle om, at man satte prop i, for at der ikke kunne flytte andre derud.
Men når man kigger i lovforslaget, drejer det sig jo om en stribe af andre ting, der er pakket ind i bemærkninger, og derfor er lektien til ministeren og hans embedsfolk, som jeg i øvrigt også hørte fru Henriette Kjær fra De Konservative sige: Gå nu hjem og få de ting pillet ud, sådan at det alene er det klare budskab, som vi gav hinanden hånden på, vi arbejder ud fra.
Det kræver simpelt hen, at man får det ordnet.
Og ved den lejlighed skal vi nok vide at tage de retlige aspekter med, som vi for vores vedkommende gerne vil kvittere for, at fru Birthe Rønn Hornbech udmærket leverede her.
Vi kan bruge dem, og det vil vi gøre.
Aase D. Madsen (DF), 1998-10-27:
Med hensyn til det sidste, hr. Hans Christian Schmidt sagde, kan man jo sige, at de kloge narrer de mindre kloge med hensyn til den aftale, vi har haft med miljøministeren.
Jeg er glad for, at Dansk Folkeparti har sagt fra til den i hvert fald, og det var også det, jeg sagde i min ordførertale.
Med hensyn til beskyttelse af borgerne i sommerhusområderne må jeg lige spørge ministeren, om ikke han mener, de seks borgmestre i de nordsjællandske sommerhusområder, som tigger og beder om at lade deres helårsbeboere være i fred, beskytter deres borgere; og om ikke ministeren mener, at de kommuner, som er sommerhusramte - i gåseøjne - ikke bedst ved, hvor skoen trykker, og om det ikke var godt at tage disse borgmestre med i eventuelle kommende forhandlinger og høre deres erfaringer.
Og lad os få
en lovgivning med et menneskeligt ansigt.
Svend Auken (S), 1998-10-27:
Jeg har naturligvis ikke citeret fra interne møder, og da slet ikke møder hr. Schmidt ikke har deltaget i.
Men jeg har alene sagt, at jeg troede, vi var enige om at gøre en effektiv indsats for at sætte en prop i nu.
Det, vi har diskuteret, var på basis af det lovforslag, der er offentligt kendt og har været ude til diskussion, nemlig at vi skilte den del ud, som vedrørte, om jeg så må sige, fremtidige lovovertrædere.
Den skilte vi ud.
Det var det, hele mødet handlede om, og det var det, jeg fik indtrykket af, at vi bortset fra det yderste højre var enige om. Derfor er det jo ikke ensbetydende med, at man ikke kan ændre holdning, efter at man har været i gruppen og diskuteret. Jeg taler ikke om aftalebrud, men jeg taler bare om, at det er en anden melding, vi har fået i dag, end den melding, vi fik ved den lejlighed.
Hvis man kan ændre mening én gang, så er det jo klogt at tænke over, om ikke det var fornuftigt at ændre mening én gang til.
Så vi er indstillet på at lade det her alene handle om at slå prop i i forhold til fremtidige lovovertrædelser med udgangspunkt i det forslag, der er, og vi vil arbejde for det bredest tænkelige flertal i den her forbindelse.
Jeg vil endnu en gang, selv om man kan blive knotten på et enkelt parti, glæde mig over alle de andre, som der er grund til at takke for deres indlæg her i dag.
Hans Christian Schmidt (V), 1998-10-27:
Jeg skal blot understrege nok en gang, at miljøministeren aldrig har fået en anden melding.
I det sidste møde, jeg har deltaget i siddende over for miljøministeren, har jeg sagt: Sådan bliver det.
Jeg forstår nu, at miljøministeren siger, at vi er villige til nu at ændre det, sådan at det kun drejer sig om det.
Jamen det var det, der blev sagt fra talerstolen.
Så har eftermiddagen alligevel ikke været helt spildt.
Carsten Hansen (S), 1998-10-27:
Der er tale om en genfremsættelse.
Lovforslaget er tidligere fremsat som L 166 i januar 1998.
Lovforslaget nåede ikke at blive færdigbehandlet, inden der blev udskrevet folketingsvalg.
Formålet med lovforslaget er primært at tilvejebringe klare bestemmelser i loven, altså hjemmel til at fastsætte regler, så vi kan videreføre gældende praksis på lovens område.
Der er altså helt overvejende tale om en teknisk justering af loven.
Men derudover åbner lovforslaget også mulighed for at differentiere undervisningstilbudet, så voksenuddannelsescentrene kan tilbyde en mere målrettet og fleksibel undervisning end i dag, og det er til den store gruppe af kortuddannede voksne i Danmark.
Vi får altså et mere velfungerende tilbud med kvalitet i, og det er jo ikke så ringe endda.
Jeg skulle hilse og sige, at det ser vi på med tilfredshed.
Jeg vil også hæfte mig ved, at det præciseres, at udbudspligten ikke alene gælder for voksenuddannelsescentrene, men også for de øvrige amtskommunale uddannelsesinstitutioner, der som følge af sammenlægningen udbyder voksenuddannelse.
Det er vigtigt for os at fastslå, at VUC har en central placering i opfyldelsen af uddannelsesindsatsen for de kortuddannede voksne.
Derfor må vi i dag også fastslå, at det er centralt at bevare og sikre det frie optag, at spredningen af fagudbud fastholdes, og at det fintmaskede net af VUC'ere, som vi kender i dag, fastholdes.
Det vil med andre ord sige, at amterne jo selvfølgelig fortsat skal leve op til lovens krav om udbud og kvalitet, samt at undervisningen skal være dér, hvor eleverne er.
Jeg skal sige, at vi selvfølgelig tilslutter os lovforslaget og ser frem til den videre behandling.
Mogens Nørgård Pedersen (KRF), 1998-10-27:
På FN's klimatopmøde i Kyoto blev der taget første skridt til at få begrænset udledningen af drivhusgasser, men resultatet var desværre ikke vidtgående nok.
Ud over at reduktionsmålene for de industrialiserede lande var for lave, blev der indført en del muligheder for smuthuller, så de industrialiserede lande kunne undgå reelle nedskæringer af udledning af drivhusgasser ved bl.a. at handle sig til omsættelige forureningstilladelser. Kristeligt Folkeparti håber, at klimakonferencen i Buenos Aires kan medvirke til at få lukket nogle af disse huller.
For at lukke hullet vedrørende de omsættelige forureningstilladelser er det vigtigt, at der sættes grænser for, hvor stor en del af CO2-reduktionerne, ilandene kan købe sig til.
Det har været foreslået, at ilandene ikke bør kunne købe sig til mere end 30 pct. af deres CO2-reduktion, mens resultatet skal findes ved reelle reduktioner i deres egne lande.
Dette forslag finder vi fornuftigt.
Det er centralt, at det i Buenos Aires gøres klart, hvilke spilleregler der skal være gældende for handel med forureningstilladelser.
Det bør herunder være staterne og ikke virksomhederne, der styrer handelen med CO2-kvoter.
Ilandene kan derved gennemføre projekter i andre ilande, der reducerer udslippet af drivhusgasser, og samtidig få reduceret den nationale emission.
Også clean development-mekanismen, hvor ilandene foretager miljøinvesteringer i ulandene og får godskrevet dette i deres eget regnskab, er Kristeligt Folkeparti principielt positive over for. Vi finder det vigtigt, at de overførsler, der sker fra ilande til ulande som led i fleksible midler, er ekstramidler og ikke midler, der tages fra den eksisterende ulandsbistand.
Det kan ikke være meningen, at indsatsen over for de fattige i verden skal begrænses, fordi ilandene ønsker, at ulandene skal tage flere miljøhensyn.
Derfor er det vigtigt, at arbejdet med økonomisk udvikling i ulandene og hensynet til miljøet følges ad.
På konferencen i Buenos Aires må Danmark være med til at få udfyldt rammerne fra Kyoto på en måde, så ilandene ikke kan unddrage sig at bidrage til udledningen af de globale drivhusgasser.
Søren Kolstrup (EL), 1998-10-27:
Åh ja, der var jo så meget, jeg gerne ville have kommenteret i ministerens tale, men blot et forhold: Jeg oplevede en miljøminister, der har givet en radikal kritik af al den fidus, der kan være omkring varm luft.
Jeg vil spørge miljøministeren: Kan vi i fremtiden opleve en hr. Svend Auken, der giver en lige så stærk og gennemborende kritik af f.eks. sink-systemet, som ministeren selv omtalte i sin indledning, hvor f.eks. den norske regering og den costaricanske regering sidder og diskuterer, om man nu kan fratrække lidt skov på udslipsregnskabet - de to gamle socialdemokratiske stater, Costa Rica, der engang var en kronjuvelstat i Latinamerika, og så Norge?
Det skulle da fryde mig, hvis man kan sige, at miljøministeren ikke har tabt pusten i forhold til en kritik af sinks.
Det, der gør mig nervøs, er selvfølgelig, om miljøministeren er ved at blive en skygge af sig selv i forhold til sin gamle principielle kritik af varm luft.
Jeg beklager, at jeg ikke nåede at svare hr. Martin Glerup fyldestgørende i sidste omgang.
Jeg vil sige til hr. Martin Glerup, at jeg hører til dem, der ønsker at fastholde og udbygge de danske landvindinger inden for energiområdet, men det, der bekymrer mig, er netop, at man efter Kyoto efter mine begreber oplevede en udhulning bl.a. ved, at man i statistikken begyndte at indregne Øststøtten.
Om deltagelse i det internationale samarbejde: Det er klart, at det ikke er os, der fastsætter præmisserne, men det er dog meget elementært for enhver fagforeningsmand, enhver politiker, at inden man går til en forhandling, har man selv nogle mål, man har selv nogle præmisser, man siger: Her står jeg i verden, og jeg giver ikke fortabt.
Jeg bøjer mig ikke efter de andres præmisser.
Det handler jo en gang imellem om selv at fastsætte en dagsorden, selv at stille nogle spørgsmål.
Netop derfor er det så vigtigt, vil jeg sige til hr. Steen Gade, at klubstrategien ikke blot bliver et supplement.
Men for os er det altså hovedstrategien, og det er jo dér, vandene skilles.
Jeg synes, vil jeg sige til hr. Steen Gade, at når vi skal tale mere sammen om denne sag, må vi anerkende, at der set fra venstrefløjens side simpelt hen er to linjer i internationalt samarbejde.
Engang havde hr. Steen Gade min linje, nu har hr. Steen Gade flyttet sig, og sådan er det. Til hr. Ebbe Kalnæs: Jeg skal prøve at være mere præcis end sidste gang.
Grønne afgifter er ifølge Enhedslistens opfattelse intet værd, medmindre de føres tilbage ud fra en målrettet politik, altså i ganske bestemte sektorer, og det er selvfølgelig dér, vores forskellighed ligger.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-10-27:
Ja, hvad ville jeg med det?
Jeg ville simpelt hen det med det, som jeg spurgte om: høre, hvad SF's ordfører har af kommentarer på det her område.
Nej, jeg tænkte ikke specielt på Bjørn Lomborg.
Der er jo også andre, der har beskæftiget sig med det her.
Hele diskussionen kører jo nu, og der er rejst tvivl, ikke bare fra en enkelt ung dansk videnskabsmand, men fra mange andre sider om den her sag.
Og jeg kunne da spørge hr. Steen Gade konkret, om han vil ændre, f.eks. skærpe kravene til mindsket CO2-udledning i Danmark, hvis der sker et kæmpevulkanudbrud i Indonesien eller et andet sted.
Disse udbrud giver jo - men dér kan jeg måske også blive belært - et voldsomt udslip af CO2-gas, som får alt andet til at blegne.
Skulle vi så ikke stramme endnu mere, måske lukke 3-4 kraftværker og lave bilfri søndage?
Lidt provokerende er det her sagt, men jeg vil gerne have et seriøst svar, for det er jo et globalt problem.
Hans Christian Schmidt (V), 1998-10-27:
Nu får vi draget Bjørn Lomborg lidt ind i debatten, og jeg synes sådan set ikke, det var det, vi skulle lige nu.
Et af de synspunkter, som er blevet ført meget frem, er, at nu må vi lave nogle store CO2-reduktioner, for med de tiltag, vi laver nu, vil temperaturen falde.
Jeg har noteret mig, at hr. Steen Gade før læste op af Bjørn Lomborgs bog, som jo netop også tilkendegiver, at vi ikke vil opleve et fald.
Hvis nu det alligevel er sådan, at hr. Steen Gade mener, at det vil det, vil jeg da godt vide, hvor meget der skal til, for at vi helt bliver fri for, at temperaturen stiger.
Jeg tror, vi er nødt til at sige til hinanden, at den vil stige.
Steen Gade (SF), 1998-10-27:
Jeg siger undskyld til hr. Frank Dahlgaard, hvis jeg var lidt rigelig kontant.
Selvfølgelig er det en sag, hvor man ikke ved alt.
Man kan oven i købet sige, det er en sag, hvor der kan være tvivl om en masse ting, og det vil der også være i fremtiden.
Verdenssamfundet er jo ofte anklaget for, at man først begynder at handle mange, mange år efter, at tingene er sket.
Her er man begyndt at komme bare lidt på højde med situationen.
Det, vi så diskuterer, er de menneskeskabte
udslip af CO2 og drivhusgasser i det hele taget.
Hvorfor de menneskeskabte?
Fordi de menneskeskabte kan vi for det første gøre noget ved, for det andet er vi enige om - alle, tror jeg - at de menneskeskabte udslip af drivhusgasser er fordoblet på grund af den type industrialisering, som vi har foretaget de sidste ca. 100 år.
Hvis vi er enige om det, er vi vel ikke så langt fra at sige, at derfor skal vi også handle politisk fornuftigt.
Til hr. Hans Christian Schmidt
: Nej, problemet er faktisk lige præcis så alvorligt, som hr. Hans Christian Schmidt siger: at Kyoto ikke løser problemerne.
Det er vel derfor, at både miljøministeren og jeg siger, at det er første fase i en lang og svær proces, hvor verdenssamfundet så spinkelt, som det nu er, er ved at opbygge et regelsæt, et lovgivningssystem, og derefter kan internationale konferencer og mere og mere global lovgivning skridt for skridt begynde at styre menneskehedens fremtid.
Jeg tror ikke, at vi har løst problemet, før vi i vores del af verden har foretaget et teknologiskift over til vedvarende energi, energibesparelser og helt dramatisk lavere energiforbrug pr. indbygger.
Det er rigtigt, at med det, der sker nu, får vi temperaturstigninger.
Det andet, der også er rigtigt, er, at hvis vi lader stå til, så får vi højere temperaturstigninger.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-10-27:
Det er da rigtigt, som hr. Steen Gade bemærker oprigtigt, at nu er jeg begyndt interessere mig for miljø, men det er, fordi jeg er blevet miljøpolitisk ordfører, og tingene hører jo nøje sammen.
Så har jeg jo læst lidt og studeret tingene, og det, som jeg har forstået, er, at det aldeles ikke er sikkert, at tendensen i retning af, at det bliver lidt varmere på jorden, fortsætter, og at vi meget vel kan være på vej mod en ny istid.
Vi er jo i en mellemistidsperiode.
Det kan gå den anden vej.
Det var den sidste ting, der kaldte mig herop, nemlig, at det ikke kunne diskuteres, at det bliver varmere.
Jo, også det kan diskuteres af videnskabsmændene.
Svend Aage Fauerholdt (DF), 1998-10-27:
Det lyder utrolig godt, når hr. Steen Gade taler om reduktionsaftaler i årene fremover.
Vi må også flette erhvervslivet ind i den tankegang, for ellers taber vi jo en del af de reduktioner, som vi eventuelt snakker om, og derfor er mit spørgsmål til hr. Steen Gade, om der er tænkt på dansk erhvervsliv i den forbindelse.
Steen Gade (SF), 1998-10-27:
Til hr. Frank Dahlgaard, som siger, at der er en videnskabelig diskussion: Jamen det er der jo.
Det er jo på baggrund af den, at jeg holder min tale, det er på baggrund af den, at EU handler, det er på baggrund af den, at der er
en Kyoto-protokol, det er på baggrund af den, at vi skal mødes i Buenos Aires. Det ligger i IPPC, FN's Klimapanel.
Her har man samlet alverdens videnskabelige eksperter på det her område, de diskuterer, og så når de sammen frem til f.eks. den konklusion, at der er en menneskeskabt CO2-forurening.
Det er ikke længere til diskussion.
Der er en menneskeskabt drivhuseffekt, som man må gøre noget ved.
Det er jo på baggrund af en videnskabelig diskussion.
Inde i den er der så forskellige typer af uenighed og forskellige diskussioner, og man bliver klogere dag for dag, men det er jo en selvfølge.
Det er jo på baggrund af det, hele Folketingets og Danmarks linje er lagt.
Det kunne lyde, som om hr. Frank Dahlgaard mener, at vi ingenting skal gøre, og hvis det er meldingen, så er det jo interessant, hvis det er Det Konservative Folkepartis bidrag til debatten.
Til hr. Hans Christian Schmidts spørgsmål, om vi ikke skal tage stilling til, hvad det koster. Som om vi ikke gør det!
Hver gang vi beskæftiger os med det her - lad os nu bare tage Danmark - jamen så snakker vi jo ikke om andet, end hvad det koster.
Altså min oplevelse er jo, at vi snart ikke snakker om andet, end hvad det koster, og om økonomien passer.
Så den dér myte om, at man ikke diskuterer, om det er den rigtige måde at gøre det på, mener jeg simpelt hen er helt forkert.
Til gengæld vil jeg så sige til hr. Fauerholdts spørgsmål om erhvervslivet, at der da er nogle dele af erhvervslivet, vi ikke skal holde med.
Jeg kan sådan udpege en 2-3 sektorer.
Oliebranchen og dens kampagne op til Kyoto skal vi da ikke holde med.
Det er noget, vi er imod.
Store dele af kulbranchens adfærd, og dermed de lande, de overtaler til at have deres synspunkter, skal vi da være imod.
Men der er da gode danske fabrikanter fra Vestjylland, som kan komme ind med træsko eller laksko, det er jeg ligeglad med, som sælger vindmøller, og der er da også store fine kapitalister i BP Solar Energy, som jeg vil være med til at støtte, for de vil nemlig satse på noget teknologi, der er af en anden type.
Men det er da det, vi skal forstå, at vi som politikere agerer i.
Det er ikke for og imod erhvervslivet, men for og imod en retning, der er farlig og risikabel for hele verden
inklusiv erhverslivet, og så skal vi begynde et politisk langt træk for at løse problemerne.
Søren Kolstrup (EL), 1998-10-27:
Det, der kalder mig herop i denne lidt sørgmuntre debat - munter, fordi der trods alt er nogen, der vil tage det her alvorligt, sørgelig, fordi der er nogen, der miskrediterer debattens præmisser - er hr. Steen Gades opløftende ord om, at de skal holde dampen oppe, som ligger fint i forlængelse af ministerens ord om troværdigheden.
Men det springende punkt er, hvordan vi skal holde dampen oppe.
Hvordan vil hr. Steen Gade sikre, at de mest progressive tunger, herunder hr. Steen Gades og såmænd også ministerens, forløses? Eftersom vi ved, at såvel EU som Kyotomødet har accepteret de fleksible mekanismer, de supplerende tiltag, så synes jeg, det er vigtigt at få afklaret: Hvor langt vil hr. Steen Gade gå i det spil?
Det er jo ikke så lang tid siden, at der i denne sal var
en meget fundamental kritik af enhver form for fleksibel mekanisme.
Nu føler jeg det, som om debatten begynder at dreje sig om, at vi bare skal have lidt kontrol med dem, så går det nok.
Hvad er hr. Steen Gades vision på området?
Hvor meget skal vi acceptere af nationale tiltag?
Har hr. Steen Gade principielt accepteret de fleksible mekanismer?
Hans Christian Schmidt (V), 1998-10-27:
Jeg vil gerne sige til hr. Steen Gade, at nu skal vi jo til Buenos Aires, og så må vi jo diskutere, hvad omkostningerne bliver ved hele Kyotoaftalen.
Det er vel næppe sådan, at man kan sige, at det står
lysende klart for alle, hvad der helt nøjagtig bliver af omkostninger for at gennemføre de tiltag, og om vi f.eks. kunne have investeret noget af det i nogle andre miljøtiltag og fået mere miljø ud af det.
Det var det, der lå i min snak om, hvorvidt hr. Steen Gade vil tilslutte sig, at vi løbende skal vurdere det økonomisk.
Og så vil jeg sige, at jeg glæder mig meget over, at hr. Steen Gade nu også er tilhænger af fleksible mekanismer.
Det er jo ikke lang tid siden, vi fik nedstemt vores forslag om joint implementation.
Nu forstår jeg, at vi bliver flere og flere, og det ender nok med, at hele Folketinget en dag står samlet.
Men jeg synes, at det er ærgerligt, at hr. Steen Gade ikke noget tidligere gik ind i det, netop når vi diskuterede økonomi.
Dér er joint implementation jo et godt signal.