runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Svend Auken (S), 1999-12-17:
Det sætter jeg pris på.
Vi mener fra regeringens side, at vi med det forslag, der kommer til afstemning nu har opfyldt den aftale 100 pct., vi indgik i sin tid.
Vi har rettet loven til i overensstemmelse med Højesterets afgørelse, men det siger sig selv, at vi altid må være agtpågivende over for denne type retsspørgsmål, og er der yderlige spørgsmål, man ønsker afklaret, så vil vi altid være parate til at stille op til en drøftelse og en besvarelse.
Bodil Thrane (V), 1999-12-17:
Det er nok ikke dagen, hvor man skal forlænge debatten, men alligevel er det her ved tredjebehandlingen af lovforslag nr. L 91 nødvendigt for mig at komme med et par bemærkninger.
At tingene skal gå stærkt indimellem er det ikke til at ændre på i dette hus, men det har så i det her tilfælde betydet, at vi har måttet stille et par spørgsmål, efter at vi har afgivet betænkning, som ministeren velvilligt har svaret på her inden tredje behandling.
Og jeg må sige, at svaret på spørgsmål nr. 12 giver lidt af en indrømmelse og bestyrkelse af vores bekymring for, hvad fremtiden må bringe af påbud af forureningssager.
Folketingets flertal kan meget vel med det lovforslag, der nu ligger her, have givet signal om en accept af lovgivning med tilbagevirkende kraft.
Jeg mente ellers, at det ikke var Folketingets mening, men sådan bliver det altså.
Jeg skal for god ordens skyld tilføje, at vi i Venstre ønsker at forfølge konsekvenserne af denne lov, men jeg skal ikke undlade at beklage, at Folketinget ikke præcist har ønsket at tage stilling, men fortsat en linje, der overlader nye afgørelser til domstolene.
Måske hænger det lidt sammen med regeringens ønske om at friholde staten mest muligt og sende flest mulige regninger til private grundejere, uanset at givne forureninger er fra en tid, hvor ingen lovgivning fandtes på området.
Vi var i Venstre sammen med De Konservative og Dansk Folkeparti opmærksomme på dette, hvorfor vi stillede et ændringsforslag, der desværre ikke har vundet tilslutning i dette høje Ting. Jeg skal slutte med at sige, at Venstre naturligvis ikke løber fra en aftale, hvorfor vi stemmer grønt om lidt, men vi vil gentage, at vi har stor opmærksomhed rettet mod området i fremtiden.
Arne Melchior (CD), 1999-12-17:
Så har jeg taget ordet for at glæde mig over, at der i det danske Folketing hersker en sådan tolerance og så megen typisk dansk humor og hygge, at formanden og vi alle har gouteret det optrin, vi lige har set.
Kan man ikke komme i medierne på anden måde, kan man jo altid komme det på denne måde, og det vil måske nok blive hr. Søndergaards eftermæle her, hvis han ikke gør sig meget umage, hvad jeg håber, han vil begynde på.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-12-17:
Ja, undskyld min påklædning.
Tænk, at man skulle opleve at være enig med Enhedslisten, i hvert fald med ordføreren, fru Jette Gottlieb!
For det er jeg faktisk; jeg synes, aflønningen af folketingsmedlemmerne skal stå i et eller andet rimeligt forhold til, hvad de fleste folk tjener, og den aflønning, der samlet set nu tegner sig for folketingsmedlemmerne, gør, at vi kommer til at tjene mere end de fleste topledere i Danmark.
Det er ikke rimeligt, det er ude af takt, og jeg stemmer imod.
Søren Søndergaard (EL), 1999-12-17:
Jeg har bedt om ordet som privatist, fordi vi er en kreds af gode danske mænd i Enhedslistens folketingsgruppe, der er uenige i den politiske korrekthed, som præger diskussionen om at justere folketingsmedlemmernes lønninger.
Den er syg, men ikke af at blive rakt i vejret for at få ordet eller give fingeren.
Nej, den er arbejdsskadet af de seneste dages mange afstemninger.
Ensidigt, gentaget, monotont arbejde kaldte lægen det.
Så hvad enten vi snakker om fingerseneskedehindebetændelse eller taburetkløe, siger det noget om folketingsmedlemmernes hårde arbejdsforhold, og det skal de selvfølgelig have en rimelig kompensation for, og det får de forhåbentlig i dag.
Men problemet for os folketingsmedlemmer fra Enhedslisten er, at vi ikke får en pind ud af lønforhøjelsen, fordi vi skal aflevere det hele til græsrødderne.
Vi bliver snydt igen ligesom med finansloven, og det synes vi er ærgerligt, når nu alle andre får.
Rygterne vil jo vide, at under Præsidiets forhandlinger om lønforhøjelserne sad medlemmerne bevæbnet med hver deres lommeregner - ikke for at beregne den samlede udgift for skatteyderne, men for løbende at kunne følge med i, hvad de forskellige forslag betød for deres privatøkonomi.
Og rygterne vil vide, at indtil flere medlemmer af Dansk Folkeparti har udtalt, at de trygt stemmer imod den foreslåede lønforhøjelse, så længe de bare er sikre på, at der alligevel er flertal for at få den vedtaget.
I Enhedslisten har vi en løn som gennemsnittet for en faglært arbejder, så vores eneste mulighed for at få mere i løn er at gå ud og agitere for, at lønnen generelt stiger, at alle andre også kræver ind, og at lønfesten breder sig.
Men er det ikke lige drastisk nok?
Og skaber det ikke en unødig forvirring blandt arbejdere og pensionister og bistandsmodtagere om nødvendigheden af løntilbageholdenhed?
Skulle vi ikke enes om en anden mulighed - en mulighed, hvor vi folketingsmedlemmer står sammen skulder ved skulder, arm ved arm, finger ved finger, neglerod ved neglerod om at finde en løsning, som betyder, at vi alle kan få del i lønfesten?
Lad os tænke kreativt.
Tag nu dengang, da De Radikale fik gennemført, at en minister kunne indkalde sin stedfortræder.
Den idé må kunne genbruges.
Hvis vi nu lover, at vi aldrig vil være ministre, kunne vi så ikke få et ministerafsavnstillæg på f.eks. 88.000 kr., som diskret kunne indsættes på en bankkonto i Schweiz?
Eller hvad med en bonus for flest stillede § 20-spørgsmål?
Så ville i hvert fald nogle af os have en chance for at forsøde tilværelsen.
Faktisk er det kun fantasien, som sætter grænserne, men vi klarer det ikke alene, vi klarer det ikke uden jer.
De svageste har brug for jeres hjælp - eller som det hedder i den gamle arbejdersang: »Kammerater, alting starter med vor solidaritet!«
Jette Gottlieb (EL), 1999-12-17:
Jeg tror ikke, Folketinget særlig tit tænker på, at det i meget vid udstrækning er Folketingets flertal, der definerer, hvad et rimeligt leveniveau er.
Det gør »vi«, når vi fastlægger skattepolitikken, det gør »vi«, når vi griber ind i overenskomster, og ikke mindst når vi fastsætter størrelsen
af de såkaldte overførselsindkomster.
Ved førstebehandlingen udspandt der sig en debat om værdighed og løn.
Jeg synes, det er ganske besynderligt at høre argumenter, som at Folketinget og arbejdet herinde skal være værdigt, og derfor skal der en kæmpelønstigning til, ellers forsvinder værdigheden.
Hvordan tror man, sådan nogle udsagn lyder i ørerne på den unge, ufaglærte mand, der skal klare sig for 4.600 kr. om måneden før skat, mens han knokler 37 timer ugentlig som aktiveret?
Eller i ørerne på den enlige mor, der er på kontanthjælp og må søge om en julekurv hos Børnenes Kontor for at kunne give sine børn en smule jul?
Eller i ørerne på den midaldrende langtidsledige, der er røget ud af dagpengesystemet og efter næsten 40 år på arbejdsmarkedet nu er henvist til at leve af sin ægtefælles indkomst?
Eksempler er der nok af, men fælles for dem, jeg nævnte, er, at med de ærede medlemmers udtalelser kan de ikke opfatte sig som andet end uværdige.
Deres selvtillid får
en ekstra trykseksten med folketingsmedlemmernes argumentation for egen lønfest.
Folketinget er befolkningens valgte repræsentanter, og derfor burde aflønningen svare til befolkningens levevilkår. Vi bør altså tage udgangspunkt i den almindelige danskers lønniveau, når vi skal vurdere, hvilken løn vi med rimelighed skal give os selv. Jobbet som folketingsmedlem har usikre ansættelsesvilkår, bliver der sagt.
Ja, det har det.
Vi kan ryge ud fra den ene dag til den anden, men det er vi bestemt ikke ene om.
Der er i titusindvis af borgere, som har meget korte opsigelsesvarsler, og for dem betyder afskedigelse, at forsørgelsesgrundlaget forsvinder eller forringes voldsomt fra den ene dag til den anden.
Her er ingen blid overgang til at justere budgettet eller finde et nyt job, og det er mange årtier siden, arbejdsløshedsdagpengene svarede til 90 pct. af den hidtidige indtægt.
Som nævnt under førstebehandlingen indeholder lovforslaget nogle positive elementer.
Men det ændrer ikke på, at hovedindtrykket er, at politikerne vil score gevinsten selv, og det vil vi ikke være med til i Enhedslisten.
Så vil jeg for god ordens skyld sige, at jeg som ordfører fremfører Enhedslistens holdninger uanset eventuelle privatister.
Poul Nødgaard (DF), 1999-12-17:
Den mest begærlige må jo være fru Margrete Auken, fordi hun fra første færd har startet det her og støttet de kraftige lønforhøjelser, så jeg synes, det er en helt unødvendig og til dels nærmest perfid bemærkning at komme med.
Men man kan faktisk ikke forvente sig ret meget andet fra fru Margrete Aukens side.
Hun taler utrolig nedladende til folk, og at hun er præst i den danske folkekirke, må jeg sige at jeg faktisk ryster på hovedet af, for næstekærlighed har hun ikke meget af.
Mariann Fischer Boel (V), 1999-12-17:
Der har under udvalgsbehandlingen af lovforslaget, der jo drejer sig om at forhøje dieselafgiften med 23 øre pr. l, været afgivet et svar fra skatteministeren på en henvendelse
fra Dansk Transport og Logistik.
Skatteministeren fastholder i sin besvarelse, at de provenuberegninger, som Dansk Transport og Logistik har foretaget med hensyn til det overskud, der kan opnås ved et prisspænd på f.eks. de her 23 øre, som forslaget drejer sig om, i forhold til udlandet, ikke er realistiske. Skatteministeren henviser til forholdene, som de var i begyndelsen af 1990'erne, hvor prisspændet i forhold til udlandet var omkring 2 kr., og da tankede udenlandske lastbiler omkring 50 mio. l i Danmark.
Og derfor mener ministeren ikke, at det er realistisk at forvente, at en fastholdelse af den nuværende afgift, altså en undladelse af vedtagelse af forslaget, vil medføre det provenu, der kan modsvare det, som skatteministeren regner med at forslaget vil give.
Men nu er det jo sådan, at der er sket utrolig meget på hele transportområdet siden begyndelsen af 1990'erne.
Antallet af udenlandske biler er cirka fordoblet.
Og da en typisk lastbil i dag tanker omkring 600 l, bliver den samlede tankningskapacitet for udenlandske lastbiler på 420 mio. l, altså seks gange så meget som i begyndelsen af 1990'erne.
Og så ser regnestykket jo pludselig fuldstændig anderledes ud. Skatteministeren lægger også i sin besvarelse megen vægt på hele miljøspørgsmålet, men jeg er i virkeligheden bange for, at man vil opnå det stik modsatte af de intentioner, ministeren har, for der er jo givet eksempler på, at der er sket et markant fald i salget af dieselolie i Danmark, altså den miljøvenlige dieselolie. Hvis ministeren ønsker, at vi får et maksimalt salg af dansk dieselolie, altså den miljøvenlige dieselolie, så bliver der nødt til at være et prisspænd i forhold til udlandet, som er væsentlig større end det, der lægges op til med lovforslaget.
Nu er det jo nok ikke dieselpriserne i Danmark alene, der får vognmænd til at true med at udflage, men det er min opfattelse, at det netop er forhøjelsen sammen med alle de andre byrder, som pålægges erhvervslivet i forbindelse med vedtagelse af finansloven, der gør, at det her bare bliver dråben, der får bægret til at flyde over.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-12-17:
Jeg er glad for, at fru Eva Kjer Hansen har gjort opmærksom på en sag, som socialministeren, synes jeg, på tilfredsstillende måde har svaret på.
Der er begået en fejl her.
Den er erkendt, den sag rettes der nu op på, den tages der konsekvenserne af.
Jeg er glad for, det også er en enkeltstående begivenhed og vil selvfølgelig være helt opmærksom på, at det bliver en enkeltstående begivenhed.
Jeg kan dermed også bekræfte, at respekten for Folketingets arbejde og beslutninger er helt uændret.
Den er, hvor den skal være.
Det er Folketinget, naturligvis, der skal have den yderste respekt for sit arbejde.
Jeg synes, socialministeren har taget godt fat på at sikre, at det her det ikke gentager sig, og det vil jeg naturligvis også støtte socialministeren i.
Karen Jespersen (V), 1999-12-17:
Jeg skal bare lige for en god ordens skyld gøre opmærksom på, at fru Eva Kjer Hansen må have misforstået mig, når hun har opfattet det, jeg svarede, sådan, at jeg har undladt at gøre Folketinget opmærksom på, at det ikke kunne nås at indbringe forslaget for testpanelet.
Det var jeg heller ikke bekendt med.
Og det var dér, kommunikationsbristen er opstået.
Det er i forløbet mellem Erhvervsministeriet og Folketingets Socialudvalg, at misforståelsen opstod, og det er derfor, jeg mener, der er brug for en mere præcis køreplan for, hvordan man vil kommunikere indbyrdes omkring det her, fordi vi jo ikke selvstændigt kan indbringe det for testpanelet.
Det går gennem Erhvervsministeriet og Erhvervs- og Selskabsstyrelsen.
Eva Kjer Hansen (V), 1999-12-17:
Jeg er naturligvis glad for ministerens svar på de spørgsmål, der er rejst, men jeg må jo sige, at det jo faktisk gør situationen værre.
Jeg er dybt forundret over, at socialministeren ikke har oplyst over for Folketinget, at socialministeren dels ikke mener, det er nødvendigt at forelægge det for testpanelet, og at ministeren har haft kendskab til, at det slet ikke ville kunne nås inden den forventede tredjebehandling, men har undladt at gøre Folketinget opmærksom på dette.
Jeg får et klart svar på et spørgsmål den 30. november, som hedder, at ministeren nu vil forelægge lovforslaget for testpanelet.
Der sker ikke mere.
Vi hører intet til sagen.
Jeg tror, alt er i skønneste orden.
Det var den 30. november.
Så den 15. december, to dage før tredjebehandlingen, får vi så pludselig denne her besked ad omveje om, at det slet ikke kan lade sig gøre.
Det har jo konsekvenser.
Det har de konsekvenser, at Folketinget ikke har fået de oplysninger, som Folketinget har bedt om, og som ministeren har lovet at give Folketinget.
Det eneste rimelige ville have været, at socialministeren var gået i debat med Folketinget om, hvorvidt det her så overhovedet skulle forelægges testpanelet, hvis ministeren ikke ville gøre det.
Men ministeren har givet et klart svar.
Så vil jeg gerne sige, at vi opfatter det som positivt, at socialministeren vil tage initiativ til at få en præcis køreplan for brugen af testpanelet i forbindelse med de forskellige lovforslag.
Og jeg vil derfor endnu en gang gerne appellere til statsministeren, om det er et arbejde, statsministeren vil sætte sig i spidsen for, om statsministeren vil tage initiativ til at få indskærpet over for sine fagministre, at man skal respektere Folketingets beslutninger, og man skal respektere, at de svar, man giver i Folketinget, reelt også bliver gennemført. Altså hvor er vi henne, hvis vi ikke kan stole på de svar, vi får fra fagministrene under udvalgsarbejdet?
Endelig så vil jeg bare beklage, at ministeren ikke vil tage konsekvenserne af det her roderi og anmode om at få udskudt tredjebehandlingen.
Det synes jeg ville være det eneste rimelige i denne her situation.
Karen Jespersen (V), 1999-12-17:
Jeg vil gerne begynde med at beklage, at der er sket en brist i kommunikationen mellem Socialministeriet, Erhvervsministeriet og Folketingets Socialudvalg.
Og jeg mener, at det må føre til, at vi får lavet en meget præcis køreplan for, hvordan vi sikrer, at der ikke sker den slags brist.
Men så vil jeg også gerne sige, at den brist i kommunikationen ikke på nogen måder har haft konsekvenser i forhold til, hvis der ikke havde været den brist.
Det har ikke nogen praktiske konsekvenser.
Sagen hænger sammen med, at det under alle omstændigheder er sådan, at resultatet fra det testpanel, som L 57 skulle forelægges, ville være kommet efter tredjebehandlingen.
Det hænger så igen sammen med, at forslaget ikke har administrative konsekvenser, og derfor var det vurderingen både i Socialministeriet og i Erhvervsministeriet, at der var ikke brug for at forelægge det for testpanelet.
Det er ikke rigtigt, hvis B 38 bliver forstået på den måde, at alle erhvervsrelevante lovforslag skal sendes til testpanelet.
Der står jo faktisk, at man skal have det konsekvensvurderet enten af et testpanel/fokuspanel eller en ekspertgruppe.
Og ekspertvurderingen har i denne her sammenhæng været foretaget af Erhvervsministeriet, der jo har vurderet lovforslaget, inden det blev fremsat.
Der bliver taget højde for Erhvervsministeriets bemærkninger, der er indarbejdet i lovforslagets bemærkninger, som jeg også har sagt til Socialudvalget.
Erhvervsministeriet skriver også netop i sit høringssvar, at hvis Socialministeriet skønner, at lovforslagets administrative konsekvenser er større end først antaget, så kan vurdering foretages af Erhvervsministeriets testpanel. Man siger for det første, at det kun er, hvis man skønner, at der er større administrative konsekvenser end først antaget, og så siger man for det andet, at så kan man forelægge det for testpanelet.
Man skal jo huske på, at det her testpanel er 500 virksomheder, og det er jo lige før, det bliver en administrativ byrde for testpanelet, hvis man sender lovforslag til høring, som faktisk ikke har administrative konsekvenser.
Men det ændrer selvfølgelig ikke ved, at da Folketinget så anmoder Folketingets Socialudvalg om at få det sendt til høring, så siger jeg: Jamen det vil jeg gerne.
Ministeriets embedsmænd får så den besked fra Erhvervs- og Selskabsstyrelsen, at det ikke kan nås inden en tredje behandling i december måned, og embedsmændene i Socialministeriet beder derefter Selskabsstyrelsen om at kontakte Socialudvalget og spørge i Socialudvalget.
Og det er så dér, der sker en misforståelse.
Den er nu rettet op.
Det bliver sendt til testpanelet, men det ændrer ikke noget ved realiteterne, og jeg mener, at vi skal fastholde, at vi stemmer om forslaget nu, fordi det vil have konsekvenser for provenuet, hvis ikke det bliver vedtaget, det har ingen administrative konsekvenser, og det har været konsekvensvurderet i Erhvervsministeriet.
Eva Kjer Hansen (V), 1999-12-17:
Desværre har der været et uheldigt forløb omkring det her lovforslag.
Men det er endnu værre, når ministeren så, foranlediget af et udvalgsspørgsmål, lover at forelægge lovforslaget for testpanelet og så alligevel ikke gør det.
Det er simpelt hen under al kritik.
Den 30. november svarer ministeren på et spørgsmål
Stor var derfor min forbavselse, da der i forgårs bliver taget telefonisk kontakt fra Erhvervs- og Selskabsstyrelsen for at spørge, om Folketinget stadig væk er interesseret i at få dette lovforslag forelagt testpanelet.
Jeg troede jo, at vi havde fået resultatet i de her dage forud for tredjebehandlingen, og derfor har jeg nogle spørgsmål til socialministeren: Hvorfor er lovforslaget ikke blevet forelagt testpanelet, sådan som det var lovet i svaret på spørgsmålet om dette?
Nummer to: Hvis der var nogen problemer i dette, hvorfor har ministeren så ikke orienteret Socialudvalget om disse problemer?
Nummer tre: Hvorfor kontakter Erhvervs- og Selskabsstyrelsen Folketingets Socialudvalg
, når det er ministeren, der, godt nok efter opfordring, har bedt om at få foretaget forelæggelsen for testpanelet? Og endelig: Hvorfor vælger ministeren ikke at bede om at få udskudt tredjebehandlingen af dette lovforslag, så den besvarelse, som ministeren har lovet, der vil komme om lovforslaget, kan nå at komme, inden Folketinget skal tredjebehandle lovforslaget?
Og så vil jeg sige, at jeg er meget glad for, at statsministeren er til stede i salen under denne debat.
Jeg er glad for det, fordi det så giver anledning til at spørge statsministeren, om statsministeren vil indskærpe over for sine fagministre, at alle fagministre skal respektere B 38 fra forsommeren om, at alle erhvervsrelevante lovforslag skal konsekvensvurderes, inden de fremsættes i Folketinget. Og det andet, jeg gerne vil spørge statsministeren om, er, om statsministeren også vil gøre det klart over for alle fagministre, at de spørgsmål, man har leveret i udvalget, skal besvares sådan som lovet.
Og at en fagminister bør sørge for, at når man har sagt, man vil gøre ét over for Folketinget, så sikrer man også, at det bliver gennemført.
Jeg håber, at statsministeren i dag vil forsikre Folketinget om, at statsministeren på de to områder vil indskærpe over for ministrene, at de skal vise respekt for Folketingets arbejde.
Dorte Bennedsen (S), 1999-12-17:
Jeg skal ikke skjule, at jeg synes, at hr. Knud Erik Hansen i nogen grad gik over stregen her, når han sagde, at - jeg tror nogenlunde ordret citeret: Hensigten med dette forslag er, at vi vil kunne udvise så mange unge som muligt.
Det er simpelt hen en uanstændig måde at udlægge dette lovforslag på, men det er jo et gammelt trick, når man skal finde en undskyldning, at så bygger man nogle argumenter op, der ikke eksisterer, og så bekæmper man dem. Det her handler om, og det kan hr. Knud Erik Hansen være enig i eller uenig i, at vi synes, at den væsentligt nemmere vej til at blive statsborger, som erklæring er, skal bibeholdes.
Og den meget, meget, meget store del af de unge vil kunne anvende den.
Men vi synes, det er rimeligt, netop fordi det er en nemmere vej, så at sige: Ja, men så sætter vi kravet om, at der ikke er begået kriminalitet.
Resten af dem, den lille gruppe, det kommer til at handle om, som ikke kan bruge erklæringsinstrumentet, vil kunne søge statsborgerskab på fuldstændig normal vis som alle andre udlændinge i dette land.
Jeg må sige, at jeg synes, at hr. Knud Erik Hansen skulle holde sig for god til en bemærkning som den, jeg citerede før.