Sonja Albrink (CD), 1998-12-10:
Det er altid godt at få en generel debat om voldsproblematikken i Danmark, men man undrer sig måske lidt over ordlyden i forespørgslen: »volden ud af Danmark«.
Justitsministeren var inde på det i sin tale, hvorfor jeg ikke vil komme nærmere ind på det i min ordførertale.
Men lad mig bare få det slået fast med det samme: CD synes, at enhver form for voldskriminalitet i det danske samfund er uacceptabel.
Vi ønsker også at være med til at skabe tryghed i befolkningen, og vi ønsker, at voldsmænd bliver straffet hurtigt og effektivt, og at man tager de nødvendige sociale og kriminalpræventive initiativer, så vi undgår, at nogle i vores samfund udvikler sig til et voldssamfund.
Dette er faktisk en meget vigtig politisk opgave, men den kræver, at man indretter indsatsen ud fra nogle nuancerede beskrivelser af problemstillingerne.
Det hjælper ikke bare at råbe op, fordi man tror, man er populær.
Det ligger også i forespørgslen, at Dansk Folkeparti ønsker, at regeringen skal tage initiativer, der skaber en større tryghed i samfundet.
Hvis dette virkelig var et velment ønske, forstår man måske ikke, hvorfor Dansk Folkeparti på et usagligt grundlag og gennem en udtalt debatforplumring medvirker til at forøge en i forvejen stigende utryghed i befolkningen.
Som eksempel kan man jo fremhæve en pressekampagne i oktober, hvor det viste sig, at Dansk Folkeparti brugte ældre og ikke særlig aktuelle voldsepisoder i deres argumenter.
Når disse voldsdebatter er på deres højeste, bliver man bombarderet med tal, der alt afhængigt af øjnene, der ser, giver både det ene og det andet billede af udviklingen i samfundet.
Og når man taler med erfarne politifolk, får man at vide, at de mennesker, der frekventerer byernes natteliv, generelt optræder mere aggressivt end tidligere.
Disse ting bliver man altså nødt til at lytte til.
Det er noget, der optager befolkningen, og så bliver man også nødt til at forholde sig til det.
Der er taget nogle ganske fornuftige initiativer med vedtagelsen af voldspakken, men i CD kunne vi godt tænke os at gå lidt videre.
Det præventive arbejde, den hurtigere sagsbehandlingstid og opfølgningen over for unge voldsmænd
skal fastholdes og videreudvikles.
Gerningsmændene skal straffes hurtigt og effektivt, det skal der ikke herske nogen tvivl om.
Det gør altså heller ikke noget, hvis domstolene i højere grad også anvender den tunge ende af strafferammerne og i øvrigt griber til varetægtsfængsling af voldsmænd.
Det kan ikke være meningen, at ofrene skal kunne møde gerningsmanden på gaden umiddelbart efter en voldsepisode.
Vold har dog vidt forskellig karakter.
Vold foregår i familier, og den foregår på arbejdspladser, i offentlige institutioner, på gaden og mange andre steder, og voldsudøvere er af forskelligt køn og forskellig alder og baggrund.
Det er et selvbedrag, hvis nogen forestiller sig, at voldsproblemer løses ad retspolitisk vej alene.
Eksempelvis kan man fremhæve gadebander, som efterhånden er er ved at være et erkendt og synligt fænomen i Danmark.
Denne gadebandekultur giver sig bl.a. udtryk i vold og anden form for kriminalitet.
Dette problem løses desværre ikke kun med straf.
Jeg skal ikke gøre mig klog på, hvilke mekanismer der danner grobund for gadebander, men jeg forestiller mig, at medlemmerne i disse gadebander bl.a. savner voksenkontakt.
Om de gadebander, der består af unge med indvandrerbaggrund, kan man vel godt forestille sig, at der her er tale om nogle unge mennesker, der befinder sig i et vakuum mellem to kulturer.
Den ene kultur har
lidt svært ved at forstå, hvorfor de ikke lever i den, og den anden kultur har de derimod svært ved at blive optaget i.
Derfor skaber de deres egen fælles identitet i disse gadebander, og de bliver derved en del af samfundets problem.
Voldsproblemerne skal tages alvorligt, og det er derfor også vigtigt, at regeringen til stadighed holdes i ørerne, således at bekæmpelsen af vold bliver prioriteret endda meget højt.