Carsten Koch (S), 1999-05-20:
Ifølge beslutningsforslaget skal regeringen fremlægge en plan for, hvorledes detentionsanbringelse i videst muligt omfang afskaffes og erstattes af afrusning i hospitalsregi eller på institutioner, hvor man har forstand på afrusning og kan skønne, om den berusede er motiveret for behandling.
Jeg vil godt indledningsvis sige, at jeg har megen sympati for intentionerne bag forslaget.
På sidste møde i kontaktudvalget blev det besluttet at nedsætte en arbejdsgruppe - hvis jeg skal være helt nøjagtig, så var det på næstsidste møde, men det skal ikke være afgørende, det er i hvert fald blevet besluttet at nedsætte en arbejdsgruppe - som skal vurdere sagen og komme med forslag til, hvorledes man eventuelt kunne nedbringe antallet af detentionsanbringelser.
Så det er altså et spørgsmål, som vi allerede er i gang med at finde en løsning på.
Det er rigtigt, at jeg tidligere ved besvarelsen af nogle folketingsspørgsmål har været forbeholdende over for, om afrusning bør foregå i hospitalsregi, men dette har jeg ikke, som forslagsstillerne anfører, gjort udelukkende af økonomiske grunde, men også fordi der er en række andre problemer med at have berusede personer indlagt på hospitalet.
Det bør man nødvendigvis tage med.
De berusere, der indsættes i detentionen, er i mange tilfælde dem, som politiet ikke skønner, det er forsvarligt
at køre hjem til deres bopæl, enten fordi de er så medtagne af alkohol, at politiet skønner, at de er til fare for sig selv, eller fordi de er voldelige eller optræder truende. Nogle er også blevet anholdt på grund af husspektakler og er af den grund blevet fjernet fra deres eget hjem. Et andet aspekt er, at det langtfra er alle dem, der indsættes i detentionen, der har brug for eller er motiverede for behandling for alkoholmisbrug.
Forslagsstillerne har bl.a. begrundet forslaget med, at man på et hospital eller anden institution, hvor der er ansat sundhedsfagligt personale, har bedre mulighed for at rådgive om alkoholbehandling og motivere den indlagte person til at gå i behandling.
Men i mange tilfælde med detentionsanbringelser er der blot tale om personer, som en enkelt gang har været ude for en våd tur i byen og har fået så meget at drikke, at de er blevet ude af stand til at tage vare på sig selv, eller at de kan blive til alvorlig gene for andre.
Men disse personer, som ikke er gengangere i detentionen, og som i øvrigt ikke har alkoholproblemer i dagligdagen, har ikke brug for en massiv behandlingsmæssig indsats.
I den forbindelse skal man i øvrigt være opmærksom på, at vi de seneste år faktisk har set et ganske kraftigt fald i antallet af detentionsanbragte.
Det synes jeg også man bør tage med.
Justitsministeriet har således i en besvarelse til Folketinget den 29. april i år oplyst, at antallet af detentionsanbringelser i perioden fra 1993 til 1998 er faldet fra knap 25.300 til godt 14.000 om året.
Jeg er imidlertid enig i, at nogle af dem, der indsættes i detentionen, nok kunne anbringes under andre forhold, men jeg finder, at sagen bør belyses nærmere, inden der eventuelt iværksættes en egentlig plan for, hvorledes antallet af detentionsanbringelser kan nedbringes.
Jeg vil derfor snarest muligt tage kontakt til Justitsministeriet og Socialministeriet for at få en drøftelse af problemernes omfang og for at få opstillet nogle mulige løsningsmodeller.
Det, som man f.eks. kunne overveje, var, at der blev oprettet nogle særlige afrusningsafsnit på de amtskommunale døgninstitutioner for alkoholmisbrugere eller på forsorgshjemmene eller på de private behandlingshjem, som har aftaler med amterne om at tage alkoholmisbrugere i behandling.
Man kunne vel også forestille sig, at de private alkoholmisbrugsbekæmpende foreninger kom til at spille en rolle her.
Som jeg nævnte tidligere, er der allerede sat et udredningsarbejde i gang under Alkoholpolitisk Kontaktudvalg, og dette udredningsarbejde vil helt naturligt kunne danne udgangspunkt for drøftelserne mellem de tre ministerier om dette udmærkede forslag.