Jesper Langballe (DF), 2002-04-05:
Når en høne har fået hovedet hugget af, fortsætter den som bekendt gerne med at spæne rundt på gårdspladsen.
Refleksmæssigt gør den de bevægelser, som den var fortrolig med, men der er ikke noget logisk formål med dem.
Sådan en høne tænker jeg ærlig talt tit på, når jeg hører venstrefløjen ytre sig.
ABM-traktaten - aftalen mellem Sovjetunionen og USA om kun i begrænset omfang at udvikle og opstille forsvarssystemer mod missiler - blev indgået på initiativ af Nixon og Kissinger i maj 1972.
De havde klogt set, at med det våbenkapløb, der var i gang mellem de to supermagter, ville et missilforsvar fremprovokere offensive våben.
ABM-traktaten gjorde god nytte under den kolde krig.
Efter kommunismens fald er der ikke mere noget våbenkapløb, for der er kun én supermagt.
Samtidig er det desværre ikke mere forbeholdt supermagter at fremstille atomvåben.
Så nu kommer den dødelige trussel fra terrorstater, som er uforudsigelige, og som man ikke kan lave traktater med.
Fra begyndelsen af George W. Bush' præsidentperiode vidste man, at Nordkorea havde testet missiler, der kunne ramme amerikanske oversøiske mål og ligefrem byer i USA, og også fra irakisk side kunne man frygte sådanne planer.
Så satte Bush gang i planen om udvikling af et missilskjold og opsagde ABM-traktaten.
Det var simpel sund fornuft, og efter den 11. september er denne sunde fornuft blevet selvindlysende.
Hr. Villy Søvndal siger, at sådan nogle slyngelstater slet ikke vil bruge atomvåben, de vil bruge bakterier og kemi og sådan noget.
Hvor ved han det fra?
De vil formentlig bruge alt, hvad man overhovedet kan bruge, og så må man beskytte sig dér, hvor man kan.
Nu spørger jeg: Hvad i alverden kan venstrefløjen have imod, at amerikanske borgere bliver beskyttet mod en forbryderisk bananoberst, der vil sende atombomber ned i hovedet på dem?
Hvilken interesse har venstrefløjen i at stå kustodevagt om en traktat, som skulle begrænse et våbenkapløb, der ikke mere eksisterer?
Når endog ABM-traktatens anden part, Ruslands præsident Putin, accepterer ideen, samtidig med at han fortsætter våbennedskærings- og stabiliseringsforhandlinger, hvorfor har man så noget imod det?
Kan man forstå venstrefløjens protester som andet end den hovedløse hønes ideologiske automatreflekser, herunder en traditionel koldkrigsmistillid til ubetinget alt, hvad USA gør?
Den mest fantasifulde sprogblomst hentet fra science fiction-film lød på, at nu ville man militarisere rummet. Den slags nonsens svarer til, at nogle, hvis en stat ville bygge underjordiske bunkers til at beskytte civilbefolkningen mod bombardementer, så sagde, at nu militariserer man undergrunden. En ansvarlig dansk reaktion kunne være at sige: Vi danskere og grønlændere ønsker jer lykke til, og vi håber, I får glæde af Thulebasens radar.
Til gengæld håber vi også, hvis det kostbare eksperiment skulle lykkes, at I så på lang sigt vil dele jeres knowhow med os og gerne med resten af verden, så også vi kan blive beskyttet.
For vi ved, at da atombomben først var opfundet, var der ingen vej tilbage. Denne skræmmende destruktive viden kan aldrig gøres utænkt, men tænk dog, om man kunne skabe en ny viden, som forhindrede atommissiler i at blive effektive.
Det var da en mission, der ville noget.