Søren Søndergaard (EL), 2004-05-26:
Man kan jo sige, at tiden, siden krigen i Irak begyndte, har været historien om den forudsigelige kurs mod katastrofen.
For det første har det vist sig, at USA, hovedbesættelsesmagten, absolut ingen plan har haft for, hvad der skulle ske med Irak, efter at man havde besat landet.
Selv vi, som korrekt påpegede, at der ikke var fremlagt noget op til krigen, og derfor kritiserede, at der ikke var nogen planer for, hvad der skulle ske efter krigen - ja, nu skal jeg ikke tale på andres vegne, jeg kan kun tale på mine egne vegne - troede dog, at USA i det mindste et eller andet sted nede i en eller anden skuffe havde en eller anden form for planlægning af, hvad der skulle ske.
Men min tillid til USA var for stor, der var ingen plan for, hvad der skulle ske.
For det andet har USA jo optrådt som en fuldstændig typisk besættelsesmagt, startende med at man er fuldstændig ligeglad med, hvad der sker på hospitalerne, hvor plyndringer finder sted, mens man har ressourcer nok til at forsvare olieministeriet og derefter går i gang med at dele ud af rovet.
Mærskkoncernen fik en havn, amerikanske firmaer fik det ene og det andet og det tredje, og de ting blev i stor udstrækning besluttet hen over hovedet på irakerne.
Derfor har irakerne også valgt at trække tilsagnet om en havn til Mærsk tilbage, fordi de måske ikke synes, det er en særlig smart idé.
For det tredje har vi set en voldsanvendelse, som er fuldstændig ude af proportioner med det, man ønskede at opnå, oven i købet en fuldstændig planlagt og forberedt voldsanvendelse.
Da de fire amerikanske soldater var blevet dræbt ved Fallujah, annoncerede man en gengældelse, som irakerne ville komme til at huske.
Man lagde ikke engang skjul på det, man sagde: Det her skal de få betalt.
Så gik man i gang med at betale det.
Vi ved ikke, om det var 700 eller 1.000 eller 1.200, de fleste civile, der blev dræbt, deriblandt selvfølgelig også kvinder og børn.
Men at irakerne har lært, hvad det vil sige, når man sætter sig op mod besættelsesmagten, er i hvert fald fuldstændig oplagt.
Det var en gengældelse, som vi jo også kender fra Europas historie inden for de sidste 55 år.
Vi har set et omfang af tortur og ydmygelser, som vel ingen havde forestillet sig, og som man umuligt kan forestille sig gennemført på lokalt plan.
Det er ikke ting, der kan ske på lokalt plan.
Det er ikke en eller anden bondeknold fra Texas, som finder på at placere fanger på den måde i en lang fængselscelle, hvortil alle har adgang.
Der er tale om fuldstændig forberedte taler, tortur og ydmygelser med det formål at knække fangerne før de egentlige forhør. Der er også blevet offentliggjort manualer, hvoraf de ting fremgår, og det er da klart, at den opførsel har ført til en ændring af irakernes holdning.
CNN har, som jeg nævnte tidligere, lavet en opinionsundersøgelse.
Dengang var det sådan, at 43 pct. mest opfattede koalitionen som besættelsesstyrke, 43 pct. opfattede den mest som befriere, og 9 pct. sagde begge dele.
Efter overgrebene, men før torturscenerne kom frem, opfattede 8 pct. koalitionen som både besættelsesstyrker og befriere, 19 pct. som befriere og 71 pct. som besættelsesstyrker.
Irakerne har ændret holdning til det, der er sket, da de oplevede, hvad det betød i praksis.
Hvad kunne man så forestille sig?
Kunne man f.eks. forestille sig, at den danske regering gik ind for og arbejdede for fuld magtoverdragelse til irakerne, et klart FN-mandat, et stop for overdreven vold, at de ansvarlige blev retsforfulgt, og at irakerne blev herrer i eget hus?
Det er ikke den slags løfter, vi får i dag, når vi skal træffe en beslutning.
Vi får måske løfter om, at der skal arbejdes for det, men der ligger jo intet konkret på bordet.
Der ligger ikke engang en konkret meddelelse fra udenrigsministeren om, at hvis ikke irakerne får lov til at stoppe de amerikanske angreb, som kan koste tusindvis af irakere livet, vil de danske styrker naturligvis blive trukket ud.
Ikke engang den melding kan vi få.
Det er derfor, vi bliver nødt til at konstatere: Vi ser en besættelseshær, som har gjort alle de fejl - bevidst eller ubevidst, det skal jeg lade være usagt i denne sammenhæng - som man kan gøre.
Danmark har ingen indflydelse på, hvordan den besættelseshær opfører sig, og dermed får Danmark medansvar for den katastrofe, der er ved at ske.
Vi har et medansvar, og vi har en regering, der ikke sætter nogen klar grænse, og derfor må jeg sige, at den eneste løsning på problemet er, at Folketinget vedtager, at de danske tropper trækkes ud - jo før, jo bedre!