Connie Hedegaard (KF), 2006-01-13:
Tak for opbakningen til lovforslaget og tak også for de pæne ord om håndteringen.
Det bekræfter jo sådan set kun det, jeg også ligesom var inde på under den tidligere forespørgselsdebat her i dag, at tingene jo ofte foregår i fordragelighed her i Folketinget.
Vi kender alle sammen baggrunden for den her ulyksalige sag – eller som der også bliver sagt, efterhånden flere ulyksalige sager – om eksport af skrotskibe til bl.a. Indien.
Jeg har lagt vægt på, at det var nogle sager, som netop i stedet for bare at være sådan nogle enkeltsager kunne bruges til at få ændret på det internationale samfunds holdning til de her ting.
Derfor er det selvfølgelig også både vigtigt og positivt, at det så er lykkedes at få sat skibsophugning på dagsordenen både i EU og i de relevante FNfora under Baselkonventionen og altså også i IMO, Den Internationale Maritime Organisation.
Og de regler skal både rumme krav til ophugningen af skibe og til skibenes behandling forud for ophugning, og det er vores håb, at disse regler kommer til at ligne de krav, vi i dag har til behandling af affald i henhold til EU's transportforordning.
Det er derfor, vi har fremsat det lovforslag, vi har til behandling her i dag.
Vi ved alle sammen, at i spørgsmålet om sagen fra Korsør Kommune med »Kong Frederik IX«, der siden blev omdøbt til »Ricky«, var det en stor mundfuld for Korsør Kommune.
Det er nogle meget, meget komplicerede sager, og derfor er det, vi foreslår, at vi nu laver en arbejdsdeling, så de større skibe kommer ind under statens tilsyn, og de mindre skibe, som det ikke kan svare sig at sejle om på den anden side af jordkloden for at skrotte, stadig væk kommer til at ligge under tilsyn ude i kommunerne.
Jeg forstår godt dem, der ikke helt forstår det der med den 2.000-tons-grænse.
Men vi har jo fastsat grænsen i forslaget efter at have inddraget et antal eksperter, der siger, at det altså sådan er grænsen for, hvornår det ikke længere kan svare sig at sende færger om på den anden side af jordkloden, for så er der simpelt hen ikke skrotværdi nok i dem.
Det er derfor, det foreslås som grænsen.
Jeg forstår godt dem, der med baggrund i sagen fra Esbjerg, som jo stadig væk er noget dunkel for os alle sammen – der skal være en ny besigtigelse derovre i dag – siger, at så skulle den måske være mindre.
Det er vi ved at få boret ud.
Om den skal være på det ene eller det andet, er jo ikke religion.
Det, der er afgørende, er, at den grænse skal være lige præcis så høj eller så lav, at det ikke kan svare sig at udføre skrotningen andre steder, end hvor man skal udføre skrotningen.
Det prøver vi at få boret endnu mere ud nu; vi ser, om »Silva«-sagen giver anledning til at justere den grænse, som der vist ellers, så vidt jeg kan se, ret gennemgående i høringssvarene har været opbakning til.
Så til sidst blot til hr. Jørn Dohrmanns tekniske spørgsmål om, hvorfor det er sådan en bemyndigelse, hvor der står »kan«.
Hvorfor står der ikke »skal«?
Det skal ske, og det vil ske, og det er i øvrigt også i god forståelse med Kommunernes Landsforening, som er helt enig med os i det snit, der ligger her.
Til sidst blot et svar på fru Anne Grete Holmsgaards spørgsmål: Vil ministeren protestere over for Frankrig i anledning af den nye sag med »Clemenceau«?
Der vil jeg sige, at jeg synes, at det, der har været helt afgørende her, også har været at prøve at få samlet alle EU-landene, og der var Frankrig jo også med, så Frankrig er principielt med på det spor, vi er.
Det er altså, fordi der er noget usikkerhed omkring hangarskibe og den slags skibe – der er nogle særlige regler for krigsskibe – og der er en uklarhed der, som så skal afklares.
Men det, vi må holde os til, er, at det internationale spor, de regler, der gælder, skal følges.
Det er det, der har været linjen hele vejen igennem, samtidig med at vi forsøger at styrke de internationale regler.
Så jeg synes ligesom på nuværende tidspunkt, at vi følger den sag meget nøje, og Miljøstyrelsen har så sent som i går været i kontakt med de franske myndigheder, men jeg synes ikke, der umiddelbart er en oplagt anledning til at foretage sig yderligere lige nu.