runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-29:
Vi har jo her at gøre med et forslag, hvor virkeligheden og virkelighedens problemer støder ind i regeringens og Dansk Folkepartis evindelige sang om stram udlændingepolitik og strammere udlændingepolitik.
Sagen er jo, at mange kvinder står i den situation, hvor de må sige til sig selv: Bliv i ægteskabet, tag imod dine tæsk, hold din mund, eller du bliver smidt ud af landet.
Krisecentrenes beretninger om behandling af voldsramte kvinder er rystende for nu at bruge et mildt udtryk.
I Landsorganisation af Kvindekrisecentres nyhedsbrev nr. 1 fra 2005 fortælles historien om en srilankansk kvinde, der som 21-årig kom til Danmark efter ægteskab med en mand ligeledes fra Sri Lanka.
På Sri Lanka vil hun være socialt udstødt og ude af stand til at forsørge sig selv, hun har ingen uddannelse, hun ønsker at blive i Danmark.
Udlændingestyrelsen afslog ønske om opholdstilladelse.
Kvindens fremtidsmuligheder på Sri Lanka tillægges ingen betydning, hun pålægges at udrejse inden en måned.
Af angst for fremtiden flyttede kvinden så tilbage til den voldelige mand og troede, at hun fortsat var omfattet af den oprindelige opholdstilladelse, da ægteskabet jo ikke juridisk set var ophørt.
I efteråret 2004 flygter kvinden atter til krisecenteret efter at have været udsat for grov seksuel, fysisk og psykisk vold, og på ny rejses en sag over for Udlændingestyrelsen om opholdstilladelse for kvinden med dokumentation for så vel den nye som den tidligere vold samt konsekvenserne for kvinden og hendes familie på Sri Lanka ved hjemsendelse.
Lige op til jul kommer styrelsens svar.
Kvinden har efter styrelsens mening opholdt sig ulovligt i landet siden den første afgørelse og skal straks hjemsendes.
Dette er blot en historie om lovgivningen og praksis på det her område i det danske velfærdssamfund.
Danske krisecentre bekræfter, at mange udenlandske kvinder, der ved henvendelse til centrene ikke kender bestemmelserne om opholdstilladelse, forlader centrene for at vende tilbage til den voldelige mand, når de bliver gjort bekendt med reglerne.
I rapporten »Når drømme og håb bliver til mareridt« om danske mænds vold mod udenlandske kvinder, opgør Landsorganisation af Kvindekrisecentre, at Udlændingestyrelsens fortolkning af udlændingeloven medfører, at kun en tredjedel af de voldsramte får deres opholdstilladelse forlænget.
Dertil skal lægges de mange kvinder, som formentlig helt opgiver at henvende sig på krisecentrene og vælger at udholde volden.
Det beslutningsforslag, vi her behandler, som Enhedslisten er medstiller af, er blot et lille bidrag til at rette op på en elendig lovgivning og en uanstændig fortolkning af den.
Vi skylder de voldsramte kvinder, at de får en reel mulighed for at bryde ud og skabe sig et liv i Danmark.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-04-29:
Tak for bemærkningerne.
Jeg vil først og fremmest takke de partier, der er med bag forslaget.
Det Radikale Venstre fremsatte allerede i 2002 et forslag, der på nogle punkter ligner det her, og på det tidspunkt vandt forslaget ikke særlig stor opbakning.
Jeg havde også regnet med, at regeringspartierne ville kunne støtte forslaget, først og fremmest fordi regeringen har gjort meget ud af at tale om voldsramte kvinder.
Socialministeren har lanceret en stort anlagt kampagne vedrørende de voldsramte kvinder og opfordrer kvinderne til at komme frit frem, og det er selvfølgelig vigtigt for kvinderne.
Det er også vigtigt ud fra et ligestillingsperspektiv.
Men problemet er altså for disse kvinder, at hvis de kommer frit frem og f.eks. fortæller om vold, så er der to tredjedeles chance for, at de bliver udvist, og derfor kommer de ikke frit frem.
Det er baggrunden for vores forslag.
Vi siger i forslaget, at hvis man har været i Danmark i mere end 18 måneder, så skal det under alle omstændigheder være sådan, at hvis man kan dokumentere volden, og ja, man skal dokumentere volden, så skal man under alle omstændigheder have lov til at blive, hvis det er det, man vil.
Fru Irene Simonsens bemærkninger om det her var, at hvis kvinderne har et godt og kærligt netværk i hjemlandet, så er der jo ikke nogen grund til at give dem opholdstilladelse, for hvis de har et godt og kærligt netværk i hjemlandet, så søger de ikke om opholdstilladelse, så tager de hjem.
Det, vi taler om, er de kvinder, der er i knibe.
De skal have lov til at blive, hvis de har været 18 måneder i Danmark med sikkerhed, det vil sige have et retskrav på at blive.
Med hensyn til kvinder, der har været under 18 måneder i Danmark, skal vi gøre det samme, som foregår nu, det vil sige, at vi skal foretage en afvejning af hele situationen omkring kvinden, forholdene i hjemlandet osv.
Så opfordrer vi endvidere til, at beviser i voldssager ikke forældes, at man bevarer dem, gemmer dem, og at disse beviser kan bruges i det øjeblik, kvinden kommer i den situation, at hun har brug for at få forlænget sin opholdstilladelse.
Jeg glæder mig over, at integrationsministeren forholder sig i hvert fald en smule åben – jeg undskylder, hvis jeg overfortolker – til forslaget.
Jeg fornemmer, at der hos den kvindelige integrationsminister også er en vis medfølelse for de her kvinder, som vi taler om, og derfor er jeg glad for, at integrationsministeren takkede ja til Socialdemokratiets forslag om, at vi drak en kop kaffe sammen.
Jeg vil opfordre til, at vi gør det her i forbindelse med forslaget, at vi simpelt hen sætter os omkring samme bord og prøver at diskutere det igennem og ser, hvad vi kan komme frem til, altså laver en fælles beretning på nogle punkter, som der forhåbentlig kan skabes enighed om.
Afstemning
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-29:
Nu nævnte ministeren som punkt 1 under regeringens indsats mod tvangsægteskaber 24-årsreglen.
Så er det, jeg bare vil stille spørgsmål om, hvorvidt der er en sammenhæng mellem 24-årsreglen og tvangsægteskaber.
I den forbindelse vil jeg for en gangs skyld prøve at se, om jeg ikke kan tro på fru Pia Kjærsgaard, som i et læserbrev i Fyens Stiftstidende den 26. juni sidste år gennemheglede Frank Jensen og den tidligere integrationsminister for at skabe den sammenhæng mellem 24-års-reglen og bekæmpelse af tvangsægteskaber, som hun siger der slet ikke er.
Hun siger til de to: Fortæl dog sandheden.
Stramningerne i reglerne om familiesammenføring blev først og fremmest indført for at få sat en stopper for den tilstrømning af udlændinge, som var ved at tvinge hele vores velfærdssamfund i knæ.
Er integrationsministeren enig med fru Pia Kjærsgaard?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-29:
Nu har jeg ikke loven og dens bemærkninger med mig her, men så vidt jeg husker den, har regeringen i forhold til udlændingeloven og de ændringer, vi lavede i 2000 generelt, og i forhold til 24-års-reglen understreget tre formål, nemlig at forhindre tvangsægteskaber, at sikre en bedre integration i Danmark og at få bedre styr på det antal udlændinge, der kommer til Danmark.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-29:
Så vil jeg bare spørge: Er der en sammenhæng mellem 24-års-reglen og at bekæmpe tvangsægteskaber?
I så fald vil jeg egentlig godt have integrationsministeren til at forklare mig, hvordan 24-års-reglen kan forhindre, at der indgås tvangsægteskaber.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-29:
Jamen der er en klar sammenhæng, og der er også flere, der har givet udtryk for, at de sætter pris på, at vi har indført denne her 24-års-regel, for det letter i høj grad presset på de piger, som i en ung alder kunne blive udsat for at skulle indgå et tvangsægteskab.
De får nu ro til at tage en uddannelse, blive mere modne og forhåbentlig blive stærkere, så de, når de bliver 24 år, kan tage en selvstændig beslutning.
Hvis hr. Jørgen Arbo-Bæhr læser SFI's rapport, »Pardannelse blandt etniske minoriteter i DK«, så er der diskussion med flere, men bl.a. et citat om, at 24-års-reglen i høj grad har været med til at lette presset fra hjemlandet på de unge mennesker og sådan set også i nogle sammenhænge på deres familier her i Danmark.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-04-29:
Jeg er ked af at sige det, men integrationsministeren glemmer altså halvdelen af det, der står på den pågældende side.
Der står nemlig, at der er nogle, der siger det, som integrationsministeren siger, nemlig at de er glade for 24-års-reglen, men der er også nogle andre, der siger, at 24-års-reglen og den strenge udlændingelovgivning i det hele taget gør, at de føler sig stigmatiseret og trækker sig tilbage til deres egne kulturelle mønstre.
Det vil sige en forstærkning af noget af det, vi gerne så blødt op af hensyn til en forbedret integration.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor regeringen er imod det forslag, der ligger her, nemlig om at forske.
Find dog ud af, om 24-års-reglen rent faktisk forhindrer tvangsægteskaber.
Hvad er årsagen til, at regeringen ikke på noget tidspunkt er gået i gang med at undersøge det videnskabeligt?
Vil regeringen tage initiativ til at undersøge, hvor stort problemet reelt er med tvangsægteskaber?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-29:
Vi har jo netop støttet SFI-rapporten, og som jeg også har sagt, følger vi denne her problemstilling løbende.
Nu er det måske lidt svært baglæns at se, hvad grundlaget var for tvangsægteskaber før 2001.
Men det, vi klart og tydeligt kan se, også af de tal, som Udlændingestyrelsen offentliggjorde i går, er en klar ændring i mønsteret for, hvor mange og i hvilken alder unge stadig væk finder deres ægtefælle i deres hjemland, selv om hjemlandet er deres forældres eller bedsteforældres hjemland.
Så der er sket en klar ændring med 24-årsreglen, og vi vil stadig væk fastholde, at 24-årsreglen er et godt redskab til at forhindre det pres, der ellers har været på unge piger i Danmark.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-04-29:
Selvfølgelig er der færre under 24 år, der gifter sig med en udlænding, fordi det er fuldstændig umuligt at få familiesammenføring i Danmark, hvis man gifter sig med en udlænding, inden man er fyldt 24 år.
Så den statistik giver jeg ikke meget for; den viser i hvert fald ikke noget som helst om tvangsægteskaber.
Ministeren taler meget om retssikkerhed, og at der faktisk er mulighed for ifølge straffeloven at rejse retssager mod familier, der tvangsgifter deres sønner eller døtre bort.
Hvad er årsagen til, at regeringen ikke tager initiativ til at sikre, at i det øjeblik, man får kendskab til tvangsægteskaber, sørger man for, at der rejses retssager med henblik på at få de skyldige dømt og med henblik på at få statueret nogle eksempler, så familier, der har en kulturel praksis, der ikke er forenelig med at leve i et moderne samfund, finder ud af, at det her er en retsstat?
Jesper Langballe (DF), 2005-04-29:
Jeg skal personlig sørge for, at brevet med den rystende historie, som jeg ikke tror ministeren hørte, da hr. Søren Krarup fortalte den, vil blive viderebragt til ministeren.
Det er en forfærdelig historie, som er god at få forstand af.
Så vil jeg i øvrigt gerne oplyse ministeren om, at jeg tror, at hr. Arbo-Bæhr har misforstået fru Pia Kjærsgaard.
Der er vist ingen, der kunne finde på at benægte, at 24-års-reglen har noget med tvangsægteskaber at gøre.
Dermed har det jo også noget med tilstrømningen at gøre, for det gælder jo næsten hundrede procent, at der i hvert tvangsægteskab er en importeret ægtefælle, at det er en ægtefællesammenføring.
Der kan man så vægte, om det er tilstrømningen, man lægger mest vægt på, som fru Pia Kjærsgaard, eller om det er de unge menneskers ve og vel.
Men man ville dog være hjerteløs, hvis man ikke gad lytte, når de unge muslimer siger, vil I ikke godt bevare 24-års-reglen, så vi kan blive gamle nok til at trodse vores forældre. Er ministeren enig med mig?
Per Clausen (EL), 2005-04-29:
Nu er Enhedslistens synspunkter meget sjældent baseret på ideer løsrevet fra virkeligheden.
Vores kritik af det med en liberalisering og privatisering af vandforsyningen i tredjeverdenslande er såmænd bl.a. baseret på, at vi har set en række eksempler både i Sydamerika og Asien på, at det faktisk er gået rigtig skidt, at vandet er blevet dyrere, og at forsyningen er blevet dårligere.
Når udgangspunktet er, at der skal tjenes penge på det, fører det i modsætning til Venstres ideologiske udgangspunkt ikke altid til, at man får det bedst mulige, men at man ofte får noget, der er skidt.
Jeg synes da bare, at hvis det er hensynet til tredjeverdenslandene, som driver det her, hvorfor så ikke afvente, at de stiller kravet ved GATS-forhandlingerne, i stedet for at vi kommer med det?
Man må jo gå ud fra, at de er i stand til at formulere nogle krav, som er i overensstemmelse med deres interesser.
Jesper Kiel (EL), 2005-04-29:
Jeg kan forstå på hr. Jens Peter Vernersen, at det er helt ude af tidens ånd at proppe noget ind ad folks brevsprækker.
Betyder det, at vi kan forvente, at det er slut med fra Socialdemokratiets side at husstandsomdele synspunkter i forbindelse med valg og i hvert fald i særdeleshed i forbindelse med den her folkeafstemning om EU-forfatningen?
Umiddelbart synes jeg jo, at det var mere fordelagtigt, hvis vi alle sammen fik det, som vi skal stemme om, frem for at vi kun får en eller anden valgavis fra Socialdemokratiet og en fra Venstre dumpende ind ad brevsprækken.
Det er jo kun anmeldelser af den her bog; det er jo ikke selve bogen.
Helle Sjelle (KF), 2005-04-29:
Vi har ikke noget imod, at f.eks. Enhedslisten omdeler materiale, hvis det nu er det, Enhedslisten har lyst til, også i forbindelse med afstemningen om forfatningstraktaten, men vi synes bare ikke, der er nogen grund til, at vi direkte sender forfatningstraktaten ud til folk.
Vi synes faktisk, at de, der har lyst til at modtage alt materialet, selvfølgelig skal have mulighed for det, men vi ønsker ikke at sende det ud uden videre, at blokere folks postkasser og andet med en stor, tyk, fed forfatningstraktat.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-04-29:
Nu synes jeg, jeg bliver helt forvirret, for på den ene side vil man gerne fra Det Konservative Folkepartis side være med til at bombardere folks postkasser, nemlig med politisk materiale fra alle mulige partier, men på den anden side vil man ikke være med til at sende det nok mest vidtgående, vi nogen sinde har stemt om i Danmark, ud til befolkningen med den argumentation, at det er at pådutte folk noget, som de ikke har bedt om.
Altså, der må da være en eller anden form for sammenhæng: Enten går man ind for, at folk kan få noget i postkasserne, eller også er man imod det.
Helle Sjelle (KF), 2005-04-29:
I Det Konservative Folkeparti er vi faktisk af den opfattelse, at det er meget sjældent, at tingene er meget sort-hvide.
Men jeg kan forstå, at i denne her debat er både Dansk Folkeparti og Enhedslisten af den opfattelse, at tingene er meget sorthvide: Enten skal folk i forbindelse med forfatningstraktaten påduttes materiale, eller også skal de ikke.
Det, vi bare siger, er, at vi synes, at folk faktisk skal have et frit valg i denne her sammenhæng.
Vi synes faktisk, det er i orden, at vi giver folk mulighed for, at de selv kan vælge, om de ønsker at få tilsendt forfatningstraktaten eller de ikke ønsker det.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-04-29:
Jeg bor i Randers, og jeg har sådan et lille skilt på min dør, der hedder »Nej tak til reklamer«, og det har befriet mig for den enorme tvangsbyrde, som flere ordførere har været inde på, af at modtage en stor mængde valgmateriale i de 3 uger op til den 8. februar.
Det har jeg sådan set været meget tilfreds med, for jeg var rimelig overbevist om, hvor jeg skulle sætte mit kryds.
Men jeg synes alligevel, det er problematisk, at man på den ene side mener, at det er helt uacceptabel tvang at give folk denne her forfatning, som er det mest vidtgående, mest suverænitetsafgivende, mest degraderende for Danmark som en selvstændig nation, vi nogen sinde har stemt om, mens man fuldstændig skrupelløst deler ud af flotte tryksager i kilovis op til et folketingsvalg, tryksager, som folk aldrig nogen sinde har bedt om.
Det hænger da ikke sammen.
Helle Sjelle (KF), 2005-04-29:
Hvad Dansk Folkeparti måtte have lyst til at gøre op til et folketingsvalg, må stå for Dansk Folkepartis egen regning, og det må Dansk Folkeparti jo selv betale.
Men det her handler altså også om, at vi bruger skatteborgernes penge på at sende noget ud, som folk måske ikke engang ønsker at få.
Vi synes, der er stor og god mulighed for, at folk får den information, de skal have, og selvfølgelig skal de have al den information, de ønsker i forbindelse med forfatningstraktaten, og det kan de også få med de muligheder, der er givet i forbindelse med denne her afstemning.
Jesper Kiel (EL), 2005-04-29:
Fru Helle Sjelle mener, at De Konservative gerne må føre alle deres synspunkter frem, og deres udlægning af teksten vil man gerne føre frem og husstandsomdele, hvis man har råd til det, men selve det, som vi skal stemme om, vil man ikke husstandsomdele.
Det er jo her, hvor folk bliver påtvunget noget; den skal jo til folkeafstemning, og den kommer til at gælde for os alle sammen, hvis den bliver vedtaget, og det er jo i den situation, man kan tale om tvang.
Hvorfor skal alle så ikke have den i hånden?
Så sørger vi for, at vi har den samme udgave, og så kan vi sige, at det står på side 217 eller noget andet, når vi diskuterer det her.
Det forstår jeg faktisk ikke.
Martin Henriksen (DF), 2005-04-29:
Nu kom den radikale ordfører ind på, at Dansk Folkeparti vildledte folk, men hvis der er noget, der er vildledning, så er det, at samtlige ordførere fra de EU-positive partier har været oppe at sige, at det er så nemt at få fat i EU-forfatningen, men i Nordjyske Stiftstidende under overskriften »Endnu ingen forfatning til danskerne« kan man læse, at borgerne går forgæves på biblioteket, og at Folketinget har stoppet udgivelsen.
Og Jeanette Larsen, som er på hovedbiblioteket i Taastrup, er citeret for at sige: Der har været stor efterspørgsel på forfatningen, så det er frustrerende, når vi må afvise folk.
Folk, der kommer i Taastrup og beder om at få forfatningen, bliver afvist.
Det er åbenbart den information, man lægger op til, kan jeg forstå.
Nu skal det jo ikke gå ud over Dansk Folkeparti, at det første oplag af EU-forfatningen, som man kunne rekvirere, var ukorrekt.
Det skal jo ikke gå ud over Dansk Folkeparti.
At vi påpeger, at noget er ukorrekt, er jo en god ting.
Det er jo netop, fordi vi i Dansk Folkeparti går ind for information.
At det var ukorrekt, kan vi naturligvis ikke blive klandret for.
Det er jo i realiteten sådan i dag, som der står i beslutningsforslaget, at borgerne bliver nødt til at kopiere fra EU-forfatningen på biblioteket.
Det er jo rigtigt, for det bliver de jo nødt til, når de ikke kan få EU-forfatningen i hånden og gå hjem med EU-forfatningen.
Så det er jo fuldstændig korrekt, hvad der står i beslutningsforslaget fra Dansk Folkeparti.
Lone Dybkjær (RV), 2005-04-29:
Der er det korrekte deri, at der er indgået en politisk aftale, og den ønskede Dansk Folkeparti ikke at have med, men det gør det jo ikke ukorrekt, at den politiske aftale er indgået.
Det må vi jo bare erkende.
Jeg synes, Dansk Folkeparti skal være stolte af, at de fik stoppet det og fik fjernet den, og det har så den ulempe, at bibliotekerne ikke lige har den her og nu.
Man kan få fat i den traktat i dag, og det gør man ved at ringe til EU-Oplysningen.
Nu er telefonnummeret sagt, så jeg skal ikke gentage det.
Det kan også være, jeg kommer til at sige det forkert.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-04-29:
Jeg bemærkede, at fru Lone Dybkjær sagde, at vi ikke kan bruge erfaringerne fra Spanien og Holland til noget, og det er selvfølgelig et synspunkt.
Jeg vil ikke sige, at jeg er enig i det synspunkt, særlig taget i betragtning af at over 90 pct. af de spanske vælgere erklærede, at de var meget dårligt informeret om den forfatning, som de stemte om.
Men jeg accepterer det synspunkt.
Men lad os kigge på dansk praksis: Sidste gang vi stemte om en forfatning eller det, man på dansk kalder en grundlov – det var i 1953 – udsendte man den rent faktisk til samtlige husstande.
Nu stemmer vi så om en forfatning, altså en grundlov for Europa, og ville det så ikke være i god overensstemmelse med dansk skik, at man lavede det samme nummer?
At man igen sendte den ud til de danske husstande?
Det er da dansk tradition.
Lone Dybkjær (RV), 2005-04-29:
Til hr. Morten Messerschmidt vil jeg gerne sige, at når jeg siger, at vi ikke kan bruge det til noget, er det selvfølgelig den meget korte version, for det er jeg nødt til, når jeg kun har 1 minut.
Det skal forstås på den måde, at jeg ikke tror, man kan bruge andre landes måder at informere på her i Danmark.
Man kan ikke overføre det, for vi har forskellige oplysningstraditioner.
Det har jeg oplevet i mit arbejde med andre lande, og det er såmænd ikke for at sige noget specielt om det, men det er bare en erkendelse af, at forudsætningerne er forskellige.
Jeg ved heller ikke, om man kan sige, at det er en dansk tradition, at man, længe før hr. Morten Messerschmidt blev født, har udsendt en grundlov, som den danske befolkning skulle stemme om, og så sammenligne det med i dag, hvor der unægtelig er sket et og andet på kommunikationsområdet.
Det synes jeg faktisk ikke man kan.
Jeg erkender, at det gjorde man i 1953.
Jeg var ikke med til at beslutte det, men hr. Morten Messerschmidt var det i hvert fald slet ikke.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-04-29:
Det er fuldstændig korrekt, at jeg ikke var født i 1953, men det, jeg har konstateret ved at tale med folk, der var født på det tidspunkt, er, at der faktisk fandtes biblioteker, og at der vistnok også var aviser, som man kunne klippe kuponer ud af.
Så forudsætningerne var vel egentlig til stede.
Hvis ikke det er tilfældet, må de, der var født i 1953, afkræfte falsummet.
Nu talte fru Lone Dybkjær om det her med, at Dansk Folkeparti taler med en fuldstændig sikkerhed, og det kan jeg godt bekræfte, men det, jeg godt kunne tænke mig at vide, er, om fru Lone Dybkjær så er tilsvarende sikker på, at der ikke er nogen af dem, som vil rekvirere den her forfatning, ud over dem, der ellers ville have bestilt den, som vil finde inspiration til at læse den.
Tror fru Lone Dybkjær virkelig, at hvis vi sender den ud til samtlige husstande i landet, så er det kun dem, der alligevel ville have bestilt den, der vil sætte sig ned og begynde at læse artiklerne?
Lone Dybkjær (RV), 2005-04-29:
Derfor vil der altså på et senere tidspunkt, når materialet er klar – og det er ikke bare traktaten, det er også andet materiale – komme de her kuponer, og man har mulighed for at klippe dem ud, og man har mulighed for at gå det ene og det andet sted hen.
Med hensyn til denne her husstandsomdeling synes jeg, vi skal erkende, at vi har forskellig opfattelse af det.
Jeg bliver nødt til at sige, at min opfattelse er, at vi risikerer, at man bliver irriteret, hvis man får den forfatningstraktat.
Jeg er ikke bange for, at folk får den i hænderne.
Jeg synes, det er en smaddergod traktat, hvilket hr. Morten Messerschmidt godt ved, og jeg synes også, den er letlæst, og det er jeg også glad for at hr. Morten Messerschmidt synes, så derfor er vi ikke uenige på det plan.
Det er bare et spørgsmål om: Irriterer vi folk ved, at vi propper sådan noget ind ad brevsprækken, eller gør vi ikke?
Så er der det med skiltet.
Det er jo ikke en reklame, hvis det er Folketinget, der beslutter at udsende det.
Det tror jeg ikke kan gå ind under reklamebranchen.
Det tror jeg heller ikke hr. Morten Messerschmidt vil finde at det kan, og derfor duer det ikke bare med det her lille »Nej tak«.
Så skal vi også producere nogle sådan små skilte, hvor der står »Nej tak til forfatningen«.
Jesper Kiel (EL), 2005-04-29:
Det sidste forslag fra fru Lone Dybkjær med sådan nogle klistermærker, man kunne rekvirere, »Nej tak til forfatningen«, vil vi meget gerne bakke op.
Vi vil overveje, om vi kan fremsætte et fælles beslutningsforslag om det!
Jeg går ud fra, at det både gælder selve forfatningen, som vi skal stemme om, og så de synspunkter, der måtte komme i den tilknytning fra de forskellige partier, så vi kan være sikre på – sådan som jeg hører det i dag – at der ikke kommer en eller anden stor jakampagne, hvor de forskellige japartier er gået sammen om en avis med alle de gode argumenter, som kommer ind ad brevsprækken, for det er man af princip imod.
Folk skal selv ringe og bede om den.
Er det korrekt opfattet?