Annie Lunde Hansen (CD), 2000-05-02:
Jeg vil på CD's vegne gerne starte med at sige det samme, som regeringen gør i sin redegørelse: Det er regeringens første
redegørelse for det samlede fødevareerhverv.
Sådan indledes redegørelsen, og det vil nok være lidt for vidtløftigt at sige, at det så sandelig også er på tide.
Ikke desto mindre tilsiger det faktum, at fødevareerhvervet rent faktisk beskæftiger en femtedel af samtlige beskæftigede i det private erhvervsliv og i øvrigt står for en fjerdedel af landets samlede eksport, i forbindelse med de seneste års stadig stigende fokusering på fødevarekvalitet og fødevaresikkerhed, at det er et erhvervsområde, som fortjener særlig opmærksomhed, og det har det hermed også fået.
Nu er det jo en erhvervspolitisk redegørelse, og det er med stor spænding, man kaster sig over netop denne redegørelse
, eftersom fødevareministeren jo både er forbrugernes minister og erhvervets minister.
Det er en opgave, som vel ikke altid er helt uden problemer, især hvis der skal træffes afgørelser, som vil kunne tages fortrydeligt op af enten erhvervet eller forbrugerne, for når alt kommer til alt, har man ofte lidt forskellige interesser de to steder.
Men hvordan har ministeren så forvaltet sine to kasketter?
Der er dog næppe tvivl om, at udgangspunktet tages i forbrugernes interesse, og det er vi sådan set også ganske tilfredse med.
Modvægten hertil er naturligvis at give producenter og virksomheder de rette værktøjer til at honorere de stillede krav med, og det skal vel at mærke være nogle værktøjer, som sikrer fastholdelse og forbedring af konkurrenceevnen.
En af de ting, som jeg i denne forbindelse synes er værd at nævne, og som regeringen til stadighed vil blive holdt fast på, er, at de grønne afgifter føres tilbage til erhvervene.
Det er vist ikke nogen hemmelighed, at vi i CD ikke er udelt begejstrede for grønne afgifter.
Vi mener, at de i nogle tilfælde er egnede som adfærdsregulering, hvorimod de til gengæld aldrig må bruges til blot at fylde statskassen op, og netop derfor er det meget vigtigt, at afgifterne tilbageføres til gavn for erhvervene. Generelt er der vel ikke store, nye, revolutionerende ting i redegørelsen.
Flere af elementerne i redegørelsen har vi jo allerede stiftet et ret grundigt bekendtskab med, og her tænker jeg selvfølgelig på forslagene til innovationslov, landdistriksstøttelov og fiskeristrukturlov.
Mens jeg har fat i innovationsloven, kan jeg lige så godt gentage, hvad jeg også sagde under førstebehandlingen af den lov: Her er et område, hvor vi i hvert fald ikke er helt enige med regeringen.
Vi mener nemlig, det er grundlæggende forkert på forhånd decideret at udelukke de store virksomheder fra at få del i støtten, hvis de da ikke lige ønsker at indgå i et netværk med mindre virksomheder.
Det kunne jo være, at man dermed også smider nogle gode ideer væk.
Nogle ting, som vi er meget tilfredse med har fundet plads i redegørelsen, er afsnittet om standardisering og afsnittet om mærkning.
Nationale og især internationale høje standarder er en CD-mærkesag, og vi har absolut ikke noget imod, at Danmark er foregangsland.
Dette gælder også andre kvalitetsmærker.
Så derfor synes jeg, der ligger en meget vigtig opgave for vores fødevareminister i at komme på banen med noget pr-arbejde og fortælle forbrugerne, hvad det egentlig drejer sig om, og at disse økologiske varer i køledisken automatisk vil være dyrere.
Men hvad så med de ting, som ikke har fundet vej til redegørelsen?
Hvad med de ting, som ikke direkte har med øgede krav til fødevaresikkerhed, natur- og miljøhensyn, arbejdsmiljø og dyrevelfærd at gøre?
Det står der faktisk kun lidt om i redegørelsen, men burde det ikke have været taget med?
Bevares, jeg har da allerede én gang udtrykt glæde over den klare tilkendegivelse af, at det fortsat er hensigten, at de grønne afgifter skal tilbageføres til erhvervet.
Der er også redegjort for støttemuligheder, men som alle ved, følger der også krav med støtten, og sådan skal det selvfølgelig også være.
Men groft sagt indeholder redegørelsen 23 sider
med udfordringer og krav og kun 1½ side med nogle overordnede betragtninger om forenklinger og kontrol.
Burde man ikke have været lidt mere konkret?
Eller er vægtningen udtryk for, at ministeren trods alt mest er forbrugernes minister?
Det skal dog retfærdigvis siges, at det, der er medtaget om en eliteordning for offentlig kontrol, om princippet om egenkontrol og om målrettet kontrol set ud fra en nyttebetragtning lige er vand på CD's mølle.
I CD er vi generelt tilfredse med redegørelsen; det skal der ikke være tvivl om.
Men der kunne godt være gjort lidt ud af spørgsmålet om omkostningslettelser til styrkelse af konkurrenceevnen, ligesom spørgsmålet om administrative lettelser og regelsaneringer kunne have været behandlet lidt mere specifikt.