Jørgen Estrup (RV), 1998-12-16:
Jeg skal også prøve at holde mig til en arbejdsdeling mellem dagens debat og den, der givetvis bliver lang i morgen, og blot starte med at konstatere, at fra radikal side er vi overordentlig godt tilfredse med den finanslovaftale, der er indgået, og som er et led i det man, måske med et noget fortærsket ord kunne kalde den nødvendige økonomiske politik.
Det er jo sådan et kedeligt ord indtil den dag, hvor den ikke er der, så bliver den pludselig meget interessant.
Her er vi ret overbevist om, at vi faktisk med pinsepakken, kommuneaftalen og nu finansloven har fået en treklang, som er overordentlig vigtig for at holde dansk økonomi på sporet.
Hvis man skal fortsætte billederne, har man i luftfartssproget noget der hedder en trepunktslanding.
Det er sådan en god, pæn landing, hvor alle passagererne sidder roligt og fortsætter med sjusserne.
Vi kan jo kun håbe, at den har den kvalitet.
Det må tiden vise.
Det er i hvert fald ikke en katastrofeopbremsning, og det synes jeg er værd at understrege, også i lyset af de noget oppiskede kommentarer, grænsende til det hysteriske, der indimellem kommer om, hvor dårligt forbrugere og virksomheder vurderer fremtiden.
Det er altså ikke bare en finanslov, som vedrører økonomien.
Det er i høj grad også en finanslov, som vedrører principper.
Jeg går ud fra, at morgendagens debat i høj grad vil komme til at dreje sig om reformerne.
Dem vil jeg i hvert fald også komme ind på i morgen, og det er klart, at vi fra radikal side hilser det overordentlig velkommen, at der er taget nogle måske ikke populære, men meget nødvendige skridt for at få vores velfærdssamfund til også på lang sigt at hænge sammen.
Robusthed er ikke nødvendigvis en kvalitet, man bare kan regne med.
Jeg skal også vende tilbage til principperne i reformerne, for der er også en del at sige om det.
Et aspekt, som jeg synes man måske bør nævne allerede i dag, også fordi der er megen kritik af boligstøtteforslaget, som indgår i en del af reformpakken, er jo, at vi på boligområdet under alle omstændigheder har brug for en balance mellem ejere, lejere og andelshavere, og vi tog ganske hårdt fat på ejerne i forbindelse med pinsepakken.
Det, vi laver nu omkring boligstøtten, er i høj grad noget, som det vil være lejerne der mærker.
Vi må sige, at når 50 pct. af lejerne får boligstøtte, så er vi jo, som det også er bemærket før, langt ude over det punkt, hvor man kan snakke om, at det blot er en trangsbestemt social ydelse.
Det er andet og mere, og det betyder jo selvfølgelig, at man ikke kan målrette den til dem, der har størst behov.
Vi er også i gang med at skabe den nødvendige balance i forhold til andelshaverne, og jeg tror, det er kolossalt vigtigt, at der på den måde fortsat skabes en balance på boligmarkedet.
Jeg vil godt beklage - det synes jeg også, man skal gøre i denne her sammenhæng - at det ikke har været muligt at gøre noget mere for byfornyelsen.
Jeg tror, at det er et af de steder, vi meget hurtigt bør prøve at vende tilbage til
, når der bliver mulighed for det.
Også et enkelt ord om det, vi gør på erhvervsområdet.
Vi hilser fra radikal side i høj grad velkommen, at der er en mindre tilpasning på selskabsskatteområdet.
Det tror vi er nødvendigt.
Man kan i høj grad diskutere, hvor langt man skal gå i den retning.
Dette her er i hvert fald et fornuftigt skridt.
Jeg vil derimod i modsætning til andre sige, at vi temmelig stærkt beklager, at vi også var nødt til at acceptere, at jordskatterne i et par år skulle sænkes, og at der skulle lægges loft over dem.
Det mener vi går i den gale retning, men sådan er det, når man laver forlig.
Et stort område, som ligger os på sinde, er uddannelsesområdet.
Vi er meget tilfredse med, at der nu er skabt bred tilslutning til den lovgivning, som undervisningsministeren har lagt frem.
Det drejer sig om forslag til en reform af erhvervsuddannelserne, som sikrer færre indgange, større gennemskuelighed og bedre muligheder
for den enkelte for at udnytte systemet på en konstruktiv måde
Det drejer sig både om pladser og især om penge til at få de videregående uddannelser til at afvikle en pukkel
, så der forhåbentlig kan skabes en fornuftig balance mellem optagelse gennem kvote I og kvote II, hvor det helt oplagt i øjeblikket ikke er hensigtsmæssigt, at der er en så stor belastning på kvote II, uanset at kvote II har sin selvstændige berettigelse.
Der er lagt vægt på bedre kvalitet, på en løbende evaluering, og det mener vi er vigtigt.
Så vil jeg selvfølgelig også, som andre har gjort det, nævne den øgede bevilling til folkehøjskolerne.
Overskriften er konkurrencemæssig ligestilling, ikke et kronisk kunstigt åndedræt til folkehøjskolerne, men derimod en ligestilling.
Hr. Thulesen Dahl sagde før noget om, at det generede ham, at man havde prioriteret kulturområdet højt.
Det kan ikke undre mig.
Uanset at hr. Thulesen Dahl har skiftet parti, har det ligget til den fløj af Folketinget, at de ikke bryder sig særlig meget om at give penge til kultur, og derfor må jeg sige, at når hr. Thulesen Dahl så omgående sætter det i forbindelse med, at man har prioriteret galt, fordi man laver en begrænsning af medicintilskuddene, jamen så er det lige præcis den prioritering, som adskiller vores to partier.
Jeg synes, det er en fornuftig prioritering, at man begrænser tilskuddene til hovedpinepiller og giver noget mere til f.eks. at producere gode danske film, men jeg ved, at hr. Thulesen Dahl mener det modsatte, og det tror jeg vi begge er godt tilfredse med; det markerer nøjagtig forskellen mellem vore partier.
På sygehusområdet er vi også tilfredse med, at man nu får givet en del patienter med virkelig livstruende sygdomme en øget tryghed.
Vi tror ikke, dette på nogen måde er et columbusæg, men det har en effekt for lige præcis de grupper, der er tale om her.
Man kan derimod ikke udvide garantien til en hel masse andre områder uden at støde mod det, som er det afgørende problem i sundhedssektoren, nemlig mangelen på personelressourcer.
Derfor skal man ikke tro, at dette kan bruges til blot at gå videre med at få ventetiderne ned.
Det er ikke det, der er løsningen på problemet.
Man kan vel sige, at dette er Folketingets julegave til amterne.
Der er simpelt hen her tale om det, man kunne kalde Sundhedsstyrelsens patientservice, som sikrer, at amterne nu er i stand til med en passende fast hånd fra Folketinget og ministeren at gennemføre en ordentlig ressourcestyring, og det er i sidste ende det, der er brug for, det er det, der skaber en god mulighed for, at vi faktisk får mere ud af det og dermed giver patienterne nogle bedre muligheder.
På et særligt område har vi fra radikal side en tak til finansministeren, og det drejer sig om det, der nu kaldes freds- og stabilitetsrammen, som tidligere hed katastroferammen, og som altså er et led i et instrument, som vi faktisk længe har haft som en mulighed i Folketinget, men hvor den del af det, der vedrørte forebyggelse og indsats i katastrofer, faktisk var reserveret til modtagelse af flygtninge.
Det er nødvendigt, at der fortsat er penge til flygtningemodtagelsen, til præasylfasen, men det er også nødvendigt, at vi nu får det nye instrument, som sikrer os, at vi enten kan være med til at forebygge konflikter eller sætte ind, når konflikterne er der, når der har været direkte væbnede indgreb af forskellig slags, og dermed være med til med civile midler at bygge det samfund op, som skal sikre stabiliteten fremover.
De midler, der gradvis frigives her - forhåbentlig ikke
voldsomt i starten, og sådan ser det heller ikke ud efter de foreliggende forslag - og væsentlig mere på lidt længere sigt,
vil give et nyt instrument, som supplerer det, vi på den ene side har i forbindelse med miljøstøtte og ulandsbistand og på den anden side af skalaen, når det går galt, har i forbindelse med forsvarets internationale indsats.
Det tror jeg er en kolossal vigtig ting; det er præcis det instrument, som en række andre lande ikke er villige til at tage med i marken, når konflikter skal løses
og man skal sikre sig, at de ikke genopstår efter kort tid. Det er her, det internationale samfund i høj grad svigter.
Det fører mig så over til den sidste ting, jeg ikke kan undgå at nævne, også fordi det er indgået i debatten i dag, nemlig spørgsmålet om ulandsbistanden.
Fra radikal side er vi overordentlig godt tilfredse med, at der er et stort, solidt flertal bag den ulandsbistand, som er på finansloven. Vi er også godt tilfredse med, at Venstre og De Konservative nu direkte markerer, at miljø og det, der nu hedder freds- og stabilitetsrammen, er noget, de har et medansvar for.
Det giver en sikkerhed for, at det ikke blot er noget, som man kaster sig over med forskellige sparetiltag, hvis regeringsmagten, det gud forbyde, skulle skifte på et eller andet tidspunkt.
Men jeg vil godt sige, at jeg kan alligevel ikke lade være med at undre mig en lille smule over de ændringsforslag, som Dansk Folkeparti og Fremskridtspartiet har stillet, som går ud på blot sådan her og nu med et hurtigt sving med sparekniven at skære en tredjedel af ulandsrammen væk.
Ingen overvejelser om, hvordan det bør gøres, hvilke virkninger det har, nej, det er jo meget nemt, for det kræver sådan set bare en linje på et stykke papir; man tænker på et tal, og så går det igennem. Hvis man kigger på, hvad det betyder, så betyder det, at man kan skære der, hvor den danske regering ikke på forhånd har bundet sig, og det er jo som bekendt på de humanitære midler, det er altså katastrofeindsatsen, det er på frie midler til internationale organisationer, det er UNICEF, det er WHO, UNDP, den slags organisationer, som i høj grad bl.a., men bestemt ikke kun, tager sig af at hjælpe flygtninge i nærområderne. Vi må jo bare konstatere, at sådan er det.
Jeg er helt sikker på, at uanset at man fra de to partiers side tager det her så let, vil vi givetvis have gode muligheder for, når flere af os nu skal rejse med repræsentanter for de to partier på et lille besøg i Tanzania og kigge på projekter, at forklare, hvorfor det nu ikke er nogen god idé.
Så kan det jo være, vi kan få en bedre diskussion, når vi kommer hjem, om, at sådan en rejse måske alligevel kan give noget inspiration til saglige forslag.
Det her er faktisk ikke sagligt, og jeg kan da love de to partiers repræsentanter, at sådan helt uden drillerier går det nok ikke på den rejse, men på den anden side plejer vi at have det udmærket. Jeg vil blot slutte af med at sige, at i morgen vender
vi så tilbage til den almindelige politiske situation, og det er klart, at ikke mindst de perspektiver, vi fra radikal side ser i tilbagetrækningsordningerne, er vigtige at få debatteret, også fordi det jo trækker en linje helt tilbage til slutningen af 1970'erne og til en politisk indsats, som dengang forenede to sider af denne sal, som ikke siden rigtig har kunnet forenes før måske nu med dette finanslovforlig. Men der er i og for sig meget perspektiv i de tyve år, der er gået siden.
Det tror jeg vi får en chance for at debattere i morgen.