runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Dyremose (KF), 2004-11-16:
Jeg er sandelig glad for den opklaringsmulighed, for det er aldeles ikke korrekt forstået.
Jeg forsøgte netop at illustrere, at der er utrolig stor forskel på, om man lever i en familie, hvor midlerne ikke er så mange, men overskuddet til at være der for barnet er stort, eller om man lever i en familie, hvor forældrenes evner ikke er der, eller hvor der er andre sociale problemer, uanset om der er økonomiske midler eller ej.
Her er det bare, at det for mig er så vigtigt, at vi fastholder fokus på de børn, hvor der er sociale problemer, de børn, hvor forældrene ikke magter at tage sig af dem, de børn, hvor forældrene har misbrugsproblemer og andet, frem for at sætte dem i bås med de børn, der jo netop har forældre, der magter at tage sig af dem, men som måske har et problem i forhold til at komme ud på arbejdsmarkedet.
Jamen der skal vi hjælpe forældrene ud på arbejdsmarkedet, men vi skal netop ikke sætte de børn i samme bås, for de børn, der har forældre, der magter forældreopgaven, har det jo langt lettere i livet uanset økonomiske forhold end de børn, hvor forældrene simpelt hen ikke magter at være der for dem.
Så tror jeg desværre, at vi er nået dertil, hvor fru Line Barfod ikke lyttede til, hvad jeg sagde.
For det, jeg netop sagde, var, at hvis problemet ikke var, at forældrene ikke magtede forældreopgaven, så mener jeg ikke, at de børn er lige så alvorligt udsatte, som de, hvor forældrene ikke magter forældreopgaven.
Der, hvor vi så skal sætte ind i forhold til det, er at hjælpe forældrene.
Hvis de f.eks. mangler arbejde, skal vi hjælpe dem i arbejde på den ene eller den anden måde, eller hvis der er gældsproblemer, så overveje, hvordan vi kan hjælpe dem ud af de gældsproblemer, og hvordan vi kan løse problemerne, sådan at familien kan fungere, i stedet for blot at sige, at så må vi lige kaste nogle penge i såret.
Nej, vi skal løse problemerne i stedet for blot at smide penge efter dem.
Er man ikke god til f.eks. at håndtere økonomien, eller er man ikke god til få et job, så nytter det jo ikke noget, at vi bare siger: Her er en pose penge.
Nej, så nytter det noget, at vi hjælper de forældre til at få et job eller finde ud af, hvordan man håndterer økonomien, eller hvad det nu er, der er årsagen til, at man står med en dårlig økonomisk situation.
Det er der, vi skal sætte ind, så familierne og forældrene selv har mulighed for også i fremtiden at løse deres problemer på længere sigt og ikke kun kortsigtet.
Flemming Hansen (KF), 2004-11-16:
Ud fra det, hr. Arne Toft spørger om, sidder jeg med en fornemmelse af, at hr. Arne Toft slet ikke har læst vores fremragende oplæg til strukturreformen.
Det er da glædeligt, at de mennesker er optaget af det, de laver, og det er jeg slet ikke i tvivl om.
Jeg kender jo et meget stort antal af dem, det er meget dygtige mennesker.
Og det, der sker nu, er, at vi i stedet for at have tre enheder, kommune, amt og stat, samler det i to enheder.
Og de mennesker placeres så – det må være hr. Tofts naturlige spørgsmål – henholdsvis i stat og kommune og udfører det arbejde, de er fremragende til.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-16:
Jeg har bedt om en kort bemærkning, fordi jeg slet ikke er sikker på, at fru Charlotte Dyremose har læst, hvad forespørgslen drejer sig om.
Jeg kender godt situationen, jeg har prøvet at få en 1. maj-tale med til en fødselsdag, det var også helt forkert.
Det, forespørgslen drejer sig om, er, hvordan regeringen vil imødegå, at stadig flere fattige familier har et forsørgelsesgrundlag, der ikke levner børnene de muligheder, andre børn har osv.
Det er det, vi har bedt fru Charlotte Dyremose svare på, og det nærmeste, hun kom til et svar, var vel, at målet ikke er nået endnu.
I en situation, hvor fru Charlotte Dyremose har ansvaret for, at 65.000 mennesker på de laveste indkomster ifølge Rådet for Socialt Udsatte er sat ned i indkomst, er fru Charlotte Dyremoses melding, at målet ikke er nået endnu, at man altså vil gå endnu videre.
Det er det, fru Charlotte Dyremose konsekvent har nægtet at berøre i sit svar.
Hans Andersen (V), 2004-11-16:
Jeg tror, vi alle er optagede af, at der i familierne er mulighed for at lave forskellige aktiviteter.
Det tror jeg sådan set mange mennesker, også familier, har glæde af.
Jeg har ikke stået her og sagt, at det er min oplevelse, at mennesker på kontanthjælp er det, fordi de ikke ønsker at arbejde.
Så der er en lang række elementer her, der lige netop gør, at familierne jo ikke befinder sig i lavindkomstgruppen i mange år i træk.
Det kan være i en periode, en relativt kort periode, hvorefter de så får et job.
Og det synes jeg da er rigtig godt, for incitamentet og hele vores mulighed for at udvikle velfærdssamfundet er da, at man ønsker at gå fra passiv forsørgelse til en aktiv deltagelse på arbejdsmarkedet.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-11-16:
Det kan undre mig meget, at hr. Hans Andersen bliver ved med at tale om, hvor nemt det er at få et arbejde, og – kan jeg forstå på hr. Hans Andersen – at folk, som er på fattigdomsgrænsen, er det, fordi de ikke selv ønsker at komme videre.
Det er ikke den rigtige sandhed.
Vi ved jo alle sammen, at der ikke har været så meget arbejdsløshed, som efter at den borgerlige regering er kommet til.
Fattigdommen er der.
Derfor vil jeg gerne høre hr. Hans Andersen: Mener hr. Hans Andersen virkelig, at hvis man har familierådslagning, så kan man komme uden om det?
Mener hr. Hans Andersen virkelig, at hvis der er sundhedsplejersker, der går ind i familierne, så kan man komme uden om fattigdomsgrænsen?
Hvad er det regulære, man kan give fra regeringens side, så børnene også kan være med i det sociale liv, så de kan opleve, skal vi sige en tivolitur, så de kan være med i nogle fritidsaktiviteter?
Det er jo lige præcis humlen ved det: Der er nogle børn, der bliver sat udenfor, netop fordi familierne ikke har pengene.
Line Barfod (EL), 2004-11-16:
Jeg ved bare, jeg har mødt ganske mange forældre, der var vidunderlige forældre, men når de ikke havde råd til at købe mad til børnene, eller når de blev sat ud af hus og hjem, fordi de ikke havde råd til at betale husleje, havde de altså meget svært ved at synes, at de var i stand til at tage sig ordentligt af børnene.
De syntes ikke, at de kunne være ordentlige forældre for børnene, ikke fordi de ikke havde utrolig gode forældreevner, men fordi de ikke kunne leve op til det, som de troede var det, man syntes var et minimumsacceptabelt niveau i Danmark.
Jeg kan forstå, at fru Charlotte Dyremose siger, at de her børn skal vi ikke gøre noget for, for vi skal kun gøre noget for de børn, hvis forældre ikke har forældreevner.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-11-16:
Jeg vil godt sige til hr. Hans Andersen, at det da er rigtigt nok, at der kan forebygges med sundhedsplejersker, der kan forebygges på mange områder, men det gør jo ikke noget ved, at familierne ikke har penge.
Vi behøver ikke at tage til Sydhavnen, vi kan også tage til Sundby.
Det vil sige, at hun måske har 900 kr. tilbage; børnene kan ikke gå i klub.
Så siger hr. Hans Andersen meget, synes jeg faktisk, uartigt: Man kan bare få et fleksjob.
Jeg kender folk i hvert fald på Amager, hvor jeg er socialrådgiver om mandagen, som har søgt 300 fleksjob, og de har ikke fået det.
Jeg kender andre, som har søgt job, fordi de er arbejdsledige og derfor går på bistandshjælp, som heller ikke kan få det.
Det kan godt være, hr. Hans Andersen kan give dem et job, men de har i hvert fald ledt meget.
Det er ikke, fordi de ikke vil i arbejde, men det er meget svært at få et arbejde.
Det spørgsmål, jeg så har, er: Hvordan kan hr. Hans Andersen sige, at man bare kan gå på et socialcenter og få til klubaktiviteter eller få til fritidsaktiviteter, når vi ved, at man i denne her regerings tid har lavet et skattestop, så kommunerne sparer?
De har jo ikke penge til at give til enten fritidsaktiviteter eller klub eller andet; der bliver jo sagt nej.
Og man kan jo ikke bare få en børnesag, fordi ens børn ikke kan være med i det sociale.
Jeg synes egentlig, det er rigtig uartigt.
Hans Andersen (V), 2004-11-16:
Til fru Jette Bautrup, som om mandagen er socialrådgiver i Københavns Kommune, hvis jeg forstod det korrekt: Jeg synes, det er der, man som socialrådgiver skal gøre brug af den vifte af muligheder for netop at få mennesker i gang, og der nævnte jeg et eksempel på, at man kunne forsøge med muligheden for fleksjob, netop for at komme på arbejdsmarkedet.
Det er ikke korrekt, at der ikke bliver skaffet flere fleksjob; det gør der, og der bliver skaffet flere hver dag.
Med hensyn til det med skattestoppet: Skattestoppet hæmmer ikke kommunernes muligheder for at tilbyde borgerne de ydelser, som fru Jette Bautrup netop nævnte.
Senest i finanslovaftalen har vi sat penge af til, at man kan få betalt kontingentet, hvis man er en familie, som ønsker, at barnet skal gå til en fritidsaktivitet.
Så det er heller ikke en hindring.
Jeg synes, det er mærkværdigt, at det altid er skattestoppet, der bliver fremhævet som svaret her.
Det handler det ikke om.
Københavns Kommune har haft mulighed for vækst, og man kan jo se, hvis man kigger ud ad vinduet, at Københavns Kommune prioriteter børneområdet og andre områder meget højt.
Arne Toft (S), 2004-11-16:
Jo, men det er netop, fordi jeg har læst forslaget, at jeg er meget foruroliget
I dag er det således, at der er én mand i hele Nordjylland, der bestemmer, hvornår man skal køre ud og glatførebekæmpe, køre ud med sneplove, det er én mand, der gør det.
Tror ministeren, at det bliver lettere og billigere og bedre, at det er staten og så ti andre instanser, som skal træffe den beslutning?
Villy Søvndal (SF), 2004-11-16:
Det går godt i Danmark.
Sådan indledte statsministeren sin tale ved åbningsdebatten den 7. oktober i år.
Over for det udsagn står de seneste 2 års rapporter fra Rådet for Socialt Udsatte og de humanitære organisationer.
De melder om en helt anden historie.
De melder om en stigende fattigdom, ikke kun i form af et større antal fattige, men også i form af en fattigdom, der rammer dybere.
For disse mennesker går det ikke godt i Danmark; tværtimod bliver det stadig sværere at tilhøre gruppen af de mindst privilegerede.
Og hvad værre er, den ny fattigdom er en direkte konsekvens af de beslutninger, der er vedtaget af regeringen og af støttepartiet Dansk Folkeparti.
Jeg antager, at regeringen i dag ikke vil benægte den ny fattigdoms fremvækst, men at den i stedet vil påstå, at det er gjort af kærlighed til de mennesker, der bliver ramt.
Det er næsten endnu værre – først at slå til, for derefter at hævde, at det er gjort af kærlighed.
Hvis det er rigtigt, er det i hvert fald ikke af kærlighed til mennesker, men af kærlighed til penge.
Som det påvises i rådets rapport, er der sparet 750 mio. kr. på kontanthjælpen, besparelser, der sammen med starthjælpen har ramt i hvert fald 65.000 mennesker.
Mange af dem er forsørgere.
I SF får vi i øjeblikket dagligt henvendelser fra mennesker, der ikke kan få økonomien til at hænge sammen, hvor der ikke er råd til at hjælpe børnene med de ting, der for os andre og vore børn er en selvfølge: foreningskontingenter til idrætsforeningen eller musikskolen, børnefødselsdagen, biografturen eller nyt tøj.
Vi opfatter det i SF som et fundamentalt svigt i forhold til løfterne om at hjælpe de mest udsatte grupper.
Jeg afventer spændt ministrenes besvarelser.
Tove Videbæk (KD), 2004-11-16:
Jeg skal bare lige berigtige en lille ting, og det er, at Kristendemokraterne ikke er medforslagsstillere, så det vil vi gerne have rettet.
Flemming Hansen (KF), 2004-11-16:
Det er stadig væk således, at der i dag er tre enheder, der bestemmer, hvornår man skal ud at salte.
Nu vil der kun være to: en kommunal enhed og en statslig enhed.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Meddelelser fra formanden
Line Barfod (EL), 2004-11-16:
Jeg tror, vi skal bytte om på, hvem Venstre betragter som svage grupper.
Det kunne være, at hvis vi puttede virksomheder og de rigeste i samfundet i de svage grupper, så kunne de blive udsat for den ene nedskæring efter den anden og den ene kontrolforanstaltning efter den anden, og så kunne vi kalde de svageste grupper for venner af regeringen, og så kunne de få nogle af alle de millioner, som Venstre lader fosse ud af statskassen.
Jeg synes, det er utroligt at høre Venstres ordfører stå og tale, som om folk, der er fattige, er dumme og ikke kan finde ud af at tage sig af deres børn osv., og at det er det, man skal sætte ind over for, når det problem, de har, er, at de ikke penge nok.
I sommer kunne vi f.eks. læse om familien Andersen.
De er begge to arbejdsløse, fordi de er blevet fyret fra deres arbejde på grund af sygdom, og de er endnu ikke blevet raske nok til at kunne tage et arbejde.
De er flyttet i en billigere bolig, de har taget børnene ud af fritidsaktiviteterne, de får penge fra deres voksne børn, der er flyttet hjemmefra.
Hvad er det, de skal gøre for at få deres økonomi til at løbe rundt, som de ikke allerede har gjort?
Hvordan er det, Venstre mener de skal prioritere og have familierådslagning og familiekontrakter og læreplaner og alt muligt for at få rettet op på, at de ikke har råd til mad og tøj til deres børn?
Villy Søvndal (SF), 2004-11-16:
Skal vi ikke ringe til Susanne ude i Sydhavnen, når vi er færdige med den her debat, og spørge, om hun ville føle sig hjulpet, hvis der var en officiel fattigdomsgrænse, for hendes problem er, at når hun har betalt de faste udgifter, har hun kun 1.000 kr. tilbage?
Skal vi ikke prøve at ringe, få en avis med os og tage ud og besøge hende og spørge, om hun ville føle, det var en hjælp i hendes situation?
Jeg forstår ikke den argumentation, at den underste fattigdomsgrænse ikke er et værn.
Vi har det jo på ældreområdet med folkepensionens grundbeløb.
Er hr. Hans Andersen også af den opfattelse, at det er af det onde, at vi dér har et underste levegrundlag, som i virkeligheden kan være hårdt for de ældre at leve med?
Hans Andersen (V), 2004-11-16:
Rådet for Socialt Udsatte kommer med flere anbefalinger.
Nogle har vi støttet op om, eksempelvis behandlingsgarantien for stofmisbrugere og nu også for alkoholikere, andre er vi uenige i.
Vi mener ikke, det er den rette vej; det er ikke den måde, vi hjælper udsatte familier med børn på.
Jeg tror ikke, det er den måde, vi hjælper de her børn på.
Det gør vi ved målrettet at sætte ind med den hjælp, der er behov for.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-16:
Derfor undrer det mig, med hvilken elegance regeringspartiernes ordførere forsøger at snakke om noget helt andet.
Jeg tror, hr. Hans Andersen kender et radioprogram, der hedder: Og så til noget helt andet.
Det må være det, der er inspirationen.
Skal vi ikke prøve at fokusere på fattigdommen?
Og så vil jeg spørge i forhold til det: Når hr. Hans Andersen peger på, at regeringen har nedsat et råd for socialt udsatte, ja, vil hr. Hans Andersen så bekræfte, at det, man netop peger på fra rådets side, er nødvendigheden af at sætte en fattigdomsgrænse herhjemme?
Jeg citerer fra side 22 i rådets rapport: »... med henblik på at sikre, at ingen sociale forsørgelsesydelser i fremtiden bliver fastsat lavere end det, der svarer til en sådan fattigdomsgrænse«.
Er hr. Hans Andersen enig i, at det er en klog anbefaling, rådet kommer med her?
Hans Andersen (V), 2004-11-16:
Det handler jo fortsat om, at vi alle sammen ønsker at bakke op omkring det, at vi kan yde en hjælp til udsatte familier og udsatte familier med børn.
Den opbakning, der er i befolkningen generelt i dag, synes jeg vi skal værne om, og derfor skal vi have mulighed for at yde en særlig støtte til de familier, der har meget behov, og derfor skal vi ikke bare have det svar, at vi bare hæver alle ydelserne, fordi familierne så vil opleve, at så går det meget bedre.
Det handler ikke altid om flere penge; det handler om, at vi giver de rette tilbud til de familier, der har behov.
Jeg synes, det ville tjene debatten, også når forespørgeren, hr. Villy Søvndal, har rejst den omkring de fattige børn, at prøve at forholde sig til det emne og ikke begynde at inddrage alle mulige andre befolkningsgrupper.
Men det kan vi da godt, hvis det er det, man gerne vil snakke om i dag.
Jeg synes, man skal have fokus på, og det var også det, jeg sagde i min ordførertale: Hvordan sikrer vi en god start for alle børn, også børnene fra de udsatte familier?
Og det gør vi jo ved en tidlig indsats.
Det handler ikke om, at man kun hæver ydelserne.
Nu tror jeg, at alle mennesker i Danmark godt ved, at overførselsindkomsterne i Danmark er på et rimeligt niveau, et fornuftigt niveau, når vi sammenligner det med andre lande.
Det er også blevet sagt her i dag, at når vi sammenligner med andre lande, så har vi meget få i lavindkomstgruppen, og hvis de er der, er de der meget kort tid.
Det synes jeg bare at man lige skal være opmærksom på, inden man påstår om de ydelser, vi i dag giver til folk på kontanthjælp, at folk ikke kan leve af dem, og at de ikke har mulighed for at få tag over hovedet, for det er ikke korrekt.
I Danmark er det sådan, at man godt kan få tag over hovedet, og man kan også godt få råd til at købe mad, og man kan også få råd til, at børnene kan gå til fritidsaktiviteter.
Jeg synes bare, at man skal passe på, at proportionerne ikke ryger ud af debatten, og at vi netop glemmer at have fokus på de meget udsatte, der har brug for hjælp fra det offentlige.
Det kan handle om, at de kommer i behandling for deres misbrug, det kan handle om, at man sætter ind i den her familie, der har det svært, og støtter op med alt det, man overhovedet kan fra kommunens side.
, synes jeg.
Vi har i denne regerings tid nedsat Rådet for Socialt Udsatte, som flere partier her i Folketinget jo var modstandere af – til en indledning.
Vi har netop nedsat Rådet for Socialt Udsatte, for at de sammen med partierne her i Folketinget kan have fokus på de udsatte grupper.
Det er én ting.
Det næste er, at vi har fremlagt handlingsplanen »Det fælles ansvar«, hvor vi netop fokuserer på de udsatte grupper i det danske samfund, og det drejer sig jo eksempelvis om behandlingsgarantien for stofmisbrugere.
Man må bare konstatere, at hvis ydelserne er meget, meget høje, så er der ikke noget incitament til at tage et arbejde, og vi er jo alle sammen enige om, at vi skal have flest muligt i arbejde.
Sandy Brinck (S), 2004-11-16:
Jeg fik desværre ikke noget svar på, hvordan en fattigdomsgrænse kan være i modstrid til, at man går ind og ser på individuelle behov, men det kan Venstres ordfører måske få tid til at svare på denne gang.
Jeg synes heller ikke, jeg har hørt, at jeg skulle have sagt, at ydelserne er for lave i det her land – jeg tror faktisk, at problemet er, at vi har indrettet kontanthjælpen på, at det skal være en midlertidig ydelse, og når folk så er på kontanthjælp år efter år efter år efter år efter år, så er der ikke tale om en midlertidig ydelse længere –
så hvor har hr. Hans Jensen det fra?
Det væsentligste er at få svar på, hvordan en fattigdomsgrænse vil stå i modsætning til at lave individuelle skøn.
Hans Andersen (V), 2004-11-16:
Konkret er det jo sådan, at hvis man er syg – det er jo lidt mærkværdigt, at vi skal stå og behandle enkeltsager i Folketinget, men nu skal jeg svare konkret – så er der jo mulighed for fleksjob eksempelvis, som man som kommune med ansvar for det her kunne tilbyde den pågældende far eller mor, for at vedkommende netop kan komme i gang og få et ansvar, få et arbejde.
Jeg synes så også, at man skal benytte sig af de nye muligheder for at få hjælp til kontingentet til sportsklubben, så man ikke bare tager børnene ud og siger: Det har vi ikke råd til.
Sandy Brinck (S), 2004-11-16:
Det er ganske simpelt hård kost at skulle sidde og høre på først ministrene og derefter Venstres ordfører.
Jeg tror, man skulle tage på et virkelighedstjek.
Man står her fra Venstres side og taler om, at forældre skal kende deres ansvar.
Jeg tror netop, at den enlige mor ude i Sydhavnen med to børn og 1.000 kr. tilbage til hele måneden kender sit ansvar.
Hun er netop frustreret over, at hun ikke kan leve op til sit ansvar og give sine børn nogle ordentlige vilkår.
Jeg kunne forstå, at Venstres ordfører er ganske enig med socialministeren i, at hvis man laver en fattigdomsgrænse, så vil det gøre, at man ikke kan lave en særlig indsats over for den enkeltes helt særlige behov.
Se, jeg kan ikke forstå, hvordan de to ting skulle være i modstrid med hinanden.
Det kan kun være tilfældet, hvis det er sådan, at man i sit hoved har en ideologi, der går ud på, at folk absolut ikke må få mere end det allerallerlaveste, man kan tilbyde dem – hvordan hænger det ellers sammen?
Line Barfod (EL), 2004-11-16:
Jeg prøver en gang til.
I familien Andersen er både far og mor på kontanthjælp, fordi de er blevet fyret fra deres arbejde på grund af sygdom, en situation, som ganske mange kontanthjælpsmodtagere er i.
De er ikke i stand til at påtage sig et arbejde, før de bliver raske.
De er blevet skåret af denne her regering.
Det er rigtigt, at man har nedsat Rådet for Socialt Udsatte, og de giver det råd, at man skal lade være med at sætte ydelserne ned.
Regeringen har sat ydelserne ned.
Hvad er det helt præcis, Venstre vil have de her mennesker skal gøre i familien Andersen?
De har ikke råd til mad til deres børn.
De er nødt til at leve af penge fra deres voksne børn, der er flyttet hjemmefra.
De er flyttet i en billigere bolig, de har taget børnene ud af fritidsaktiviteterne.
Hvad er det, Venstre mener denne her familie skal gøre for at have penge nok til mad til deres børn?
Helt konkret er det det, jeg gerne vil have et svar på fra Venstres ordfører, og ikke alt muligt om, at de kan tage et arbejde; det kan de ikke, de er syge.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-11-17:
Ja, og derudover får man altså støtte til andre formål, og jeg tror altså, at hvis nu fødevareministeren gik ned og kiggede på sin bankkonto, og der kom penge ind forskellige steder fra, så er det sådan set et spørgsmål om at se: Hvad står der på bundlinjen?
Hvis nu der gik økonomi ind f.eks. til at betale fødevareministerens husleje, jamen så er det jo lige så godt som andre penge.
Enten det så er støtte, der gives til yderområder, eller hvad det er, så er det i hvert fald penge, man får.
Man får en forbedret støtte på 800 mio. kr., og derudover får man 168 mio. kr. ekstra.
Det er da det korte af det lange.
Jeg synes, det er godt, at det er afklaret, at sådan hænger tingene sammen.
Så kan man jo selv bedømme, om det er en rimelig udvikling, når partiet Venstre, når Det Konservative Folkeparti, når Dansk Folkeparti ved festlige lejligheder siger, at landbrugsstøtten skal bringes ned.
Jacob Buksti (S), 2004-11-17:
Jeg er da glad for, at fødevareministeren bekræfter, at de her midler ikke er uden økonomisk værdi for dansk landbrug.
Det betyder jo, at der altså gives forhøjede støttesatser til yngre jordbrugere – det er højt prioriteret – og der må man gå ud fra, at det gives til dem personligt; der gives også støtte til at hjælpe landmænd med indførelse af standarder, der er krævet i Fællesskabet – altså igen gives der en støtte direkte til landbruget; man kan også over 5 år yde støtte til opfyldelse af eksiste rende EU-direktiver; man kan yde støtte til at tilskynde dem til at overholde forøgede krav osv.
Det er da støtte til landmændene.
Hans Christian Schmidt (V), 2004-11-17:
Jeg deler fuldstændig hr. Jens Peter Vernersens holdning til, at det har været rigtig godt, at vi har fået den her debat i dag.
Jeg har også været rigtig glad for det, for det er jo dejligt, at man kan få lov at fortælle, hvordan tingene hænger sammen.
Så det vil jeg godt kvittere for.
Det, vi diskuterer her, er 168 mio. kr. Og hvorfor får man en sænkning af jordskatten?
Det gør man, fordi 3 pct. af den direkte støtte nogenlunde udgør de 168 mio. kr.
Så enkelt er det.