Villy Søvndal (SF), 2004-05-11:
Alle, der har været i nærheden af et ægtepar, der har et handicappet barn, ved, at det er et forældreskab, der kræver noget ganske særligt.
Regeringen lovede ved sin tiltræden at forbedre forholdene for de vanskeligt stillede grupper i samfundet.
Det er gået stik modsat.
Vi får løbende meldinger
om tilbud, der indskrænkes for fysisk handicappede og psykisk handicappede børn, for autister; anbringelsessteder, der lukkes; ventelister til børnepsykiatri osv. osv. Senest fik de, der så TV-avisen i aftes, et indblik i, hvad der skete for en familie med et meget handicappet barn i Hedensted Kommune, hvor tilbuddene til vedkommende barn blev indskrænket og forældrenes mulighed for at være forældre for barnet blev beskåret ganske dramatisk.
Det er jo altid spændende at have nogle vidtløftige, overordnede debatter om, hvad man gerne vil.
Jeg synes måske også, at det er lidt spændende at holde det op mod virkeligheden og spørge: Hvad er det faktisk, der sker? Efter SF's opfattelse kan vi ikke være det bekendt.
Vi er ikke så fattigt et samfund, at der er noget, der siger, at vi skal indskrænke tilbuddene, samtidig med at regeringen og Dansk Folkeparti smider 9 mia. kr. væk i skattelettelser.
Jeg synes, at et helt afgørende politisk spørgsmål er: Synes vi, det er vigtigst, at velhavende familier får udvidet deres adgang til forbrug?
Eller synes vi, det er vigtigst, at vi sikrer, at handicappede børn, handicappede bredt, har nogle tilbud, som ikke bliver forringet?
Tværtimod var planen vel, at de skulle forbedres.
Den situation, handicappedes forældre er i i virkelighedens verden, betyder, at de har en dobbelt kamp.
Så siger man: Jamen hvis tilbuddene ikke fungerer godt nok - det vil socialministeren formentlig også sige, når hun skal op at svare - så kan man jo anke.
Det er rigtigt nok, det kan man godt.
Det går der så i bedste fald vel et års tid med.
Det betyder, at den familie, der skal udkæmpe et slagsmål i forhold til et handicappet barn for at få dagligdagen til at fungere, samtidig kan opleve som i det tilfælde, der var i TV-avisen i aftes, at man mister indtægt i op imod et år, inden en sag afklares. Jeg vil godt sige, at det efter SF's opfattelse er helt utilfredsstillende, at det foregår på den måde.
Det blev stort opsat i Jyllands-Posten, så jeg er sikker på, at socialministeren husker det meget tydeligt, nemlig et forslag om at nedsætte en retssikkerhedskommission.
Vi synes, at der specielt for dem, der er meget sårbare, er brug for den største retssikkerhed, og derfor vil vi foreslå, at man nedsætter en retssikkerhedskommission med det formål, at handicappede børn tildeles en langt større retssikkerhed i lovgivningen.
Den anden mulighed for regeringen for at påvirke området her er at sikre tilstrækkeligt rum.
Vi står jo lige over for forhandlinger med kommuner og amter om fremtidens økonomi, og der ville det vel være indlysende at sikre, at handicappedes og handicappede børns forhold får en central rolle, sådan at regeringen tegner en ramme rundt om det område i de der forhandlinger og siger, at her vil vi ikke se besparelser, men her vil vi tværtimod se forbedringer.
Det tredje, jeg synes regeringen skulle gøre, var at sikre handicappede børn tilbud af mindst samme kvalitet, faglighed og specialisering som i dag i forbindelse med de overvejelser, der foregår om ændringer i den kommunale struktur.
Den oplagte risiko er jo, at lige præcis de små og meget specialiserede handicapgrupper bliver de helt store tabere, hvis man fjerner det faglige niveau, som amterne i dag dækker i forhold til specialrådgivning osv. Jeg skal derfor på vegne af SF og Enhedslisten fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse