runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lene Jensen (S), 2003-01-24:
Jeg medgiver fru Pernille Rosenkrantz-Theil, at de steder, hvor man stikker hånden op og er med til at tage beslutninger, og hvor man gør det med flertal, bliver der færre af.
Men jeg mener altså stadig væk, at det godt kan rummes i Socialdemokratiets demokratiopfattelse og sådan set i de allerflestes, at det at gøre sine argumenter gældende og have indflydelse den vej rundt ikke er uden værdi.
Hvis det var det, kunne man jo med rette spørge, hvorfor vi andre render rundt og siger til folk, at vi synes, de skal blande sig i debatten, før beslutningerne træffes, også selv om de ikke nødvendigvis har stemmeret. Må jeg så ikke godt sige til den diskussion om forskningsfriheden, at indtil nu har jeg sådan set syntes, at det var fint, at vi med ildhu kunne kaste os ud i det her - det mener jeg også det er - så længe vi holder os til substansen.
Jeg skulle bare hilse og sige
, at det her er en afgørende debat.
Det er fuldstændig afgørende, at vi bliver enige om, hvordan den her forskningsfrihed er beskrevet, hvad det kan betyde, og hvordan den kommer til at fungere i praksis.
Jeg synes egentlig, at det ville klæde os alle sammen,
vi styrer vores tendens til at brillere med vores fantastiske ordlege, som handler om, hvornår man må diskutere, og hvornår man ikke må diskutere.
Jeg synes, vi skal diskutere, om det, der konkret står i lovforslaget, er en indskrænkning eller ej af forskningsfriheden, og så gemme alt det andet til et andet tidspunkt.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-24:
Fru Lene Jensen kom med en ren tilståelsessag, hvor hun siger: Hvis der sker anslag mod forskningsfriheden, ja,
så skal denne her lov jo ændres.
Alene det at sige, at der kan tænkes at rejses mistanke om, at forskningsfriheden bliver angrebet ved denne her lov, er vel det samme som at sige, at man har lavet en dårlig lov.
Jeg mener, at det var fru Lene Jensen, der sagde, at hvis man kunne rejse mistanke om, at vores forskningsfrihed var anfægtet, så skulle loven laves om. Det sagde fru Lene Jensen, og jeg mener, at det er det, jeg forholder mig til.
Så sagde fru Lene Jensen, at vi ikke skal idealisere demokratiet.
Jeg holder meget af demokrati, og jeg synes også, det er vigtigt, at der er demokrati på universitetet, men jeg har først og fremmest idealiseret uafhængigheden, det er jo den, der er angrebet her.
Uafhængigheden er angrebet, og kun uafhængige institutioner kan jo tackle de angreb, der kommer på fuld forskningsfrihed.
Når man ikke er uafhængig, jamen så kan man ikke med troværdigheden i behold ruste sig mod angreb på forskningsfriheden.
Det, der er problemet, er uafhængigheden, det er også demokratiet, men først og fremmest uafhængigheden.
Lene Jensen (S), 2003-01-24:
Jeg skal med det samme bekræfte, at fru Elisabeth Arnold har fuldstændig ret, også i forhold til de umotiverede indlæg, der kom fra salen.
Jeg synes bare, at det måske er lige festligt nok at kalde det for en tilståelsessag, for jeg siger jo sådan set i samme moment, at vi alle sammen har gjort vores yderste for, at det kom til at stå, så den ikke er antastet, og så indrømmer jeg, idet jeg kaster mig på jorden, at der jo er den hypotetiske mulighed, at vi ikke er ufejlbarlige, og i så fald må vi kigge på det, fordi vi rent faktisk deler en fælles ambition om, at den ikke skal antastes.
Jeg er sådan set enig med fru Elisabeth Arnold i, at det, der er vigtigt, er uafhængigheden, og jeg mener ikke, at universiteternes uafhængighed, hverken den materielle eller den åndelige for den sags skyld, er bundet til den nuværende styrelsesmodel.
Jeg mener rent faktisk, at den lige nøjagtig er bundet til forskningsfriheden, og det er også derfor, at det er o.k., at det fylder så meget i debatten, fordi det skal være i orden.
Så vil jeg sige til fru Pernille Rosenkrantz-Theil omkring, hvad man gør, når demokratiet ikke virker: Man kan gøre mange ting.
Jeg synes, det er svært at sige, at demokratiet er én bestemt størrelse.
Jeg synes også - og det er så til hr. Morten Homann - med hensyn til medarbejderindflydelse og -inddragelse
, at det rent faktisk sker i den nye lov. En af de ting, vi har lagt vægt på, er, at man ud over de organer, som er beskrevet i lovforslaget, også har en bemærkning om, at både dekan og institutledere skal opbygge organisationer omkring sig med inddragelse af de studerende og de ansatte.
Så det sker.
Det mener jeg simpelt hen er forkert.
Så vil jeg sige om forskningsfriheden og bestyrelsens rolle: Det er eksplicit angivet, at bestyrelsen ikke har noget at gøre i forhold til den forskning, der foregår på institutniveau.
Vi kommer ikke til at se en bestyrelsesformand med begge hænder dybt begravet i den enkelte forskers lomme.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-24:
Nu synes jeg måske, at tingene blev sat lige lovlig meget på spidsen, så nu vil jeg forsøge igen.
Jeg påstår ikke, at demokratiet afgår ved døden.
Jeg påstår, at man indskrænker demokratiet.
Det er to forskellige ting, og derfor kan jeg i virkeligheden stille mit spørgsmål igen.
Jeg vil gerne have Socialdemokratiets ordfører til heroppefra at bekræfte, at man på en række niveauer med den nye lov mister indflydelse som studerende og ansat.
Fra Venstres ordfører kunne vi kun få svar om de her to pladser i bestyrelserne, og det er det eneste, der blev fremhævet.
Jeg synes, der skal være fuldstændig klar tale: Ønsker man, foretrækker man en virksomhedsledelse eller en stærk ledelse frem for, at man har et demokrati på flere niveauer?
Det er spørgsmålet.
Jesper Langballe (DF), 2003-01-24:
Forskningsfriheden er ikke til diskussion.
Sådan siger fru Pia Christmas-Møller.
Jeg kunne da godt tænke mig at vide
Nu siger fru Christmas-Møller, at den slet ikke er til diskussion.
Jeg har aldrig i mit livs skabte dage deltaget i en debat, hvor man møder en sådan argumentresistens.
I stedet for henvises der bare til, jamen se her, der står selv: Forskningfriheden skal sikres, og derfor er spørgsmålet ikke til diskussion.
Hvad er det dog for noget?
Jeg vil da altså håbe, at diskussionsniveauet er højere på de universiteter, som vi lovgiver for.
Pia Christmas-Møller (KF), 2003-01-24:
Det er fru Elisabeth Arnold, der har foranlediget mig op på talerstolen igen.
Derfor vil jeg godt stille den socialdemokratiske ordfører nogenlunde samme spørgsmål, som jeg stillede Venstres ordfører, nemlig: Vil det ikke være direkte i strid med loven, hvis forskningsfriheden begrænses?
Hvis man ser i lovforslaget, som det ligger, så er det ligefrem pålagt universiteterne at sikre og værne om forskningsfriheden.
Forskningsfriheden er ikke til diskussion.
Den vil forligspartierne stå fast på.
Vi vil have forskningsfrihed på universiteterne.
Det står også højt og tydeligt i lovforslaget.
Morten Homann (SF), 2003-01-24:
Jeg kan forstå, at man i Socialdemokratiet ikke mener sit principprogram mere alvorligt, end at man kan gøre det stik modsatte og altså med fru Lene Jensens egne ord afskaffe demokratiet på den her arbejdsplads.
Det er åbenbart alle mulige andre arbejdspladser end lige netop universitetet, det her gælder for.
Så vil jeg godt have fru Lene Jensen til at bekræfte, at uanset om vi kan diskutere, hvor meget det kommer til at betyde, at man nu har et eksternt flertal i det øverste organ på universiteterne, som kan gøre sine interesser gældende i forhold til forskningen, indskrænker man forskningsfriheden med selve formuleringen af forskningsfriheden, fordi man fremover kun i sin fritid kan forske inden for de områder, som ligger i det strategiske forskningsprogram fra universitetet, som er godkendt af den til enhver tid siddende videnskabsminister.
Det er en ganske voldsom indskrænkning af forskningsfriheden.
Så jeg vil sige, at de hovedansvarlige for den her lov er ikke Venstre, ikke De Konservative, ikke Kristeligt Folkeparti.
De hovedansvarlige for den her lov er Socialdemokratiet.
Jeg hæftede mig lidt ved, at i fru Lene Jensens forrige indlæg kunne hun præcisere, at det godt kunne være, man skulle have givet universiteterne frihed til at vælge en model, men hun troede ikke, at det ville gavne universiteterne selv. Er det den opfattelse af frihed, man har, at universiteterne kan være frie indtil en vis grænse, men at det er fru Lene Jensen, som bedst ved, hvad der gavner universiteterne? Så kunne jeg forstå, at man har gjort meget ud af at beskrive forskningsfriheden.
Det er jeg sådan set enig i.
Man har sådan set beskrevet den så meget, at den er blevet indskrænket mere og mere og mere.
Vil fru Lene Jensen ikke bekræfte, at man ikke får forskningsfrihed af, at man skriver en floromvunden paragraf om, at universiteterne har forskningsfrihed? Nej, det er den konkrete beskrivelse af forskningsfriheden, som afgør det, og det er de konkrete interesseforhold, man får sammensat, bl.a. i bestyrelsen med et flertal af eksterne repræsentanter, som afgør, hvordan forskningsfriheden bliver i praksis.
Så hæftede jeg mig ved, at mit spørgsmål fra sidste omgang ikke blev besvaret.
Det må bero på en misforståelse.
Jeg vil gerne spørge Socialdemokratiets ordfører, hvordan Socialdemokratiet kan støtte en reform, som giver mindre medarbejderindflydelse, mindre studenterindflydelse, når man i sit principprogram skriver, at demokratiet skal styrkes ved, at alle ansatte inddrages i de beslutninger, der vedrører deres virksomhed.
Hvordan hænger det sammen?
Margrethe Vestager (RV), 2003-01-24:
Og netop derfor kan det heller ikke undre, at vi har den her diskussion om forskningsfriheden, for den indskrænkning af forskningsfriheden, der ligger i lovforslaget, tror jeg passer meget godt til den socialdemokratiske opfattelse af, hvordan verden burde være indrettet. Det er ikke for at begynde en lang diskussion, men forskning kan faktisk godt for det umiddelbare øje synes unyttig i sådan en kortsigtet samfundsmæssig relevansbetragtning.
Det er jo en del af hele forskningens pointe, at den netop ikke lader sig underlægge gængse nytte- eller ikkenyttekriterier.
Men det var såmænd ikke det, det var bare det der historiske synspunkt, som fru Lene Jensen gjorde sig til talsmand for, da hun sagde: »... den hypotetiske mulighed, at vi ikke er ufejlbarlige«.
Der kommer ikke noget godt ud af at tvinge en styreform igennem, som ansatte og studerende på et universitet er imod.«
Hvor er det klogt.
Hvor er det egentlig klogt skrevet.
Det er også skrevet af socialdemokrater, men det er faktisk ved at være over halvandet år siden.
Pia Christmas-Møller (KF), 2003-01-24:
Det er en replik til hr. Jesper Langballe, som jeg har fået lov af formanden til at komme med, for det var jo et uhørt demagogisk svar, jeg fik fra hr. Langballe.
Jeg må slå fast: Jeg kunne ikke drømme om at fratage nogen, heller ikke hr. Langballe, retten til at diskutere med sig selv.
Jeg har heller ikke drømt om at fratage nogen retten til at problematisere et teoretisk emne.
Men det, jeg synes er lidt træls, er, hvis man prøver at beklikke andres motiver, og særlig når det tydeligt står i lovforslaget, at forskningsfriheden skal sikres, synes jeg det er lidt ærgerligt at beklikke Det Konservative Folkepartis, Socialdemokratiets, Kristeligt Folkepartis og Venstres intentioner, for så vidt angår forskningsfriheden.
vil vi faktisk værne om. Lad mig citere direkte fra lovforslaget, hvor der står i § 2, stk. 2, under formålsparagraffen: »Universitetet har forskningsfrihed og skal værne om denne og om videnskabsetik.«
Jeg synes ikke, det er Folketinget værdigt, at vi diskuterer tingene på den måde, som hr. Langballe lægger op til. Vi vil kæmpe for forskningsfriheden, og skulle det vise sig i det virkelige liv, at forskningsfriheden ikke bliver respekteret, så er vi parat til at gå i aktion herindefra.
Lene Jensen (S), 2003-01-24:
Jeg vil sige til diskussionen om forskningsfriheden og om, hvorvidt forskning skal være nyttig eller unyttig, at det med at diskutere nyttighedsbegrebet er godt nok, men lad det nu ligge.
Jeg synes, at det der med, hvad der er i selve formuleringerne, og hvad der ikke er i selve formuleringerne, sådan set er det, der er værd at beskæftige sig med.
Sådan som jeg har forstået det, er det nye i denne lov i forhold til den gamle netop den beskrivelse af, hvad der skal ske i den tid, hvor man ikke lever op til de forpligtelser, der følger af et ansættelsesforhold, forpligtelser, der i øvrigt også er i den gamle lov.
At det skulle være et angreb på forskningsfriheden, kan jeg simpelt hen ikke se.
Jeg synes, at diskussionen kører på to niveauer.
Den kører på det der med, hvorvidt bestyrelsen formodes at have fingrene direkte nede i den enkelte forskers måde at tænke på, og den kører på forholdet mellem institutleder og den enkelte forsker.
Begge dele er relevante, men jeg kan simpelt hen ikke se det her.
Men som sagt må vi jo tage det tekstnært under udvalgsarbejdet, hvis det er noget, der kan vække så mange kloge menneskers store bekymring.
Det næste er både i forhold til fru Margrethe Vestagers påpegning af vores ønsker om dispensationsmuligheder, som jeg egentlig mente jeg besvarede i fru Margrethe Vestagers første spørgsmål, og så i forhold til det med den politiske situation, og hvem der trykker på hvilke knapper: Da denne politiske aftale blev lavet, kom det til mig, som det gør i enhver ordførers liv, at man dels må gøre op, hvilke brikker man kan flytte med, dels se på dem, som man ikke ved, hvordan vil flytte sig, hvis man flytter nogle andre.
Det er derfor, der er denne samlede vurdering, og det er en vurdering, som jeg står ved, og som jeg egentlig ikke tror behøver yderligere forklaring.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-24:
Jeg synes, det var relativt klar tale: De steder, hvor man stemmer og har direkte indflydelse, bliver der færre af
, men de steder, hvor man kan gøre sine rasende gode argumenter gældende, er der endnu, eller måske bliver der flere af dem.
Hvis man går fra både at kunne komme med gode argumenter og stemme til kun at kunne komme med sine gode argumenter, er det altså en samlet tilbagegang.
Det kan godt være, at jeg har en meget absolut opfattelse af demokrati, som jeg bliver anklaget for, men det vil jeg så gerne stå ved.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvordan det kan stemme overens. Nu fik jeg lige fingrene i hr. Morten Homanns udprint af jeres demokratiopfattelse, og det er normalt også den, jeg opfatter I har.
Jeg kan ikke forstå, hvordan det kan stemme
overens
Jeg prøver lige at læse lidt op: Demokratiet kan kun udvikles og bevare sin livskraft, når der er mange, der er engageret i at træffe de fælles beslutninger.
Dette forudsætter en konstant stræben for at bevidstgøre og udvikle
den enkeltes selvstændige stillingtagen.
Jeg synes, vi skal lade det stå for sig selv, for det er i hvert fald ikke det, der kommer til at ske på universiteterne.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-24:
Jeg synes, det er uhørt, at flere af ordførerne fra forligspartierne, det gælder både Socialdemokratiet, og det gælder fru Pia Christmas-Møller fra Det Konservative Folkeparti, siger, at de ikke vil have, vi diskuterer forskningsfrihed.
Der har vi åbenlyst ramt et punkt, hvor forligspartierne er ømskindede.
Vi vil diskutere forskningsfrihed, for det allerførste offer for denne her lov er forskningsfriheden.
Hvis man ikke kan bevise det, kan man i hvert fald rejse mistanke om, at forskningsfriheden er anfægtet, da der er et flertal af udefra kommende mennesker i de bestyrelser, der skal træffe, og nu citerer jeg fra fru Lene Jensens ordførertale, de strategiske beslutninger i et højt tempo, med stærk ledelse og mere beslutningskraft.
Det var det, fru Lene Jensen sagde.
Det er dér, det hele ligger.
For hvis man sidder med et livslangt projekt om kirkehistorie, som hr. Jesper Langballe sagde før, eller om hebraisk, bliver der truffet nogle strategiske beslutninger i et højt tempo, hvor der bliver udvist mere beslutningskraft, og så ryger hebraisk og kirkehistorie.
Lene Jensen (S), 2003-01-24:
Ja, vores gode humør skal de ikke tage fra os.
Må jeg lige starte med forskningsfriheden.
Jeg tror ikke, det er kutyme, at forligspartier står og småskændes fra talerstolen, men på den anden side er det jo en helt ny situation, vi er i.
Altså forskningsfriheden er jo tydeligvis til diskussion
her, og opfattelsen af forskningsfriheden er til diskussion.
Det, vi forsøger at bliver enige om, er sådan set, at vi skal ende med en lov, hvorefter det ikke er muligt i virkelighedens verden at antaste forskningsfriheden.
Min overbevisning er indtil videre, at det gør vi med dette lovforslag, men som sagt: Er der nogen, der tekstnært kan påvise, at sådan forholder det sig ikke, så blafrer mine ører med det formål at folde sig mest muligt ud for så at finde ud af, hvad vi kan gøre ved det.
Til fru Pernille Rosenkrantz-Theil om det der med demokratiet: Jeg synes bare, det er en meget absolut demokratiopfattelse, der bliver lagt for dagen.
Jeg vedgår gerne, at den form for demokrati, der handler om direkte magtbeføjelse, hvor man rækker hånden op og får noget ud af det eller ikke får noget ud af det, bliver mindre.
Til gengæld tror jeg på, at den form for indflydelse, som kanaliseres gennem, at man deltager dér, hvor beslutningerne bliver truffet, og kaster om sig med rasende gode argumenter, bliver større.
Pernille Falcon (EL), 2003-01-28:
Det gælder i forhold til uddannelseskrav, krav til klinik, ansvarsforsikring, etiske krav m.v.
Det vil tage tid og koste arbejdskraft at udarbejde grundlaget for en sådan registreringsordning, så forslaget er jo næppe så udgiftsneutralt, som det umiddelbart lyder til i beslutningsforslaget.
Det er meget vigtigt, at der bliver tale om et grundigt forarbejde, hvis ordningen både skal fungere som en kvalitetssikring og en beskyttelse og vejledning for patienterne.
Det skal gerne ske med en grundighed og på et niveau, som på lidt længere sigt kan bane vejen for en autorisation inden for nogle af grupperne af alternative behandlere.
Det synes jeg man skal gå mere grundigt ind i under selve udvalgsarbejdet, for jeg tror, det er vigtigt, at man får skilt skæg for sig og snot for sig i den sammenhæng,
så det ikke er alle grupper, der kommer til at indgå.
På samme måde vil det kræve ressourcer at føre tilsyn med sådan en ordning, og det synes jeg må være forudsætningen.
Det fremgår af forslaget, at man forudsætter et vist tilsyn fra styrelsen, men det skal der så også sættes ressourcer af til.
Hvis det ikke prioriteres, er der en risiko for, at det bare bliver en offentligt sanktioneret reklamesøjle på nettet, og at det kommer til at være en bevidstløs blåstempling.
Det vil ikke være godt.
Det er vigtigt, at der sker et samspil inden for den forsknings- og erfaringsopsamling, der er på området, sådan at man på lidt længere sigt kan få et bedre samspil med det eksisterende sundhedssystem.
Det er vigtigt, at der bliver kigget på uddannelserne,
ikke bare inden for de alternative behandlingsmetoder, men
også inden for det traditionelle sundhedssystem
, sådan at det ikke på sigt bliver to konkurrerende systemer, men at der bliver tale om konstruktivt samspil.
Kamal Qureshi (SF), 2003-01-28:
Undskyld.
Vi vil gerne tage Dansk Folkepartis forslag og fremsætte det; så er der et flertal i Folketinget for forslaget, og så får vi jo det, som flere af os efterlyser, en model, der fungerer.
Til fru Else Theill Sørensen: Jeg kan ikke se, at det er at bringe orden i systemet at sige, at man ikke vil have nogen som helst form for autorisation, man vil ikke have noget tilsyn, man vil ikke have noget tilskud, man vil ikke have nogen som helst form for kontrol, og i øvrigt skal patienterne ikke være dækket af nogen som helst form for forsikring, hvis der går noget galt.
Jamen så kan jeg ikke se, hvad det er for en orden, fru Else Theill Sørensen snakker om.
Hans Andersen (V), 2003-01-28:
Jeg vil igen spørge hr. Kamal Qureshi om denne afgrænsning.
Hvem er det, der skal foretage afgrænsningen for, hvornår man skal have tilskud til alternativ behandling?
Er det det, der skal være afgrænsningen, eller hvordan forestiller SF sig det?
Kamal Qureshi (SF), 2003-01-28:
Nu er jeg lidt mere velopdragen, end Venstres ordfører var, som ikke gad svare på det, jeg spurgte om i forbindelse med hans ordførertale.
Men lad nu det ligge, jeg vil gerne svare.
Der er masser af undersøgelser, masser af måder at måle på, om en behandling virker eller den ikke virker på bestemte sygdomme, det kan man gøre på mange forskellige måder.
Vi havde en konference herinde, hvor nogle af de alternative behandlere, nogle af professorerne, var herinde for netop at skitsere nogle af de modeller, man kan bruge for at påvise, hvorvidt en behandling virker eller ej.
Så der er masser af måder at vurdere det på, fuldstændig som i den traditionelle behandling, hvor man kan gå ind og vurdere: Virker det her mod hovedpine, eller virker det ikke?
På samme måde kan man gøre det, for så vidt angår en række andre behandlingsformer.
Så det kan sagtens lade sig gøre.
Der er masser af gode måder at gennemskue det her område på og finde ud af, hvor det er, man får valuta for pengene, og hvor man ikke får valuta for pengene.
Naser Khader (RV), 2003-01-28:
Dansk Folkeparti ønsker med sit beslutningsforslag at gavne patienterne og samarbejdet mellem det alternative og det etablerede sundhedsvæsen.
De mål deler vi i Det Radikale Venstre, og derfor er vi som udgangspunkt positive over for dette beslutningsforslag.
Dansk Folkepartis forlag er en næsten ordret gengivelse af det forslag til en registreringsordning, som en gruppe under Sundhedsstyrelsens Råd vedrørende alternativ behandling har arbejdet med i 2 år.
Gruppen, som bestod af fire repræsentanter fra SundhedsRådet og fire fra Landsorganisationen Natursundhedsrådet, blev nedsat på initiativ af bl.a. overlæge Michael von Magnus. Patientsikkerheden er det primære hensyn for Det Radikale Venstre.
Forslagsstillerne anfører, at mere end 20 pct. af den voksne danske befolkning har benyttet sig af alternative behandlingsmetoder.
Patienter er ofte sårbare og kan være ude af stand til at vælge nøgternt og rationelt blandt de mange lokkende behandlingstilbud.
Netop på det alternative behandlingsmarked er det nødvendigt at kunne skelne de kompetente og seriøse behandlere fra de inkompetente og useriøse.
Her kan en registreringsordning være en hjælp til patienterne. Som situationen er i dag, er der frit spil for plattenslagere.
De forskellige brancheorganisationer har ingen redskaber til at rydde ud blandt brodne kar på markedet.
Brancheorganisationerne kan simpelt hen nægte at registrere de useriøse behandlere.
Ved at oprette en registreringsordning opretter vi samtidig en klageinstans, og dermed får patienterne en rettighed, som de er afskåret fra i dag.
Med registreringsordningen kommer den enkelte brancheorganisation simpelt hen til at stå til ansvar, hvis et medlem ikke overholder kravene til en registrering.
Men på dette punkt ønsker Det Radikale Venstre at tilføje et forbehold.
Kravene til registrering bør være lovfæstede, og dem må vi have præciseret under udvalgsarbejdet. Registreringsordningen vil nemlig, hvad enten det er hensigten eller ej, virke som en blåstempling af diverse alternative behandlere.
Den signalerer anerkendelse og seriøsitet, og den risikerer således at give patienterne en falsk tryghedsfølelse.
Derfor er vi nødt til at sikre os, at kun de seriøse behandlere kan opnå at kalde sig registreret.
Som sagt er vi positivt indstillet, og vi glæder os til udvalgsarbejdet, hvor vi kan se på nogle af de ting.