Lene Espersen (KF), 2006-02-23:
Som flere har været inde på i dag, indeholder lovforslaget flere forskellige elementer.
Det første element, som mange har været inde på, og, som jeg har hørt det, hele Folketinget bakker op om, er, at Danmark sikres at opfylde sine forpligtelser ifølge FN’s Sikkerhedsråds resolution nr. 1540 af 28. april 2004 om ikkespredning af masseødelæggelsesvåben til ikkestatslige aktører.
Den pålægger Danmark at vedtage national lovgivning, der forbyder ikkestatslige aktørers, herunder terroristers, adgang til masseødelæggelsesvåben.
Andet element i lovforslaget har jeg hørt der generelt har været opbakning til, dog med en enkelt undtagelse, det kommer jeg tilbage til.
De nuværende bestemmelser i våbenloven sidestiller jo masseødelæggelsesvåben og andre tilladelsespligtige våben, og lovforslaget her lægger op til, at der bliver et samlet forbud mod masseødelæggelsesvåben, som omfatter alle relevante handlinger i relation til sådanne våben.
Det har vi syntes var en rigtig vej at gå og en rigtig præcisering, og så vidt jeg har hørt, har Folketinget også bakket op om lovforslagets indhold.
Vi har givet mulighed for en dispensation fra dette forbud.
Der er så partier her, der er glade for, at vi giver dispensation, der er andre, der har den modsatte opfattelse og ikke finder, at der skal være nogen mulighed for dispensation fra forbuddet.
Men vi har altså fundet, at det var rigtigt, bl.a. efter de høringssvar, der er kommet ind, at ændre bestemmelsen, således at danske virksomheder kan medvirke til transporter, hvis det sker inden for rammerne af de traktater om ikkespredning af masseødelæggelsesvåben, som Danmark har tiltrådt.
Det kan der være mange holdninger til.
Jeg har forstået, at bl.a. Enhedslisten har den holdning, at man hellere havde set det rene snit, og det er sådan set et forståeligt politisk synspunkt.
På den anden side må jeg sige, at det, som regeringen har lagt vægt på, som jeg også har hørt et flertal her har lagt vægt på, er, at det sådan set også er sund fornuft, hvis man synes, der er våben i verden, som er skadelige, at danske virksomheder så kan medvirke til, at de internationale konventioner og forpligtelser også bliver overholdt, og at der f.eks. sker destruktion.
Men det kan der være flere forskellige holdninger til.
Vi har syntes, at det var mest rigtigt, at vi gav den dispensationsmulighed, men det er bare for at sige her, at jeg er glad for, at der er opbakning til det, men det modsatte synspunkt kan jeg såmænd også godt forstå.
Det var sådan set også det, vi havde, indtil lovforslaget blev sendt i høring, men vi syntes altså, at der skulle være den mulighed.
Tredje element i lovforslaget er indførelse af regler, der følger af EU’s forordning om handel med visse varer, der kan anvendes til henrettelse, tortur eller anden grusom, umenneskelig og nedværdigende behandling eller straf.
Det kommer til at fremgå udtrykkeligt, at våbenloven og forordningen finder anvendelse i de tilfælde, hvor våbenloven og forordningen overlapper hinanden, og det har jeg også hørt at der er opbakning til.
Hele lovforslaget handler jo sådan set om Danmark og om regulering af våben- og krigsmateriellovgivning set i forhold til den verden, der er omkring os.
Det indeholder et andet centralt element i den forbindelse, og der kan jeg i hvert fald forstå, at der er partier her, også flere partier, som er kritiske over for det sidste element i lovforslaget, som jo altså går ud på at ændre reglerne i en mere liberal retning, således at der bliver øget mulighed for, at udenlandske investeringer kan tilkomme Danmark i forbindelse med de virksomheder, der har krigsmaterielproducerende virksomhed.
Det har været en meget stor begrænsning for de virksomheder i Danmark, at reglerne hidtil har været sådan, at en krigsmaterielproducerende virksomhed ikke måtte have mere end 40 pct. udenlandsk ejet aktiekapital, ligesom udenlandske personer eller virksomheder ikke måtte repræsentere mere end 20 pct. af stemmerne i selskabet.
Endvidere skulle alle direktører og mindst 80 pct. af bestyrelsesmedlemmerne være danske statsborgere.
Set i forhold til globalisering og andet har vi altså syntes, at det har været nødvendigt at løsne op for de regler, således at der bliver en mulighed for, at også udenlandske investeringer kan tilkomme danske virksomheder, herunder også at der kan ske ændringer i ejer- og ledelsesforhold.
Det kunne jo være, at der var andre, der var dygtige til at drive en virksomhed, som ikke var danske statsborgere.
Det har jeg svært ved så at se at der skal være så store begrænsninger i.
Og som jeg hørte fru Elisabeth Arnold, så gik det sådan set primært på, hvordan vi får en sikkerhed for og en kontrol med, at det her ikke lige pludselig løber løbsk, men bliver holdt inden for nogle fornuftige rammer.
Måden, vi har valgt at stille det op på, er ved at sige, at vi laver en tilladelsesordning, hvor man altså skal søge Justitsministeriet.
Og til det er der selvfølgelig at sige: Hvem ved, hvem der er justitsminister, og har man overhovedet tillid til den siddende justitsminister?
Hvordan har man en sikkerhed for, at det så alligevel er reguleret på en ordentlig måde?
Vi har så valgt at sige, at ud over at blive forelagt Justitsministeriet, der selvfølgelig skal varetage de hensyn, som det er forpligtet til, vil ansøgning om tilladelse til ændringer af ejer- eller ledelsesforhold også blive forelagt Udenrigsministeriet, de vil blive forelagt Forsvarsministeriet, og de vil blive forelagt Rigspolitichefen.
Det er naturligvis for at kunne vurdere både de udenrigspolitiske og de sikkerhedspolitiske konsekvenser, det måtte have, at der er andre ejergrupper, der kommer ind.
Det har vi syntes var en rigtig måde at regulere det på, men jeg vil da gerne under udvalgsbehandlingen medvirke til, at det her bliver belyst yderligere, hvis man er utryg ved den ordning, der er lagt op til.
Vi har syntes, at det var den mest hensigtsmæssige måde at gøre det på, ikke mindst fordi de ministerier, som jeg har nævnt, samt Rigspolitichefen jo har hver deres kendskab til og indblik i, hvor man skal være ekstra varsom, og hvilke ting man skal være opmærksom på, hvis der skal ske udvidelser på det her område.
Så det har vi syntes var en rigtig måde at gøre det på.
Jeg vil sige, at jeg da meget gerne medvirker til, at der også bliver spurgt til det under udvalgsbehandlingen.
Som jeg hører Det Radikale Venstre, ønskede de i hvert fald en måske lidt større sikkerhed for, at det her ikke er noget, der løber os af hænde.
Og jeg vil i hvert fald gerne her tilkendegive, at regeringen jo ikke er interesseret i, at dubiøse våbenhandlere fra et eller andet sted i verden lige pludselig kommer til at sidde på de krigsmaterielproducerende virksomheder i Danmark.
Jeg mener altså, at vi med meget fast stemme kan sige, at der med den måde, som lovforslaget er skruet sammen på, altså er gode, solide håndtag, der kan bruges til at sikre, at det ikke kommer til at ske.
Hr. Holger K. Nielsen og hr. Per Clausen har sådan nogle måske lidt mere, kan man sige, generelle og erhvervspolitiske betragtninger om, hvorvidt det er formålstjenligt, at en krigsmaterielproducerende industri i Danmark vokser, sådan hørte jeg i hvert fald det, der var hovedsynspunktet.
Det, der er væsentligt for mig, er, at der er hånd i hanke dels med ejerskabskredsen, dels at man overholder internationale konventioner, og at det er det, man må fokusere på, og ikke det, at det er tilladt at producere den ene eller den anden del, som kan bruges i krigsmateriel.
Som jeg hører hr. Holger K. Nielsen og hr. Per Clausen, så taler de egentlig for, at det ville være bedre, hvis man simpelt hen lavede et forbud mod, at det overhovedet kan produceres, og så vil det være vanskeligt at kunne forsvare sig.
Det kan der være forskellige holdninger til.
Som jeg hørte det, var de signaler, de sendte, også mere sådan signaler på et overordnet plan, i forbindelse med at vi går den her vej.
Men vi har altså syntes, at det var en rigtig vej at gå af andre årsager i forbindelse med den globalisering, som Danmark er en del af.
Jeg vil da også sige, at jeg sådan set mener, at det er meget betryggende, at krigsmateriel bliver produceret i nogle lande, hvor der er en sikkerhed for, at der både er en ordentlig kontrol og en ordentlig retshåndhævelse, og hvor man har en stor respekt for de internationale konventioner, der gælder.
Det er langt mere betryggende, end hvis man flyttede produktionen til et land, der måske tog lidt mere lemfældigt på det her.
Jeg er klar over, at min tale her nok ikke får overbevist hverken SF eller Enhedslisten om, at det er det klogeste element i lovforslaget.
Det har i hvert fald været de overvejelser, der har været i regeringen om, hvorfor vi synes, at det er en rigtig vej at gå.
Jeg ser selvfølgelig frem til udvalgsbehandlingen, og jeg medvirker som sagt meget gerne til – særlig vedrørende det sidste punkt, hvor jeg hørte at den største kritik var – at være med til at overbevise Folketingets partier om, at vi allerede har taget højde for nogle af de kritiske synspunkter i forbindelse med udfærdigelsen af lovforslaget.