Pia Gjellerup (S), 1997-12-17:
Som formanden netop har bemærket, begynder vi med ændringsforslagene, og det er det, vi vil koncentrere os om i dag.
Efteråret har jo været præget af drøftelser om finanslovforslaget, der, som traditionen byder,
er det første lovforslag, som fremsættes af regeringen ved samlingens åbning.
Vi har på det tidspunkt haft lejlighed til at kende det i nogle måneder, fordi det er en genfremsættelse af et forslag, som blev fremsat i slutningen af august.
Vi har drøftet mange ting og haft heftige debatter ude i offentligheden.
Vi har også haft hektiske debatter her i salen, og vi har haft en lang række forhandlinger med finansministeren med en lang række af Folketingets partier involveret.
Det er blevet til en lang række aftaler og forståelser, som samlet udmønter sig i de over 1.000 ændringsforslag, som ligger fra de forskellige partier, nogle båret af aftaler og andre båret af enkelte eller flere partiers synspunkter og markeringer, som kommer til præsentation og til prøve i salen her i dag.
For Socialdemokratiet har det været afgørende at få gennemført en finanspolitik, som kan være med til at påvirke samfundsudviklingen i en gunstig retning på en række områder, som vi også præsenterede ved førstebehandlingen som noget afgørende.
Her i dag kan vi præsentere det ikke alene som noget, vi har gjort i årene siden januar 1993, hvor Socialdemokratiet har været med i regeringen.
Vi behøver heller ikke at nøjes med at præsentere det som noget, vi gerne vil arbejde på og gøre i årene, der kommer.
Nej, i dag kan vi faktisk sige, at en række af målsætningerne også er blevet opfyldt.
Der er blevet arbejdet med dem i forhold til en række af de ændringsforslag, som, hvis det går, som vi forventer, forhåbentlig gennemføres ved afstemningerne i eftermiddag.
En af vores helt afgørende målsætninger har for Socialdemokratiets vedkommende været at få flere i beskæftigelse.
Vi gennemfører nu en række forslag, som betyder øget fleksibilitet og øget mobilitet på arbejdsmarkedet og dermed en øget mulighed for at trække endnu flere ind på et arbejdsmarked, hvor de ellers ikke har haft plads i årene forud.
Vi har indgået en aftale om at skabe nye studiepladser, som igen gør det muligt for flere unge at komme i gang med at kvalificere sig og med at øve en spændende og nyttig indsats på arbejdsmarkedet.
Vi har aftalt flere lærlingeforløb for voksne, som dels vil gøre det muligt at få flere opkvalificeret og flere ind på arbejdsmarkedet og dels vil være med til at trække kvalifikationsniveauet op. Vi har aftalt en øget indsats over for sygdomsramte ledige, således at de også får flere muligheder og flere tilskyndelser til at komme i aktivitet igen, og endelig har vi en tættere opfølgning i forhold til kontanthjælpsmodtagerne, så heller ikke de bliver glemt i den udvikling, som er i fuld gang, og som vi agter at fortsætte i årene, der kommer.
Samlet set betyder det, at vi har kunnet se af opgørelser over forventningerne til det år, der ligger foran os, og som finansloven jo handler om, 1998, at skønnet over, hvor mange der kommer i beskæftigelse, er blevet bedre, end det var, da finanslovforslaget blev fremsat.
Det er vi meget glade for, for ikke at sige stolte over i Socialdemokratiet.
Vi vil gerne videre ad den vej, for nok er det gået godt i årene, der er gået siden 1993, men der er endnu mange, der venter.
Vi må ikke opgive på halvvejen.
Vi skal arbejde videre, så alle kan komme i beskæftigelse. Vi har også i Socialdemokratiet og heldigvis sammen med flere andre partier arbejdet for, at flere mennesker, der hidtil har været skubbet ud og har været overladt til passiv forsørgelse, bliver trukket med ind, og vi har arbejdet på at få gjort arbejdsmarkedet mere fleksibelt, således at der også bliver plads til nogle, der har andre ting, som de også må satse på, herunder bedre plads til familierne, og vi gennemfører en udvidet fædreorlov.
Vi har også arbejdet for et arbejdsmarked, som bliver
mindre farligt og mindre belastende at være på, ved at gennemføre en indsats i forhold til et bedre arbejdsmiljø.
Og så er det glædeligt, at der også er nogle uden for Folketinget, der i høj grad vil medvirke til, at de målsætninger, som regeringen har sat op, også kan gennemføres.
Vi har i går modtaget meget positive tilsagn
, så endnu en gang kan jeg sige, at også med hensyn til denne målsætning kan vi se lidt større forventninger til 1998 end de forventninger, som allerede var store, da finanslovforslaget blev fremsat.
Vi har også arbejdet for en tredje målsætning, nemlig en stadig bedre offentlig økonomi.
Vi kan konstatere, at staten uden engangsindtægter får et budget med et resultat, der er ca. 10 mia. kr. bedre i 1998 end det, vi forventer for 1997.
På de offentlige finanser, som i virkeligheden er det rigtige mål at bruge for den samlede offentlige sektor,
er der en tilsvarende forbedring fra 1997 til 1998.
Vi holder kursen: En bedre offentlig økonomi år for år.
Mange partier her i Folketinget medvirkede til en kontant indsats mod et af de faresignaler, der var i økonomien i oktober måned, da vi kunne konstatere, at vores betalingsbalance var presset grundet et meget stort privatforbrug.
Der blev taget nogle nødvendige initiativer, og det er initiativer, som vi forventer viser sig at føre til en bedring også på dette område i løbet af 1998 og 1999. Så samlet lægges der i morgen en finanslov frem til endelig vedtagelse med en stram finanspolitik, den strammeste i 1990'erne, og det er også nødvendigt.
En fjerde målsætning, som vi vil arbejde efter, er en øget tryghed i danskernes hverdag.
Også her er der godt at hente i de aftaler, som regeringspartierne, SF, Centrum-Demokraterne og hr. Jacob Haugaard har lavet.
Der er en øget indsats for at sikre kvalitet og indfri forventningerne til en god hjemmehjælp i kommunerne.
En femte målsætning, som vi har arbejdet efter, er en sikring af fremtiden.
Jeg har nævnt uddannelsesområdet, hvor der er en lang række initiativer.
Knap så mange partier har villet medvirke til en begrænsning af forbruget af sprøjtemidler, men her får vi også taget nogle skridt i den rigtige retning.
På erhvervsområdet gennemføres der erhvervsservice, en række forenklinger på området og i øvrigt det, som vi lige har behandlet, nemlig en forenklet ligning af selskaber, som vil medføre en større ensartethed og dermed også en større gennemsigtighed, alt sammen noget, som vil gøre, at det danske samfund også i fremtiden kan sikres en ordentlig udvikling.
Jeg skal her takke SF og CD for et godt samarbejde
undervejs i forløbet.
Også Enhedslisten har ydet
konstruktive bidrag særlig på områderne miljø- og børnepolitik.
Jeg skal sige til VK, at jeg synes, der har været en bedre tone i år, end jeg sådan set havde forventet, og også lidt bedre end i mange andre år, men der har ikke været så meget realitet.
Det kan vi se af ændringsforslagene, som jeg vil forholde mig til om lidt.
Socialdemokratiet får således i samarbejde med Det Radikale Venstre og især CD, SF og hr. Jacob Haugaard ændret finanslovforslaget på en sådan måde, at vi i Socialdemokratiet med glæde vil stemme for ved den endelige afstemning i morgen.
Alle de partier, der ikke har været hovedaktører i forbindelse med finanslovens ændringer og gennemførelse, har stillet en lang række ændringsforslag.
Enhedslisten har stillet en gruppe forslag.
Mange af dem er sådan set med et sympatisk sigte, færre af dem er realistiske, og finansieringen af dem er set med Socialdemokratiets øjne ganske vanskelig.
Det sympatiske i forslagene understreges af, at der er en række ændringsforslag, som i deres målsætninger svarer til nogle af dem, der stilles af regeringen.
De er bare i en større og mere vidtgående målestok.
Det urealistiske fremgår i høj grad af finansieringsforslagene, som Socialdemokratiet ikke kan stemme for, da vi enten er uenige i dem, ønsker forslagene sat ind i en anden sammenhæng eller er forpligtet af aftaler med andre partier, og når vi ikke kan skabe en forsvarlig finansiering, kan vi heller ikke medvirke til nogen af de sympatiske udviklinger, der på nogle områder ligger i forslagene, og derfor er vi i den situation, at vi vil stemme imod Enhedslistens ændringsforslag.
Det er jo spændende, når vi når frem til finanslovbehandlingen, for det er det eneste tidspunkt på året, hvor Venstre og De Konservative konkret løfter sløret for, hvad de vil gøre på de områder, hvor de taler om besparelser.
Her kan vi se en lille smule om, hvem det er, der skal rammes.
Der lægges igen i år op til store besparelser på ulandsbistanden, store besparelser på verdens allerfattigste, og samtidig signalerer man, at man ønsker en indsats i flygtningenes nærområder.
Se, de to ting ting hænger jo ikke sammen, idet en meget stor del af vores indsats i udviklingsbistanden netop handler om at søge at sikre, at de områder, hvor der enten kan blive uro, eller hvor der er uro, får nogle økonomiske og sociale muligheder for at udvikle sig, således at man ikke ser flygtninge komme strømmende derfra ud i verden. Man vil dog også spare på flygtningeområdet herhjemme:
Et stort slag på tasken, og så får man ca. en halv milliard kroner op af den.
Når vi andre slår på den samme taske, kan der næppe findes besparelser på bare tocifrede millionbeløb.
Parolerne føres frem, men det hænger ikke sammen, når det kommer til virkeligheden.
Venstre og De Konservative skylder os svar på, hvem af verdens fattigste der skal undvære de 2,2 mia. kr., og Venstre og De Konservative skylder os svar på, hvor det er, man skal oprette lejre til flygtninge i flygtninge- og krigsområder ude i verden. Hvis vi får de svar, vil man nemlig kunne se det afgørende hykleri i sammenstillingen af de forslag, der præsenteres.
Svaret står indtil videre og blafrer i vinden.
Jeg håber, at vi får noget mere konkret fra de to partier senere på dagen.
Arbejdsministeriets ansvarsområde får også en tur med kniven.
Der kan spares i alt 4-5 mia. kr. Og fra uddannelserne på arbejdsmarkedet, uddannelsesindsatsen også under uddannelsesorloven og flere andre uddannelsesområder skaffer man med et snuptag mere end 3 mia. kr. Også her er der nogle afgørende spørgsmål til Venstre og De Konservative: Hvad sker der med de 30.000 mennesker, som blot sendes uden for dagpengesystemet?
Der er ingen som helst konsekvenser for betalingen af straksaktiveringer og andre af de ord, vi ellers får serveret.
Der er intet overlevelsesgrundlag for 30.000 mennesker fra den 1. april 1998.
Skal kommunerne afholde disse udgifter?
Skal der slet ikke være nogen muligheder for at overleve?
Og et andet spørgsmål: Hvorfor er dog uddannelse af arbejdskraften af Venstre og De Konservative udset til at være det mest markante nedskæringsområde?
Det rimer ikke med et ellers udtalt ønske om at medvirke til at fremtidssikre det danske samfund, men det er måske også bare en parole.
Miljøprofilen er, kan man vistnok sige, klar fra Venstres og De Konservatives side, men sådan set ikke på
nogen behagelig måde.
Man går ind for alle pæne målsætninger om mindre forurening og mere naturbeskyttelse, så længe det blot er på papiret.
Når der skal handles, forsvinder VK, undtagen måske på et enkelt område, hvor vi har nogle forhåbninger, nemlig kvælstofområdet.
Men det bliver endnu ved forhåbningerne.
Her har vi endnu til gode at se, at vi også kan nå de endelige resultater i indledningen af 1998.
Men på de fleste stræk afviser Venstre og De Konservative at anvende redskaber, som man ellers gladeligt anvender overalt, når det gælder mennesker, og derfor er spørgsmålet til Venstre og De Konservative: Hvorfor tror man ikke på, at en natur og nogle ressourcer, der er mangel på, ikke bliver beskyttet af, at der sættes en høj pris på benyttelsen?
Hvorfor er miljøområdet det eneste, hvor det er helt blasfemisk at anvende markedsmekanismen?
På skatteområdet kommer der nogle helt andre toner.
Ganske vist bliver lettelser på 11 mia. kr. til kun 6 mia. kr., når Venstres og De Konservatives regnemaskiner har været i gang, men selv 6 mia. kr. er dog alligevel en slags penge.
Hvad er grunden til, at man aktivt går ind i et projekt, der vil fjerne et statsligt provenu på 20-25 mia. kr. over de kommende år til gavn for aktiejere, der allerede har tjent formuer, og som vil kunne realisere disse formuer ved at sælge deres aktier?
Hvorfor skal det være et område, hvor man gør sig umage for at skabe et hul i statskassen?
Det er i virkeligheden en stor ros til regeringens erhvervspolitik og økonomiske politik.
Folkepensionen skal øges med et mindre milliardbeløb, siger Venstre og De Konservative.
Her er det vigtigt at bemærke, at det kun er til pensionister med større indtægter ved siden af.
Den almindelige folkepensionist skal ikke have én øre.
Før en enlig folkepensionist får bare én krone - 100 øre - ud af Venstres og De Konservatives forslag, skal vedkommende have en indtægt på 175.000 kr.
Et par skal tjene langt over en kvart million.
Spørgsmålene til Venstre og De Konservative må i dag være: Hvorfor skal de rigeste folkepensionister have mere i pension?
Og dernæst: Er en pensionist et menneske, der har trukket sig ud af arbejdsmarkedet, eller er det et menneske, der har opnået en bestemt alder, og som er i fuld vigør på arbejdsmarkedet?
Jeg håber at få nogle klare svar.
Jeg håber i det hele taget meget, at Venstre og De Konservative i de 40 minutter, der er til rådighed til de to partiers ordførertaler, tager sig tid til at svare på nogle af de væsentlige spørgsmål, som er stillet her.
Det er et minimalt krav, hvis der skal være mening med en debat om ændringsforslagene.
Jeg venter spændt.
Før svarene kommer, er der ikke ændringsforslag, der inspirerer Socialdemokratiet til at stemme for.
Det er mindre interessante forslag.
Det ene er brede og store armsving, og det andet er en stribe tal.
Intet er sympatisk, intet er realistisk, for nu at citere en bogtitel.
Vi vil formentlig se ved afstemningerne, at Dansk Folkeparti
og Fremskridtspartiet i meget stort omfang vil stemme for, hvad V og K foreslår, og så har vi jo fået præsenteret et politisk alternativ.
Det er det, vi også har forholdt os til i dag.