Henrik Dam Kristensen (S), 2000-03-22:
Det anede mig jo nok, at der var den vinkel på det.
Det behøver man vel heller ikke at være den store spåmand for at kunne have gættet sig til.
Jeg tror nu ikke, at det vil lykkes at få den vinkel på det.
Der er ikke noget i konvergenskravene, som vil kunne have den betydning, som jeg mener, der gives udtryk for her.
Men derfor synes jeg faktisk også, at det er lidt spændende at se den dagsorden, der netop skal forhandles i Lissabon i de næste 2 dage, hvor Kommissionen bl.a. har som en målsætning, at fattigdom blandt børn skal vi have bekæmpet inden år 2010.
Det er meget, meget ambitiøst.
Hvor den græske kommissær, også refereret i en række danske aviser gennem de seneste dage, virkelig har blæst til kamp for det, vi herhjemme bl.a. betegner som det rummelige arbejdsmarked.
Det, der jo rent faktisk er ved at ske i den europæiske diskussion, er, at en række af de initiativer, som vi i øvrigt ofte i samarbejde med hr. Villy Søvndals parti op igennem 1990'erne har fået taget fat i, og som har betydet, at uligheden i det danske samfund er mindsket, nu er undervejs til også at blive et europæisk projekt.
Og det konkrete indhold, der er i dagsordenen, er også en pil i den retning.
Så jeg synes i realiteten, vi sammen skulle glæde os over, at der er blæst til kamp mod den sociale ulighed, at der er blæst til kamp for, at vi skal gøre noget ekstraordinært ved beskæftigelsen, ungdomsarbejdsløsheden og alle de andre vigtige dagsordenspunkter.
Med udgangspunkt i hr. Villy Søvndals motivering for spørgsmålet kan vi jo så i fællesskab glæde os over den dagsorden, der er sat i Europa, netop den dagsorden, som vores statsminister, tror jeg, senere på dagen tager af sted til Lissabon, så vidt jeg forstår, for at diskutere. Det fremgår ikke helt af spørgsmålet, hvilke europæiske lande der sigtes til.
Jeg forstår så, det er alle 15.
Og derfor vil jeg så også prøve på her at forholde mig lidt mere generelt til sammenhæng mellem stigende økonomisk ulighed og en eventuel stramning af sociale sikringsordninger.
Jeg tror ikke, at sammenhængene er helt så enkle, som hr. Villy Søvndal fremstiller dem.
Et land kan godt have en økonomisk gunstig udvikling, som medfører velstandsfremgang for alle grupper i samfundet, og så kan man godt samtidig opleve en stigende ulighed, hvis de højtlønnede får en relativt større indkomstfremgang end de øvrige indkomstgrupper.
Det tror jeg der er eksempler på.
Resultatet kan blive, at selv om alle absolut har fået det bedre, og de sociale sikringsordninger ikke er forringede, så kan uligheden jo rent faktisk godt være forøget.
Omvendt kan der også nævnes eksempler på, at stramninger ikke nødvendigvis fører til øget ulighed.
Jeg kan f.eks. nævne reformer på arbejdsmarkedet, som via en gradvis stramning kan føre til, at flere kommer i beskæftigelse og dermed medvirker til at mindske en økonomisk ulighed. Med andre ord kan man sige, at social sikring har en betydning for graden og fordelingen af uligheden i et land, men det er ikke den eneste faktor i spillet, og det er derfor meget svært at sige noget entydigt om, hvordan ændringer i de sociale sikringer påvirker uligheden på nationalt niveau.
Til brug for besvarelse af det stillede spørgsmål har Socialforskningsinstituttet desuden oplyst, at de ikke er bekendt med, at der er foretaget undersøgelser, der påviser en sammenhæng mellem eventuelle stramninger og nedskæring af sociale ydelser og deraf forøget ulighed. Der er altså tale om et meget kompliceret spørgsmål, som jeg ikke er i stand til at svare entydigt på.
Et entydigt svar vil kræve iværksættelse af meget omfattende undersøgelse i en række lande, og jeg vil imidlertid også tillade mig at sætte spørgsmålstegn ved, om de ressourcer, som det ville kræve eksempelvis af Danmark, også vil stå mål med værdien af de resultater, der ville komme frem ved en sådan undersøgelse.