Troels Lund Poulsen (V), 2003-11-20:
Den beslutning, Folketinget traf i marts 2003, var en svær beslutning.
Beslutningen om at deltage i den internationale koalition til befrielse af det irakiske folk delte det internationale samfund, lande, partier, venner og familie.
Krig er en forfærdelig ting, krig koster ofre, krigens billeder kan være og er brutale.
Derfor er krig altid den sidste udvej, når man har udtømt andre muligheder.
Men lad os for et kort øjeblik genkalde os historien, der lå til grund for den danske beslutning.
Gang på gang havde FN's Sikkerhedsråd pålagt Saddam Hussein at samarbejde om nedrustning.
Det ville han ikke, det gjorde han ikke, og sågar i 1998 smed han FN's våbeninspektører ud af landet.
Verdenssamfundet gav ham med resolution 1441 en sidste chance.
Dette tilbud tog Saddam Hussein desværre ikke imod.
FN's våbeninspektører fik aldrig mulighed for at udføre deres job i Irak.
Hvad var så muligheden?
Nej, det internationale samfund havde en moralsk, men også en politisk forpligtelse til at handle.
Havde vi ikke valgt at handle, var det blot et signal til verdens terrorister og despoter om bare at fortsætte deres anslag mod fred, sikkerhed og menneskerettigheder.
Derfor måtte det have en konsekvens, når en militærdiktator gang på gang gennem 12 år minutiøst undergravede den internationale retsorden.
Derfor traf
det danske Folketing også den rigtige beslutning, da vi sammen med en koalition af lande deltog i afvæbningen af Saddam Hussein.
Jeg er stolt over den danske indsats, som danske soldater yder hver dag i Irak for at skabe en mere fredelig og sikker verden.
Vores soldater gør et formidabelt stykke arbejde.
Det er et farligt job, men et helt nødvendigt job.
Men lad os også i dag se fremad og se på nogle af de positive ting, der allerede er sket i Irak.
Her vil jeg blot nævne og ikke mindst til hr. Villy Søvndal, at det er et arbejde, der kan få meget stor betydning for en demokratisk udvikling i Mellemøsten.
For første gang i 40 år bliver der nu skabt en bred regering, der med hjælp fra det internationale samfund arbejder på at skabe et demokratisk samfund.
Alle 22 universiteter og 43 tekniske institutter er genåbnet, og det samme er tilfældet for mange colleger og grundskoler.
Og elproduktionen er over det niveau, den var på før krigens begyndelse.
Bl.a. har USA målrettet
19 mia. dollar til genopbygning, og den nylig afholdte Madridkonference skabte også et utrolig flot grundlag for den videre genopbygning.
Endelig skylder vi også den bemærkning, at ikke en dollar fra den irakiske olie er gået andre steder hen end til en supervision, det er altså de internationale organisationer IMF og FN.
Hvem er det, som prøver at bombe FN og International Røde Kors ud af Irak eller dræbe uskyldige irakere i terrorangreb eller sabotere el- og vandforsyningsinstallationerne?
Det er mig bekendt ikke USA, England eller for den sags skyld den internationale koalition.
Men hvorfor sker det så?
Fordi det er et politisk slag og et vigtigt slag for mange ekstremistiske grupper.
De ved udmærket godt, hvilken betydning irakisk fremgang og demokrati vil betyde for deres overlevelsesmuligheder.
Bliver Irak et succesfuldt og demokratisk land, ved disse grupper, at deres eksistensberettigelse bliver meget vanskelig og måske endda umulig.
For det vil nemlig have den konsekvens, at den altødelæggende, afskyvækkende propaganda om den vestlige verden og ikke mindst USA vil dø bort, når det lykkes at skabe et frit og demokratisk Irak.
Lad mig til slut også drage nogle perspektiver for Iraks fremtid.
Irak og Afghanistan, for ikke at nævne Bosnien og Kosovo, illustrerer en meget vigtig lære.
Lad mig til sidst på vegne af Venstre, Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti, Det Konservative Folkeparti og Det Radikale Venstre fremsætte følgende:
Folketinget lægger afgørende vægt på, at dansk deltagelse i militære indsatser finder sted i overensstemmelse med folkeretten.
Folketinget opfordrer regeringen til at anmode DIIS om at udbygge rapporten om humanitær intervention i lyset af senere erfaringer.«