runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2003-05-27:
Det er jo en sag, der har haft et noget absurd forløb.
Allerede under finanslovforhandlingerne i september sidste år sagde hr. Kristian Thulesen Dahl som ordfører for Dansk Folkeparti, at Dansk Folkeparti godt ville være med til at sikre, at der ikke blev solgt sygehuse, i hvert fald så længe Strukturkommissionen arbejdede.
Lige siden september har de øvrige oppositionspartier så forsøgt at få en aftale med Dansk Folkeparti om, hvordan vi kunne sikre, at sygehusene blev bevaret.
Det kræver, at der gives nogle penge til amterne, for det koster penge at drive et sygehus, men siden september har vi ikke kunnet få en forhandling med Dansk Folkeparti om det.
Enhedslisten mener, det er vigtigt at sikre bevarelsen af sygehusene og at bevare et godt offentligt sygehusvæsen i Danmark, så vi vil strække os meget langt for at prøve at finde et flertal her i Folketinget og få sagen til at falde på plads.
Hvis vi skal have sagen tilbage i udvalget, er det derfor vigtigt, at vi får en klar melding fra Dansk Folkeparti: Vil Dansk Folkeparti være med til at sikre, at der kommer penge til amterne? Da vi i går diskuterede kommuneforhandlingerne og også spørgsmålet om sygehusene, sagde Dansk Folkepartis ordfører, hr. Poul Nødgaard, og jeg citerer fra det foreløbige referat: »Man har indgået en finanslovaftale, og for at Danmark kan eksistere, kan partierne jo ikke bare frit gå og flagre rundt. Hverken regeringen eller Dansk Folkeparti kan gøre præcis, hvad de har lyst til, man er nødt til at følge nogle spilleregler.« Er Dansk Folkeparti bundet af finanslovaftalen med regeringen?
Eller kan Dansk Folkeparti godt gå med til at love, at der kommer penge ud til amterne for at bevare sygehusene?
Det er det, der er det afgørende for, om man kan bevare sygehusene eller ej, og indtil nu har vi ikke kunnet få andet svar fra Dansk Folkeparti, men i går fik vi svaret fra hr. Poul Nødgaard: Dansk Folkeparti kan ikke gå med til at finde penge nu, fordi de er bundet af finanslovaftalen.
Vi vil gerne gøre, hvad vi kan, men indtil nu er det altså Dansk Folkeparti, der har blokeret for, at vi kan redde sygehusene fra at blive nedlagt eller solgt.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-27:
Der er senest kommet et svar fra miljøministeren, hvor han oplyser, at han ikke er i stand til at bedømme, om de aftaler, der er indgået mellem Københavns Kommune og forskellige investorer, er i strid med grundloven.
Han er dermed heller ikke i stand til at vurdere, hvilken retstilstand der vil følge af en vedtagelse af det her lovforslag, for til grund for behandlingen af det her lovforslag har et flertal i Folketinget jo lagt den antagelse, at indgåelse af frivillige aftaler mellem en kommune og en investor, et privat firma f.eks., kan betragtes som en skat og derfor ikke kan pålægges af kommunalbestyrelsen.
Det er et fuldstændig ubegribeligt synspunkt, som Justitsministeriet har udviklet.
Og konsekvenserne af dette synspunkt - hvis et flertal i Folketinget fastholder det - er mildt sagt uoverskuelige.
Vi har så på nuværende tidspunkt ingen viden om, hvor mange aftaler rundtomkring i landet mellem kommuner og private investorer, som, hvis det synspunkt fastholdes, må anses for at være i strid med grundloven, og kommunerne vil ikke fremover kunne afgøre med sikkerhed, om det, de foretager sig, når de laver aftaler om byudvikling, vil være lovligt eller ulovligt, om det vil være i strid med grundloven eller ej; det vil kommunerne ikke have nogen rettesnor for, hvis man vedtager det her. Man skaber altså med andre ord en fuldstændig uklar retstilstand.
Vi ved heller ikke, hvor mange boligselskaber, hvor mange sportsklubber osv. osv., der har aftaler af en sådan art med deres kommune, aftaler, som altså er i strid med grundloven.
Det er sandsynligvis et overordentlig stort antal.
Ministeren kan bare forestille sig en boligforening, der f.eks. har en aftale med en kommune om, at man har overtaget driften af et rekreativt område, som grænser op til de rekreative områder, boligforeningen selv har, fordi det passer ind i en praktisk struktur, og til gengæld har boligforeningen og dens beboere så en afgørende indflydelse på, hvordan det rekreative areal udformes - selvfølgelig under tilsyn fra kommunen - men dermed har de jo indgået en aftale, som efter det princip, Justitsministeriet her har meddelt, sandsynligvis må betragtes som en grundlovsstridig skat, og det er jo fuldstændig absurd.
Hvis man vedtager det her, skal indenrigsministeren nu til at rejse rundt til alle landets kommuner og ophæve den ene aftale efter den anden, som baserer sig på almindelig sund fornuft.
Jeg vil godt spørge ministeren: Kan ministeren forestille sig, at grundlovsfædrene, da de i sin tid, i 1848, udformede denne bestemmelse, har siddet og tænkt på, at den gik ud på at forhindre, at f.eks. Københavns Kommune indgik nogle frivillige aftaler med nogle investorer?
Det tror jeg ærlig talt ikke var tilfældet dengang, og derfor er det helt ude i hampen, det, der foregår her.
Vi er fra Enhedslistens side, selv om vi faktisk er sympatisk indstillet over for lovforslaget, nødt til at stemme imod det, for vi vil ikke tage medansvar for det her fusk, og vi vil opfordre alle Folketingets medlemmer til at overveje det meget nøje, før de tager medansvar for den endelige vedtagelse af det her lovforslag.
Svend Erik Hovmand (V), 2003-05-27:
Jeg synes, det har været en vigtig og en interessant debat, og jeg vil gerne kvittere for denne debat.
Jeg skal ikke gentage de mange besvarelser, spørgsmål osv., der er givet.
Jeg vil kun henvendt til den sidste taler, hr. Anders
Samuelsen,
beklage, at Det Radikale Venstre så endte med at indtage den stilling, de har indtaget.
Vi skal jo være opmærksomme på, at vi her taler om et lovforslag, som er tilvejebragt på baggrund af en enstemmig indstilling fra det såkaldte Fristudvalg, hvor nogle af landets førende eksperter har siddet gennem ganske lang tid og forberedt et lovforslag, og det er lige præcis det, vi om et øjeblik skal stemme om. Derfor er jeg selvfølgelig ked af, at Det Radikale Venstre har valgt den stilling, som de har.
Jeg forstår, at spørgsmål om, hvorvidt det var udvalget eller Folketinget, har optaget Det Radikale Venstre meget.
Jeg tror også, Det Radikale Venstre er enig med mig i, at når det kommer til stykket, så er Hørups gamle ord jo nok værd at lytte efter, nemlig: »Ingen over og ingen ved siden af Folketinget.«
Det er klart, at denne her sag så i øvrigt har haft et forløb, som er endt med, at der har været en diskussion om det samlede lovforslags værdi.
Der er en stævning til forskel.
Jeg har lagt vægt
på, at man så til gengæld orienterer offentligheden.
Og det er så det.
Lad mig så vende mig til den diskussion, der i øvrigt har været.
I den beretning, der er afgivet, er der et flertalsafsnit, og der er en række mindretalsafsnit.
Jeg har den opfattelse, at det er kolossalt vigtigt, uanset om det er et flertal eller et mindretal, at man har et godt samarbejde.
Derfor har jeg strakt hånden frem og sagt, at jeg er parat til, at vi ser på den fremtidige procedure i udvalget, ser på, om vi skal ændre de hidtil gældende regler.
Anders Samuelsen (RV), 2003-05-27:
Efter en lang debat er det måske på sin plads lige kort at opsummere, hvad der er fakta i sagen.
Oprindelig stod Det Radikale Venstre bag ved regeringen med hensyn til det her forslag.
Vi tilkendegav ved førstebehandlingen, at vi ville støtte regeringen stort set hele vejen igennem.
Så dukkede der et anonymt brev op, et
anonymt brev, som førte til, at vi fik en brevveksling oversendt til udvalget, hvoraf det fremgik, at der var stærke betænkeligheder set fra Landsskatterettens side ved en del af lovforslaget.
Ministeren tilbød i forbindelse med, at det blev oversendt, at trække den del af forslaget, hvis udvalget ønskede det.
Det ønskede udvalget så; et flertal i udvalget ønskede at få den del trukket ud.
Derefter trak ministeren sit tilsagn tilbage.
Det førte så til, at Det Radikale Venstre blev nødt til at fremsætte et konkret ændringsforslag for at få afprøvet ministerens gode vilje i den her sag, og det er det ændringsforslag, Folketinget for ganske kort tid siden stemte ned. Derfor må Det Radikale Venstre konkludere, at viljen alligevel ikke har været til stede, og det vil vi egentlig beklage, for der er masser af gode takter i det forslag, som vi nu er med til at opfordre til at man ikke stemmer for.
Der er masser af gode takter, men der er altså den her akilleshæl i forslaget, som Landsskatteretten klart advarer imod: det retssikkerhedsmæssige spørgsmål på det her område.
Vi må så konkludere fra Det Radikale Venstres side, at dér er det altså væsentligt at holde stien forholdsvis ren, og det vil sige, at vi ikke kan støtte ministeren, og ministeren får dermed ikke et endnu bredere flertal for sit lovforslag.
Det synes vi egentligt er en skam, når det tilsyneladende fra ministerens side var erkendt, at den her lille del - sådan blev det set fra ministerens side - sådan set godt kunne være pillet ud.
Det har ministeren ikke ønsket at gøre.
Han har ikke ønsket at imødekomme det forslag fra Det Radikale Venstres side, og det skal vi beklage.
Derfor stemmer Det Radikale Venstre imod forslaget.
Peter Christensen (V), 2003-05-27:
Ja, det er, hvad Venstre står for rent skattepolitisk.
Uanset hvor mange gange hr. Jens Peter Vernersen vender tilbage til den her beretning, så er det åbenbart ikke nok at læse den, den skal også forstås. Jeg håber, hvis jeg nu gentager det for tredje gang, at hr. Jens Peter Vernersen kan se sammenhængen i det, jeg siger, sammenhængen i lovforslaget.
Det er altså et faktum, at i dag kan ministeren vælge at tage bekræftende til genmæle, en procedure, som den tidligere regering fandt fornuftig, for ellers havde den tidligere regering ændret proceduren.
Det betød tidligere, at ministeren teoretisk kunne tage bekræftende til genmæle i en situation, hvor man ikke burde.
Det kunne tidligere socialdemokratiske ministre gøre.
Den mulighed foreligger teoretisk også i dag, for der er ikke ændret noget, hvad det angår.
Men under udvalgsbehandlingen, under debatten er der jo ikke nogen, der har rejst spørgsmål om den procedure.
Det er at prøve at køre en politisk sag på noget, som ikke kan bære, og uanset hvor mange alvorsfolder, ansigtet lægges i, skjuler det jo blot, at sagen her drejer sig om noget meget konkret, noget, vi sagtens kan diskutere længe, nemlig at vi ønsker at give skatteyderne en retssikkerhed. Vi ønsker, at systemet ikke skal tromle den enkelte ned.
Jens Peter Vernersen (S), 2003-05-27:
Så må jeg bare sige, at så har hr. Peter Christensen ikke forstået, hvad det her drejer sig om.
Det har åbenbart været fuldstændig håbløst, at vi har haft disse udvalgsmøder, hvor det her er blevet beskrevet. Det, det drejer sig om, er jo, at man har fået en kendelse i Landsskatteretten, og ministeren kan så sikre, at en sag ikke går videre, hvis det er sådan, at skatteyderen ikke har fået medhold.
Det er sådan set det, der ligger i det.
Det er altså en domstol, der har afsagt en dom i Landsskatteretten, og ministeren kan så egenrådigt bestemme efter det svar, der er givet, efter bestemmelsen i § 32, at ministeren ikke ønsker, at denne skatteyder skal have sagen videre, fordi skatteyderen måske kunne tabe sagen senere.
Det er sagen.
Det står helt præcist, og det er derfor, det er så vigtigt, at det ikke vil være udelukket, at ministeren inddrages.
Altså ministeren kan bestemme i den her sag frem for domstolene.
Jeg ved godt, at hr. Peter Christensen ser sådan på det.
Hr. Peter Christensen - hvis hr. Peter Christensen hører efter - har måske mere brug for noget konsultation.
Hvis hr. Peter Christensen tænker tilbage på, hvordan forløbet har været, som der også er spurgt ind til, så er det her jo langt mere alvorligt.
Men det her er jo helt klart, hvad Venstre står for rent skattepolitisk.
Peter Christensen (V), 2003-05-27:
Nu har jeg ikke brug for at konsultere sagkyndige folk for at læse, hvad der står i beretningen.
Det er muligt, hr. Jens Peter Vernersen har, men det, jeg egentlig ankede imod, var den del, hvor hr. Ole Stavad sagde, at der var afgivet fejlagtige oplysninger.
Det står der ikke i beretningen, og derfor er det klart, at det står vi ikke ved.
Det er blevet sagt fra talerstolen her.
Ministerens ansvar, jamen igen, det er lidt bemærkelsesværdigt, vi skal bruge tid på at diskutere, at når departementet i sidste ende tager stilling til, om der skal tages bekræftende til genmæle, er det jo også formelt ministeren, der i sidste ende har ansvaret.
Det er der jo ingen grund til at bruge tid på at diskutere; det er fakta. Sådan var det også under socialdemokratiske skatteministre, hvor proceduren i øvrigt var akkurat den samme.
Så hvis man mener noget med kritikken, forekommer det mig bare bemærkelsesværdigt, at man ikke ændrede proceduren, at man ikke ændrede forretningsgangen, da man havde muligheden for det.
For ellers er det bare tom snak, hvilket det jo nok også er.
For hvordan er det i dag?
Jo, i dag er det sådan, at når først en sag er løftet fra Landsskatteretten over til domstolene, kan ministeren spørge Told og Skat, Kammeradvokaten, konferere med departementet og så i store sager, ja, der vil det i visse tilfælde kunne ende på ministerens bord, fordi det er ministeren, der i sidste ende har ansvaret.
Sådan er det i dag.
Hvordan bliver det fremover, når vi vedtager det her lovforslag?
Ja, der bliver det sådan, at man på et tidligere tidspunkt kan spørge styrelsen, kan spørge Kammeradvokaten, kan konferere med departementet.
Så hvor er forskellen?
Forskellen er, at vi ikke skal trække skatteydere igennem en unødig skattesag.
Vi ønsker at sikre en højere grad af retssikkerhed.
Vi ønsker, at det ikke er systemet, der skal tromle den enkelte ned.
Men det har Socialdemokratiet aldrig rigtig følt for.
Jens Peter Vernersen (S), 2003-05-27:
Ja, men som sagt, jeg tror, hr. Peter Christensen må søge mere kyndige folk i Venstre, der kan forklare, hvordan det her skal forstås.
Det er der absolut brug for.
Men lad mig fastholde, at ministeren har givet et svar.
Efter 3 måneders lovbehandling lykkedes det at få et svar på et spørgsmål, hvoraf det fremgår, at det ikke vil være udelukket, at ministeren inddrages på grund af sagens karakter.
Altså store sager.
Lad os forestille os hele selskabstømmerkonceptet - store sager - det bliver på ministerens bord, det bliver ministeren, der så kommer til at bestemme, at en sådan sag ikke skal videreføres, efter at man er dømt i Landsskatteretten.
Det er de vilkår, som vi står over for.
Må jeg så også sige, at i den samlede konklusion, som står på side 3, og som jeg har fået oplyst som formand for udvalget at alle står bag, står jo fuldstændig klart og præcist, hvordan man skal sikre det fremtidige lovarbejde, og hvordan man skal gøre tingene.
Og det er alene skrevet i den konklusion, fordi vi ikke har fået disse oplysninger i lovbehandlingen.
Det er vilkårene.
Peter Christensen (V), 2003-05-27:
Jeg er nødt til at gentage, at selvfølgelig står Venstre ved den beretning, der er blevet skrevet, men det er den del af beretningen, der er enighed om, og bestemt ikke den del, som hr. Ole Stavad skitserede lige her til sidst, hvor man, for at bruge Socialdemokratiets egne ord, puster debatten op på et niveau, der ikke er til at tage seriøst. Fejlagtige oplysninger, ja, det er i hvert fald ikke det, som har været min oplevelse.
Og jeg er nødt til at gentage, at uanset at hr. Ole Stavads argumenter er så svage, at ministeransvarlighedsloven som altid skal hives frem i debatten, så er det et svaghedstegn, for det er altid det sidste skyts, man bruger uden at være konkret.
Så jeg tager det egentlig som tom snak.
Der har været en diskussion om, hvorvidt brevet skulle have været oversendt, og vi står ved, at det synes vi det skulle have været, og vi har noteret os, at ministeren beklager, at brevet ikke blev oversendt.
Så det kan jeg slet ikke forstå der er diskussion omkring.
Så kan jeg alligevel ikke lade være med at slutte af
med at sige, at ja, jeg bliver overrasket næsten hver eneste gang, jeg er i dialog med hr. Jens Peter Vernersen.
Anderledes kunne jeg ikke forstå det, hr. Jens Peter Vernersen sagde.
Det er noget sludder, og det tror jeg står klart for alle.
Jens Peter Vernersen (S), 2003-05-27:
En beretning er jo en alvorlig sag, og jeg håber bestemt,
at mere retskyndige folk hos Venstre vil hjælpe hr. Peter Christensen med at forstå indholdet af den beretning og de konklusioner, der er her.
Som et flertal ønskede, skulle der laves sådan en beretning, og alle tilsluttede sig den i sidste ende.
Jeg skal ikke læse konklusionen op, det er tiden ikke til på 1 minut.
Men som sagt, jeg er sikker på, at mere retskyndige folk vil hjælpe Venstre.
Lad mig så sige omkring den diskussion om, hvad det er, ministeren får ret til.
Ja, man bliver dømt i Landsskatteretten, man får en dom.
Så er der vel ikke noget
at sige til, at advokater og revisorer synes, det er en god idé, at de kan ringe til skatteministeren, kontakte Skatteministeriet.
Jamen den mulighed er til stede.
Det betyder altså helt præcist, at når vi har store sager, der er alvorlige nok, er det ministerens hånd, der enerådigt som i enevældens tid bestemmer, hvordan det her skal hænge sammen efterfølgende.
Det er vilkårene.
Ole Stavad (S), 2003-05-27:
Hr. Peter Christensen siger, at jeg gør sagen større, end den er, og at han læser den samlede beretning.
Den samlede beretning er historien om, at først fik udvalget ikke høringssvarene.
Det har vi også skrevet ind i beretningen.
Men derefter, da vi så får kommentarerne, får vi direkte forkerte og vildledende besvarelser, hvilket ministeren selv kommer til at afdække gennem efterfølgende spørgsmål og svar.
Se, jeg kunne håbe på, at Folketingets formand på et tidspunkt ville give en forelæsning i Venstres folketingsgruppe og måske ikke mindst til de yngre om, hvad det betyder, at der er et ministeransvar; hvad det betyder, at Folketinget har besluttet, at vi vil have den bedste lovkvalitet, og derfor vil vi også stille krav til vore ministre, vore ministerier, vores sekretariater og os selv om, at vi gør arbejdet, så vi maksimalt sikrer, at lovkvaliteten er i orden.
Derfor synes jeg, det er dybt beskæmmende, og at det er et særdeles dårligt signal, at Venstres ordfører mener, at det næsten er ligegyldigt, at vi har fået fejlagtige, forkerte oplysninger, vi er forholdt oplysninger osv. fra skatteministerens side.
Det håber jeg der er nogen der vil tage fat på hos Venstre.
Peter Christensen (V), 2003-05-27:
Først til hr. Ole Stavad, som jeg ikke nåede i sidste runde.
Selvfølgelig står Venstre bag ved den beretning.
Naturligvis.
Men vi læser hele beretningen og tager ikke et udpluk af den og giver det den fortolkning, vi selv forstår.
Det, der står, er: »På baggrund af Den Parlamentariske Afdelings notat diskuterer vi følgende ...«.
Så altså uanset hvilken retorik og hvilke alvorsfolder hr. Ole Stavad lægger sit ansigt i, er sagen altså ikke større, end den er.
Det har været udgangspunktet hele tiden, at uanset om hr. Ole Stavad snakker om ministeransvarsloven, er det jo et dække over, at man prøver at gøre sagen større, end den reelt er.
For hvad er det - jeg er nødt til at gentage det - hvad er det, den her sag handler om?
Den handler om, at vi gerne vil spare skatteydere for at skulle en masse unødigt bøvl igennem.
Og forskellen på det system, der er i dag, og det system, vi nu gennemfører, kan siges med ét ord: Det er spørgsmålet om, hvorvidt der skal ske en stævning eller ej.
Stævningen er forskellen.
Forskellen er, hvorvidt der skal betales retsafgift eller ej.
Det er forskellen.
Det bliver pustet op til det helt store, det skal pustes op til anklager mod tidligere skatteministre, og i det hele taget er der indimellem ingen grænser for, hvad det her lovforslag har betydet af diskussioner, og hvor vidt vi egentlig er nået omkring.
Jeg vil gerne, at debatten trækkes lidt tilbage til det, det egentlig handler om, det, der står i lovforslaget.
Jeg vil gerne diskutere, hvad det er, vi er ved at vedtage, og jeg står gerne ved, at det, vi vedtager nu, er til gavn for skatteyderne.
Vi ønsker rent faktisk at sikre skatteydernes retssikkerhed, så det ikke er systemet, der skal tromle den enkelte ned.
Ole Stavad (S), 2003-05-27:
Jeg ved ikke, om det var tiden, der løb ud for hr. Peter Christensen, men jeg synes, det er et centralt spørgsmål at få besvaret: Står partiet Venstre ved den beretning, som er afgivet i udvalget, og som jeg ikke kan læse på anden måde, end at partiet Venstre også står bag beretningen?
Der er så to mindretalsudtalelser; de kommer til sidst, de står for sig selv.
Men indtil da er det min opfattelse, at sådan som beretninger normalt afgives og den måde, de er udformet på, så ender de med, at udvalget opfordrer osv., og her har vi så også har de to regeringspartier samt Dansk Folkeparti bag.
Det er jo det, der giver det styrken, den ekstra styrke.
Når hr. Peter Christensen bl.a. nævner, at nu får vi jo nogen underretning om, i hvilke sager der så bliver truffet en anden afgørelse af skatteministeren eller af Landsskatteretten, så er det jo bl.a. resultat af, at vi har fået nogle oplysninger, som i første omgang ikke var tilgængelige. Derfor synes jeg, det alvorlige i det her er, at det store regeringsparti ikke synes, det er alvorligt, at Folketinget forholdes oplysninger, som er vigtige i lovarbejdet.
Erik Mortensen (S), 2003-05-27:
Vi anerkender selvfølgelig et parlamentarisk flertal, og at det er sådan, sagerne bliver afgjort her i Folketingssalen, men hr. Peter Christensen må dog erkende, går jeg da ud fra, at det tilsagn, som ministeren gav om at trække den del af lovforslaget tilbage, var givet til udvalget, indtil ministeren åbenbart finder ud af, at der rent faktisk er et flertal i udvalget, der vil benytte sig af lejligheden.
Så bliver tilsagnet ændret til at være et tilsagn om, at man vil trække det, hvis der er flertal for det i Folketingssalen.
Og på det tidspunkt har Dansk Folkeparti altså lige pludselig ændret holdning.
Det er jo sandheden omkring den del af proceduren, at ministeren først trækker sit tilsagn over for udvalget tilbage, da han finder ud af, at der er et flertal imod ham, og så flytter den over i Folketingssalen, hvor han så efterfølgende har fået vished for, at Dansk Folkeparti er med og har ændret holdning fra det tidligere standpunkt.
Det er vel sandheden.
Morten Homann (SF), 2003-05-27:
Ja, men pointen er, at i og med at man fremrykker tidspunktet for skatteministerens muligheder, berøver man også den mulighed, der er for at sikre offentlighed omkring det.
Så er det selvfølgelig lykkeligt, hvis man har en skatteminister, som alligevel er så storsindet, at man lover offentlighed omkring det.
Men problemet er, at vi laver lovgivning, som skal gælde.
Vi laver ikke lovgivning for en konkret skatteminister.
Vi laver lovgivning for den til enhver tid siddende regering.
Derfor er det bekymrende at give en bemyndigelse til en skatteminister, som vi ved af erfaring tidligere er blevet misbrugt til at gribe ind i konkrete skattesager, og man kan frygte, at det her i fremtiden kan betyde, at man vil tage bekræftende til genmæle, når det er éns venner, og undlade at gribe ind i sager, hvor det er folk, som man gerne ser taber en skattesag.