runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 1999-02-09:
Jeg skal beklage over for hr. Tom Behnke, at jeg måske kom til at karakterisere hans parti som et højrefløjens parti.
Det var vel nærmere hr. Tom Behnke selv, der mente, at det hører til dér.
Men Det Konservative Folkeparti ved man i hvert fald altid, hvor man har, når det gælder militær magtanvendelse.
Så har De Konservative en klar opfattelse af, at militære midler er man nødt til at bruge, hvis man virkelig skal løse problemerne.
Det var dér, mit svar til hr. Hans Engell kom ind.
Jeg vil sige til hr. Hans Engell i forlængelse af hr. Tom Behnkes kommentar, at i det omfang, NATO skal »out of area«, så skal det ske på baggrund af et FN-mandat. Sådan er det i øjeblikket, sådan bør det også være fremover, og det, det drejer sig om her, er at få forklaret USA, at det ikke går, medmindre det bliver på et FN-mandat. Så spørger hr. Estrup, om vi mener, at FN i alle tilfælde er ufejlbarlig, og om man kan forestille sig SF i en diskussion om en ændring af FN.
Det kan man godt forestille sig at vi vil diskutere, for jeg synes bestemt, at der godt kan være grundlag for at diskutere noget omkring FN
, hvordan Sikkerhedsrådet er sammensat, om man kan forestille sig en regionalisering af beslutningsprocessen, eller hvad man nu kan forestille sig.
Vi har ved tidligere lejligheder faktisk lagt op til en diskussion af, hvordan man eventuelt kunne reformere FN-systemet, så det kom til at fungere mere effektivt, så det måske i højere grad kunne håndtere de spørgsmål, man blev konfronteret med i dag.
Men for mig er det bare så afgørende, at man fastholder FN som rammen om den globale sikkerhedsorden.
Gør man ikke det, så får man et FN, der udvikler sig, som Folkeforbundet udviklede sig i 1930'erne, så får man et internationalt samfund, hvor det er den stærkes ret, der gælder, hvor det i sidste ende er USA, der definerer, hvad det er for konflikter, vi skal forholde os til, definerer, hvordan den internationale orden skal opretholdes.
Det kan et lille land som Danmark ikke være tjent med, og derfor er det i vores interesse at fastholde FN's legitimitet og FN's styrke.
Jørgen Estrup (RV), 1999-02-09:
Ja, det er jo interessant, som man kan høre tingene forskelligt.
Jeg hørte derimod hr. Holger K. Nielsen indrømme og erkende, at FN har problemer, og derfor også vedkende sig, at selvfølgelig bliver man nødt til at arbejde med systemet og overveje, hvordan man udnytter rammen på en fornuftig måde.
Jeg synes, at udgangspunktet med FN som rammen er et meget rigtigt og vigtigt udgangspunkt, og jeg synes, at man i den forbindelse også skal gøre sig klart, at fleksibilitet, ja, det er et åbenbart krav i en situation, hvor verden ændrer sig, og hvor man står med truende humanitære katastrofer. Men det er jo ikke det samme som principløshed.
Tværtimod må man sige, at det kræver desto mere, at man holder fast ved nogle grundregler, herunder at det sker på et legitimt grundlag, når man griber ind militært, og det tror
jeg at der vil være stor enighed om her i Folketinget. Derfor tror jeg, vi skal passe på, at vi ikke graver flere grøfter end højst nødvendigt.
Arne Melchior (CD), 1999-02-09:
Når jeg tager ordet tredje gang med tak for formandens tolerance, så er det for at sige til hr. Holger K. Nielsen, at det er en total misforståelse, nærmest en absurditet, at påstå, at partierne på højrefløjen mener, at alting kan klares med militære midler.
Nu er mit eget parti jo Centrum-Demokraterne, men i forsvarssammenhæng er vi sandelig at regne på højrefløjen, og der er aldrig nogen af os, der har påstået, at militære indsatser kan løse alting.
Men ofte har de løst meget, og det er NATO's glorværdige historie jo et bevis på.
Det skal jeg komme tilbage til i min ordførertale.
Hans Engell (KF), 1999-02-09:
Så lykkedes det omsider at få hr. Holger K. Nielsen hårdt presset til her fra Folketingets talerstol at sige, at uanset vi oven i købet i vores eget nærområde kan komme til at opleve situationer, hvor en humanitær katastrofe er under opsejling, uanset at hundredtusinder af mennesker befinder sig ude i bjergene, jaget ud, uanset etniske udrensninger, uanset at tusinder måske sulter ihjel, fryser ihjel, så er der i hvert fald ét parti, de ikke skal regne med nogen sinde vil give støtte til en FN-fredsstøttende operation
, hvis der ikke foreligger et klart FN-mandat, og det er Socialistisk Folkeparti. Jeg har uendelig svært ved at se, hvordan det billede er i overensstemmelse med den linje i retning af aktiv fredsarbejde, som SF i øvrigt har påberåbt sig gennem de sidste 40 år.
Tom Behnke (FP), 1999-02-09:
Jeg føler anledning til at tage en kort bemærkning, for hr. Holger K. Nielsen sagde nogenlunde ordret citeret: »Højrefløjen mener, at militær indgriben kan løse alle konflikter.«
Så er jeg nødt til at tage ordet, for hr. Holger K. Nielsen forregner sig lige præcis på det her punkt.
Fremskridtspartiet er traditionelt placeret på den politiske højrefløj, men vi må nok sige, at for Fremskridtspartiets vedkommende har vi ikke den opfattelse, at militær indgriben kan løse alle konflikter.
Vi har i Fremskridtspartiet altid haft den opfattelse, at NATO skal have et klart FN-mandat for at få lov til at operere såkaldt »out of area«.
Sådan har det jo egentlig også været meningen med NATO, og der står også i traktaten, at det er det, der skal til.
Men vi kan også se, at grænserne er ved at skride, og derfor mener vi også i Fremskridtspartiet, at det er nødvendigt, at vi her får det præciseret, at der skal et FN-mandat til for, at NATO kan få lov til at gå »out of area«.
Holger K. Nielsen (SF), 1999-02-09:
Når man hører hr. Hans Engells sådan temmelig følelsesladede beskrivelse af, hvordan SF's politik er årsag til, at kvinder og børn dør i bjergene i Kosovo, så er det jo klart, at det må gøre indtryk.
På den anden side kunne hr. Hans Engell jo måske også overveje, om han er sikker på, at hvis nu NATO var kommet igennem med sine bombardementer, hvis man var blevet nødt til at gøre brug af den trussel, man var fremkommet med, om det så ville have været en løsning for kvinder og børn i Kosovos bjerge
Det var en gambling, man foretog dér; efter min mening en utrolig farlig gambling.
Forhåbentlig lykkes det at få en fredsordning i stand, det håber vi jo alle sammen på, men hvis det var mislykkedes, hvis man var gået i gang med at bombe serberne i Serbien og i Kosovo, så kan jeg garantere hr. Hans Engell for, at situationen havde været værre for de mennesker, han beskrev så følelsesladet i sin tale før.
Så er jeg helt enig i hr. Estrups beskrivelse.
Jeg er da åben for at diskutere, om FN fungerer effektivt nok.
Men jeg synes også, vi alle sammen må have en interesse i, at vi har et internationalt retssystem, en retsorden, som er baseret på FN, i stedet for at sige, at det kan være ligegyldigt, om det er et FN-mandat, fordi det jo er vigtigere, at vi får løst de konflikter.
Det er jo den tankegang, som i visse tilfælde kan være ræsonnabel nok, men som i andre tilfælde er dødsens-, dødsensfarlig, og som jo reelt betyder, at vi undergraver det FN-system, den internationale retsorden, som har været grundlaget for også dansk udenrigspolitik i de sidste 50 år.
Helle Degn (S), 1999-02-09:
Danmark er ikke, som hr. Villy Søvndal gerne vil have det til at se ud, bare følgagtig i forhold til USA's politik.
Danmark skal naturligvis påtage sig et internationalt engagement og ansvar, som svarer til de udfordringer, vi bliver mødt med.
Vi bliver mødt med store udfordringer, når gamle alliancer brydes og nye skal etableres.
Derfor mener vi, at Danmark har givet et meget fint svar i form af den finanslov, der fra regeringens side er fremlagt, hvor det siges, at vi selv her i Danmark skal diskutere niveauet for vores egne forsvarsudgifter, men oven i det lægger vi nu en større pulje penge, sådan at vi kan gå ind i og påtage os en større del af de internationale opgaver og ansvar.
Det vil sige, at vi samlet udvider vores reaktionskapacitet økonomisk.
Det er ikke nødvendigvis fuldstændig følgagtigt i forhold til det, amerikanerne vil vælge at gøre, men det er en dansk-europæisk samvittighed, som jeg synes regeringen også med sit finanslovforslag har givet udtryk for. For det andet med hensyn til den nukleare strategi vil jeg sige: Socialdemokratiet er af den opfattelse, at den nukleare nedrustning ikke kan foretages alene i begrænsede områder i verden, men forudsætter en global strategi, som vi arbejder for, som vi støtter sammen med andre lande, der ligesom hr. Villy Søvndal gerne ser atomvåbnene udryddet.
Vi kan i øvrigt også konstatere, at massevis af atomare raketter og isenkram er blevet destrueret - ikke nok, men vi er på vej.
Til hr. Keld Albrechtsen må jeg sige, at vi ikke ser nogen forskel imellem det, som udenrigsministeren sagde her i dag i sin ordførertale, regeringens handlen over den seneste tid og så det forslag til vedtagelse, som jeg på regeringspartiernes vegne har fremsat.
Vi handler naturligvis i overensstemmelse med de internationale regler og ordninger, der er, og forslaget siger, at det er det, vi ønsker også fremover.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-09:
Jeg må indrømme, at det forslag til vedtagelse, som nu fru Helle Degn fremsætter på vegne af regeringspartierne, er temmelig overraskende i sit indhold.
Når jeg siger, det er temmelig overraskende, er det på baggrund af den tale, som udenrigsministeren holdt for lidt siden, hvor udenrigsministeren jo lægger op til, at NATO skal have lov til at lave militære aktioner uden for sit område og uden FN-mandat.
Det er jo i strid med folkeretten, det er i strid med FN's charter.
Men nu kommer regeringspartierne og siger, at NATO skal handle i overensstemmelse med FN's charter.
Så må man jo sige, at så hænger tingene jo ikke længere sammen, og derfor vil jeg godt spørge fru Helle Degn: Mener regeringen det?
Mener regeringspartierne, Socialdemokratiet det, som står i forslaget til vedtagelse, eller mener man det, som udenrigsministeren mere kontant og militaristisk, vil jeg sige, lagde frem i sin tale?
Jeg synes da, at man i det mindste her i Folketinget bør vide, hvad det er, man tager stilling til.
Jørgen Estrup (RV), 1999-02-09:
Hr. Holger K. Nielsen har jo selv ligesom lagt lidt op til den her diskussion med et forslag til vedtagelse, som koncentrerer sig meget om, at der skal være et FN-mandat, og derfor kommer der måske en diskussion, som tvinger SF over i en mere konservativ rolle, end jeg egentlig tror er ønsket fra SF's side. Derfor vil jeg gerne spørge hr. Holger K. Nielsen, om der ligger i det, at han mener, at FN-konstruktionen er fuldstændig ufejlbarlig, om han ikke er enig i, at vetoretten i Sikkerhedsrådet faktisk er et problem, og at man faktisk godt fra SF's side vil erkende, at der i en række situationer opstår gråzoner, hvor man faktisk bliver nødt til at tage stilling til, hvordan man kommer videre i forsøget på at klare humanitære kriser.
Jeg tror, det vil afklare meget af den diskussion, vi her er inde på, og samtidig dermed få understreget, at det, SF egentlig reagerer imod, er, at nogle lande handler på egen hånd, ensidigt og tager magten i egen hånd.
Villy Søvndal (SF), 1999-02-09:
Jeg har to spørgsmål til fru Helle Degn.
Fru Helle Degn refererede det amerikanske synspunkt, som
jo er kendt, om, at Europa må påtage sig flere opgaver og flere udgifter til egen sikkerhed, om man så kan sige
Jeg vil spørge, hvad Socialdemokratiets holdning er til den debat.
Er fru Helle Degn med refereringen af det synspunkt enig i, at Danmark skal forøge sine forsvarsudgifter, eller hvad ligger der i det? Det andet synspunkt, fru Helle Degn refererede, var vigtigheden af at videreføre den nukleare del af NATO's strategi.
Udenrigsministeren var også inde på det i sin besvarelse.
Betyder det, at Socialdemokratiet nu i modsætning til 1980'erne, hvor man stemte for dagsordener her i Folketinget og var med til at udarbejde dagsordener her i Folketinget, der gik imod førstegangsbrug, har forladt det standpunkt, at det er forbryderisk mod menneskeheden at anvende atomvåben, også førstegangs?
Frank Jensen (S), 1999-02-10:
Det er lidt ærgerligt, at vi i de debatter, vi har, som jo ellers kunne have været meget, meget spændende og givtige, ofte skal tilbage til historieskrivningen, men det finder jeg nødvendigt igen i forhold til det, fru Pernille Frahm er inde på.
Jeg tror, at bare vi kunne få det fælles grundlag, den fælles forståelse, ville det være vigtigt, også af hensyn til den konstruktive del af debatten.
I Mastrichttraktaten, som var den, Danmark tog sine forbehold ud fra, var det allerede forudset, at en række områder kunne flyttes fra søjle 3 til søjle 1. Det var det, vi fik vores undtagelse fra, dette søjlespring fra søjle 3 til søjle 1.
Det var Danmark, der fik et forbehold.
Det var ikke de andre lande.
De sagde ikke, at de ville have forbehold fra det, der stod i Mastrichttraktaten.
Vi krævede heller ikke af dem, at de skulle tage et forbehold.
Vi kom til dem og sagde, at vi gerne ville have et forbehold.
Det burde SF kunne huske, for SF var jo et af de partier, der var med til at forhandle, efter at vi den 2. juni fik nejet til Amsterdamtraktaten.
Netop SF burde jo huske, at det var det danske forbehold, ikke de andres.
Så sker der det med Amsterdamtraktaten, at de andre siger: Jamen det i Mastrichttraktaten, som vi sagde vi kunne flytte fra søjle 3 til søjle 1, har vi jo ikke flyttet, siden Mastrichttraktaten trådte i kraft.
Det er så her, det danske forbehold træder ind.
Danmark er ikke forpligtet af de søjlespring, der bliver gennemført i forhold til en videreudvikling på et fællesskabsretligt grundlag.
Der må vi så se på den videreudvikling, når vi ser den.
Vi må så se på, hvad de udvikler, og om det er noget, vi vil være forpligtet af, og hvis Danmark, regeringen og et flertal i Folketinget siger ja, må vi så forhandle med de andre, på hvilket grundlag Danmark kan være med.
Vi har fat i den lange ende.
Der bliver ikke fiflet med hverken det ene eller det andet.
Det historiske grundlag tilbage fra det danske forbehold i Edinburgh er, som det altid har været.
Det er danskernes forbehold, det respekterer
vi fra regeringens side.
Pernille Frahm (SF), 1999-02-10:
Dermed er man i gang med den øvelse, som ministeren skal af sted til et uformelt møde om om ganske kort tid, og man skal finde ud af, hvilke aftaler der var mellemnationale, dengang Schengen var Schengen, og som nu skal til at være overnationale og flyttes over i søjle 1. Hele den problematik har sit direkte udspring i, at det her Folketing i huj og hast skulle melde Danmark ind i Schengen, inden vi skulle stemme om Amsterdamtraktaten.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-10:
Lige for historieskrivningens skyld: Danmark havde i årevis forberedt sig til at blive medlem af Schengen - i årevis, lige siden 1992 tror jeg, eller måske oven i købet tidligere. Problemet var, at vi ikke kunne bibeholde den nordiske pasunion.
I det øjeblik Norge sagde, at de godt ville være medlem af Schengenaftalen, sådan at man kunne bibeholde den nordiske pasunion intakt, selv om Sverige og Finland også kom med i Schengenaftalen, da sagde Danmark: O.k., så skal vi selvfølgelig alle sammen være medlem af Schengenaftalen.
Sådan var den kronologiske rækkefølge i beslutningsprocessen, og derfor måtte det ske i foråret 1996, at Danmark tiltrådte Schengenaftalen, for på det tidspunkt sagde Norge, efter at Sverige og Finland var blevet fulde medlemmer, at de også godt ville være med.
Ellers skulle vi lægge en ydre grænse midt ned gennem Den Skandinaviske Halvø, hvilket alle selvfølgelig kan se ville være fuldstændig upraktisabelt.
Pernille Frahm (SF), 1999-02-10:
Danmark har i årevis været observatør i Schengen.
Danmark har været på tilskuerpladsen.
For nogle har det projekt gået ud på, at Danmark skulle ind, så snart der var en mulighed for det.
For andre har det været et forsøg på at forhindre lige præcis den udvikling, som så kom i gang.
Vil det sige, at det, at man har en observatørpost, sådan er første skridt til at gå ind i det egentlige?
Vil det sige, at Danmarks observatørpost i WEU f.eks. også skal opfattes som et trinbræt til, at Danmark skal være fuldt medlem i WEU? Sådan har jeg ikke oplevet den observatørpost, og jeg tror faktisk også, det kom bag på temmelig mange mennesker, at vi fra det ene øjeblik til det andet kunne få Danmark meldt ind i noget, der var så omfattende som Schengensamarbejdet.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-10:
Jeg kan naturligvis ikke vide, hvad der er foregået af lumske bagtanker i mange forskellige personers underbevidsthed
, når de har deltaget som observatører i Schengenaftalen. Jeg ved blot, at det, der gjorde udslaget for Det Radikale Venstres vedkommende var, at Sverige og Finland blev fuldgyldige medlemmer af EU, søgte om optagelse i EU og samtidig også søgte om optagelse i Schengen.
Det var faktisk det, der gav startskuddet til, at udviklingen gik i retning af, at vi måtte have hele Norden med begge steder, både i Schengen og helst også i EU.
Sådan blev det jo ikke, men det bestemmer de enkelte lande jo selv; men Schengenaftalen kom til at omfatte alle de nordiske lande, og det synes jeg er en ganske naturlig proces.
For Danmarks vedkommende skete skiftet, da Sverige og Finland besluttede sig for at søge optagelse i EU og Schengenaftalen, det er helt klart.
Lene Espersen (KF), 1999-02-10:
Jeg synes, det var dejligt at høre en bekræftelse fra hr. Kristian Thulesen Dahl af, at Dansk Folkepartis argumentation i forbindelse med afstemningen om Amsterdamtraktaten rent faktisk gik ud på, at man mente, at der også blev stemt om Schengen.
Dermed kan man sige, at diskussionen om alle de spørgsmål - inklusive den vedtagelse, der nu er fremsat af Dansk Folkeparti - jo er en ret ørkesløs diskussion, fordi Dansk Folkeparti mener, at det emne er der allerede blevet stemt om én gang.
Men jeg må nok bedrøve Dansk Folkeparti med, at jeg tror
såmænd ikke, at det så meget har været Dansk Folkepartis argumenter, der alene har bidraget til, at det blev et meget stort ja til Amsterdamtraktaten.
Jeg tror, at bl.a. styrkelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, hensynet til forbrugerne, hensynet til dyrevelfærd og alt muligt andet, der er med i Amsterdamtraktaten, har været afgørende for, at vi fik så flot et ja, og det er da godt, at vi har fået det bekræftet her.
Mit spørgsmål til hr. Kristian Thulesen Dahl skal gå på, om Dansk Folkeparti er modstander af, at der er en byrdefordeling mellem EU-landene, hvad angår asylsøgere. Mener Dansk Folkeparti, at det skal være et rent nationalt anliggende, så det bare er det land, der har de slappeste regler, der får alle problemerne?
Det vil jeg godt bede
om en bekræftelse
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-02-10:
Alle målinger - også de aktuelle målinger om Schengensamarbejdet - siger jo, at der er et meget stort flertal i den danske befolkning, som er imod Danmarks deltagelse i Schengenaftalen.
Det er altså fuldstændig rigtigt set af fru Espersen, at når den danske befolknings flertal stemte ja, var det på trods af modstanden imod Schengenaftalen.
Det kunne jo bl.a. skyldes, at en stor del af den danske befolkning valgte at tro på den argumentation, som fru Lene Espersens parti og statsministeren m.fl. kom med, nemlig at Schengen og Amsterdam intet havde med hinanden at gøre.
Men hvis det er rigtigt, bør det jo også være således, at den danske befolkning ved en senere lejlighed får mulighed for at tage særskilt stilling til Schengensamarbejdet, og det burde fru Lene Espersen også ønske.
Det paradoksale er jo, når det drejer sig om forbeholdsdiskussionerne, at vi kun må have folkeafstemninger, når det drejer sig om at få mere Union; men når det går den anden vej, skal befolkningen holdes uden for.
Befolkningen skal kun spørges, når det rent juridisk er nødvendigt af hensyn til grundloven, eller skal befolkningen holdes uden for.
Med hensyn til byrdefordelingen vil jeg bare sige, at det, der er afgørende for Dansk Folkeparti, er, at vi ikke kan pålægges at modtage flere indvandrere eller specielt flygtninge, end vi selv vil, og det vil sige, at en diskussion om byrdefordelingen skal tage udgangspunkt i, at Danmark er et selvstændigt og suverænt land på det område.
Per Kaalund (S), 1999-02-10:
Et enkelt spørgsmål til hr. Thulesen Dahl om vurderingen af den nordiske pasunion og grænsefriheden mellem de nordiske lande gennem årtier: Betragter hr. Thulesen Dahl ikke det som en god og en effektiv ting?
Og ville hr. Thulesen Dahl acceptere, at der ned gennem Den Skandinaviske Halvø, altså mellem Norge og Sverige, blev en ydre grænse med alle de ting, det måtte medføre?
Den grænsefri passage i andre dele af Europa, f.eks. mellem Holland og Tyskland og Belgien og Frankrig osv., synes jeg fungerer udmærket.
Synes hr. Thulesen Dahl ikke, det fungerer udmærket her, og anerkender hr. Thulesen Dahl ikke, at den øgede politiindsats, som bl.a. gøres i området ved den dansk-tyske grænse, er langt mere effektiv end den, man ser ved en ganske almindelig paskontrol?
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-10:
Jamen også jeg undrede mig lidt over fru Pernille Frahms beskrivelse af, at hun ikke kunne forklare folk, at vi havde et forbehold, der stadig væk gjaldt.
Jeg synes faktisk, det er forholdsvis enkelt.
Vi var medlem af en forsamling, hvor vi havde nogle samarbejdsområder, vi ordnede på det mellemstatslige grundlag, og det ønskede Danmark vedblivende at have.
Så ville de 14 andre lande ordne det på en anden måde, og vi havde for længst sagt: Hvis andre vil ordne det på en anden måde, må de gerne det, men vi vil altså fortsat ordne det på vores måde. Sådan blev det efter Amsterdamtraktaten, og det er det, der gør, at vi har denne lidt komplicerede konstruktion nu, og som stadig væk gør, at det danske samarbejde på det område foregår på det mellemstatslige grundlag.
Jeg synes ikke, det er svært at forklare, medmindre man har et ønske om at sprede forvirring, medmindre man har et ønske om at sprede utryghed om det, for så kan man selvfølgelig godt gøre det kompliceret.
Jeg synes, det er logisk, det er fremadskridende.
Det gør det besværligt, men o.k., sådan er vilkårene.
Det er sådan et vilkår, vi har fået pålagt af befolkningen, og det lever vi med.
Per Kaalund (S), 1999-02-10:
Jeg vil gerne spørge hr. Thulesen Dahl, når nu hr. Thulesen Dahl blander illegal indvandring ind i debatten: Er en argumentation om illegal indvandring et argument for at fastholde en paskontrol og en grænsekontrol? Fru Lene Espersen har i dag beskrevet, hvor mange millioner mennesker der årligt passerer den dansk-tyske grænse, og noget tilsvarende gælder alle andre grænser inden for EU-området.
Tror hr. Thulesen Dahl virkelig, at illegale indvandrere går op til paskontrollen og siger: Jeg er illegal indvandrer, kan jeg komme ind?
De finder andre veje.
Danmark har 7000 km kystlinje for slet ikke at tale om, hvad et andet EU-land som Italien har, og derfor går vi ind for bekæmpelse af illegal indvandring for fuld styrke ved hjælp af Europol og ved hjælp af Schengenaftalen osv.
Vi mener, det er den vej, man kan gå, mere end det er spørgsmålet om, at vi alle sammen skal vise pas, fordi vi skal en tur til Hamburg.