runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2002-05-03:
Først til fru Lone Møller: Vi kan jo godt gætte på, hvorfor EU har valgt Danmark ud, men det kunne være rart at se grundigt på, hvordan ordningerne er i de andre lande, som EU ikke har valgt at køre en sag på.
Det kan da godt være, at EU har valgt Danmark ud, fordi Danmark plejer at være en duksedreng og gør, hvad EU siger, men så kunne det jo være, at vi skulle vælge i stedet at sige: Jamen vi er dybt uenige, og vi vil faktisk arbejde på at få ændret EU's holdning.
Vi mener ikke, at blod skal være en vare.
På samme måde, som man har sagt, at organer ikke skal være en vare, mener vi heller ikke, at blod skal være en vare.
Den holdning kunne vi jo vælge at indtage i stedet.
Så til fru Ester Larsen, der mente, at det ville være ubegavet at smide den viden væk, der er på Statens Serum Institut: Det er jeg fuldstændig enig i, det ville være meget ubegavet, og det er også en væsentlig grund til, at vi er imod dette forslag.
Der er intet i forslaget, hvoraf det fremgår, at man vil sikre, at den viden og den forskning ikke bliver smidt væk, at den forskning vil fortsætte på Statens Serum Institut, og at man fortsat vil udvikle de produkter, instituttet er i gang med at udvikle.
Så til fru Else Theill Sørensen angående blodprodukter
Det er rigtigt, at der står, at tapning i Danmark kun må ske med henblik på, at blodet bliver udnyttet i Danmark, men det røde blod bliver jo på sygehusene, og det er resten, blodplasmaet, der bliver udviklet forskellige produkter af.
Men det er jo fremgået af både bemærkningerne og også af debatten her, at man forestiller sig, at det kan blive blandet sammen med blod fra flere andre lande, og dermed må det jo også kunne sælges i flere andre lande, ligesom blodprodukter fra andre lande vil kunne sælges i Danmark.
Der er ikke noget i lovforslaget, der forhindrer hverken det ene eller det andet.
Man kunne også forestille sig en situation, hvor det firma, der står for produktionen af blodprodukterne til det danske marked, af en eller anden grund vælger at sige: Jamen det er ikke rentabelt længere, så derfor lukker vi ned.
Så tager det altså noget tid at finde noget andet.
Det kunne også være, det firma gik konkurs.
Vi har set i Australien, hvor et stort forsikringsselskab gik konkurs, hvad det har betydet for sundhedsvæsenet dernede, fordi en stor del af det var på private hænder, så det har konsekvenser, når man privatiserer inden for sundhedsområdet.
Else Theill Sørensen (KF), 2002-05-03:
Jeg hørte det, som om fru Line Barfod talte om, at der kunne blive mangel på blod, for nu kunne grumme kapitalister købe blodet og sælge det til højestbydende i udlandet, og jeg ved ikke hvad.
Der står rent faktisk, at blodbanker tilknyttet det offentlige sygehusvæsen kun må iværksætte tapning af humant blod eller dele heraf med henblik på anvendelse i patientbehandlingen i Danmark.
Der er ikke tale om, at man køber noget blod, som man så sælger videre til gud og hvermand.
Der er tale om, at man behandler noget blod for i dette tilfælde amterne, at amterne så får de dele, som amterne skal bruge, og at det, der så kan blive til overs, de produkter, de restgrupper, der bliver tilbage, må sælges.
Ester Larsen (V), 2002-05-03:
Hvorfor tænker fru Line Barfod dog så ilde om de ansatte på Statens Serum Institut?
Hvorfor skulle de forskningsansvarlige på instituttet skippe den forskningsviden, de er ved at udvikle?
Man sidder med en viden om nogle ikkefærdigudviklede præparater, og det ville da være tåbeligt at smide den viden i papirkurven.
Uanset om man skal producere eller ej, ville man da kunne videreudvikle den viden, man har, og hvis opgaven er for stor til, at man kan løse den, kan man lade den indgå i et af de mange samarbejder, man har med andre virksomheder.
Men at tabe den på gulvet og smide den væk ville da være ubegavet.
Lone Møller (S), 2002-05-03:
Når man har læst på lektien og kigget lidt på, hvordan andre lande har tilrettelagt deres blodproduktion, kan det jo godt undre lidt, at nogle lande har en ordning, der ligner vores ganske grangiveligt, men som man kan sige EU ikke har taget op, i hvert fald ikke på nuværende tidspunkt.
Men det ændrer jo ikke ved, at det er Danmark, de er i gang med, og vi kan jo nok ikke rigtig få EU til at opgive den sag, for de siger, at de gerne vil have afklaret de andre lande først.
Kunne det ikke blive tilfældet?
Line Barfod (EL), 2002-05-03:
Jeg vil i mit indlæg her kun beskæftige mig med regeringens forslag, idet jeg senere som ordfører for forslagsstillerne får mulighed for at forholde mig til Enhedslistens eget forslag.
I forhold til regeringens forslag er det jo tydeligt fremgået af debatten, at der går en skillelinje mellem dem af os, der betragter blodet som en gave, der ikke må gøres til en vare, og så dem, der siger, at blodet godt nok er en gave i forhold til det første led, hvor donorerne afgiver blodet, men senere må man gerne behandle det kommercielt og sælge det videre, og et privat firma må godt tjene penge på blodet.
I Enhedslisten mener vi, at det er vigtigt, at man hele vejen igennem ikke har noget privat firma, der kan tjene penge, og som det også er fremgået af de mange indlæg i pressen, er der også mange donorer, der har den opfattelse.
Så er der flere, der har fremhævet, både her under debatten og i de høringssvar, der er kommet, at dansk selvforsyning er vigtig.
Det er også fremgået af bemærkningerne til lovforslaget.
Men der er intet i selve lovforslaget, der sikrer en dansk selvforsyning.
Der er intet, der sikrer, at vi ikke kommer til at stå i en situation, hvor det firma, der måtte have vundet udbuddet over blodproduktionen, ikke kan levere det blod og de blodprodukter, som vi har behov for, enten fordi de synes, at det ikke kan betale sig længere, eller fordi de går konkurs.
Vi ønsker ikke, at vores blodproduktforsyning skal være afhængig af et privat firma, men at det fortsat skal varetages af det offentlige firma, Statens Serum Institut.
På trods af, at der har været en del debat i Folketinget, mener vi faktisk ikke, at man har foretaget en sådan samlet vurdering og sammenligning med de lande, der har en offentlig produktion.
Lægemiddelindustrien er selvfølgelig glade for dette forslag
Men det burde vel ikke være sådan, at det, vi skal tilgodese her, er lægemiddelindustriens ønske om, at så meget som muligt skal privatiseres og behandles kommercielt.
Vi mener, det er meget vigtigt at holde fast i, at der er ting, som ikke skal gøres til en vare, at der er noget, som fortsat skal være offentligt, og at vi kan sikre en fortsat offentlig forsyning af blodprodukter og dermed også sikre den fortsatte forskning på områderne. Vi mener faktisk, det hænger sammen, at man har både forskning og produktion her.
Selvfølgelig er der andre, der forsker uden at have en produktion, men her er der altså opbygget en samlet forsknings- og produktionsenhed, som fungerer godt, og der er intet i det, vi har modtaget indtil nu, der tyder på, at hvis Statens Serum Institut taber udbuddet, så det ikke får produktionen, er man fra regeringens side villig til at stille de midler til rådighed, der kræves for at kunne fortsætte forskningen på blodproduktområderne, der lover så godt i dag.
Enhedslisten kan ikke støtte regeringens forslag.
Naser Khader (RV), 2002-05-03:
Til fru Ester Larsen: Det kan jeg kun bekræfte.
Til fru Line Barfod: Det er jo som med alle andre virksomheder, at hvis man skal ud og låne så stort et beløb, så skal man igennem Finansudvalget, så der er ingen forskel.
Statens Serum Institut bliver ikke behandlet anderledes.
De skal samme vej som alle andre.
Ester Larsen (V), 2002-05-03:
Så må jeg spørge hr. Naser Khader, om hr. Naser Khader er enig i, at Seruminstituttet i denne her periode har tilkendegivet, at de agter at gå ind i et udbud i samarbejde med andre private virksomheder, sådan at det kapitalapparat, der er nødvendigt, kan opnås i et samarbejde med en producent.
Er det ikke sådan?
Naser Khader (RV), 2002-05-03:
Til fru Sophie Hæstorp og fru Ester Larsen: Jo jeg kan bekræfte eksportforbuddet, og at det er vanskeligt at gøre det uden først at få en tilladelse.
Derfor er det nødvendigt med en ændring.
Til fru Line Barfod: Med hensyn til at investere, så er der ingen, der forbyder Statens Serum Institut at gå ud og låne penge i banken, sådan at de får mulighed for selv at byde med som alle andre.
Hvorfor skal staten give dem den mulighed?
Lars Barfoed (KF), 2002-05-03:
Jeg kan notere mig, at der er meget spredte meninger, meget divergerende opfattelser blandt dem, som nu har haft korte bemærkninger.
Nogle siger, at det her er at fastholde forrentningen hos arbejdsgiverne, det er at varetage arbejdsgivernes interesser.
Andre siger, at det er arbejdsgiverne fuldstændig ligeglade med. Dansk Arbejdsgiverforening skulle have udtalt ifølge hr. Anders Samuelsen, at det her er en rent teknisk administrativ problemstilling, der er ikke noget interessemæssigt i dette her.
Det er der altså forskellige meninger om.
Min mening er, uanset hvad Dansk Arbejdsgiverforening måtte mene om det, at det her betyder et økonomisk tab for masser af også små og mellemstore virksomheder, der er omfattet af feriekortoverenskomsterne, og det vil vi ikke i Det Konservative Folkeparti acceptere at gribe ind over for ensidigt.
Hvis det er så let, som hr. Anders Samuelsen siger, at der ikke er nogen interessemæssige problemer i det, så vil det jo være let nok for parterne ved næste overenskomstforhandling at ændre disse ferieoverenskomster, således at forrentningen tilfalder lønmodtagerne, hvis man på en eller anden måde kunne konstruere det sådan aftalemæssigt, og det forstår jeg på hr. Jan Petersen at det kunne man sagtens gøre.
Så det er op til parterne at lave om på det, hvis de er enige om det og Dansk Arbejdsgiverforening også synes, det er en god idé.
Så kan de jo bare gøre det.
Det vil vi da ikke stille os hindrende i vejen for.
Så havde hr. Ole Sohn igen en række bemærkninger om deltidsordningen.
Jeg mener ikke, at det var alle de eksperter, som jeg havde bidraget til skulle deltage i høringen, der indtog den holdning, at deltidsforslaget var vendt mod lønmodtagernes interesser.
Det mener jeg der var forskellige opfattelser af i panelet, men lad det nu være, for det er jo en anden diskussion.
Bent Bøgsted (DF), 2002-05-03:
Det, der fik mig til at komme herop med en kommentar, er det indlæg, fru Mette Frederiksen kom med, for det er egentlig sjældent, jeg har hørt en ordførertale, der afveg så meget fra det emne, vi skal diskutere her, som den, fru Mette Frederiksen kom med.
Den kom dog på et eller andet tidspunkt ind på, at det drejer sig om godtgørelse til gravide, der bliver fyret under graviditet eller under barsel.
Men selvfølgelig drejer det sig også om mænd, for jeg vil lige gøre opmærksom på, at barselorloven jo er lavet sådan, at mænd kan tage
den største del af orloven og dermed også risikerer at blive fyret og skulle have erstatning.
Men selvfølgelig har fru Mette Frederiksen da ret i nogle af punkterne med hensyn til, at den gravide er meget udsat.
Det er vi da fuldstændig enige i, men det er jo trods alt en kraftig afvigelse fra det emne, det drejede sig om.
Ole Sohn (SF), 2002-05-03:
Det er igen for at erklære mig enig med hr. Lars Barfoed.
Eksperter skal man ikke følge i et og alt.
Eksperter skal man bruge til at forbedre sit grundlag for at kunne træffe en beslutning.
Jeg henviste til den høring, vi havde om deltid, hvor de af De Konservative og Venstre indkaldte eksperter sagde, at rent juridisk svækkes lønmodtagernes retsstilling ved gennemførelse af deltidsloven.
Det er klart, at så kan man oven på det træffe sine politiske beslutninger. Så har Det Konservative Folkeparti valgt at træffe den politiske beslutning, at de gerne vil være med til at slække på lønmodtagernes retsstilling.
Det er fair.
Nu gør man det på et oplyst grundlag.
Det gjorde man ikke før høringen.
Det er det nye.
Det andet: Kan hr. Lars Barfoed ikke se, at den måde, som økonomien i det med feriepengene er skruet sammen på, er en meget ensidig måde at betragte støtten til arbejdsgiverne på?
Altså jeg er opmærksom på, at den rentegevinst, der ligger i feriepengene, så rigeligt svarer til det, som virksomheden betaler i kontingent til Dansk Arbejdsgiverforening og den politiske støtte, der gives, men er det ikke lige rigeligt nok, at man tager så meget hensyn til det i den politiske beslutning?
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-03:
Så går vi direkte til ondets rod.
Betyder det, at hvis vi fjernede formuleringen om, at den landsdækkende organisations overenskomst findes acceptabel, ville hr. Jan Petersen være tilfreds?
Det synes jeg ligger i det svar her.
For så er der jo mulighed for med den overenskomst at gå ind og konflikte på det område, hvis den er så ensidigt dårligere.
Det rummer forslaget jo mulighed for.
Jan Petersen (S), 2002-05-03:
Det er ikke nødvendigvis så svært, vil jeg gerne sige til hr. Ole M. Nielsen, at vurdere, om en overenskomst har et niveau, der giver stor forskel i forhold til en anden.
Jeg kan stadig væk ikke læse forslaget anderledes, end at intentionen er, at hvis bare man har en landsdækkende overenskomst, der er dårligere, skal der ikke kunne konfliktes imod den.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-03:
Jeg synes ikke, jeg fik et svar på, om ikke der stadig væk var konfliktret.
For ellers vil der være nøjagtig den samme konfliktret imellem forbund
under forskellige hovedorganisationer som imellem forbund under samme hovedorganisation
Det kan jeg ikke forstå hvorfor der ikke skulle være.
Så er det altså som at have en eksklusiv gruppe af organisationer, det er altså »de gode«, og så har man nogle andre, der er mindre gode, ikke sandt?
Jeg kan ikke forstå, hvorfor folk vælger dem, men det er så, hvad det er.
Men er der ikke samme konfliktret, hvis vi så i hvert fald fjernede den sætning, hvis det endelig var anstødsstenen?
Når den sætning står der, er det jo, fordi der er så mange elementer i en overenskomst, at det er svært at måle æbler op mod appelsiner osv. Det er derfor, den er der.
Bent Bøgsted (DF), 2002-05-03:
Dansk Folkeparti er grundlæggende enig med Kristeligt Folkeparti i, at der er et problem vedrørende konflikter på arbejdsmarkedet.
Vi finder, at det er urimeligt, at et veletableret firma, der har ordnede forhold, både hvad løn og ansættelsesforhold angår, kan blive udsat for blokade, fordi en organisation vil have overenskomstaftale med virksomheden, selv om der er indgået aftale med en anden organisation.
Det er efter Dansk Folkepartis opfattelse urimeligt og burde ikke kunne finde sted. Men samtidig har vi ikke noget imod, at et firma bliver konfliktramt, hvis der finder underbetaling af lønmodtagerne sted, eller der er tale om uacceptable arbejdsforhold på arbejdspladsen.
Derfor er jeg også tilfreds med at høre, at LO og DA har tilkendegivet, at de vil se på problemerne.
Vi ser frem til det udspil, der kommer på det område.
Vi kan på den baggrund ikke umiddelbart støtte forslaget, men vi ser positivt på det, og vi er villige til at vende tilbage til det, hvis ikke LO og DA kan komme med et bud på en løsning af problemet.
Jan Petersen (S), 2002-05-03:
Til hr. Ole Sohn: Jo, uanset om man driver virksomhed som forfatter eller restauratør, har vi stor sympati for de problemer, man kan få, når man bliver udsat for konkurrenceforvridende virksomhed.
Det her emne er jo paradoksernes emne, for nu skal jeg svare på spørgsmålet fra hr. Ole Sohn, som mener, at jeg er formynderisk, ikke?
I samme replik i øvrigt.
Jo, vi finder også, at det kan være en vinkel på diskussionen.
Og jeg tror for så vidt også, det vil være en central del af den organiserede arbejdsgiverholdning til det her, at de kan udsættes for undergravende virksomhed, når de har velorganiserede aftaler og man så kan komme og lave den her type pirataftaler.
Dansk Arbejdsgiverforening har mig bekendt selv intern regulering, der forhindrer deres medlemsvirksomheder i at bedrive sådan noget mod hinanden.
Det er en del af stabiliteten i dansk erhvervsliv, uanset om det er en lille eller en stor virksomhed, og jeg er da slet ikke i tvivl om, at en arbejdsgiverorganisation som Horesta har meget brug for, at der er orden på de her forhold.
Så spørger hr. Ole M. Nielsen mig, om ikke den samme konfliktret er der.
Jo, det er muligt.
Men hvem ansætter medarbejderne?
Man kan jo også fortrinsvis ansætte medarbejdere, der er medlemmer af en forening, hvor man får det billigste overenskomsttilbud.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-03:
Vil hr. Jan Petersen ikke bekræfte, at der efter det beslutningsforslag, som vi har fremsat her, stadig væk vil være samme konfliktret, som der er imellem organisationer, der er medlem af den samme hovedorganisation?
Den konfliktret vil stadig væk findes efter det her.
Mit spørgsmål er så: Hvorfor har de mange mennesker, som lever efter den der overenskomst på restauratørområdet, valgt den?
Er det frie mennesker, der er for dumme i hovedet, eller hvad er der i vejen med dem, når de har valgt den, som hr. Jan Petersen siger simpelt hen bare er for dårlig?
Hvad er det for en formynderånd?
Jeg må sige, at hvis det er den slags smagsdommere, vi skal have, så vil jeg gerne afskaffe den slags smagsdommere, der er smagsdommere på lønmodtagernes vegne, når de vælger overenskomster og vælger organisation.
Freddy Dam (V), 2002-05-03:
Nu vil jeg godt afslutningsvis slå fast, at Venstre faktisk ikke støtter forslaget.
Når det kommer dertil, at der kan blive tale om, måske ved en anden lejlighed, at støtte et andet tilsvarende forslag, vil jeg gerne gå i detaljer ved den lejlighed.
Ole Sohn (SF), 2002-05-03:
Jeg er nu nødt til at fastholde, at der bliver tale om et brud på septemberforliget, hvis man gennemfører det her lovforslag, og det er selvfølgelig legitimt, at man gør det. Men så skal man tage konsekvensen og sige, at så er det forlig, som danner grundlaget for hovedaftalen, altså arbejdsmarkedet grundlag, slet ikke gældende.
Så skal man tage konsekvensen fuldt ud og sige: Jamen det er også 103 år gammelt, så det dropper vi.
Men dermed dropper man jo altså også fredspligten, og så bliver der rigtig rig lejlighed til at foretage konflikter.
Så jeg er ikke helt sikker på, at Venstre helt har tænkt konsekvensen af sine holdninger igennem, men det er så en anden sag.
Når vi nu forholder os til det forslag her, så står der, at der gerne må konfliktes, hvis den eksisterende overenskomst ikke i det væsentlige svarer til branchens.
Men i næste sætning står der, at hvis der foreligger en overenskomst, må man ikke konflikte.
Det er da en selvmodsigelse.
Og når Venstre nu reelt støtter forslaget, må Venstre da også kunne give en forklaring på, hvordan forholdene skal være, hvor dårlige de skal være, før man vil acceptere, at der bliver grebet til konflikt.
Freddy Dam (V), 2002-05-03:
Jeg tror ikke, det er rigtigt, når hr. Ole Sohn siger, at der er tale om et historisk øjeblik, for der er efter min opfattelse ikke noget brud på en historisk tradition.
Altså den problemstilling, der behandles i dag, er, så vidt jeg kan se også af Jens Kristensens rapport, ikke nødvendigvis noget brud på hovedaftalen; det er i virkeligheden ikke nødvendigvis overenskomstdækket.
Det er rigtigt, at vi accepterer, at også andre overenskomster kan beskyttes.
Hvorvidt det er et langt eller et kort hjørnespark, skal jeg ikke udtale mig om.
Det er sådan, at det jo nu er fastsat, at man skal have et resultat inden april måned næste år.
Det er Venstre villig til at afvente.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-03:
Jeg tager ordet igen for at hjælpe Venstres ordfører til at korrigere hr. Ole Sohns misforståelser ved at spørge Venstres ordfører, om det ikke er rigtigt, at det her forslag i virkeligheden går længere med hensyn til at acceptere konfliktret end det tidligere forslag.
Det tidligere gik kun på lønforhold, men det her indeholder også i sin formulering muligheden herfor, hvis en overenskomst er misligholdt osv.
I den retning er der altså flere muligheder for at konflikte i det forslag her, end der var i vores tidligere forslag, som vi fremsatte sammen med Venstre.
Så vil jeg i øvrigt spørge Venstres ordfører, hvad der har forandret sig så meget siden sidst, vi fremsatte forslaget.
Jeg kan nok forstå, at der er en forandring i og med, at man er blevet regeringsparti, men at det kræver et så langt hjørnespark som frem til 1. april næste år, må jeg nok sige undrer mig.
Så vil jeg endelig spørge Venstres ordfører, om han ikke kan acceptere, at der er visse andre forhold i Danmark, der har ændret sig i de hundrede år, der er gået, siden man lavede Septemberforliget.
Der er andre forhold, der er forandret, men septemberforliget skal altså stadig væk uændret stå ved magt.
Ole Sohn (SF), 2002-05-03:
Jeg har meget forståelse for, at Socialdemokratiet af historiske grunde og af vane altid forsøger at tage udgangspunkt i, hvad der er lønmodtagernes interesse, men spiller det slet ikke nogen rolle for Socialdemokratiet i argumentationen at tage vare på de små selvstændige næringsdrivende, som er medlem af Horesta, og deres interesser?
De bliver jo også udsat for urimelig konkurrence, hvis det er sådan, at andre arbejdsgivere kan indgå aftaler, der er billigere.
Dermed skaber de jo unfair konkurrence i forhold til det private erhvervsliv.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-03:
Jeg vil spørge hr. Bent Bøgsted: Når man tager det hensyn til LO og DA, er det så, fordi man mener, at det er sådan helt korrekt efter god dansk retlig skik, eller er det, fordi det simpelt hen ville give for meget ballade, hvis vi skulle gå hen og lave noget, som de to organisationer ikke er enige i?
Bent Bøgsted (DF), 2002-05-03:
Nej, vil jeg gerne sige til hr. Ole M. Nielsen, det er udelukkende, fordi LO og DA tilsyneladende erkender, at der er et problem, som de er villige til at se på, og så mener vi også, at de skal have chancen for at finde ud af det.
Ole Sohn (SF), 2002-05-03:
Jeg tror, det er vigtigt, når man bevæger sig ud i diskussioner omkring overenskomstforhold, at man så i hvert fald lige har fakta med sig.
En overenskomst er bygget sådan op, at den giver et fælles minimum for, hvad der er ret og rimeligt, som man har forhandlet sig frem til.
Så er der nogle virksomheder, som - det er derfor, jeg har snakket om varens beskaffenhed - er i stand til at sige: Vi kan skabe bedre forhold for vores medarbejdere, men også for vores virksomhed, hvis vi giver bedre løn- og ansættelsesforhold, for det giver større arbejdsglæde og dermed også en større indtjening til virksomheden.
Sådan er det selvfølgelig.
Men det er udtryk for, at man finder et fælles minimumsniveau som grundlag for den branche.
Det er klart, at hvis der er nogle, der går ind og fraviger det, så ligger der jo i hele arbejdsmarkedets grundlov, at så er der en konfliktmulighed.
Det gælder for begge parter.
Det gælder også for arbejdsgiverne, som kan gå ind, hvis lønmodtagerne undergraver forholdene for arbejdsgiverne.
Derfor forstår jeg ikke argumentationen, og det gør jeg faktisk ikke af et ærligt hjerte.
Det er ikke bare, fordi Kristelig Fagforening, som hr. Ole M. Nielsen ikke vil være ansvarlig for, gør det, men det er jo sådan set et udtryk for, at man undergraver det, der er det fælles minimum.