Margrethe Vestager (RV), 2004-02-06:
Det kommer en lille smule bag på mig, at Socialistisk Folkeparti ikke stemte for beslutningsforslag nr. B 150 i sidste samling, men det siger jo bare, at jeg ikke har gjort mit hjemmearbejde godt nok.
Jeg havde nemlig det indtryk, at lovforslaget her bliver vedtaget trods det, at ministeren givetvis på daværende tidspunkt påpegede, at der allerede var tilstrækkelig lovgivning til at sikre det, som var forslagets hensigt.
Dermed kan vi sige, at også de, som var medvirkende til, at B 150 blev vedtaget, i hvert fald har gjort det, som vi nogle gange skoser regeringen for at gøre, nemlig at foreslå ting vedtaget, som der er hjemmel til i forvejen.
Det kan man selvfølgelig diskutere op ad stolper og ned ad vægge.
Jeg håber, at der bliver reelle nyskabelser ved vedtagelsen af lovforslaget.
Jeg har måske fornemmet ånden i lovforslaget lidt anderledes, end den konservative ordfører har.
Sådan som vi læser det, sådan som vi ser det skrevet, ser vi det som en bestræbelse på i højere grad at gøre fælles sag mellem det offentlige og det menneske, det barn eller den unge, som har behov for støtte, og at man i højere grad forsøger at sikre, at man placerer problemet et andet sted end hos det enkelte barn, hos den enkelte unge, og at man i højere grad ser ud i verden og ser på, hvad det er, der skal til, for at den unge ikke længere er i den kritiske situation, som er udgangspunktet for, at vi overhovedet har en sag.
Dermed tror jeg, at det at lave handleplaner for familien faktisk vil komme til at gøre en reel forskel. Med hensyn til det, som mange jo er optaget af i øjeblikket, nemlig hele spørgsmålet om familierådslagning, vil det måske også komme som et væsentligt bidrag til den måde, man laver planer på, at det ikke kun er for det enkelte barn, man laver en plan, men at det også er for familien, sådan at situationen grundlæggende flyttes og ikke kun barnet.
Det er også vores tilgang til spørgsmålet om børnehuse, at man i højere grad sikrer, at man faktisk kan blive hjemme, at børn kan blive der, hvor man oplever at have et tilhørsforhold, hvor man går i skole, hvor man har sine kammerater, hvor man har lært at svømme, hvor man måske har fået sin første kæreste osv., for vi oplever, at det i alt for høj grad er børnerne, der bliver straffet, frem for de forældre, som har været årsagen til de problemer, der er opstået.
Vi vil gerne kvittere for, at ministeren her gør det til en generel kommunal mulighed at sørge for, at der bliver lavet børnehuse, at man ikke, som man ellers kunne frygte at
regeringen ville henholde sig til, siger, at det må private varetage, hvis det skal blive til noget.
Vi håber meget, at de her børnehuse også kan blive det, som vi betragter som egentlige børnehjem, et sted, hvor man kan have en stabil, rolig ramme om et måske ellers meget omtumlet børneliv; hvor man køre forbi med sine egne børn og sige: Det var der, jeg fejrede jul, det var under det æbletræ, jeg lå som barn, det er det, der er mit hjem i forhold til jeres bedsteforældre, som faktisk ikke rigtig kunne finde ud af det dengang, men som jeg fastholdt tilknytningen til, fordi jeg havde et sted, hvor de kunne komme, i stedet for at jeg kunne komme til deres omtumlede tilværelse.
I forhold til det sidste punkt, om kommunen skal tage stilling til, om der som led i en handleplan skal findes ulønnet netværksstøtte, vil jeg sige, at det givetvis vil være udmærket; vi vedtager meget lovgivning om det gode i denne verden, herunder også dette forslag.
Det Radikale Venstre kan støtte forslaget, og vi håber faktisk, at det vil komme til at gøre en forskel i forhold til de emner, som man har valgt at bringe frem.