runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Peter Vernersen (S), 1998-06-25:
Var det ikke en lidt overgearet reaktion fra fru Ulla Tørnæs på den pinsepakke, vi andenbehandlede i går, når alle jo er bekendt med, at økonomerne siger, det er det rigtige, vi har gjort, og når flere skatteeksperter siger, at ingen danskere for alvor behøver at frygte virkningen af pinsepakken?
Er det ikke en lidt overgearet reaktion?
Der blev også tilkendegivet, at der ikke havde været forhandlet.
Venstre og De Konservative blev i virkeligheden indbudt først, sådan var virkeligheden.
Men når man skal forhandle, er det en forudsætning, at man ikke går udenom som katten om den varme grød og ikke ved, om man tør spise den, og det var jo det, vi så Venstres forhandlere gøre.
Konklusionen blev så, at man ikke skulle, og så kom man heller ikke med.
Så enkelt er det jo.
Ulla Tørnæs (V), 1998-06-25:
Jeg synes da, det er helt fantastisk, sådan som man får vendt den her debat fuldstændig på hovedet, for sagen er jo den, at det er den nuværende regering, der har soldet opsvinget op.
Betalingsbalancen er ved at gå i underskud, og regeringen forringer nu yderligere de danske virksomheders konkurrenceevne med op til 3 mia. kr. med pinsepakken.
Sagen er jo den, at de offentlige udgifter stiger, og de stiger langt mere, end regeringen selv forudsiger.
Det er et problem, som regeringen ikke ønsker at forholde sig til.
Nej, for det er et væmmeligt problem for regeringen.
Regeringen har overhovedet ikke selv noget bud på, hvordan man vil få styr på de offentlige udgifter.
Til hr. Klaus Hækkerup vil jeg sige, at sagen er jo den, at finansministeren, bl.a. med bruttoskatten, med udligningsordningerne, har fjernet ressourcerne fra kommunerne, men til gengæld har pålagt kommunerne yderligere udgifter.
Så der er ikke noget at sige til, at kommunerne ikke har det nemt i øjeblikket.
Det er fuldstændig korrekt, at med bruttoskatten har man undermineret skattegrundlaget for kommunerne, en underminering, som kommunerne aldrig nogen sinde har fået den rette lovede kompensation for.
Det er en kendsgerning.
Jens Peter Vernersen (S), 1998-06-25:
Vi har fået oplysning om, at 80 pct. af dem, der tjener over 300.000 kr., har kapitalpensioner, de indbetaler næsten fuldt hus, og det er den gruppe, som har 58 pct. i fradrag.
Vi har fået oplysning om, at de, der tjener under 200.000 kr., af dem er der også nogle, der har kapitalpension, men det er ganske få.
Det er ganske få.
Sådan er virkeligheden.
Er der nogen som helst grund til, at der skal gives statstilskud i en sådan grad til de højestlønnede i det her land, for at de kan få deres pensioner?
Er der nogen som helst grund til det, hvis man ikke ligefrem er i besiddelse af en ganske bestemt konservativ ideologi? Og så er der virksomhederne.
Samme dag, som Venstre og De Konservative fremsatte deres forslag til finanslov, kunne man læse i Børsen: »Danske virksomheders vækst er i verdensklasse, og det er deres overskud også.«
Det ser vist ikke så sort ud endda.
Frank Aaen (EL), 1998-06-25:
Det, som De Konservative slås for, er, at mennesker, der tjener mere end 300.000 kr., skal have et statstilskud på 20 pct. af opsparingen, når de sparer penge op på kapitalpension.
Almindelige mennesker, der tjener 250.000, 210.000 kr. skal ikke have noget tilskud til deres opsparing.
Kunne vi ikke lige få den konservative ordfører til at forklare retfærdigheden i at slås for, at de, der har allermest, skal have et særligt tilskud på 20 pct. af opsparingen, som alle andre mennesker ikke skal have.
Jacob Buksti (S), 1998-06-25:
Jeg kan forstå på fru Pia Christmas-Møller, at regeringen nærmest lider af en parlamentarisk salmonellaforgiftning, men alligevel ryster regeringen ikke så meget på hånden, at den - som jeg tror fru Pia Christmas-Møller sagde - ikke med en præcision, der er en mesterskytte værdig, er i stand til at ramme nogle meget bestemte grupper, nemlig boligejerne, pensionsopsparerne, pendlerne og erhvervslivet.
Nu er det jo svært at ramme ved siden af de grupper, hvis man overhovedet vil noget, for 70 pct. af den danske befolkning bor i ejerboliger, der findes 1,8 mio. personbiler, og stort set alle lønmodtagere har en eller anden form for pensionsopsparing.
Det var ikke så meget det, men det var samtidig et ideologisk skalkeskjul.
Derfor må jeg spørge, hvad det så var for en ideologi, som bar kartoffelkuren, hvor det var sådan, at Venstre og De Konservative forringede den skattemæssige værdi af rentefradraget på forbrugslån fra 73 pct. til 30 pct. på et år, og hvor det var sådan, at renteudgifterne efter skat for boligejerne blev firdoblet og tvangsauktioner næsten firdoblet i samme periode.
Hvad var det for en ideologi?
Til sidst: Hvad var det for et alternativ, der var for regeringen?
Hvad var det, De Konservative ville?
Hvad var regeringens alternativ?
Var det et alternativ, der gik på, hvem man kunne samarbejde med, eller var der et alternativ, der gik på det politiske indhold?
Ulla Tørnæs (V), 1998-06-25:
Punkt nr. 3: Befordringsfradraget skulle forhøjes for at neutralisere den høje benzinafgift.
Erhvervspakken og realrenteafgiften skulle udskydes til efteråret, og endelig skulle der laves en rammeaftale for stramningerne i finansloven for 1999.
Men sagen var jo den, at regeringen havde en helt anden drejebog, og den drejebog gik på, at den ville lave en aftale med venstrefløjen, og at den ikke ønskede at indgå i en dialog om de her punkter.
Ja, vel om nogle af punkterne, men det væsentligste punkt, nemlig hvad angik forringelserne af vilkårene for boligejerne ønskede regeringen end ikke at overveje det, som Venstre lagde på bordet, og det er rigtigt, vil jeg sige til hr. Buksti, at det var lige præcis det, der var grunden til sammenbruddet.
Så vil jeg sige til hr. Jørn Pedersen: Vi har som sagt fremlagt vores finanslovoplæg hvert år i de år, vi har været
i opposition, og vi har krone for krone anvist besparelser for de udgiftskrævende forslag, vi har stillet.
Hr. Jørn Pedersen og hr. Klaus Hækkerup ryster på hovederne, kan jeg se, men det er klart, at når man beder Finansministeriet om en opgave, som hedder, at man ønsker at sende Venstres oplæg igennem regnemaskinen i Finansministeriet, er det en bestilt opgave, hvor man på forhånd selv har givet svaret, og så er det klart, at man kan få et hvilket som helst tal ud af en sådan regnemaskine.
Derfor sidder hr. Jørn Pedersen og hr. Klaus Hækkerup og ryster på hovedet, men det er korrekt, at Venstre krone for krone har anvist besparelsesforslag for de udgiftskrævende forslag, vi har stillet.
Klaus Hækkerup (S), 1998-06-25:
Fru Ulla Tørnæs glemte at svare mig før på mit helt enkle spørgsmål om, hvad Venstres politik er over for kommunerne.
Mener Venstre, at den ene procent realvækst i driftsudgifterne, som regeringen har lagt op til, er det korrekte?
Det vil jeg egentlig gerne bede fru Ulla Tørnæs om at svare på.
Spørgsmålet er, som der også blev sagt før: Hvad vil Venstre over for kommunerne?
Det er fru Ulla Tørnæs' bemærkninger om bruttoskatten, der får mig herop.
Hun mener, at der med indførelsen af den ikke er noget at sige til, at kommunerne har det svært for tiden.
Lad mig repetere.
I de ti år, vi havde borgerlig regering, faldt kommunernes nettodriftsudgifter med 3 pct. Det var, hvad den borgerlige regering tvang dem ned på, tvang serviceniveauet ned på i Danmark.
I de fem år, vi har haft socialdemokratisk ledet regering, er kommunernes udgifter ekspanderet i faste priser med 10 pct., vækst til gavn for dem, der gerne vil have børnene passet i daginstitutionerne, vækst til gavn for dem, der skal have pleje i hjemmet, vækst til gavn for skolerne.
Jeg må minde om, hvad vi så under den borgerlige regerings tid.
20 pct.s afgift på kommunernes anlægsudgifter, afgift på realvæksten i driftsudgifterne, skatteloft.
Jørn Pedersen (S), 1998-06-25:
Nu kom fru Ulla Tørnæs frem
til, at man kunne se Venstres ideer i tidligere finanslovforslag
Jeg erindrer, at vi i denne sal har haft store debatter om Venstres finanslovforslag og i særdeleshed om den økonomiske holdbarhed af de forslag, der blev fremsat.
Det er altså så de gamle travere, der skal trækkes af stalden og give Venstres fornyelse, kan jeg forstå.
Alligevel har vi jo hørt to ting i dag, og det har så været to udgiftskrævende ting, som Venstre går ind for: Fritvalgmodel på hospitalsområdet og på børneområdet og afskaffelse af jordskatterne.
Det er jo ret interessant, at når man diskuterer en økonomisk stramning, kommer Venstre med nye udgiftskrævende forslag.
Jamen er det Venstres måde at føre ansvarlig økonomisk politik på?
Hvad vil Venstre?
I mange år hørte vi jo et slogan: Venstre ved du, hvor du har.
Jeg tror, det nye fremover bliver: Hvad vil Venstre?
Jan Petersen (S), 1998-06-25:
Om de forventninger, som Venstre har stillet børnefamilierne i udsigt, skal statsministeren jo ikke stå til ansvar.
Statsministeren har ikke været ude med et Venstreforslag om - mig bekendt da - at vi skal have større frihed for børnefamilierne i den udgave, fru Ulla Tørnæs taler om.
Nej, det, vi har fat i her, er, at der var kontante løfter, som blev afgivet under valgkampen, og som er ved at blive indfriet.
Et af dem er ved at blive indfriet i den her uge, og der kommer flere, når vi kommer hen til efteråret.
Så har fru Ulla Tørnæs tilsyneladende overtaget den dér plade fra sin formand om, at opsvinget er soldet op.
Kunne jeg spørge fru Ulla Tørnæs, hvad underskuddet var på statsfinanserne, ja, de samlede offentlige finanser for den sags skyld, da regeringen startede?
Hr. Jacob Buksti spurgte: Hvad var arbejdsløshedstallet?
Hvordan var det
konkurserne
Hvor mange var de?
Ved fru Ulla Tørnæs egentlig, hvor mange der er kommet i ordinær, ustøttet beskæftigelse - og gerne for mig kun i den private sektor - under det her opsving, som fortsætter.
Jacob Buksti (S), 1998-06-25:
Jeg kan ikke dy mig for at spørge fru Ulla Tørnæs, som jo mener, der virkelig var styr på økonomien under den tidligere regering, om fru Ulla Tørnæs kan huske, hvor stor arbejdsløsheden var på samme tidspunkt.
Men det var nu ikke det, der bragte mig herop.
Det var de dér tilbud, som var små kradserier i pakken.
Hvad var det for nogle såkaldte tilbud, Venstre kom med?
Var det et tilbud eller et krav, at lejeværdien skulle halveres?
Er det et tilbud eller et krav fra Venstre i forhandlingerne?
Er det et tilbud eller et krav om en rammeaftale om offentlige udgifter, som jeg kunne forstå fru Ulla Tørnæs mente det var?
Og hvad brød det i øvrigt på?
Hvad brød forhandlingerne på?
Hvad brød de på?
Hvad vil Venstre overhovedet?
Jeg har læst i Berlingske Tidende i dag, hvor hr. Anders Fogh Rasmussen skriver: »Min hensigt var at foretage den nødvendige opstramning af den økonomiske politik i en aftale mellem regeringen på den ene side og Venstre, Det Konservative Folkeparti, CD og Kristeligt Folkeparti på den anden side.
En juniaftale om den økonomiske politik kunne derefter være platformen for aftaler
til efteråret om mere langsigtede reformer af erhvervspolitikken, arbejdsmarkedet, førtidspensionen, uddannelsessystemet og ældrepolitikken.«
Hvad var indholdet i den juniaftale, og hvad er det for nogle besparelser, der ligger her?
Ulla Tørnæs (V), 1998-06-25:
Jeg vil gerne fastholde over for hr. Jens Peter Vernersen, at det er den nuværende regering, der har soldet opsvinget væk.
Den nuværende regering overtog en betalingsbalance på plus 25 milliarder kroner, og hvad er der sket?
De er forsvundet ud i den blå luft.
Sagen er jo den, at med 10 års hårdt arbejde under Poul Schlüters ledelse fik vi genskabt en rigtig sund dansk økonomi, som den nuværende regering altså har soldet væk, og derfor er man nødt til at brandskatte danske boligejere og forringe pensionsopsparingsordninger og meget, meget andet, der er endnu værre. Så spørger hr. Jørn Pedersen igen og til dels også hr. Jes Lunde: Jamen hvad ville Venstre?
Igen må jeg sige, at vi har hvert eneste år i den tid, vi har siddet i opposition, fremlagt vores finanslovoplæg, og det kan hr. Jes Lunde og også hr. Jørn Pedersen slå op i og se, hvad det er, Venstre ønsker, hvor det er, Venstre ønsker modernisering af den offentlige sektor, og hvordan vi ønsker, at prioriteringerne i den danske økonomi bør ændres.
Det har vi påtaget os, og det har vi gjort bl.a. for at sikre mod noget, som så ud til at blive meget, meget værre, idet det jo så ud, som om regeringen igen var fristet af at lave en aftale med SF og Enhedslisten.
Og det er jeg helt sikker på ville have været meget, meget værre for dansk landbrug, hvis det var lykkedes regeringen at lave en aftale, hvor Venstre ikke havde haft indflydelse på indholdet.
Vi er bestemt opsat på at føre en positiv miljøpolitik, og vi indgår gerne i en dialog med Kristeligt Folkeparti om det.
Og med hensyn til jordskatterne, jamen det har bestemt været på Venstres program i mange, mange år
, så det kan vi sagtens tage en drøftelse om, når vi mødes igen til efteråret, men jeg tvivler på, om vi nu kan få regeringspartierne med til det.
Vi har desværre ikke 2 mia. kr., vi kan love de færøske folketingsmedlemmer, så det er ikke sikkert, vi kan få et flertal for at få afskaffet jordskatterne på nuværende tidspunkt.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-06-25:
Venstre siger, at regeringen svigter løfter, og det skal jo nok passe, tænker jeg.
Jeg ved ikke, hvordan Venstre har det
med landbruget, om det er noget med at svigte løfter, men det kunne være skønt at vide, hvordan Venstre egentlig har det med vandmiljøplanen.
Selvfølgelig er det rart at være inde i regeringens varme, og jeg synes jo også, at Venstre er blevet belønnet.
Når Venstre ikke slog til længere, købte regeringen sig flertal på Færøerne til at få indført afgift på vækstfremmere, som landbruget allerede er ved at udfase i forvejen, og en afgift på pesticider, som ikke er særlig miljøvenlig.
Det var en lidt morsom oplevelse at komme ind i Folketinget og skulle kæmpe med Venstre, som lige pludselig er så miljøvenlige.
Venstre har forsøgt at påberåbe sig at være miljøvenlige, men miljøvenlighed er for Kristeligt Folkeparti meget andet end at gøre noget ved landbruget.
Det er et spørgsmål om en helt anden livsholdning, og så er det et spørgsmål om en anden samfundsudvikling, hvor man tager sit forbrug og hele sin levevis op til revision.
Vil Venstre være med til at gøre noget for miljøet også på andre områder, end når det rammer landbruget?
Jes Lunde (SF), 1998-06-25:
Jeg forstår godt Venstres interesse i at give det indtryk i den her debat, at alt var aftalt på forhånd mellem regeringen
og SF.
Men jeg er nødt til at sige, at sådan var det altså ikke.
Regeringen holdt faktisk begge muligheder åbne til den sidste dag.
Frem til den sidste onsdag, hvor forliget blev indgået, holdt regeringen begge muligheder åbne, og det tilbud, som regeringen kom med til Venstre og De Konservative, var i virkeligheden at bevæge sig meget langt fra regeringens side - foruroligende langt, vil jeg sige - fordi i det tilbud til Venstre og De Konservative opgav
regeringen jo en god del af de økonomiske virkninger af sit indgreb.
lidt overrasket over, at økonomiministeren kunne være så løsagtig at ofre så meget af betalingsbalancevirkningen bare for at være gode venner med de mennesker derovre på Venstres og De Konservatives pladser.
Men det gjorde man.
Heldigvis gik det ikke så galt.
Heldigvis turde de ikke tage imod tilbudet, og så kunne vi alligevel få gennemført et indgreb, hvor der var meget mere social balance.
Men det er realiteten.
Der var ikke nogen aftale på forhånd.
Der var et frit spil, og at Venstre og De Konservative så ikke kunne, det er deres valg.
Og så skylder fru Ulla Tørnæs stadig væk at svare på: Tør Venstre fremlægge alternativet?
Klaus Hækkerup (S), 1998-06-25:
... fru Ulla Tørnæs, om den ene procent, der er aftalt mellem regeringen og Kommunernes Landsforening, den ene procent, regeringen regner med i økonomisk vækst, efter Venstres mening er for meget eller for lidt.
Frank Aaen (EL), 1998-06-25:
Selv om det kniber med at få tingene frem i klar tekst, må jeg alligevel takke for bekræftelsen på mit spørgsmål fra før: at det, Venstre står for, er besparelser på uddannelserne, det er besparelser på arbejdsløshedsdagspengene, det er en ringere miljøindsats, og det er skattefiduser til erhvervslivet. Vi kan supplere den dér glimrende liste med nogle af de krav, som Venstre indførte i den her debat med regeringen.
Der var et krav om skattetilskud til de allerrigeste, når de sparer op til pension.
Når en rig sætter 30.000 kr. i banken til pension, forlanger Venstre, at den pågældende skal have 6.000 kr. forærende af skattevæsenet, hvorimod en almindelig indkomst, der gør det, skal have 0 kr. af skattevæsenet.
Det er jo virkelig socialt: De, der har råd til at spare op, skal have penge oveni; de, der ikke har så godt råd, skal ikke have penge oveni.
Det er det, Venstre står for.
Det er dejligt at få det frem, selv om det er os andre, der skal reklamere for det.
Jacob Buksti (S), 1998-06-25:
Det er stadig væk sådan, at hvis de grønne afgifter var blevet gennemført på en anden facon, så kunne CD altså bare fortsat have talt for erhvervslivets interesser.
Nu sad man i regering, og så blev det, som det blev.
Det, eneste jeg bare vil sige, er, at CD jo ikke sad med ved de forhandlinger, der var med Venstre og De Konservative. Der var tale om et reelt tilbud; der var virkelig tale om et reelt tilbud.
Vi var nogle stykker, som regnede med, at Venstre og De Konservative faktisk havde tænkt på at ville overveje det.
Hr. Jørgen Estrup har tidligere været inde på, at vi var lidt forbløffede over, at man kunne sige nej på stedet, men det gjorde man. Derfor er det ikke regeringens skyld, at der ikke var reelle forhandlinger.
Det skyldes, at Venstre og De Konservative havde defineret situationen sådan, at man havde vundet valget 89-89, og derfor sad man og ventede på, at banen skulle være anderledes.
Så kunne CD været kommet ind.
Det anerkender jeg fuldt ud.
Der var et reelt tilbud.
Ove Hygum (S), 1998-06-25:
Jeg vil starte med at sige i forhold til ændringsforslaget - og den debat tager jeg ikke op - jeg vil bare sige, at jeg synes, man traf en klog beslutning, i og med at den vejledningspligt, der påhviler arbejdsløshedskasserne, rækker videre end den vejledningspligt, som følger af forvaltningsloven.
Når jeg trækker det frem, er det for at komme med en kommentar til hr. Knud Erik Kirkegaards indlæg.
Hr. Knud Erik Kirkegaard ønskede en tilkendegivelse fra arbejdsministeren om, hvorvidt jeg ville arbejde med det problemfelt, der består i, at reglerne er meget komplicerede, og derfor bliver vejledningsopgaven en meget kompliceret affære.
Jeg kan sige til hr. Knud Erik Kirkegaard og andre, at regeringen er meget optaget af også på området her at få gennemført en betydelig regelforenkling.
Alle er enige om, at regelstoffet er meget, meget kompliceret, og der er vel i virkeligheden alt for få mennesker i dette land, der har det totale overblik over alle krinkelkrogene i den her lovgivning.
Med hensyn til lovforslaget glæder det mig at konstatere, at der tilsyneladende er et bredt flertal i Folketinget, der vil stemme for lovforslaget her ved tredjebehandlingen.
Jeg har noteret mig, at der er et flertal, der opfordrer regeringen til i begyndelsen af næste samling at komme med forslag til ændringer af reglerne for overgangsydelse og efterløn, så ordningerne gøres mere fleksible.
Og så langt kan jeg i hvert fald sagtens tilkendegive, at regeringen er enig i, at der kan være behov for at gøre reglerne mere fleksible. Den efterfølgende sætning, »... imødekommer de behov, personer på overgangsydelse og efterløn har ...«, er jo straks en anderledes mere kompliceret sætning.
Men jeg hører, at der også er en forskellig tilgang til den problemstilling blandt de partier, der tilkendegiver denne opfordring.
Jeg ser frem til i efteråret, hvor regeringen vil lægge forslag frem, hvor vi vil tilskynde til en senere tilbagetrækning og en gradvis tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet, for vi skal ind og se på hele efterlønslovgivningen og lovgivningen om delefterløn.
Jeg ser frem til, at vi får et samarbejde om at afklare de forskellige problemstillinger, der knytter sig til den tilkendegivelse, der er kommet.
Jeg vil afslutte med at give udtryk for en bekymring for, at en fleksibelgørelse, som visse af partierne har forestillet sig, kan indebære, at vi i forhold til efterlønsordningen, om man så må sige, åbner en ladeport, der vil betyde, at udgifterne på efterlønsområdet kan svulme ganske alvorligt op.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-06-25:
Jamen jeg vil gerne understrege over for hr. Ole Sohn, at selvfølgelig skal en efterlønsmodtager kunne skrive debatindlæg til aviser, og hvad der ellers måtte være af kreative udfoldelser.
Det er jo ikke det, vi taler om her.
Her taler man om, at man vil pålægge regeringen at lukke op og give mulighed for at udøve erhvervsvirksomhed.
Det er det, man klart og tydeligt skriver i betænkningsbidraget.
Vi er ikke ude på at krænke ytringsfriheden, tværtimod.
Jo mere efterlønsfolk osv. kan være kreative, jo bedre - selvfølgelig.
Men det er ikke det, man skriver i det betænkningsbidrag.
Ole Sohn (SF), 1998-06-25:
Jeg håber da ikke, at hr. Poul Erik Dyrlund har den opfattelse, at man som efterlønsmodtager i dag ikke må sidde hjemme ved skrivebordet og gøre sig nogle notater, som kan være til éns erindring eller lignende, at det skal være forbudt.
Og hvis man er syv år om at skrive sine erindringer og så udgiver dem, når man er 67 eller 68 år, at man så skal straffes, fordi man muligvis har skrevet til skrivebordet under sin efterlønsperiode.
Det er jo et indgreb i ytringsfriheden, som jeg ikke forestiller mig at Socialdemokratiet kan stå inde for.
Det, der er tale om, er, at hvis man skriver en bog, eller man fisker nogle fisk, at man så bruger nøjagtig den samme form for omregningssats, som er kendt inden for a-kassesystemet i dag.
Viser det sig så, at omregningen går ud over de 200 timer, er den enkle løsning da bare at sige: Vi laver modregning.
Det er fuldt ud kontrollabelt.
Der er slet, slet ikke nogen kontrolproblemer i det.
Det er kun et spørgsmål om viljen til og ønsket om at skabe fleksibilitet og besparelser på efterlønsordningen.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-06-25:
Jeg vil godt helt konkret spørge hr. Ole Sohn, om hr. Ole Sohn og SF er af den opfattelse, at man i sit sidste efterlønsår - i sit 66. år - skal have mulighed for at bruge sin tid på at skrive en bog i løbet af hele året og så sidst på året eller umiddelbart efter at man er gået på folkepension at udgive bogen og have en indkomst på den bog på f.eks. 100.000 kr.
Skal det være muligt, vil jeg godt spørge hr. Ole Sohn om. Så vil jeg sige til hr. Knud Erik Kirkegaard, som var inde på et spørgsmål om fiskeri, at hr. Knud Erik Kirkegaard jo udmærket godt ved, at en af årsagerne til, at vi netop har de stramme regler i bestemmelsen, som vi i dag har omkring fiskeriet, og som jeg i øvrigt tror hr. Knud Erik Kirkegaard selv har været med til indføre i sin tid, er jo netop præcis, at her er der et område, som er totalt ukontrollabelt.
Det er det, man vil lukke op for og sige, at nu vil man altså lovliggøre, at det er muligt at fiske i et eller andet omfang.
Det kan så være fair nok, men hvordan og hvorledes vil man kontrollere dette omfang?
Det er fuldstændig ukontrollabelt, og det er derfor, at vi er imod det.
Vi er ikke imod, og Socialdemokratiet er ikke imod, at man udfører hobbyvirksomhed - hellere end gerne, vi ser nødigt, at folk går i står - men der er forskel på hobbyvirksomhed og så selvstændigt erhverv. Det er der en væsentlig forskel på, og det er det, man lægger op til her: Man lægger op til noget, man ikke kan kontrollere.
Kim Behnke (FP), 1998-06-25:
Kun ganske kort.
Under førstebehandlingen gjorde jeg opmærksom på, at der allerede var rejst en sag fra Kommissionen, der var indledt en traktatkrænkelsessag mod Danmark.
Regeringens svar er i øjeblikket under udarbejdelse, så Skatteudvalget vil blive orienteret herom.
Det eneste, jeg kan glæde mig til, er, at når vi mødes igen til oktober, kommer regeringen nødvendigvis med et lovforslag, som betyder, at vi også på det punkt kommer til at opleve en lempelse af de danske skatte- og afgiftsregler vedrørende automobiler.
Det ser vi frem til og støtter i øvrigt det foreliggende forslag.