Villy Søvndal (SF), 2002-01-16:
I Folketinget behandler vi jo to hovedtyper af forslag, kan man sige, forslag, der meget præcist retter sig imod et bestemt område, som man ønsker at ændre på, f.eks. det forrige forslag, vi behandlede, om de yngre handicappede.
Og det er fint nok.
Det her er så det modsatte.
Det er et forsøg på at rejse en mere langsigtet debat om det sociale områdes rolle i vores samfundsudvikling, kan man sige.
Jeg har det sådan, at jo flere af de borgerlige ordførere, jeg hørte, jo gladere blev jeg for forslaget.
For det bliver en principiel debat af meget stor betydning under den nuværende regering, hvor vi vil lægge hovedvægten i vores indsats.
Den ene mulighed er at være optaget af de udstødende mekanismer og strukturer i vores samfund.
Jeg tror, fru Karen Jespersen kaldte det forebyggelse.
Altså hvad er det for vilkår, der gør, at mennesker drives helt ud i rendestenen, og ved vi noget om det?
Ja, det ved vi ganske meget om.
Vi ved meget om den sociale arv i forhold til børns opvækstvilkår.
Vi ved meget om sammenhængen mellem misbrug, hjemløshed og opvækstvilkår.
Når jeg tror, at det socialt går fuldstændig galt under den nuværende regering - men det kan vi jo formentlig med større viden diskutere om 1 år - er det lige præcis, fordi den er fuldstændig uoptaget af alle de udstødende mekanismer, de principielle debatter.
Ordet langsigtet er et fraværende ord i de borgerliges ordbog.
Det straffer sig.
Det straffer sig alene at være optaget her og nu.
Det er ikke, fordi der er noget forkert i dét.
Jeg tror, at alle, der har deltaget i den sociale debat i de seneste år, ved, at også vi har været fantastisk optaget af forholdene for de sindslidende, for misbrugere, for hjemløse.
Det skal man i sagens natur være, men pointen er bare, at hvis man ikke er optaget af, hvad det er, der driver folk derud, så kan man blive ved med at agere brandslukningsøvelse, og man vil bare opleve, at problemerne vokser og vokser og vokser.
Derfor er det her et principielt vigtigt forslag, og jeg skal vende tilbage til slut og sige noget om ordførernes evne til at diskutere mere langsigtet.
Ministeren afviste forslaget med, at det behøvedes ikke, for regeringen var godt på vej med handlingsprogrammer i forhold til de svagest stillede og de handicappede.
Det er jo lidt svært at diskutere på nuværende tidspunkt.
Vi venter meget på dem, og så tager vi debatten om det.
Det er forslaget om det sociale råd heller ikke.
Jeg vil godt advare ministeren mod det, som vi har erfaret de sidste dage i dagspressen er på vej.
Vi har i dag nogle organer, som besidder en meget specifik faglig viden.
Vi har nogle faglige miljøer, som er dybt optaget af de forskellige faglige områder - i dybden - som dermed også har evnen til at indhente også internationale erfaringer for, hvad der sker på området.
Hvis nu man erstatter det med et håndplukket forum, hvor jeg tror, at hovedkvalifikationen bliver, hvad man synes om den nuværende regering, hvis man erstatter faglig viden med den type af rygklappende organisationer, som ikke får lov at blive udpeget på den måde, vi plejer at udpege på på det sociale område, nemlig at man siger til organisationerne: Vil I godt være venlige at udpege?
Nej, efter at have hørt på taler om, at nu skulle vi være fri af statsstyring og tyranni og sådan noget, så gudhjælpemig om ikke man håndplukker de mennesker, man vil have - det er dig, og det er dig, og det er dig - hvis man gør sådan, er det en besynderlig demokratisk prøve, man er ude i, og det er ikke et svar på den lange strategi
først og fremmest.
Det er rigtigt, at regeringen har en anden dagsorden - det er kun den kortsigtede dagsorden.
Det er rigtigt at have den kortsigtede dagsorden, men man skal også have den langsigtede.
Til hr. Hans Andersen skal jeg bare sige, at vi er meget enige i, at det er vigtigt at fremme det frivillige sociale arbejde.
Det er vigtigt at lave et samspil mellem det offentlige og det frivillige, men det er også vigtigt ikke at overdrive den øvelse, forstået på den måde, at det er helt afgørende at fastslå i den diskussion, hvem der har det definitive ansvar, om det er det offentlige, eller om man ved at trække de frivillige ind vil sige: Værsgo, så har I også ansvaret for opgaven.
Det er en ganske afgørende diskussion, hvor jeg ikke helt er klar over regeringens position.
Jeg siger dette, for under den tidligere borgerlige regering sad jeg i noget, der hed Kontaktudvalget til det frivillige sociale arbejde, som blev nedsat af Palle Simonsen i sin tid, og diskuterede dengang med fru Britta Schall Holberg.
Hun var meget optaget af frivilligt socialt arbejde på den måde, at hvis socialt arbejde i dag fyldte så meget og de frivillige overtog en del af det, så kunne det offentliges opgaver nøjes med at fylde så lidt.
Hvis hensigten er at give kritikken fri
, hvis hensigten er at slå en ring af solidaritet rundt om mennesker, der i dag lever nogle dårlige liv, ved at nogle frivillige går ind og siger, at den måde, det udvikler sig på på hjemløseområdet eller på sindslidendeområdet, kan vi ikke være bekendt, så er det fint. Men hvis hensigten er at læsse opgaver over og sige, at her har I 100.000 kr., værsgo at klare denne her opgave, så er det ikke fint, og så får vi ikke det fine forhold, vi har haft mellem frivilligt socialt arbejde og det offentlige system.
Men det vender vi formentlig tilbage til.
Fru Karen Jespersen rejste spørgsmålet, om man direkte skulle pålægge amter og kommuner at rapportere eller bare henstille, og det kan vi selvfølgelig diskutere, når vi kommer til det under udvalgsarbejdet.
Det er jeg også enig i, men det er også vigtigt at have nogle af de lidt sværere definerbare mål, de svære mål.
Så jeg synes, at begge ting sådan set er rigtige.
Det eneste, jeg fik noteret under Dansk Folkepartis indlæg, var, at man støttede den nuværende regering, og det har jeg forstået.
Den, jeg synes bedst forstod forslaget, var måske i virkeligheden De Radikales ordfører, fru Margrethe Vestager, for tankegangen bag forslaget her er at rejse en bred debat.
Ingen er i tvivl om, at det er vigtigt, at et samfund sætter sig økonomiske mål.
Vi sætter os mål om betalingsbalance, om økonomiens udvikling, om udlandsgældens afvikling
Det ved vi alle sammen, når vi gør det.
Alligevel gør vi det.
Vi sætter os økologiske mål, vel vidende, at det er svært; mål om udledning af CO2, om trafikkens udvikling osv. Meget præcise mål, men samtidig også meget overordnede mål.
Hvis man er enig i, at vores samfunds styrke er, at vi både er i stand til at håndtere et samfund med en stærk økonomi, samtidig med at vi miljømæssigt - i hvert fald indtil nu - har været et foregangsland på en række områder, samtidig med at vi socialt har været et stærkt land indtil nu, så er det spændende at få alle tre til at optræde på linje, så socialområdet ikke altid bliver det, der står sidst, når der skal prioriteres og vurderes. Derfor tak for støtten.
Jeg skal sige lidt om det sociale råd, som jo oprindelig er en SF-idé, og alle ved jo, at de børn, man selv har sat i verden, har man et særligt forhold til.
Vi foreslog det for 2 år siden, og statsministeren lod sig så inspirere i påsken sidste år.
Jeg synes virkelig, det er ærgerligt at se så god en original omsat i så snæver en kopi, som vi har set.
Forslaget skal til behandling i næste uge, mit oprindelige forslag, det hedder B 29, og jeg er meget enig også med fru Margrethe Vestager i, at det, der er behov for, er et råd, der er fuldstændig uafhængigt af statsmagten.
Fuldstændig uafhængigt.
Det er fantastisk, at man skal belære liberale om vigtigheden af at være fri af statsmagten.
Jeg skal sige til fru Line Barfod: Tak for støtten.
Til fru Tove Videbæk, der nævnte, at forslaget kom vidt omkring: Det er jo rigtigt.
Det er også lidt en protest mod den nuværende regerings tese om, at jo mindre man har læst, og jo mindre man har været optaget af forhold ude omkring, jo bedre.
Jo snævrere, jo bedre.
Den opfattelse deler vi ikke i SF.