Charlotte Fischer (RV), 2006-11-29:
Så sænker regeringen fristen til at vælge frit til 1 måned.
Alle er enige om, at det øger aktiviteten, og der bliver så behandlet mere.
Det skal så det personale, som vi i forvejen mangler, gøre, og det vil sige, at de skal finde kræfterne nogle andre steder.
Derfor er det jo ikke helt mystisk, at der er mange – og det er jo altså ikke bare noget, vi har opfundet i Det Radikale Venstre – som mener, at de kræfter vil blive taget fra de interne ventetider, som bl.a. kræftpatienterne lider under.
Når det er så hensigtsmæssigt at gøre det, er det, fordi vi i dag ikke ved en bønne om de interne ventetider.
Er det ikke sandt?
Heller ikke ministeren ved noget i dag om de interne ventetider eller om, hvordan ventetidsfristen, frit valg-fristen har påvirket interne ventetider.
Nedsættelsen af 2-månedersreglen til 1-måneds-reglen er i øvrigt også et selvstændigt bidrag til at skabe et positivt pres på de interne ventetider.
For det frie valg efter 1 måned går jo også på det, man kunne kalde en delkomponent af et behandlingsforløb.
F.eks. for den patient, der ikke kan komme videre i sit behandlingsforløb, fordi vedkommende står og venter på en scanning, vil 1-måneds-reglen betyde, at hvis ikke den scanning, som altså er nødvendig for at komme videre, kan gives af sygehusvæsenet inden for 1 måned, så kan man selvstændigt gå ud og få foretaget den scanning privat.
Dermed er en nedsættelse af 2-måneders-reglen til en 1-måneds-regel også en af flere mekanismer, der skal lægge pres på, at vi får et mere sammenhængende patientforløb, hvilket i øvrigt er en hovedudfordring for regeringen.
Med hensyn til sundhedsområdet vil det være en mærkesag i kvalitetsreformen at få sat fokus på det.
»Vil ministeren overveje at droppe eller udskyde en generel frit valg-garanti på 1 måned for alle patienter, hvis det viser sig, at pengene kunne være brugt til at forbedre behandlingen af de mest syge patienter, herunder kræftpatienterne?«
Det ligger jo lige i forlængelse, og jeg vil godt tage udgangspunkt i den kendsgerning, at vi jo reelt ikke ved noget som helst om, hvordan den her lavere frist på 1 måned kommer til at påvirke sundhedsvæsenet.
Overlægernes formand foreslog i samme ombæring, at hele forslaget skulle have været analyseret til bunds, før det blev fremsat, både i forhold til udstyr, lægelige ressourcer og økonomi.
Det blev det ikke, og det er en meget uheldig måde at føre sundhedspolitik på, sagde han.
I den situation, vi står i, ved vi faktisk ikke, hvordan den her nye frist kommer til at virke.
En række faglige personer mener, den kommer til at virke skævt og gå ud over interne ventetider.
Den kommer til at virke på den måde, at patienter, der ellers skulle gå og vente længere på at komme i behandling, kommer hurtigere i behandling.
Den kommer til at virke på den måde, at de offentlige sygehuse vil mærke det blide udviklingspres, det skaber, når patienten får stærkere rettigheder.
Det gælder, hvad enten det nu er den her frit valg-regel, som sættes ned fra 2 måneder til 1 måned, eller det gælder behandlingsgarantien på de livstruende sygdomme, som vi nu på grund af den her frygtelige sag skal følge op på.
Begge dele vil bidrage til, at der er et blidt udviklingspres på det danske sundhedsvæsen.
Og så er det sådan set op til regionerne i et samspil med os og de faglige organisationer inden for rammerne af kvalitetsreformen at finde ud af, hvordan det skal håndteres.
Om få dage offentliggør jeg den første produktivitetsmåling, der er foretaget på sygehusniveau.
Den vil vise, at der en enorm spændvidde i, hvor langt man magter at få ressourcerne til at række, og heri ligger jo altså en del af svaret på de udfordringer, vi i disse år sætter sundhedsvæsenet under.
Jeg forstår simpelt hen ikke, hvordan ministeren kan sige med sikker røst, at han ved, hvordan det kommer til at virke.
Ministeren ved jo dybest set ikke engang, hvordan 2-måneders-fristen har virket, fordi vi ingenting ved om interne ventetider.
Er det ikke rigtigt?
Den har virket derved, at i omegnen af 100.000 patienter, som i gamle dage, da man syntes, det var vigtigere at bekæmpe privathospitaler end ventelister, måtte stå i en kø, er kommet ud af køen og har fået behandling.
Og den har sammen med et bevillingssystem, hvor vi i højere grad lader pengene følge patienten, og en meraktivitetspulje, som jeg i dagspressen kan se bærer mit eget mellemnavn, bidraget til, at vi – undskyld, jeg går så direkte til værks – har fået mere sygehusbehandling for pengene, end man på noget tidspunkt før har fået, og det er, fordi der er konsekvens i bevillingerne.
Det giver mig i øvrigt anledning til at rette en varm tak til det personale, der har håndteret de her udfordringer så flot, at vi har løftet sygehusbehandlingen et markant niveau op.
Det, den her diskussion handler om, er, om det er fornuftigt at sænke frit valg-fristen til 1 måned.
Det er der så rigtig mange der siger at de ikke tror det er.
Jeg vil tilbage til den kendsgerning, at ministeren ikke kan sige noget som helst om de interne ventetider.
Sagen er, at før ministeren kommer med sit landspatientregister osv., ved vi ingenting.
Jeg går ud fra, at ministeren heller ikke ved noget om de interne ventetider.
Kunne ministeren sige noget om, hvordan de interne ventetider har udviklet sig siden 2001 for forskellige patientgrupper?
Hvad ved ministeren om det?
Det er en enorm udfordring, der skal tages hånd om, og det kræver, at vi fokuserer offensivt på det.
Det er bl.a. det, den bevilling til de diagnostiske pakker, som er afsat i samarbejde mellem regeringen og DF, skal bidrage til.
Det er det, der er kernen i hele kvalitetsreformen.
Det er min opfattelse, at når vi giver patienterne et udvidet frit valg, der betyder, at man også i forhold til delelementer i et behandlingsforløb får en stærkere patientrettighed, så bidrager det også til at fokusere på at nedbringe de interne ventelister.