Mariann Fischer Boel (V), 2002-02-05:
Mulighederne for, at danske skolebørn får optimal kost, er i realiteten ret gode i dagens Danmark.
Udbuddet af fødevarer er i dag større, end det nogen sinde har været, og der burde altså være muligheder for, at de unge mennesker også fik en sund kost i dagligdagen. Alligevel må vi konstatere, at det ser ud til, at mange børn spiser forkert.
Undersøgelser viser, at skolebørn i dag meget ofte springer et måltid over, at de spiser alt for usund mad
mellem måltiderne, for meget fedt, for meget sukker og for få grønsager.
Når det gælder ernæring, må vi konstatere, at så er børnene i realiteten et produkt af de voksne.
Der er jo heller ikke tvivl om, at forkert ernæring i skolealderen på lang sigt øger risikoen for følgesygdomme i voksenalderen.
så kan man heller ikke koncentrere sig om det, man så måtte beskæftige sig med, f.eks. skolearbejde.
Børn tilbringer i dag en meget stor del af dagen uden for hjemmet, de er i skole eller i skolefritidsordninger eller i daginstitutioner, og det er derfor nærliggende at forbedre vilkårene for børns måltider i skolen og i daginstitutionerne, hvis man vil støtte, at børnene udvikler sunde kostvaner.
Jeg er derfor ikke uenig med forslagsstillerne i, at vi har et problem, der skal gøres noget ved.
Men jeg er ikke enig i, at løsningen er, at staten poster 50 mio. kr. om året ind i en tilskudsordning.
Det er min vurdering, at hvis forældrene i skolebestyrelserne vil fremme deres børns madvaner, så er der gode muligheder for at opbygge et samarbejde mellem skolen og kommunen, der tager udgangspunkt i lokale ønsker og i lokale behov for, hvordan sådan en model skal se ud.
Jeg er overbevist om, at kommune, skole og forældre i fællesskab vil være i stand til at finde de nødvendige midler til at etablere sådan en måltidsordning.
Det er også et spørgsmål om at skaffe trygge rammer, altså det der med tid til at spise, og det er et spørgsmål om vilje, og det er et spørgsmål om prioritering blandt de parter, der er involveret i denne her sag.
Det sker jo allerede i dag i et meget, meget stort omfang.
Jeg ved ikke, om jeg må påpege, at det seneste eksempel, jeg har set, stammer fra Frederikssund Kommune, hvor man har stablet et meget stort og meget fornuftigt projekt på benene.
I det store billede spiller midlerne fra børnekostpuljen jo kun en mindre rolle.
Den største virkning
efter regeringens mening havde børnekostpuljen i realiteten ved at sætte problemet på dagsordenen, for der var jo mange, der blev skuffet, da man først kom i den situation, at midlerne skulle deles ud.
Mange skoler har i dag gode erfaringer med at integrere mad og måltider i dagligdagen i skolen, og det sker jo i langt de fleste tilfælde uden tilskud fra børnekostpuljen.
Ud over at bevilge tilskud til madordningen var der af puljens midler også afsat penge med den hensigt at indsamle viden og informere om »Det gode måltid« på skolerne og institutionerne.
Vi har allerede i dag i Fødevareministeriets og andre ministeriers regi kampagner og informationer om bedre ernæring, og jeg kan jo som vel det bedste og mest aktuelle eksempel nævne den meget kendte kampagne, som jeg tror alle kender: »Seks om dagen«.
Det vil også fortsat være muligt at få råd og vejledning fra Fødevaredirektoratet.
Der bliver udgivet et meget stort antal pjecer med vejledningsmateriale, og der kommer nu her i foråret en pjece, der hedder »Sådan laver man mad til børn i daginstitutioner og på skoler«.
Kommuner og skoler har allerede i dag adgang til viden
og til erfaring om børn, mad og måltider, og der er jo også rige muligheder for, at man kan gå ind på internettet, hvor der er mange skoler, der deler ud af de erfaringer, de har gjort på det her område.
Jeg er overbevist om, at de kommuner, de skoler og de forældre, som virkelig ønsker at gøre en forskel, også vil finde den nødvendige viden og den nødvendige vilje til at komme i gang.
Jeg synes i øvrigt, man skal være varsom med at overvurdere statens rolle i hele den her diskussion.
Jeg synes, at vi skal opfordre til, at kommuner, skoler og forældre finder sammen i et lokalt samarbejde om lokale måltidsordninger for lokale midler.
Det skal være min opfordring i forbindelse med det her beslutningsforslag, og som konklusion må jeg afvise forslaget.