Margrethe Vestager (RV), 2001-03-28:
Hr. Frank Dahlgaard har rejst denne forespørgsel om, hvad jeg har tænkt mig at sætte i værk for at rette op på misforholdet
mellem de store udgifter og de middelmådige resultater i folkeskolen, og hr. Frank Dahlgaard forudsætter således i sin forespørgsel, at der er et misforhold mellem ressourceforbruget og resultaterne.
På begrundelsen for forespørgslen kan jeg forstå, at der er en meget tæt sammenhæng mellem OECD's »Education at a Glance« og en omtale i Jyllands-Posten af disse undersøgelser om elevers udbytte af undervisningen i folkeskolen sammenholdt med ressourceanvendelsen.
Lad det være sagt med det samme og meget tydeligt bekræftet af begrundelsen for forespørgslen: Problemstillingen er sat endog særdeles forenklet og stærkt polemisk op.
De data f.eks., som blev fremlagt om elevernes matematikkundskaber,
er gammelkendte og til dels forældede. Det siger jeg bestemt ikke, fordi jeg synes, denne her diskussion er uinteressant.
Tværtimod tror jeg, folkeskolen kunne fortjene, at nogle af de postulater, som hr. Frank Dahlgaard fremfører i sin begrundelse, kunne blive modsagt også i detaljen og sådan, at de gode folkeskoler, vi har, kunne få anerkendelse for deres arbejde.
Det er meget vigtigt at diskutere mål, midler og resultater i en af demokratiets vigtigste grundlæggende institutioner, nemlig folkeskolen.
Men debatten forudsætter et kvalificeret grundlag.
Den forudsætter også, at den problemstilling, som rejses, analyseres mere i dybden, end både forespørgslen og begrundelsen for den umiddelbart lægger op til.
Folkeskolens opgave er jo heller ikke kun at give eleverne bestemte kundskaber og færdigheder.
Det skal den naturligvis også.
At man kan gøre det til et spørgsmål, forekommer forholdsvis banalt.
Men i folkeskolelovens formålsbestemmelse er beskrevet den helhed, som folkeskolens arbejde skal udgøre.
I den undersøgelse, som bl.a. Jyllands-Posten har bygget sin omtale af skolens resultater og ressourceforbrug op omkring, fremlægges kun én parameter på de danske elevers udbytte af undervisningen, nemlig elevernes udbytte af matematik på 8. klassetrin.
Grundlaget af den såkaldte TIMSS-undersøgelse, hvis data er fra 1995.
Danmark blev dengang, altså i 1995, placeret lige under OECD's gennemsnit, men det skal dog bemærkes, at de danske elever havde gået 1 år mindre i skole, end hovedparten af de andre landes deltagende elever. Jeg kan oplyse, at TIMSS-undersøgelsen blev gentaget i 1999, den såkaldte TIMSS-repeat.
Danmark deltog ikke.
Blandt de vestlige lande, der deltog i 1999-undersøgelsen, er kun Belgien og Holland bedre placeret. De data om elevernes matematikkundskaber, der fremføres, er således gammelkendte og til dels forældede, og de fremlagte data har været kendt lige siden offentliggørelsen i 1996, og de er på ny blevet taget frem ved offentliggørelsen af OECD's årlige udgivelse »Education at a Glance« i maj måned sidste år.
Der er for længst taget initiativer til at styrke den danske grundskole på områder, hvor vi har klaret os mindre godt, vel at mærke uden at vi sætter det over styr, som på en positiv måde adskiller den danske skole fra den internationale hovedstrøm.
Det netop i central forstand afsluttede projekt »Folkeskolen år 2000« synes jeg har været med til at kvalificere debatten om folkeskolen og sat en proces i gang, som ikke standser med projektets formelle ophør, men som tværtimod har været med til at styrke og give retning for udviklingen i folkeskolen.
På den baggrund har jeg også taget initiativ til at formulere klare mål i folkeskolen i form af nye beskrivelser
af de centrale kundskabs- og færdighedsområder
Det er ikke tilfældigt, at det er dansk og matematik, der som de første fag skal gennem en proces, hvor der på baggrund af nye og klarere formulerede centrale kundskabs- og færdighedsområder på lokalt plan skal formuleres delmål for undervisningen. De øvrige fag følger efter i de næste år, og samtidig skal der formuleres mål for udviklingen af elevernes alsidige personlige kompetencer. Endelig vil jeg gerne advare mod en overdreven opmærksomhed mod internationale undersøgelsers testresultater.
De belyser en lille del af skolens virksomhed.
De internationale undersøgelser har sat fokus på de grundlæggende kundskaber, de grundlæggende færdigheder, og det er naturligvis meget kærkomment.
Men det er også kærkomment, fordi det viser, at de initiativer, som vi har taget, faktisk virker.
Lærerne tager det på sig.
De gør en forskel.
De lærer børnene det, de skal.
Men skolen skal samtidig medvirke til at udvikle børnenes almene personlige kompetencer, og skolen skal også være rammen om et godt og trygt børneliv.
Skolen skal medvirke til, at børnene forberedes til deltagelse, til medbestemmelse, til ansvar i et samfund med frihed og folkestyre, og det har man netop forsøgt at forholde sig til, måle i en netop offentliggjort international undersøgelse.
De danske børn er godt rustede i form af viden og indsigt i de demokratiske forhold.
Det synes jeg faktisk er betryggende, og det glæder mig, at vores børn og unge til fulde lever op til vores forventninger på dette område.
I Danmark er ressourcerne til folkeskolen et kommunalt ansvar, og kommunerne prioriterer udgifterne til skolen i det kommunale budget inden for de rammer, der bl.a. følger af folkeskolelovens bestemmelser.
En meget betydelig post i udgiftsprofilen er naturligvis lærernes løn, og den reguleres gennem overenskomster mellem lærernes organisationer og Kommunernes Landsforening.
Vi har således aftalt nogle spilleregler, som på den ene side giver staten nogle begrænsede muligheder for at regulere udgifterne til skolen, men på den anden side har vi sikret et lokalt ansvar og et lokalt engagement i skolen.
Det lokale ansvar er nødvendigt, bl.a. fordi der skal tages mange hensyn, når man vil organisere en skole.
Vi tager mange hensyn, og vi indfrier mange forventninger i forhold
Mange af de hensyn og forventninger har naturligvis ikke kun noget med undervisningen at gøre, men derfor bliver det ikke gratis at indfri dem.
Der er f.eks. mange små skoler i vores land, hvilket jeg betragter som et meget stort gode, og alt andet lige er det dyrere at drive skole, hvor den er lille, end hvor man vælger at organisere sig i større enheder, men den kvalitet, man opnår ved at drive en lille skole i form af nærhed på mange niveauer, synes jeg er det værd.
Alt i alt mener jeg ikke, at der er grundlag for en påstand om, at der er et misforhold mellem investering og udbytte i folkeskolen, men vi skal naturligvis med kritisk omhu følge med i, hvordan ressourcerne anvendes i folkeskolen, og vi skal også følge med i, hvad der kommer ud af det, og sætte fokus på områder, hvor der er grund til det.
Jeg ser ikke nogen grund til at gennemføre yderligere initiativer i øjeblikket.
Er der noget, folkeskolen ikke har brug for, så er det en tilfældig melding om, at den generelt er i krise, men derimod en konstruktiv, engageret opfølgning af de ting, som måtte kunne gøres bedre og til gengæld også kredit for det arbejde, som gøres godt, både i kommuner og hos de engagerede lærere, som vi faktisk har.
Forhandling