Kristian Jensen (V), 2001-10-25:
Da vi sidste år hørte, at et dansk firma, Giga, var blevet solgt til udlandet for den svimlende sum af næsten 10 mia. danske kroner, tror jeg, at vi var mange danskere, der følte os en lille smule stolte.
En lille smule stolte over, at en relativt lille dansk virksomhed med 100 medarbejdere kunne skabe så stor en værditilvækst, at den kunne sælges for 10 mia. kr.
Det er jo en stykpris pr. hoved pr. ansat på 100 mio. kr. Jeg tror, vi var ret mange, der var temmelig imponerede og stolte over, at det kunne lade sig gøre.
Det kunne lade sig gøre af flere årsager.
Det kunne selvfølgelig lade sig gøre, fordi der var dygtige folk på mange områder, men det, der først og fremmest gjorde, at Giga blev den fuldstændig overraskende succes, som den gjorde, var at direktøren, Finn Helmer, gjorde en kæmpeindsats for at holde sammen på de medarbejdere, han havde i Giga. Han gjorde en stor indsats for at sikre sig, at selv om de blev lokket med tilbud fra andre virksomheder, tilbud fra udlandet, tilbud fra konkurrenter, så blev de i Giga og arbejdede sammen, indtil de nåede det tidspunkt, hvor det rent faktisk lykkedes at sælge selskabet for 10 mia. kr.
Hvis én af hans nøglemedarbejdere var gået, hvis én af de ingeniører, der sad med spidskompetencen på sit område, var faldet for tilbudene og var gået til virksomheder uden for landet eller til konkurrerende virksomheder,
så var Giga sikkert aldrig blevet det, det blev.
Det, som forslaget her går ud på, er at skabe bedre muligheder for at holde sammen på de medarbejdere, der er i en virksomhed og holde dem i virksomheden, give dem et incitament til at blive i den virksomhed, hvor man sammen kan skabe en god vækst for netop selv at få del i den vækst, man skaber.
Vi har set andre selskaber, som også har holdt sammen, og som også blev til successer, men ikke mange og aldrig nogen så markant som netop Giga.
Jeg vil gerne sige, at jeg er glad for de kommentarer, der er kommet fra den brede kreds af partier, som støtter forslaget.
Jeg synes, det er meget rigtigt, som vi til sidst hørte hr. Flemming Kofod-Svendsen sige, at det er lidt paradoksalt, at en regering, der i retorikken forsøger at slå sig op på at være erhvervsvenlig, kan afvise dette forslag, der netop har som mål at styrke erhvervslivet og øge medindflydelsen og medansvaret hos dem, der er ansat der.
Både skatteministeren og den socialdemokratiske ordfører var inde på, at det her jo er ordninger, der kommer i stedet for løn.
Jeg tror, at begge talerne tager meget fejl.
De mennesker, der er ansat, og som har et ønske om at have aktieoptioner og warrants, er mennesker, som i forvejen har en høj løn, som i forvejen har en ganske pæn løn, som også skatteministeren får sin store del af, men hvor aktieoptionerne er det ekstra, der gør, at de også får en andel i værditilvæksten.
Der blev sagt både fra den socialdemokratiske ordfører og fra skatteministeren, at Danmark ville fraskrive sig muligheden for at beskatte ved at indføre det, som vi fra forslagsstillerne foreslår, nemlig at man kan flytte beskatningen til afståelsestidspunktet, og der henvises bl.a. til EU-reglerne.
I den sammenhæng er det jo lidt pudsigt, at vi med beslutningsforslag nr. B 156 - altså forslaget fra sidste år
Det er altså, hvad et andet EU-land har lavet, og hvad både skatteministeren og den socialdemokratiske ordfører påstår, at vi i Danmark ikke kan lave netop på grund af EU-regler.
Det synes jeg er meget, meget mærkeligt.
Hvis man kigger på, hvilke typer virksomheder, der har et stort ønske om at bruge aktieoptioner, så viser det sig, at det er højvækstvirksomheder.
Og man kan sige, at det, der kendetegner disse virksomheder, er, at der også for en stor dels vedkommende genereres et pænt overskud samt en masse job.
Derfor er det, efter at vi har tilrettet forslaget sådan, at det er en objektiv kreds af ansatte, der kan modtage, noget, som vil komme mange til gode.
Noget af det, som også er blevet anført, er, at hvis man vil en udskydelse, så vil man også udskyde beskatningen. Ja, det vil man.
Det er jo det, der er ideen.
Det, man bl.a. vil udskyde den til, er til et tidspunkt, hvor man ved, om der reelt er en værdi at beskatte.
Det, der er sagen med det tidspunkt, hvor beskatningen bliver lagt i dag, er, at den er lagt på et tidspunkt, hvor man får nogle aktier, men hvor man ikke ved, hvad man får ud af de aktier.
Hvis man tager et selskab i IT-sektoren som f.eks. Columbus IT, så har de personer, der fik aktieoptioner ved introduktionen på Fondsbørsen, ikke meget at bruge de aktieoptioner til i dag, eftersom kursen på netop det selskab er faldet til et meget, meget lavt niveau.
Hvis man, som vi foreslår fra forslagsstillernes side, flytter beskatningen til afståelsestidspunktet, vil man vide præcis, hvad værdien er, altså man vil have den reelle værdi at beskatte og ikke en nominel, men ret ubrugelig værdi.
Så må jeg sige, at jeg slet ikke forstår skatteministerens kritik af, at vi fra forslagsstillernes side har lavet en ændring i punkt nr. 4, således at den kommer til at ligne ligningslovens § 7 a, stk. 2.
Hvad sker der så, når vi retter os efter den kritik, som ikke den nuværende, men den forhenværende skatteminister havde?
Ja, så får vi nu en kritik af, at det solidariske forslag, vi lægger op til, for meget ligner, hvad man har i forvejen.
Det er lidt, som om skatteministeren og andre er på jagt efter argumenter for at skyde det her forslag ned, hvilket jeg mener er meget beklageligt.
Endelig skal jeg til sidst bare sige, at når vi fra forslagsstillernes side peger på, at vi ikke har tiltro til, at ordningen omkring VækstFonden overhovedet gør aktieoptioner mere attraktive, så er det jo netop på baggrund af, at vi ikke har set en eneste virksomhed bruge vækstfondsmodellen.
Når jeg spørger de kontakter, jeg har inden for især IT-branchen, så er der ikke en eneste, der kan pege på, at en virksomhed skulle få brugt VækstFonden.
Og da jeg tidligere på året spurgte Skatteministeriet om, hvor mange der har brugt VækstFonden, så fik jeg det afværgende svar, at det var alt, alt for tidligt at spørge.
Det ville være rart, om vi kunne få at vide, hvilke mængder af virksomheder der vælger at bruge denne gode ordning, som det ifølge skatteministeren lyder til at måtte være.
Så jeg takker de partier, der støttede forslaget, og håber, at der inden for de næste 4-5 måneder vil være et flertal i dette Ting, der vil gennemføre forslaget.