Søren Krarup (DF), 2006-04-19:
På fredag skal jeg på et møde på Nyborg Strand diskutere spørgsmålet om dansk i skolen med Socialdemokratiets uddannelsesordfører.
Skal børnene lære mere end ét sprog, skal vi vælge at gøre dem tosprogede fra begyndelsen, fordi det er så praktisk at kunne tale både dansk og engelsk?
Da jeg overvejede spørgsmålet, var der en ting, der faldt mig i tankerne, nemlig det helt elementære, at et menneske kun har ét modersmål, og modersmålet er jo, som ordet siger, det sprog, man har lært af sin mor, og som dermed er noget enestående og uerstatteligt, nemlig den åndsvirkelighed, i hvilken sjælen lever og er.
Uden modersmål kun sjælløshed, uden modersmål kun tomme hylstre – måske nok lærdomshylstre, som kan stå på ét ben og citere på både engelsk og fransk, men er uden dybde, uden åndelig bundethed og uden sjæl.
I denne forbindelse faldt et gammelt ord mig ind.
Præsten Troels Smith skrev et digt i 1848, da det slesvig-holstenske oprør truede med at rive Danmark i stykker, og i sin angst for fremtiden udmalede han en tilstand, hvor danskerne – som han skrev – var blevet et folk foruden mæle med børn foruden sjæle.
Ja, sproget, modersmålet sætter sjælen, det levende, virkelige menneske, og det er jo i denne sammenhæng vi må anskue spørgsmålet om det folkelige og det sproglige.
Med denne lidt patetiske indledning vil jeg sige, at vi hilser dette lovforslag om indfødsretsprøve i dansk for dem, der skal være danske, velkommen.
Dermed understreger vi jo, at det ikke er ligegyldigt, at der tales dansk i Danmark.
Vil man have dansk indfødsret, skal man kunne tale dansk, og skal man kunne stemme til et folketingsvalg i Danmark, skal man kunne tale dansk – ikke dansk på kaudervælskniveau, men dansk på et sådant niveau, at man kan læse og orientere sig på dansk.
Dette er et sine qua non for nu at tale udenlandsk, en grundbetingelse for dansk indfødsret, hvorom der slet ikke må kunne herske tvivl, og derfor også årsagen til, at vi ikke vil acceptere psykisk sygdom, det såkaldte posttraumatiske stress-syndrom, som en automatisk mulighed for at kunne dispensere fra danskprøven.
Vi har det enkle og uundgåelige argument: Psykisk syge har behov for behandling, men de har ikke derfor adkomst til indfødsret, for dansk indfødsret er ikke et behandlingsmiddel.
Sammenhørende med dansk indfødsret er og bliver det danske sprog.
Det skal stå fast, og derfor er den nye indfødsretsaftale et virkeligt fremskridt i forhold til tidligere og en understregning af, at det danske folk ikke skal og ikke må blive et folk foruden mæle med børn foruden sjæle.
Dette føler jeg trang til at sige endnu en gang ved denne førstebehandling, og dermed vil jeg i al enkelthed sige god for den indfødsretsprøve, der ikke blot kræver dansk sprog som betingelse for indfødsret i Danmark, men også kræver kendskab til dansk kulturhistorie og danske samfundsforhold.
De fremmede skal naturligvis vide, hvilket land de bliver børn af, og de fremmede skal kende sproget, tonen og takten i det folk, de hermed kommer til at tilhøre.
Vi er jo blevet et foregangsland i Europa med denne genvundne respekt for den folkelige identitet.
I bl.a. Holland er man begyndt at stille tilsvarende krav til fremmede, der nu – inden de overhovedet kan komme ind i landet – skal vise, at de ved, hvilket land det drejer sig om.
Er kendskab til H.C. Andersens eventyr, Grundtvigs salmer og sange og Holbergs komedier ikke en del af dansk kultur?
Er kendskab til danmarkshistorien, beretningen om, hvordan dette lille land trods uhyre vanskelige forhold i geografisk og strategisk henseende har overlevet gennem tusinde år, ikke forudsætningen for at kunne høre hjemme i Danmark?
Er kendskabet til dansk lovgivning, Jyske Lov, grundloven, som er den verdslige – med et fremmedord sekulære – lov, der råder i landet, ikke grundlaget for at kunne forstå danske samfundsforhold, hvor loven skal tjene menneskelivet og ikke et helligt ideal?
Jo, der er afgørende ting, som en fremmed, der vil blive dansk, skal vide, og det er godt, der nu kommer denne prøve, som sikrer, at de ved det.
Vi ser med spænding frem til indholdet af prøverne.
Vi har tillid til ministeriets gode vilje til at skabe fyldestgørende prøver, også selv om en del af dem består af det tungebrækkende ord multiple choice-prøve, og vi vil såmænd også gerne komme med gode råd, hvis der er brug for det.