Dora Rossen (DF), 1998-04-24:
Indledningsvis vil jeg sige, at Dansk Folkeparti kan støtte forslaget, men der er også et men.
Det rejser nogle spørgsmål, for skal forslaget gennemføres i praksis, er det vigtigt, at koordinationen på sygehusene, hvis man vil efterligne de øvrige nordiske lande, fungerer.
Jeg hørte lige sundhedsministeren snakke
noget om, at det gjorde sygehusvæsenet her i hovedstadsområdet.
Her er der altså nogle ting, man kan foretage sig, men jeg kender lidt til det ovre fra Jylland. Som der står i bemærkningerne til forslaget, bør der som minimum oprettes ét center, og det er netop her i hovedstadsområdet, men målet er, at der efterfølgende oprettes centre i Odense, Århus og Aalborg.
Så er mit spørgsmål: Har de nævnte sygehuse den fornødne kapacitet, og har forslagsstillerne forestillet sig, hvordan de andre sygehuse i de mindre købstæder skal forholde sig, når noget sker uden for de nævnte store byer?
Selvfølgelig kan sygehusene i de forskellige købstæder klare dele af det, der står i beslutningsforslaget.
Skal de voldsramte så efterfølgende transporteres til de centre, der i første omgang søges etableret, og hvornår?
Er det med det samme, en uge efter, eller hvordan?
Hvis det nu er rigtig skrap vold, kommer det helt af sig selv, så bliver ofrene indlagt på sygehusene.
Jeg tænker mere på de seksuelt misbrugte kvinder.
Som det korrekt står i forslaget, er der mange af dem, der har været udsat for voldtægt og anden vold, der holder sig tilbage netop på grund af angst for afhøringen på politigården.
I en sådan situation kan man let forestille sig, at den voldtægtsramte er ude af stand til overhovedet at tænke klart, når der bliver skrevet rapport, og det er der ikke noget at sige til.
Det vil utvivlsomt virke mere betryggende, hvis ofrene straks alle steder kunne henvende sig til det nærliggende sygehus, der så tager over med hensyn til, hvad der efterfølgende skal ske.
Det var det, jeg før sagde om koordinering, og som nævnt hvor og hvordan, så man ikke roder.
Det er rart, at det er samlet.
Det er også helt klart, at man straks skal sætte ind med hjælp, og gør man det, mindsker man altså risikoen for, at ofrene får et større trauma senere.
Da centrene ifølge det, der står her i forslaget, skal tilbyde hjælp i alle døgnets 24 timer, er der store omkostninger forbundet med opgaven på længere sigt.
Det er uendelig mange millioner, der her er tale om, hvis man ser langt ud i fremtiden.
Jeg sidder selv i tredje periode i sundheds- og sygehusudvalget i Vejle Amt og har efterhånden skabt mig en god erfaring med, hvad det egentlig er, der foregår på sygehusene i amtet.
Skal budgetterne ude omkring hænge sammen og kommer der nye tiltag af enten den ene eller den anden art, er det altså bydende nødvendigt, at der følger penge med, og at amterne får fuld kompensation. Vi er derude omkring i en evig kamp for at få pengene til at slå til, og hvis vi foretager os et eller andet til gavn for patienterne, for det er det, det handler om, eksempelvis nye behandlingsformer, skal man gøre sig klart, at man kun kan bruge de samme penge én gang, og så går det ud
over andre.
Sygehusvæsenet er jo som bekendt i en stadig udvikling.
Sådan skal det også være.
Men Folketinget skal gøre sig klart, at eksempelvis oprettelse af centre er noget, der koster penge langt, langt ud i fremtiden. Men som sagt, jeg har også hørt - jeg tror, det var sundhedsministeren, der sagde det - at man vil nedsætte et hurtigtarbejdende udvalg, så man kan prøve at få styr på det dér; det var vist Sundhedsstyrelsen, der skulle se på det.
Vi vil kigge på det, men som sagt, vi kan godt fra Dansk Folkepartis side støtte forslaget.