runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bjarne Laustsen (S), 2002-05-29:
Nu går jeg ud fra, at ministeren også hylder princippet om kommunernes selvstyre.
Det her er jo et område, der udelukkende har været lagt ud til kommunal foranstaltning på baggrund af de love og regler, som Folketinget har vedtaget.
Derfor er det selvfølgelig interessant, hvis ministeren vil ind og diktere nogle andre regler her.
Så kunne jeg da godt forestille mig, at det ville udløse krav.
Der er jo ikke noget ved, at man bare siger, rådighedsvurderingen skal skærpes, hvis ikke det fører til et eller andet.
Der må være en mening med det.
Hvad er det i det system, som vi kender, der ikke er godt nok?
For hvis det er godt nok, er der vel ingen grund til at lave det om.
Jeg vurderer det sådan, at der er et forhold specielt over for kommunerne, som man måske ikke er helt klar over omfanget af.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-29:
En af de ting, der skete ved etableringen af Beskæftigelsesministeriet, var jo, at kontanthjælpen blev flyttet fra Socialministeriet over til Beskæftigelsesministeriet. Den mulighed, vi har opnået ved at få de to ordninger, som regulerer forholdene for ledige, under samme tag, gør - og det er en bærende idé i oplægget »Flere i arbejde« - at vi kan prøve at finde ud af, hvad der fungerer godt, og hvad der fungerer dårligt i det ene system, og hvad der fungerer godt, og hvad der fungerer dårligt i det andet system, og så skal vi prøve at samtænke systemerne. Det er den samme idé, som bærer undersøgelsen af, hvordan rådighedsreglerne er under det ene system, og hvordan rådighedsreglerne er under det andet system.
Den kortlægning skal vi i gang med.
Der er lavet analyser, og nu skal vi så i gang med drøftelserne med arbejdsmarkedets parter for at finde ud af, hvilken vej der er farbar.
Det er klart, at der er styrker og svagheder i begge systemer, og tanken med at tage det op i oplægget »Flere i arbejde« er jo netop, at vi kan udnytte de her ting.
Der er i begge systemer mulighed for at effektivisere reglerne.
Stikprøveundersøgelser viser, at i løbet af de sidste 5 år er rådighedssagerne faldet fra 13 pct. til 7 pct. i a-kasserne, og vi må jo lave tilsvarende undersøgelser, for så vidt angår kontanthjælpen.
Bjarne Laustsen (S), 2002-05-29:
Jeg takker for svaret.
Der er masser af ting i det, ministeren siger, der ikke giver anledning til uenighed.
Men det, der selvfølgelig er interessant, er, når man får det her nye område ind i forhold til kommunerne, og de har én type rådighedsvurdering, og a-kasserne har en anden.
Jeg kan godt se, at der kan være fornuft i, og at man kan have behov for at harmonisere reglerne, men det er jo ikke til hinder for, at ministeren laver et regelsæt, som er ensartet for de to grupper - der i øvrigt er vidt forskellige - og som bygger på de samme principper.
Men der er jo ikke noget til hinder for, at a-kassen og eventuelt en anden offentlig myndighed, kommunen, AF, hvad ved jeg, kunne foretage rådighedsvurderingen i forhold til de ikkeforsikrede.
Det, der selvfølgelig er interessant, er, hvordan man har tænkt, at en sådan konstruktion skal være.
I sidste uge kom regeringens rapport om flere i arbejde.
Det er et synspunkt, vi til fulde deler.
Det, der er interessant, er, at man i den rapport skriver noget om rådighedsvurderingen.
Derfor er det i dag interessant at få at vide, i hvilken grad og hvordan konstruktionen skal være med hensyn til rådighedsvurdering i fremtiden.
Spørgsmålet bliver selvfølgelig mere interessant af, at ressortområdet blev flyttet efter valget, så man nu kommer til at operere med to systemer.
Det er faktisk på den
baggrund, at jeg spørger, hvordan man har tænkt sig, at det skulle sættes sammen.
Jeg vil selvfølgelig også gerne vide lidt om a-kassernes rolle i den her sag.
»Hvad er årsagen til, at regeringen foreslår rådighedsvurderingen flyttet fra a-kasserne i regeringens udspil »Flere i arbejde«?«
Svend Aage Jensby (V), 2002-05-29:
Hr. Wammen spørger, om jeg kan bekræfte, at der er nogen i ministeriet, der har hørt noget.
Nej, det kan jeg ikke.
Hvordan skulle jeg kunne det, og hvordan skulle vi benægte det?
Det afgørende, og det er jo også det, hr. Wammens spørgsmål går på,
er, hvornår jeg vidste noget.
Nu har jeg bestræbt mig på som svar på spørgsmål 42 at give en nøje kronologisk redegørelse vedlagt dokumentation i form af bilag.
Nu står jeg her i dag og svarer hr. Wammen
, at første gang jeg hører om det, er den 9. april, den 11. april, hvor ministeriet er bedt om aktindsigt, og hvor ministeriet må sige, at vi ingenting har om sagen.
Hvad skal jeg så vide, og hvad skal mine embedsmænd vide, når vi ikke har noget om sagen?
Så kommer hr. Wammen igen og spørger, hvordan man kunne rejse til Kina, når man vidste, den var helt gal.
Jamen det var netop det, vi ikke vidste.
Det, vi såmænd bare ville vide, var, hvad man skønnede, det her arrangement måtte koste.
Det må man da som ansvarlig minister for økonomien og for skatteborgernes penge gøre.
Men vi fik ikke de oplysninger, og det er jo det, jeg lige har stået og forklaret.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Nicolai Wammen (S), 2002-05-29:
Jeg tror ikke, der er nogen herinde, der ikke ønsker at udvise fairness over for ministeren, men vi vil meget gerne have nogle svar på forløbet i det her.
Det har ministeren jo også tidligere vist sig villig til.
Jeg synes, at hr. Villy Søvndal stillede et relevant spørgsmål, nemlig om perioden fra den 20. februar til den 11. april, hvor man i ministeriet første gang bliver bekendt med det her, og så til det tidspunkt, hvor ministeren åbenbart hører om det.
Kan ministeren sige, at man ikke i ministeriet hørte nogen af de forlydender, som ministeren havde hørt den 11. april?
Man havde ikke fået nogen af de signaler fra hverken soldater eller politikere eller andre om, at det her blev stort og dyrt.
Kan ministeren bekræfte det?
Dernæst: Ligegyldigt hvordan man vender og drejer det, blev ministeren klar over, at den var rivegal den 11. april og tog til Kina, og da han kom hjem, gjorde han så noget ved sagen.
Mener ministeren selv, at det var en klog håndtering af en sag, som helt indlysende for ministeren måtte være noget, der kunne blive eksplosivt, og som i allerhøjeste grad viste sig at blive det?
Svend Aage Jensby (V), 2002-05-29:
Til hr. Wammen: Må jeg nu lige bede om, sådan er det altså også i politik, lidt fairness.
Vi var i ministeriet orienteret om, at der skulle være en afskedsparade.
Det startede jeg også med at sige.
Det er der altid og skal altid være i dansk forsvar, men udviklingen i samfundet osv. kan gøre, at man kigger på, hvor dyrt det skal være.
Vi var, som jeg sagde, orienteret om, at der skulle være
et arrangement - det var vi jo, i og med at der var begæret aktindsigt - men vi kendte ikke arrangementets omfang, som vi skrev tilbage til den, der anmodede om aktindsigt ved skrivelse af 11. april.
Altså kunne vi heller ikke vide noget om økonomien.
Det overraskende er jo ikke, at der skal være et arrangement, men det er, hvor meget et arrangement ville beløbe sig til.
Så da reagerede jeg over for det, der er det afgørende, nemlig hvad det koster; det er det, der er det centrale spørgsmål.
Og jeg kan så yderligere oplyse hr. Wammen om, at den 25. april 2002 - det er torsdagen før store bededag - modtager ministeriet et udkast til en pressemeddelelse fra Forsvarskommandoen, hvor man har en overordnet beskrivelse af arrangementet, men ikke oplysninger om de økonomiske følger af det.
Den bliver så ikke udsendt, fordi der ikke var oplysninger om det, der var det centrale, nemlig hvad det koster.
Så husker hr. Wammen også, at forsvarschefen aflyste sit arrangement mandag den 29. april efter storebededagsferien.
Sidst på dagen fredag den 3. maj bliver jeg på min bopæl telefonisk orienteret om, at der ind til ministeriets departementschef var bragt nogle beregninger af omkostningerne til arrangementet, og det hed, som hr. Wammen jo også kan se i bilagene til svaret på spørgsmål 42, at forsvarschefen havde anvendt dem dagen før i et interview med en journalist fra Jyllands-Posten, som bragte dem i en artikel den 4. maj.
Da får vi nogle tal.
Sådan er historien altså.
Og må jeg sige til hr. Søvndal, at hvis hr. Søvndal vidste, hvor meget der går gennem en departementschefs og et ministeriums kontorer, så er der ikke noget at kritisere nogen for.
Departementschefen skønnede på det løse grundlag, han fik den 20. februar, nemlig at der skulle være et arrangement, men intet om realiteterne, intet om pengene, og så føler jeg mig ganske godt tilfreds.
Villy Søvndal (SF), 2002-05-29:
Jeg vil gerne takke forsvarsministeren for svaret, idet jeg også anerkender det grundlæggende synspunkt, at det kan være nødvendigt at beskytte kilder, for at de ikke tørrer ud.
Derfor har jeg også forståelse for, at ministeren har gjort det i det her tilfælde.
Hvis det udsagn overhovedet skal give mening, og det synes jeg også ministeren bekræfter ved at nævne soldater og kolleger, så betyder det, at ministeren fra den 20. februar, hvor ministeriet bliver informeret, til langt hen i april ikke blive underrettet på anden måde end bagom.
Det undrer mig oprigtigt, at der er ministerier, der har sådan en kommandogang mellem de sædvanlige kilder til information og deres minister.
Må jeg ikke bare spørge helt uden polemik: Undrer det ikke også forsvarsministeren?
Nicolai Wammen (S), 2002-05-29:
Jeg har forståelse for, at når man er på rejse og så langt væk som i Kina, så sidder man ikke i sit ministerium og har dermed nogle kommunikationslinjer, som man skal tage hensyn til.
Men jeg går ud fra, at det kan klares med moderne teknologi i det herrens år 2002.
I alle tilfælde var ministeren, sådan som jeg forstod ministeren selv, i dagene omkring den 11.-12. april orienteret om, at det var noget stort, og det var noget dyrt, og det var fra flere kilder.
Det er så åbenbart fra soldater og fra kolleger herinde, og ministeren kommer det så ikke nærmere.
Såfremt ministeren har tillid til de kilder - det går
jeg ud fra ministeren har, jeg har ikke forstået andet på ministeren -
var ministeren allerede den 11.-12. april klar over, at der var noget stort undervejs.
Det virker altså noget besynderligt.
Jeg vil godt bede ministeren om at svare på det, han ikke svarede på før, nemlig om han selv finder den håndtering tilfredsstillende.
Svend Aage Jensby (V), 2002-05-29:
Jeg kan vedrørende mine kilder henholde mig til det, jeg har sagt.
Der er ikke noget usædvanligt i, at man kan møde en politiker herinde, eller man kan møde en soldat, der kan have hørt det.
Så siger hr. Wammen: Er det så ikke fantastisk, at man tager til Kina, hvis man har fået sådan nogle antydninger den 12.?
Nu vil jeg altså sige til hr. Wammen, at da Forsvarsministeriet skriftligt anmodede Forsvarskommandoen om en redegørelse for arrangementets omfang og økonomiske konsekvenser, blev datoen sat til den 13. maj.
Det fremgår af bilag 2 til min redegørelse som svar på spørgsmål 42, så man anså altså også dengang tidsfristen for rimelig, når man satte den til den 13. maj.
Det var ikke så nemt at sidde i Kina, men det første, jeg gør, er at sikre, at der bliver spurgt om det ved hjemrejsen fra Kina.
Sådan er gangen i det.
Det fremgår, som jeg nævner, af bilag 2 til den store bilagsmængde, hr. Wammen allerede har fået.
Forsvarsministeriet har fået en anmodning om aktindsigt den 9. april og svarer den 11. april, at man ikke har noget om arrangementet, og længere kan jeg jo ikke uddybe det.
Det var hr. Trøjborg også, kan jeg huske.
Men hr. Trøjborg ved sikkert også, som det fremgår af Berlingske Tidende, at ministeriets departementschef har haft et indlæg, hvori han forklarer, at han har haft en mundtlig drøftelse med stabschefen, men kun i brede termer, og at han ikke ved noget om arrangementets endelige omfang og slet ikke om økonomien.
Han kunne heller ikke vide, at det var det samme som ved den forrige forsvarschefs afgang.
Derfor siger departementschefen ikke noget til ministeren på det tidspunkt.
Det er det, departementschefen har skrevet, og derfor ved jeg ikke mere om det.
Jan Trøjborg (S), 2002-05-29:
Jeg går ud fra, at ministeren er enig med mig i, at ministeren er ansvarlig for, hvad der er tilgået ministeriet af informationer også om denne sag.
Jeg vil gerne spørge ministeren, om det tilrettelagte, forberedte afskedsarrangement ikke var af fuldstændig samme karakter, som der er tradition for ved afgang af forsvarschefer i det danske forsvar.
Villy Søvndal (SF), 2002-05-29:
Som forsvarsministeren siger, kender vi alle den arbejdsfacon, hvor vi ikke vil oplyse de kilder, der giver os oplysninger, fordi det ville bringe dem i et uheldigt lys.
Det kender vi jo alle fra omgang med pressen, men også fra andre steder.
Det må jo betyde, som ministeren udtrykker det, at det her ikke er kommet ad det, man kunne kalde officielle kanaler i ministeriet, altså de sædvanlige gange mellem departementet og ministeren.
Det udsagn, ministeren kom med, kan kun forstås på den måde, at nogle, om man så må sige, bag om systemet har underrettet Forsvarsministeriet om, at der var noget i gære, som de ikke kunne oplyse præcist om, men som med ministerens ord var noget stort og noget, der kostede mange penge.
Kan ministeren bekræfte, at det foregik uden om de sædvanlige kilder, som en minister får oplysninger fra, når han er forsvarsminister?
Nicolai Wammen (S), 2002-05-29:
Nu kan jeg forstå på forsvarsministeren, at det åbenbart er fra en række kilder, at man har fået oplysninger om, at det blev dyrt, og at det blev stort.
Det synes jeg sådan set er en skærpende omstændighed.
Det er ikke blot en tilfældig historie, må jeg formode, men det kommer fra flere kilder.
Jeg har så bedt forsvarsministeren om at redegøre for hvilke kilder, og det kan jeg forstå at forsvarsministeren ikke ønsker, men jeg vil godt spørge forsvarsministeren, om det så i det mindste kan oplyses, om det var kilder, som forsvarsministeren havde tiltro til oplyste korrekte ting for ministeren, for det synes jeg er væsentligt.
Hvis det er tilfældet, var ministeren - vi kan åbenbart ikke få det mere præcist end i dagene omkring den 11.-12. april - allerede meget klar over, at det her var galt, men på trods af det tager man til Kina, gør sig nogle overvejelser i Kina og kommer så hjem og sender en skrivelse af sted.
Jeg synes, det er lidt mærkeligt, at der skulle gå så lang tid, og jeg vil spørge ministeren, om han selv føler, at den håndtering af sagen er tilfredsstillende.
Svend Aage Jensby (V), 2002-05-29:
Hvilke informationer, spørges der om.
Det drejer sig om, at man på forskellig vis hører om, at der kan blive tale om et stort arrangement, og at det vil koste mange penge.
Mere ligger der ikke i det.
Så spørger hr. Wammen om, fra hvem jeg fik de informationer.
Nu er det jo altså sådan, at når man har beskæftiget sig med forsvarspolitik siden 1992-1993, så kender man mange officerer, man kender også politikere her i Folketinget.
Og hr. Nicolai Wammen kan altså ikke forvente, at jeg vil fortælle det, ligesom jeg heller ikke kan forvente, at hr. Nicolai Wammen vil navngive personer, som fortæller ham et eller andet, sådan er det altså ikke. Men det afgørende er, at da jeg får en information om, at det kan blive et meget dyrt arrangement - vi har netop intet vidst i ministeriet, hvilket aktindsigtproblematikken viste, man kendte ikke omfanget af arrangementet og kunne derfor heller ikke sige noget om økonomien - er det ikke unaturligt, at jeg, bl.a. fordi jeg sidder i Kina fra den 14. til den 19. med min departementschef og andre embedsmænd, stiller spørgsmål under vores ophold: Hvad kan der være om det her?
Ved vi noget om pengene?
Hvad koster det?
Og da der ikke sker noget, siger jeg ved afslutningen på besøget, at det skal vi have oplyst. Det skylder jeg som ansvarlig minister og ansvarlig for forsvarets midler at få oplyst.
Derfor kommer der en telefonisk anmodning mandag den 22. april, hvor vi er kommet hjem fra Kina.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-29:
Jo, det er da en af mulighederne.
En anden mulighed er, at vi ser på selve formidlingssystemet: Er vi tilstrækkelig fokuserede på den opgave at skaffe folk et rigtigt job, eller er det sådan, at vi med de aktiveringskrav, der er, måske gør nogle ting, som ikke er den direkte vej til et job?
Det er jo derfor, at vi i debatoplægget bredt tager alle emner op.
Der er i og for sig ikke, tror jeg, noget område inden for arbejdsmarkedspolitikken, der ikke bliver taget op i det her oplæg.
Her er rådighed ét af dem og en af de emnekredse, som vi skal have arbejdet med ene og alene med det formål at sikre, at vi ikke har nogen ting i systemet, der gør, at folk ikke opnår det job og den mulighed for et job, som jo er deres største ønske.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bjarne Laustsen (S), 2002-05-29:
»Hvad mener regeringen med at modernisere indsatsen for de 25-29-årige?«
Regeringen har meldt ud, at man ikke vil ændre på ydelsesstrukturen i dagpengesystemet.
Spørgsmålet er også stillet i forbindelse med pakken om flere
i arbejde
Jeg tror, det er en sag, vi tidligere har diskuteret her i Folketingets spørgetid.
Nu er det igen blevet aktuelt, for det var et emne i den seneste valgkamp, at regeringen troede, man kunne få flere folk i arbejde ved at sænke ydelserne eller gøre det sværere at få fat i dem eller begrænse den tid, man nu kan få dem i.
Det, der selvfølgelig er interessant, er, at nu bruger regeringen et andet ordvalg i boks 6 på side 19 i »Flere i arbejde«, og der taler man om en modernisering af ungeindsatsen.
Det er ret interessant at få at vide, hvad der gemmer sig bag udsagnet »en modernisering af ungeindsatsen«, for fra valgkampen husker vi jo, at statsministeren havde én opfattelse af, hvordan tingene var, og Venstres arbejdsmarkedspolitiske ordfører, hr. Jens Vibjerg, havde en anden opfattelse af det.
, hvad ministeren tænker om det i dag.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-29:
Regeringen vil skabe en ny forbedret og sammenhængende beskæftigelsespolitik, hvor indsatsen for den enkelte skal sættes i centrum, og det vil ske med udarbejdelse af handlingsplanen »Flere i arbejde«, som det også fremgår af regeringsgrundlaget.
På baggrund af omfattende analyser af den eksisterende beskæftigelsespolitik udarbejdes et debatoplæg med de temaer, som regeringen mener skal indgå i de videre overvejelser, og her er modernisering af ungeindsatsen et af de temaer.
Arbejdet med en ny beskæftigelsespolitik skal ske gennem konstruktiv politisk dialog og i samarbejde med arbejdsmarkedets parter og med de kommunale parter.
Regeringen har lagt op til, at der sker en åben drøftelse af de temaer, der indgår, og det er derfor for tidligt at sige, hvad en modernisering af ungeindsatsen præcis vil indebære, men det er regeringens opfattelse, at det med udsigten til stigende arbejdskraftsbehov er helt afgørende, at de unge får en uddannelse og kommer ind på arbejdsmarkedet.
Den meget tidlige aktivering af unge under 30 år i kontanthjælpssystemet får mange til mere aktivt at søge ud på arbejdsmarkedet.
, men jeg vil gerne endnu en gang understrege, at regeringen ikke har planer om en generel sænkning af satserne i det danske overførselssystem, men vi vil se på, om der er enkelte hjørner, hvor der er intet eller ringe incitament til at komme i arbejde.
Svend Erik Hovmand (V), 2002-05-29:
Nu skal jeg ikke gentage den diskussion, vi netop har haft, men understrege, at forudsætningen for, at man kan ændre kursen, altså er, at man standser op og vender skibet, som jeg var inde på før.
Jeg er af den opfattelse, at den proces, vi nu har indledt, er kendt af enhver, altså at vi med virkning fra regeringens tiltrædelse i slutningen af november gennemførte skattestoppet på den måde, at vi sagde, at fra det øjeblik ville vi ikke være med til at gennemføre eller træffe beslutning om nye skatter og afgifter.
Punkt 3 er at arbejde målrettet på at få gennemført en direkte nedsættelse på skat på arbejdsindkomster med virkning fra den 1. januar 2004.
Den kurs er nu lagt.
Det valg er gjort.
Den beslutning er truffet.
Jens Peter Vernersen (S), 2002-05-29:
Det er jo det spørgsmål, som skatteministeren var begyndt at tage fat på, nemlig om skattestoppet bringer regeringen nærmere på muligheden for at nedsætte skatten på arbejde.
Jeg mener faktisk, det er godtgjort, at det ikke er tilfældet, og det vil jeg sådan set gerne høre skatteministerens bemærkninger til.
»Vil ministeren oplyse, om skattestoppet bringer regeringen nærmere på muligheden for at nedsætte skatten på arbejde?«
Skriftlig begrundelse
Spørgsmålet stilles, da finansministeren har oplyst, at skattestoppet koster ca. 1½ mia. kr. årlig på andre skatter end skat på arbejde.
Svend Erik Hovmand (V), 2002-05-29:
Jeg synes, det er lidt trist, at formanden for Folketingets Skatteudvalg ikke er opmærksom på den sammenhæng, som jeg nu nogle gange har peget på, nemlig sammenhæng mellem direkte og indirekte beskatning.
Hvad hjælper det, at man får en lempelse af skatten på arbejdsindkomster, hvis man samtidig får en stigning på en række andre indirekte skatter, grønne afgifter osv.?
Den omfordelingspolitik er den, vi har været vidne til gang på gang under socialdemokratisk ledede regeringer, og jeg tror, at befolkningen er træt af den.
Jeg tror, at befolkningen er træt af som hunden at skulle spise sin egen hale.
Det er ikke det, jeg forstår ved skattelettelser.
Det, jeg forstår ved skattelettelser, er nedsættelse af skatten på arbejdskraft og en reel nedsættelse inden for de rammer, der nu er til rådighed, ikke med yderligere rammer
til rådighed
Men efter at vi har gennemført et skattestop, vil vi reducere skat på arbejde uden samtidig at forøge nogle andre afgifter, som i virkeligheden gør, at det kan være lige fedt det hele.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jens Peter Vernersen (S), 2002-05-29:
Den eneste sammenhæng, der kan være dér, er, at skattestoppet faktisk forhindrer, at man kan sænke skatten på arbejde.
Det er det, alle beskriver.
I dag kl. 12 har vi fået vismandsrapporten.
De skriver lige præcis, at fordi regeringen har båret sig ad, som den har gjort, bliver det vanskeligere at komme frem mod målet, nemlig at sænke skatten på arbejde.
Det er lige præcis det.
Men det her spørgsmål går altså ud på, om skattestoppet har reduceret skat på arbejde, og jeg må så konstatere, at det ikke er tilfældet.
Det er jo i hvert fald det, der kommer
ud af de her spørgsmål.
Der er ikke sket noget som helst for at sænke skatten på arbejde.
Intet!
Jeg har spurgt skatteministeren, om skatteministeren kunne bekræfte det.
Og skatteministeren snakker udenom.
Alle ved, at der intet er sket.
Svend Erik Hovmand (V), 2002-05-29:
Jeg sagde, at man som socialdemokrat også burde glæde sig over den her udvikling under henvisning til undersøgelsen i Mandag Morgen.
Så lad mig gå det skridt videre og sige, at det allerførste, vi gjorde, var at forhindre de yderligere skatte- og afgiftsstigninger, som var indbygget i den tidligere regerings forslag til finanslov.
Der strøg vi med det samme de nye stigninger, som dér var planlagt, på 1,5-2,0 mia. kr., og vi sagde, at vi vil ikke have flere stigninger.
Det synes jeg da at man skal notere sig som socialdemokrat.
Vi står nu med en undersøgelse, der siger, at det er socialdemokratiske vælgere da glade for.
Må jeg så sige, at vi har valgt at gøre det i den rækkefølge, som jeg nu har skitseret nogle gange.
Først standser vi udviklingen, og så vender vi, og så fra den 1. januar 2004 gennemfører vi reduktion af skat på arbejde.
Det er klart, at det er vores mål.
Man kunne have ønsket sig, at det kunne være sket
endnu før, men først havde vi altså behov for ligesom at få standset den her skude, vendt udviklingen, og så stiler vi direkte mod det næste mål, nemlig reduktion af skat på arbejdsindkomster.