Søren Søndergaard (EL), 1999-04-09:
Vi mener, der er en lang række uafklarede spørgsmål, og de spørgsmål vil vi med respekt for muligheden for at få det vedtaget eller forkastet på tirsdag søge afklaret under udvalgsarbejdet i løbet af weekenden, bl.a. den præcise funktion, som denne her styrke har i forhold til nødhjælpsarbejdet.
Det er jo en humanitær aktion, og derfor er det selvfølgelig rart at få præciseret og få afklaret præcist, hvordan den spiller sammen med det humanitære arbejde.
Der er unægtelig meget - og det er jo ikke bare hr. Jensbys udtalelser, men meget andet - der tyder på, at det her ikke bare er en humanitær styrke, men at det også er en forberedelse til en interventionsstyrke.
Jeg henviser til de bemærkninger, der står på side 3 i forslaget, hvor der lægges op til den mulighed, at styrkens karakter ændres: »Der vil kunne ske en udvikling i situationen«, hedder det, »der kan medføre et ændret behov, hvorfor det vil kunne komme på tale at ændre det danske bidrag.
Skulle der opstå behov for væsentlige justeringer i det danske bidrag eller ske større ændringer i styrkens opgaver på en måde, der kan berøre det danske bidrag, vil regeringen rådføre sig med Det Udenrigspolitiske Nævn herom eller, om nødvendigt, på ny forelægge sagen for Folketinget.«
Der er helt tydeligt lagt op dels til masser af elastik, dels til - under rådførsel med Det Udenrigspolitiske Nævn og eventuelt Folketinget, javel - at denne her styrke meget hurtigt kan komme til at have et helt andet formål.
Det formål kan man jo så være enig i eller uenig i.
Det formål kan man så diskutere, men det, der bare er det afgørende, er, at man er klar over, hvad det er, man laver, og at man ikke gradvis bliver fanget ind af en udvikling, som man så ikke kan styre.
Vi synes, at et af de store problemer, hvis det her bliver forløberen for en interventionsstyrke, er, at vi får en stadig tættere sammenblanding af kamptropper og humanitære tropper, altså humanitære interventioner med det formål at beskytte nødhjælp og så egentlige kamptropper.
Det bliver vanskeligere og vanskeligere at skelne, og hvad vil konsekvensen af det blive?
Ja, konsekvensen af det vil selvfølgelig i fremtiden blive, at man vil se humanitære indsatser til at beskytte nødhjælp som forløbere for kamptropper og derfor angribe dem som kamptropper.
Dermed vil vi risikere at kunne lægge gift for støtte til humanitære aktioner ud i fremtiden, og det synes vi er utrolig farligt.
Det er derfor, vi synes, det er relevant at prøve at have i hvert fald en opdeling her, der hedder, at det humanitære arbejde altså er noget, som foregår igennem FN og ikke igennem en NATO-styrke, der, uanset hvilke spidsfindigheder man prøver at gå ud i, er krigsførende i øjeblikket.
Jeg tror, det var hr. Hans Engell, der brugte formuleringen, at man havde tillid til regeringen, og jeg synes egentlig, at det er et godt udtryk: tillid.
Om man stemmer ja eller nej, handler meget om, hvorvidt man har tillid til, at den regering, som skal forvalte det her mandat, og den organisation, NATO, som skal forvalte mandatet, gør det på en ordentlig måde.
Det har hr. Hans
Engell, det har vi ikke.
Vi har ingen tillid til regeringens handlemåde i denne her sag eller til NATO's handlemåde.
Vi har det ikke, når vi snakker generelt om krisen i det tidligere Jugoslavien.
Personlig erkendte jeg, at der var et
eller andet, der ikke var helt, som det skulle være, dengang hundredetusinder af unge serbere og kosovoalbanere i begyndelsen af 1990'erne deserterede fra den jugoslaviske forbundshær og sagde: Vi vil ikke bidrage til Milosevic's etniske udrensninger.
Vi vil ikke være med til det, vi flygter, vi vil ikke være med til det spil, som Milosevic laver.
Vi er ikke nationalister.
En del af dem søgte til Europa, og en ganske lille del søgte til Danmark.
Og hvad skete der så i Danmark?
Blev den røde løber rullet ud?
Blev de modtaget som de helte, de var, fordi de bekæmpede nationalisten Milosevic?
Nej, de fik fem fingre i bagdelen og besked om, at de bare kunne skrubbe hjem, for de risikerede ikke mere end et par års fængsel, som det blev udtrykt i dokumenter fra det danske Udenrigsministerium.
På det tidspunkt begyndte nogle af os at forstå, at det her handlede ikke om en kamp mod Milosevic, for da havde man muligheden for at begynde.
Man har haft mange muligheder siden, i forbindelse med Dayton, i forbindelse med støtte til den serbiske opposition osv., muligheder, som systematisk ikke er blevet udnyttet.
Der har været andre dagsordener.
Heller ikke når det gælder det konkrete humanitære, kan vi sige, at vi lider af den store tillid til regeringen.
På Det Udenrigspolitiske Nævns møde i lørdags appellerede Enhedslisten til, at Danmark åbnede for flygtninge fra Makedonien.
Nu må jeg ikke referere fra Det Udenrigspolitiske Nævns møder, men efterfølgende var det jo klart, at det blev antydet, at det var at gå Milosevic's ærinde.
Den politik holdt vist 8 timer, eller var det 12, så blev man nødt til at revidere den.
Nej, der er ikke grundlag for at have den store tillid til regeringen og til NATO, heller ikke når det gælder de humanitære aspekter.