Niels Helveg Petersen (RV), 2002-01-15:
Allerførst er der et lille semantisk problem, som jeg synes vi skal have klaret.
Jeg har lagt mærke til, at fru Lissa Mathiasen taler om den S-ledede regering,
Hr. Lars Kramer Mikkelsen taler om den socialdemokratiske regering.
Kendsgerningen er jo, at det var en SR-regering, og jeg synes, at de socialdemokratiske ordførere skulle finde en fælles formel.
L 23 er det forslag, der er blevet omtalt mindst, og det undrer mig egentlig.
I L 23 er der tale om, at Landsbyggefonden inden for en ramme på 1,5 mia. kr. om året kan give tilsagn om ydelsesstøtte, ikke kun som i gamle dage for byggeskader, men også til renovering og forbedringer af den almennyttige sektor.
Det synes jeg er en god idé.
Ministeren var næsten tavs, så vidt jeg kunne høre det.
Fru Rikke Hvilshøj var enig i forslaget, uden dog at kunne bekvemme sig til at gå ind for det.
Jeg synes, det er et forslag, som trækker i den rigtige retning - i retning af at sikre en høj vedligeholdelsesstandard i det almennyttige byggeri.
Forslaget om fælles 4'eren er i mine øjne et meget sympatisk forslag.
Jeg tror, jeg klarer mig.
Det er som sagt en sympatisk form og har også den ekstra fordel, at man derigennem kan stille boliger til rådighed for udenlandske studerende.
I disse år er der jo en stigende tendens til, at vore universiteter indgår aftaler med andre universiteter om udvekslingsstuderende, og vi skal selvfølgelig være i stand til at anvise boliger til udvekslingsstuderende.
Her kunne fælles 4'eren også være en mulighed.
Jeg konstaterer, at regeringspartierne er enige i sigtet i L 23 og L 20, men man kan altså ikke rigtig bekvemme sig til at gå ind for dem og overlader i stedet opgaven til kommunerne.
Det kan kommunerne selv gøre, selv om det, når det drejer sig om ungdomsboliger og fælles 4'eren, jo altså bliver på ringere vilkår end foreslået af Socialdemokratiet
og Det Radikale Venstre.
Jeg må da håbe for ordførerne og for Venstres og De Konservatives repræsentanter, at de har ret i, at kommunerne vil løse disse opgaver.
Det er da et pænt håb at have.
Jeg håber, det er rigtigt, men må også understrege, at det er der altså ingen sikkerhed for.
Man pådrager sig altså også et ansvar ved at sige nej til disse forslag.
Vi vil meget nøje følge, hvorledes det udvikler sig, og holde også regeringen ansvarlig for den videre udvikling.
Så har der været en diskussion om puljen, som kan bruges til at løse nogle akutte problemer, som vi ved opstår i august-september.
Så sikkert som noget, vil vi i august få
den sædvanlige diskussion om: Hvordan skaber vi nogle boligfaciliteter for de unge i universitetsbyerne?
Og der er jeg bange for, sagt til fru Inge-Lene Ebdrup, at det ikke er godt nok at henvise til, at man giver en skattefordel for private, der vil leje værelser ud.
Det er jo altså også en forudsætning, at disse værelser ligger der i nærheden i hvert fald af, hvor behovene er.
Derfor kan en sådan pulje for at løse akutte problemer vise sig at være meget nyttig, når vi når frem til august-september, og også det må vi selvfølgelig følge meget nøje.
Jeg kunne ikke lade være med at more mig en lille smule over, hvad fru Inge-Lene Ebdrup sagde: Denne ordning har fungeret vældig godt i Lyngby og i Aalborg og andre steder, også her i København, og derfor skal vi nu ikke have den mere.
Jeg forstod på hr. Freddie H. Madsen fra Dansk Folkeparti, at Dansk Folkeparti havde nogen sympati for fælles 4'eren og gerne ville se på forslaget i udvalget.
Det synes jeg er et godt signal, og jeg håber også, at vi under udvalgsarbejdet kan få forklaret, få udredet, hvad det er for vanskeligheder, man ser i forslaget om fælles 4'eren.
Jeg ser ikke specielt store vanskeligheder ud over, at det er lidt billigere for kommunerne.
Til sidst til forslaget om medejerbolig.
Jeg synes, det er et udmærket forslag.
Og det er det synspunkt, der bærer forslaget, bar det, da det blev udarbejdet i den tidligere regerings tid.
Der er tale om noget nytænkning her, som i mine øjne er sympatisk, som man altså ikke ønsker sig, man ønsker at gå noget videre.
Jeg vil gerne rose fru Rikke Hvilshøj og også fru Carina Christensen for den afslappede måde, man tog det på.
Man erkendte, at forslaget om at sælge lejligheder i den almennyttige sektor er en ganske kompliceret sag.
Der er nu sat et udvalgsarbejde i gang, og det skal så barsle om et års tid, og så må vi så se på, hvad der videre skal ske.
Det synes jeg er en realistisk fremgangsmåde, men det er mildest talt ikke den fremgangsmåde, jeg forstod på finansministeren at man ville tage i anvendelse, da jeg i begyndelsen af januar, eller hvornår det var, så finansministeren på skærmen bebude, at det her skulle komme nærmest sådan lige i overmorgen.
Der var ingen forbehold, der var ikke nogen erkendelse af, at dette var teknisk vanskeligt.
Næ, det var en bombastisk erklæring om, at nu skulle der ske noget, og det skulle være her og nu.
Den ros skal ordførerne fra V og K have i dag, at de erkender, at der er ganske anderledes massive problemer, end finansministeren gav udtryk for, og det kan da i hvert fald være et godt udgangspunkt for det videre arbejde.