Morten Østergaard (RV), 2006-05-10:
Jeg skal kvittere for hr. John Dyrbys og Socialdemokraternes holdning til det her spørgsmål, hvor jeg fornemmer, at vi noget mere er inde i diskussionen af, hvilken model der er den rigtige, end den blanke afvisning, vi har hørt fra regeringen.
Det, jeg bare gerne ville have hr. John Dyrby til, er at hjælpe med det, som ministeren ikke rigtig magtede på trods af et meget langt svar, nemlig at bekræfte, at Velfærdskommissionen vurderede, at der var, og jeg citerer igen: Behov for at styrke rettighederne for indvandrere, der hurtigt får job og lærer dansk.
Det er så det, der leder frem til et forslag om integrationseksamen osv., som man kan diskutere i andre sammenhænge.
Men jeg vil blot bede om, at hr. John Dyrby bekræfter, at Velfærdskommissionen rent faktisk også er inde på de tanker, som jeg forstår både vi og Socialdemokraterne deler i den her sammenhæng, uanset at vi så er uenige om den foreslåede model.
Vi skal styrke rettighederne for indvandrere, der hurtigt får job og lærer dansk.
Ordene er ikke mine, men fremgår af Velfærdskommissionens afrapporteringshæfte på side 28.
Kommissionen gør sig til talsmand for en ordning, hvor f.eks. 2 års beskæftigelse og en bestået sprogprøve medfører permanent opholdstilladelse.
Vi skal myndiggøre flygtninge, hvis liv hidtil har været præget af flugt og elendighed.
Disse mennesker skal have magten tilbage over deres eget liv.
Det er det, Velfærdskommissionen sigter mod ved at sige, at der skal være et personligt incitament, og det er det, vi sigter mod, når vi siger, at for flygtninges vedkommende må det være sådan, at man endelig, når man er blevet godkendt som flygtning på den ene eller den anden vis, får magten over sin egen skæbne tilbage og får at vide: Nu kan du skabe stabilitet for dig selv og din familie, hvis du gør en indsats for at blive integreret.
Det er der bred enighed om at alle flygtninge naturligvis skal.
Inspirationen kommer sådan set fra USA.
Her repatrierer man ikke flygtninge og sender dem hjem.
Her henter man flygtninge ind, og så siger man, at hvis de vil rejse hjem igen på et tidspunkt, må de spare op til billetten og selv betale turen hjem.
Det står i skærende kontrast til integrationsaftalen, som blev indgået den 17. juni sidste år, hvor der står: »Målet er, at flygtninge skal vende tilbage til hjemlandet, hvis forholdene i hjemlandet muliggør det.«
I USA har otte ud af ti flygtningefamilier en indtægt efter 8 måneder.
Det kan der være mange grunde til, men fakta består.
Ministeren siger så i dag, at forslaget ikke vil have nogen effekt, fordi meget få sendes hjem.
Og lad mig slå fast
Det, der er pointen, er at give den enkelte et incitament til at gøre noget og en gulerod for at gøre det.
For det, vi også ved fra al anden arbejdsmarkedspolitik – og det er også et svar til fru Irene Simonsen – er, at har man først været i ordinær, ustøttet beskæftigelse, er afstanden til anden beskæftigelse meget, meget kortere.
Derfor behøver man ikke være så bekymret for, om folk så igen skulle få arbejde, selv om de har optjent dagpengeret ved at arbejde i et pizzeria eller køre taxa – hvad der kan være ganske udmærkede job – for 52 ugers ustøttet arbejde er på mange måder en væsentlig genvej til det danske arbejdsmarked i en mere permanent form end mange af de tiltag, vi ser i dag.
Det er jo lidt pudsigt at skulle høre repræsentanter for regeringen stå og nedgøre en type job, hvor det altså i princippet handler om folk, der er ufaglærte, når vi samtidig går og siger til flygtninge og indvandrere, at nu skal de altså alle sammen have minimum 300 timers arbejde for at få kontanthjælp, og at de så må blive jordbærplukkere eller gå med aviser eller andet.
Det er en meget speciel variant af det samme argument, som godt duer, når det er 300-timersreglen, men hvor det pludselig, når vi taler om 52 ugers ordinært arbejde for at få tidsubegrænset opholdstilladelse, ikke længere er fint nok at have plukket jordbær, gået med aviser, kørt taxa eller arbejdet i pizzeria.
Det er jo det, der er den centrale forskel, men både regeringen, integrationsministeren og fru Irene Simonsen på vegne af Venstre er eksponenter for nøjagtig det modsatte, nemlig at uanset hvad vi diskuterer, er det altid systemet før det enkelte menneske.
Jeg spørger bare mig selv: Hvorfor skal vi sende selvforsørgende flygtninge hjem?
Hvorfor skal flygtninge, som har integreret sig og har skabt en tilværelse i Danmark efter alle de intentioner, vores integrationspolitik udstikker, mødes med usikkerhed?
Hvorfor tror regeringen, som på mange andre områder – også i integrationen – mener, at personlige incitamenter er et effektivt redskab, at gulerodsmetoden, som i øvrigt Velfærdskommissionen bruger flittigt i sine forslag, er fuldstændig uegnet og uanvendelig?
Man fristes til lidt polemisk at sige, at her kan man da tale om motivationsfremmende foranstaltninger, der muligvis vil have en gavnlig effekt i modsætning til dem, man normalt benytter sig af.
Hvorfor skal flygtninge, som endelig har fået sig et fast ståsted i livet, ikke mødes med en belønning for deres indsats i form af den vished, det er at få at vide, at her kan de blive boende, eller, som forslaget også lægger op til, at hvis de ønsker at vende hjem, kan de naturligvis benytte sig af de ordninger, vi har til det.
Og derfor må man, uanset om man er enig i den konkrete model, vi har nu,
overveje, om de regler, vi har i dag,
er de rigtige
Jeg kan bare nævne et enkelt eksempel fra Silkeborg, hvor en ung mand står til udvisning.
Erhvervskontoret har set på sagen, fordi man i visse tilfælde kan give opholdstilladelse til udlændinge, der kan dokumentere fastansættelse af længere varighed i Danmark.
Den pågældende har haft en række job, bl.a. hos Tvilum-Scanbirk, KN Rengøring og senest hos Virklund Sport, som har tilbudt ham en læreplads som klejnsmed, men fordi det ikke tilsammen tæller som en ansættelse af længere varighed, er manden udvist.
Det er de vilkår, som bydes, i det her tilfælde en familiesammenført, men også flygtninge, som det her forslag handler om.
Socialdemokratiet ønsker en anden model, men som jeg forstod det, var man også optaget af det princip, som Velfærdskommissionen udstikker, og det kan vi så se om forhandlingerne andetsteds kan føre frem til.
Men det anerkender jeg at man kan have forskellige vurderinger af.
SF har påpeget, at det her giver en meget klar retsstilling og en markant regelforenkling, som i sig selv er ønskværdig, og det kvitterer jeg også for.
Det er præcis det, som forslaget lægger op til.
Enhedslisten påpegede, at forslaget også vil modvirke potentielt sort arbejde, socialt snyd, fordi 52 ugers ustøttet arbejde naturligvis kræver dokumentation, og det kvitterer jeg samtidig for.
Som enkeltpersoner har I en mulighed for at skabe jer en tilværelse i Danmark.