Villy Søvndal (SF), 2000-03-22:
Da SF's ordfører på området, hr. Thorstein Theilgaard, ikke kan være til stede, skal jeg på SF's vegne fremføre dette: En gang imellem oplever man situationer, hvor man ikke rigtig ved, om man skal grine eller græde. Det er heldigvis sjældent i Folketinget, men når man læser B 84, giver det en sjælden lyst til både at grine og græde samtidig. Forslaget vidner først og fremmest om en fantastisk mistro til nutidens forældre.
Af B 84 fremgår det, at forældrene ikke selv gider passe deres børn, de vil helst være fri for dem i ferien, de mener ikke, at det er deres opgave at opdrage deres børn
Det er den store modsætning i selve forslaget.
Hvis man deler forslagsstillerens sorte og noget mistillidsfulde menneskesyn, vil det for SF at se
være væsentlig mere logisk at kræve en form for kørekort eller licens, før man har det offentliges velsignelse til at få børn.
Det nærmeste, vi kommer en sådan tankegang i den virkelige verden, er Kinas berygtede etbarnspolitik.
Forslag a la børnekørekort vil vi i SF selvfølgelig også vende os stærkt imod, men det vil i det mindste være mere logisk frem for forslagets forestillinger om at sende bureaukratiske og formynderiske hilsener til forældre på girokort og lign. Forslaget forestiller at gøre det lettere og bedre og dejligere at være en familie, og derfor kan man spørge: Vil forslaget give mere luft og mere tid til samvær i familien?
SF's svar er helt klart nej.
SF mener, at forslaget faktisk er bagstræberisk.
Forslaget ville ud over de noget besynderlige hilsner fra det offentlige tvinge mange mennesker til at vælge mellem familielivet og arbejdslivet.
Hvis vi f.eks. ændrede betalingen på daginstitutionspladser til betaling efter forbrug, sådan som forslagets såkaldte taxametermodel lægger op til, hvordan ville det så stille den enlige mor, eller hvordan ville det stille den helt almindelige lønmodtagerfamilie, hvor far og mor har skiftende og skæve arbejdstider?
Ja, den enlige mor ville blive tvunget hjem, og det samme ville den kvindelige lønmodtager med overvejende sandsynlighed.
Så også kønspolitisk er forslaget både til at grine af og til at græde over.
SF vil langt hellere sætte fokus på familiens helt kontante dagligdagsproblemer.
Det handler eksempelvis om, at op mod 9.000 børn står på venteliste; hovedparten kan ikke komme i vuggestue, og det lægger pres på forældrenes evne til at bruge ferie, familie m.v. for at få pasningsproblemet løst.
Der har desværre været alt for meget fokus på at bygge og bygge og for lidt fokus på, at der skal være plads til børnene og de ansatte.
Der er brug for både bedre normeringer og mere plads.
Det handler også om at ændre de perspektivløse forringelser af pasningsorloven, der har medført, at markant færre har råd til at være sammen med deres børn.
Forringelserne rammer i særdeleshed lavtlønnede og enlige forsørgere ufattelig hårdt.
Det eneste positive, SF kan finde i forslaget, er forlængelsen af barselsorloven.
Den støtter vi gerne, men det er altså ikke sukker nok, til at vi kan sluge resten af forslaget.
Vi er uenige i det formynderiske menneskesyn, der gennemsyrer forslaget, og 12 måneders barselsorlov kan ikke opveje resten af forslaget og da slet ikke, at vi nu igen skal have mulighed for at ruske vores små poder og umulige teenagere.
Det forekommer også at være at ubehageligt menneskesyn.