Aage Frandsen (SF), 2002-02-07:
Det, der var sigtet med den voksenuddannelsesreform, der blev lovgivet om for knap 2 år siden, var, at flere skulle efter- og videreuddannes.
Det var helt klart formålet.
Det var ønsket.
Så er det derefter spørgsmålet: Hvordan får man sådan noget finansieret?
Her synes vi, at et rigtigt princip er, at de mennesker, som ikke tidligere har fået megen uddannelse, skal have ret til mindst lige så megen uddannelse, som mange andre har fået.
Det vil sige, at hvis man kun har folkeskolen og måske en lille smule mere, er det rimeligt at sige, at de da i hvert fald ikke skal betale.
Hvis man derimod har en længere uddannelse, så synes vi sådan set, at det er rimeligt nok, at man kommer til at betale noget for sin efter- og videreuddannelse.
Det er det princip, der ligger i den lovgivning, vi lavede for knap 2 år siden, og som gælder indtil nu.
Det, man gør her, er, at det i hvert fald som udgangspunkt i højere grad bliver uklart, hvem der kommer til at betale, og hvor meget man kommer til at betale. Til den diskussion, der var før, om arbejdsgiveren kommer til at betale lønmodtageren, så afhænger det jo af, hvilke uddannelser vi taler om.
Det er klart, at det i dag normalt vil være sådan, at AMU-uddannelsen betales af arbejdsgiveren.
Derfor vil vi se i fremtiden, men vi kender ikke prisen
, at de, der kun har en kort uddannelse, også må indstille sig på, at der er tale om brugerbetaling, og det synes vi er forkert.
Hvis der derimod er tale om nogen, der har en høj uddannelse, så synes vi, det er i orden.
Men det er også ud fra en tanke om, at vi ønsker efter- og videreuddannelse, at brugerbetaling ikke må være for høj, og så er det ud fra en retfærdighedsbetragtning, at de mennesker, som ikke trak på uddannelseskontoen, da de var unge, har ret til det nu, mens vi, der har trukket på den, godt selv kan betale mere for vores efter- og videreuddannelse.
Det, der så også lå i den lovgivning, vi nåede frem til for 2 år siden, var, at arbejdsmarkedets parter fik et væsentligt ansvar for det.
De fik selv et ansvar og kunne sige: Hvilke uddannelser skal være i den ene gruppe, og hvilke uddannelser skal være i den anden gruppe?
Flyttede de for mange over i den gruppe, der var gratis, ville det betyde, at arbejdsmarkedes parter kom til at betale.
Det er i første omgang arbejdsgiverne, for det er dem, der skal betale, men vi ved godt, at når arbejdsgiverne betaler, bliver der alligevel lagt et pres på lønmodtagerne i forhold til lønoverenskomster. Det var en større selvforvaltning, der lå i den lovgivning, vi lavede for 2 år siden, end i den, der ligger her.
Her er det staten, der ligesom skal bestemme noget mere, mens det, der ligger i øjeblikket, er en større ansvarsforpligtelse til arbejdsmarkedets parter.
Nej, de fik selv et ansvar, og det synes vi er rigtigt.
Det er derfor, at vi synes, at det, der ligger her, er rigtig skidt.
Der er nogle uhensigtsmæssigheder i den lovgivning, vi kender i dag.
Vi har også tidligere diskuteret i forligskredsen, at det ville være fornuftigt at justere på nogle ting.
Men det, man laver her, er for det første slet ikke mere overskueligt, selv om nogle argumenterer på den måde, og så er det for det andet - og det er det primære - uretfærdigt.
Og det skyldes bl.a., at Venstre altså har vedtaget med sig selv, at der skal være et skattestop, som efterhånden snart ødelægger al lovgivning, vi skal lave i vores samfund, men det er der jo ikke noget at gøre ved. Det her bliver uretfærdigt, det bliver uhensigtsmæssigt, og det bliver til ansvarsforflygtigelse for arbejdsmarkedets parter.