Keld Albrechtsen (EL), 2004-06-01:
Jo, men jeg har godt lagt mærke til, at ministeren så, da vi beder om teknisk bistand til at lave et ændringsforslag til det her lovforslag, kommer med et ændringsforslag til en helt anden lov.
Men det er altså sådan, at hvis man laver en lovgivning om taglejligheder, og så vil have, at de ikke skal kunne sælges, så skriver man det altså i den lov om taglejligheder, hvad de må bruges til, og hvad de ikke må bruges til.
Det er der naturligvis ikke noget som helst identitetsproblem i.
Så vil ministeren have, at jeg skulle stille ændringsforslag til hans lov om salg af almene boliger, men det kunne jeg da aldrig drømme om.
Jeg ville ikke røre ved den lov med en ildtang, og det ved ministeren udmærket godt.
Ministeren skal ikke forsøge at rode mig hverken delvis eller kvart eller en tiendedel ind i hans lovforslag nr. L 182.
Så er det jo en besynderlig argumentation, at man siger: Nå ja, men om 3 år kan Folketinget bare lade være med at forlænge forsøgsperioden.
Det vil sige, man håber på, at man selv er faldet som regering på det tidspunkt, og at oppositionen har fået flertal, sådan at ulykkerne ikke sker.
Det er da en underlig måde at give garantier på.
Jeg tror, mange vil undre sig over, at man giver som garanti til Folketinget, at man selv er væk fra magten om 3 år, og derfor sker der nok ingen ulykker, i stedet for at man skrev det ind i lovteksten.
Man må jo sige, at det altså ikke hjalp noget at få en ekstra udvalgsbehandling i den her sag, for det, der står tilbage, er, at disse tagboliger, der i første omgang indrettes som almene boligafdelinger, altså efterfølgende, hvis loven om forsøg med salg af almene boliger bliver vedtaget, kan udstykkes og sælges enkeltvis som ejerlejligheder.
Ministeren er endda gået så vidt, at han ikke har villet yde teknisk bistand til at udarbejde et ændringsforslag, der kunne forhindre et sådant fremtidigt bortsalg.
Det betyder altså, at vi står i den situation, at hvis Folketinget vedtager det her lovforslag om taglejligheder - taglejligheder, som vi alle sammen gerne ville have haft - så skal man bare vide, at så bygges de med henblik på kommende salg og udstykning i enkelte ejerlejligheder.
Det er situationen med vedtagelsen af dette lovforslag om taglejligheder. Det blev lanceret som noget, der skulle gøre det muligt at udnytte tagetager i bl.a. almene boligejendomme, og hvad finder vi så ud af undervejs?
Vi finder ud af, at først kan en boligorganisation gå ind og beslaglægge tagetagen i en boligafdeling, selv om boligafdelingens bestyrelse og beboermødet ikke vil have det, og derefter kan de så, hvis vi får den lov om forsøgsmæssig udstykning af lejlighederne, på sigt sælges og udstykkes.
Det sker i en situation, hvor ministeren ellers har været fremme med, at udstykning af ejerlejligheder er noget, der skal godkendes af beboermødet.
Ministeren er fuldstændig principløs i de her sager.
Han indretter reglerne om godkendelse nøjagtig sådan, som det passer i hans kram.
Det ene øjeblik er det utrolig vigtigt, at det skal godkendes af beboerne på et beboermøde, og det andet øjeblik kan boligorganisationen helt uden at spørge afdelingen beslaglægge tagetagen, og derefter vil den så kunne udstykkes i ejerlejligheder.
Det er fuldstændig principløst.
Ministeren har den ene kompetence i det ene lovforslag og det fuldstændig modsatte synspunkt i det andet lovforslag.
Jeg synes, at det lovgivningsmæssigt er en skandale, og jeg havde jo håbet, at andenbehandlingen i det mindste havde kunnet give anledning til, at ministeren havde stillet et ændringsforslag, fordi han jo oprindelig har påstået, at det her ikke handlede om udstykning og salg af ejerlejligheder. Det har vi så fundet ud af at det alligevel gør. Jeg tror ikke, at der er mange boligorganisationer, der vil bygge taglejligheder på de her betingelser.
For heldigvis tror jeg da, at de fleste boligorganisationer vil holde sig tilbage fra at bruge de tvangsbestemmelser, som er indeholdt i det her lovforslag.
Derfor bliver det endelige resultat formentlig, at der slet ikke bliver bygget nogen taglejligheder, og det er jo også trist.
Under alle omstændigheder har ministeren totalt forkludret denne sag, og det er kedeligt, for man har faktisk haft chancen for at lave et lovforslag, som et helt Folketing kunne have støttet og stemt for, således at vi kunne have fået nogle flere taglejligheder.
I stedet for er det blevet de mest mystiske tvangsbestemmelser og den højeste grad af principløshed, man overhovedet kan forestille sig.
Min boligforening skal altså ikke strikke noget som helst sammen til en privat ejerforening.
Min boligforening har en vedtægt, der siger, at den kun administrerer støttet byggeri, og at den ikke skal administrere nogen ejerforening.
Så kan ministeren overtage den og sætte den under administration, og det bliver jo nok resultatet.
Det må vi simpelt hen ikke, det er ikke en boligforenings opgave, og så er der ingen til at tage hånd om røverierne.
Så siger man, at lejerne jo stadig kan gøre sig gældende, fordi der stadig stemmes efter fordelingstal.
Næh, for lejerne har ikke adgang til generalforsamlingen i ejerforeningen. Fru Inge-Lene Ebdrup ved jo godt, hvor vi diskuterer tingene.
Det gør vi på beboermøderne, her finder vi f.eks. ud af, hvordan lokalerne til aktiviteter skal fordeles, og det er altså deltagerne i beboermødet, som bestemmer.
Men beboermødet bliver nu til en generalforsamling, som de enkelte pensionister ikke længere har adgang til, og så skal man gå via sin boligorganisations bestyrelse i håb om, at den vil fremføre det, man ønsker, på den generalforsamling, hvor man ikke selv har mulighed for at være til stede.
Men det fungerer ikke i praksis, og det ved enhver, der kender forholdene ude i afdelingerne.