Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-03-21:
Hvis man har hang til depressioner, kan man nærmest falde i gråd, når man hører hr. Keld Albrechtsens udgave af Nicetraktaten.
Jeg må spørge hr. Keld Albrechtsen: Hvad skal man næsten gøre?
Nicetraktaten er ikke en traktat, regeringen hævder som værende en udvidelsestraktat.
Det er en udvidelsestraktat.
Nicetraktaten indebærer ikke mindre demokrati, den indebærer mere demokrati.
Der er nu lagt et spor, hvor hr. Keld Albrechtsen og mange andre udmærkede mennesker efter Nice og de kommende år frem skal diskutere: Hvordan udmønter vi nu i praksis de nye tendenser til demokrati over grænserne?
Jeg kunne godt tænke mig at bede Enhedslisten overveje, om den tid ikke er kommet, hvor vi har brug for at diskutere demokrati over grænserne, ellers bliver det jo de økonomiske kræfter, der dominerer alene, og mit indtryk af Enhedslisten er, at det ønsker Enhedslisten ikke, hverken i Danmark eller over grænserne.
Hvis vi nu fastholder fokus på det, så mener jeg faktisk, at det fornemme danske demokrati og partierne har noget at byde på, når det gælder det grænseoverskridende samarbejde, og jeg vil virkelig appellere til Enhedslisten om at spørge sig selv: Kan det virkelig være formålstjenligt at se Enhedslisten på den galej, der hedder, at vi ikke har nogen interesse i, at Danmark deltager i et nyt spirende demokrati som modsvar til kapitalens og de finansielle markedskræfters dominans?
Og så til selve Nicetraktaten: Som jeg sagde, er det en udvidelsestraktat.
Vi har deltaget i forhandlingerne på topmødet med en klar hovedprioritet, nemlig at det skulle lykkes.
Vi skulle have løst Amsterdamtraktatens hængepartier, og det fik vi.
Vi kom en række skridt nærmere med Nice.
Den handler om et spor, der er lagt, og som vi sandelig skal følge dag for dag.
Den udvidelse er så vigtig og så fundamental, for det handler om simpel ansvarlighed, anstændighed,
historiebevidsthed, og at man skal bruge sit politiske liv til at sætte nogle præg og gøre en forskel i stedet for at bruge den på utidig polemik og indadvendthed
Den nye traktattekst gør faktisk beslutningsmekanismerne i EU klar til udvidelsen.
Også de centrale beslutninger om, hvordan vi begynder tilpasningen i EU's politikker, er jo på plads nu.
Må jeg bare minde om reformpakken, »Dagsorden 2000«, som omhandler EU's budget, landbrugspolitik og strukturpolitik.
Det er klart, at regeringen godt kunne have ønsket sig, at ambitionsniveauet slog stærkere igennem, når det gælder landbrugspolitikken, men det kender vi jo også i dansk politik, hvor man tager det, man kan få, og så arbejder man videre efter samme spor.
På et passende tidspunkt må vi jo i gang med endnu en diskussion af, hvordan vi kan tilpasse EU's politikker yderligere som en konsekvens af udvidelsen, ikke mindst når det gælder EU's landbrugspolitik.
Med Nicetraktaten har vi fået skabt grundlaget.
Man kan sige, at de 15 EU-lande har gjort deres hjemmearbejde klart, og nu er der så et langt sidste sejt træk for ansøgerlandene, som vi skal hjælpe dem med; en kraftanstrengelse, som er helt essentiel, når det gælder vores mål om, at det skal lykkes. Alle ved, at Kommissionen sidste efterår fremlagde en ambitiøs, men realistisk arbejdsplan for udvidelsen.
Og her synes jeg virkelig, at det bliver spændende, for Danmark har jo som bekendt formandskabet i 2. halvår af 2002.
Vi startede jo i virkeligheden på processen i foråret
1993 med de såkaldte Københavnskriterier.
Det kunne være utrolig flot, hvis vi kunne slutte forhandlingerne så langt, at vi er klar til at modtage de første nye medlemmer i december 2002.
Jeg taler om at slutte forhandlingerne og dernæst få hold på tiltrædelsestidspunkterne.
Det er ambitionen.
Det er perspektivet.
Nu har vi værktøjerne.
Nu er det det praktiske rugbrødsarbejde, om jeg må sige det sådan, der ligger foran os.
Nicetraktaten blev undertegnet den 26. februar, nu er det så ratifikationen, vi skal i gang med.
Justitsministeriet har gennemført en vurdering af Nicetraktaten i forhold til grundlovens § 20.
Konklusionen er klar. Det er ministeriets opfattelse, at der ved Nicetraktaten ikke overlades nye beføjelser til EU, og at der heller ikke er andre forhold, der indebærer, at proceduren i grundlovens § 20 skal iagttages. Udenrigsministeren har allerede den 2. marts fremsat lovforslag om dansk ratifikation af Nice, og forslaget kommer som bekendt til første behandling her i dag.
Jeg nævnte det indledningsvis i mine bemærkninger og glæder mig til - jeg ved, den øvrige regering også gør det, udenrigsministeren og jeg ikke mindst - en bred og dybtgående debat om EU's fremtidige grundlag.
Processen skal jo munde ud i en ny regeringskonference i år 2004, og nu har vi altså foran os 3-4 år, som jeg mener skal bruges nyttigt og godt til en rigtig god debat.
Der er jo ikke nogen, der her i landet er i tvivl om, at udviklingen globalt går enormt hurtigt, og at vi derfor har brug for et velfungerende regionalt samarbejde.
EU er skabt for at løse de problemer, vi ikke kan løse hver for sig.
Det er alle EU-landene enige om.
Vi sendte også et klart budskab fra Nice: Det hele må ikke ende i teknik.
Debatten om EU's fremtid handler om at sætte demokratiet og den folkelige forankring i fokus.
Det drejer sig om at give EU-maskinen et endnu stærkere demokratisk eftersyn.
Der er fire emner, som nu står foran os efter Nice og frem mod år 2004:
For det første skal vi arbejde med at få fastlagt en mere præcis arbejdsdeling mellem EU og de enkelte lande.
Hvad skal det enkelte land naturligvis fortsat som det helt dominerende tage sig af, og hvad skal EU tage sig af, jf. de principper, jeg var inde på før?
For det andet er der fremtiden for EU's charter om grundlæggende rettigheder.
For det tredje er der en forenkling af traktaterne, og endelig er der for det fjerde en stillingtagen til de nationale parlamenters inddragelse.
At få trukket stregen tydeligere mellem, hvad vi skal gøre i fællesskab og hver for sig, er vigtigt.
Og jeg tror også, at det er vigtigt for den folkelige forståelse for og opbakning til det fremtidige europæiske samarbejde.
Vi har god tid, men vi har ikke for meget tid, og vi skal bruge den offensivt.
Vi vil bidrage med et sobert og godt gennemarbejdet grundlag.
Og som det første af bidragene kommer regeringen med en hvidbog om Danmark og EU her i løbet af foråret.
Den skal kortlægge alle væsentlige spørgsmål, som EU og Danmark står over for i den kommende tid.
Lad mig slutte med endnu en gang at slå tre ting fast: For det første er Nicetraktaten en udvidelsestraktat.
Uden den kunne udvidelsen ikke finde sted, med den kan og skal udvidelsen finde sted.
For det andet ligger den danske ratifikationsprocedure nu i faste rammer.
For det tredje står vi nu foran en spændende og perspektivrig EU-debat frem til en ny regeringskonference i 2004.
Lad os kaste os ud i det.
Jeg byder en sådan debat velkommen.