Lene Espersen (KF), 2004-04-15:
Jeg er meget glad for, at samtlige partier i dette Folketing har valgt en positiv indfaldsvinkel til det her lovforslag.
Der er ingen tvivl om, at det er en tragedie, hver gang man oplever vold i familien.
Lovforslaget forsøger jo, som flere har været inde på, at sikre, at vi fra samfundets side stiller os på offerets side og sikrer, at den person, der har været udsat for vold, og børnene kan få lov at forblive i de vante, trygge rammer, hvorimod voldsmanden vil blive bortvist og kunne komme på et passende opholdssted, således at familien har en mulighed for med hjælp fra de sociale myndigheder at se, om der er en mulighed for at finde en løsning på de voldsproblemer, der er i familien.
Jeg vil gerne her under førstebehandlingen af lovforslaget forsøge at sætte fokus på problemstillinger, som flere af ordførerne har været inde på.
Den ene drejer sig om, at det her forslag ikke er et forslag, der først og fremmest tilsigter kun at løse den situation, at der er nogen, der akut er udsat for et voldeligt overgreb eller akut er udsat for en trussel.
Bortvisningen skulle gerne række videre end det, så man ikke bare løser de problemer, der er her og nu, men rent faktisk sikrer sig, at familien i samarbejde med de sociale myndigheder eventuelt via behandling og andet kommer ud af den situation, den er i.
Jeg tror nemlig, at fru Irene Simonsen har meget ret i, at for mange familier drejer det sig ikke om at få fjernet den voldelige ægtefælle, altså fjernet personen og så aldrig se vedkommende mere.
Langt de fleste børn og ægtefæller vil meget gerne have, at familien finder sammen igen og kommer til at leve et liv uden vold.
I de tilfælde er det selvfølgelig vores opgave at sikre, at der er de nødvendige tilbud, så man kan komme til at leve på normal vis igen uden brug af vold.
Sådan er det langtfra i alle tilfælde, og nogle gange ender det også med skilsmisse eller i de tilfælde, hvor man ikke er gift, med, at man flytter fra hinanden.
Her er det jo positivt, hvis man har sikret sig bl.a. gennem det her lovforslag, at både ægtefælle og børn ikke er udsat for vold gentagne gange, før man kan sørge for, at den voldelige ægtefælle bliver bortvist fra hjemmet.
Socialdemokratiet var inde på, hvad vi kan gøre ud over det projekt, der allerede er iværksat, »Dialog mod vold«, det
behandlingstilbud, der i dag dækker Københavnsområdet, og hr. Jann Sjursen var også inde på det her i sidste runde.
Hvad vi så gør?
Jeg vil gerne tilkendegive, at det er regeringens intention, at det skal være landsdækkende, for jeg tror, at det er helt afgørende, hvis det her ikke blot skal være sådan en akut brandslukning i de familier, der har et voldsproblem, men at man vælger en helhedsorienteret indgang til det og sikrer, at ikke kun den voldelige ægtefælle, men også hele familien bliver involveret i det senere forløb.
Fru Line Barfod var også lidt inde på, at det er vigtigt, at man ikke stigmatiserer den person, der har begået volden, så det bliver vanskeligt både for den ægtefælle, der har været udsat for vold, og for børnene overhovedet at få et familieliv til at hænge sammen igen.
Derfor tror jeg faktisk på, at lige præcis »Dialog mod vold« vil være velegnet til at blive gjort landsdækkende, så man får en helhedsorienteret indsats på området.
Flere af ordførerne har været inde på det eneste punkt i lovgivningen, hvor man sådan går lidt ud over de bestemmelser, som i dag gælder, altså den beskedne udvidelse, der er i forhold til de strafbare trusler, der i dag er omfattet af § 266.
Her medvirker jeg selvfølgelig gerne til, at vi under udvalgsbehandlingen får præciseret, hvordan denne paragraf og udvidelsen af muligheden for at benytte trusler til en bortvisning finder anvendelse.
Jeg tror, vi alle sammen er enige om, at det ikke vil være hensigtsmæssigt, hvis vi laver en ganske god, sammenhængende lov, men indirekte opbygger den sådan, at personer skal være udsat for psykiske trusler i ganske lang tid med det, det kan have til følge, før der er en mulighed for, at bortvisning kan finde sted.
På den anden side skal der naturligvis også være et proportionalitetsprincip.
En trussel ved aftensbordet, hvis man er utilfreds med maden eller støjniveauet for øvrigt i familien, og siger: Åh, jeg ville ønske, jeg kunne gøre et eller andet - det skal selvfølgelig ikke medføre en bortvisning.
Der skal være balance i tingene, og det dyrker vi gerne under udvalgsbehandlingen.
Men jeg synes, at den måde, vi har formuleret lovforslaget på, er den rigtige, og et flertal har jo også lagt op til, at der skal findes den rigtige balance i sagen, så vi sikrer, at folk ikke lider unødigt, men at vi heller ikke går for skrapt til værks.
Flere ordførere, nok især hr. Jann Sjursen her til sidst,
har været inde på, om der er tilstrækkeligt med tilbud til rådighed, ikke mindst tilstrækkeligt med krisecentre.
Der er det at sige til det, at jeg ikke kan stå her og sige, at den hellige grav er vel forvaret og alle problemer løst, inden lovforslaget overhovedet er vedtaget, men meningen er jo, at når lovforslaget kommer til at virke, er det ikke kvinder og børn, der skal flytte på krisecentrene.
De får lov til at blive i hjemmet, og det betyder forhåbentlig, at der bliver ledige krisecentre, der kan omdannes til en anden type centre, som er beregnet for de voldelige ægtefæller.
Vi medvirker naturligvis også gerne til, at det kan blive uddybet under udvalgsbehandlingen.
Som sagt er regeringens indfaldsvinkel til spørgsmålet, at det ikke blot drejer sig om at få fjernet den bortviste ægtefælle fra hjemmet i x antal uger, for det er jo ikke nok i sig selv.
Det er kun en stakket frist, hvis man ikke sørger for at få gjort et eller andet, enten at få den voldelige ægtefælle ud af den voldelige adfærd eller på anden måde sikre, at de sociale myndigheder får taget hånd om situationen.
Derom tror jeg sådan set ikke der er nogen som
helst politisk uenighed, men vi medvirker gerne til at få besvaret de spørgsmål, der måtte være.
Det sidste, jeg vil tage op her under førstebehandlingen, er et af de spørgsmål, som omhandler integrationsministerens område, altså spørgsmålet om udlændingelovgivning og udenlandske kvinders opholdstilladelse.
Det ligger simpelt hen uden for mit fagområde, men vi må jo forsøge under udvalgsbehandlingen at stille de spørgsmål, der måtte være, til integrationsministeren.
Jeg er blevet gjort bekendt med, at der i Integrationsudvalget foregår et arbejde, som vistnok har en vis form for relation til den problemstilling, som er rejst her i dag.
Jeg takker Folketingets partier for de positive tilkendegivelser, og vi medvirker gerne, også med teknisk bistand, til et møde i Retsudvalget, så der bliver mulighed for udvalgets medlemmer til at spørge til de mere tekniske dele af lovforslaget.