runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helle Sjelle (KF), 2005-04-29:
I Det Konservative Folkeparti er vi grundlæggende af den opfattelse, at et fredeligt samarbejde og samhandel er nøglen til velstand og vækst over hele verden.
Derfor mener vi naturligvis, at man bør arbejde for at forbedre mulighederne for samarbejde mellem forskellige lande og regioner, og med dette forslag bliver der taget et vigtigt skridt i den retning.
Forslaget vil betyde en styrkelse af den politiske dialog mellem Tadsjikistan og Den Europæiske Union.
Det vil have stor betydning internationalt set, og det kan yde et væsentligt bidrag til forbedringen af de demokratiske processer i Tadsjikistan.
Først og fremmest hæfter vi os ved, at en styrket politisk dialog vil være medvirkende til at øge den internationale stabilitet og sikkerhed på flere forskellige områder.
Et stærkere samarbejde vil alt andet lige betyde større muligheder for en bekæmpelse af f.eks. terror og en større kontrol med masseødelæggelsesvåben.
Derudover kan et øget samarbejde have betydning, når det drejer sig om illegal migration mellem forskellige lande.
For det andet kan et øget samarbejde mellem EU og Tadsjikistan også gavne landets demokratiske udvikling og arbejde for menneskerettighederne.
Det vil være med til at hjælpe Tadsjikistan på vej i den rigtige retning.
En øget samhandel vil i samme forbindelse betyde en økonomisk forbedring for landet.
Samlet set mener vi således i Det Konservative Folkeparti, at et partnerskab mellem Det Europæiske Fællesskab, mellem EU og Republikken Tadsjikistan vil være til stor gavn for begge parter, og derfor støtter vi forslaget.
Lone Dybkjær (RV), 2005-04-29:
Også Det Radikale Venstre kan støtte det her forslag.
Det er jo lidt et ja-nej-forslag, men selv om det er tilfældet, så kan jeg da godt kommentere én ting.
Og derfor er der ikke tvivl om, at det er nogle af de gode handlinger fra EU's side, når man går ind i de her samarbejdsaftaler.
Jeg synes, det er godt, at man vil bekæmpe ulovlig indvandring og menneskesmugling og al den slags, og jeg synes selvfølgelig også, at paragrafferne omkring miljø og sundhed er gode.
Det, der er svært at se i alt det her, er: Hvordan ligger egentlig prioriteringen af de midler, der så vil være i forbindelse med det her samarbejde?
Det er bestemt ikke noget, slet ikke i betragtning af, at vi er mange, der gerne ville have været af sted på et noget tidligere tidspunkt i dag, som ministeren skal gå ind på her i dag, men måske kunne det være en interessant diskussion i Europaudvalget på et tidspunkt for at få lidt nærmere viden om de mere konkrete samarbejdsprojekter, om man vil, i forbindelse med samarbejdsaftalerne.
Der er så en enkelt ting, jeg mere vil gå ind i, og igen forlanger jeg ikke, at ministeren for så vidt skal tage ordet og kommentere det, men jeg kunne godt tænke mig at vide lidt mere om uddannelsesprogrammerne og også, hvordan man tager hensyn til kvindernes stilling, for det vil jo her som andre steder være afgørende for, hvordan landet videre udvikler sig.
Det eneste udtryk, der er i rammeaftalen og som minder om noget feminint,
er nogle datterselskaber, der er omtalt, og det dækker ligesom ikke det, som mit spørgsmål drejer sig om.
Men igen kunne vi måske i og for sig bare gøre det efterfølgende.
Vi kan godt godkende forslaget allerede nu, men det er sådan mere af interesse for udvikling i området.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2005-04-29:
I SF er vi positive over for samarbejdsaftaler som et middel til at sikre en mere demokratisk udvikling og fredelige relationer mellem lande.
Men det er også klart, at der jo er en eller anden grænse et eller andet sted for, hvem man indgår samarbejdsaftaler med.
Det er jo den samme læst, denne her samarbejdsaftale er bygget over, som de øvrige samarbejdsaftaler, EU har.
Der er en helt fast artikel 2 om respekt for demokrati og menneskerettigheder, og jeg vil også godt understrege kvindernes rettigheder.
Men jeg har det sådan indimellem, at det i virkeligheden bliver noget usynligt for os, hvordan der egentlig bliver fulgt op på lige præcis artikel 2.
Er der så reelt fremskridt i de lande, vi indgår samarbejdsaftaler med mellem EU og det pågældende land?
Altså, jeg vil egentlig godt vide, om der ligger en underliggende prioritering i den her samarbejdsaftale med Tadsjikistan, og det er sådan, at man i EU har forestillet sig, at det er de her tre punkter, man først vil sætte ind over for, eller er det i virkeligheden helt åbent?
Det ville jeg meget gerne have at udenrigsministeren svarede på.
Jeg vil også gerne vide, om der ligger en eller anden form for plan, det lyder måske så firkantet, men i hvert fald en eller anden tidsfølge for, hvad det er, man forventer sig af Tadsjikistan, og om man har gjort det klart for Tadsjikistan.
Altså, hvad har der været i drøftelserne, hvor man direkte har sagt, at det er på de og de områder i demokrati og menneskerettigheder, at vi fra EU's side forventer, at der vil være fremskridt inden for den kommende periode?
Det synes jeg faktisk er noget af det mest interessante at få belyst ved denne her aftale.
Men jeg vil også sige, at vi er positive over for denne her aftale, ligesom vi har været det over for de andre samarbejdsaftaler, EU har indgået med forskellige lande, hvor man jo kan sige, at demokratiet bestemt ikke har været i højsædet i ret mange af dem.
Vi betragter det som et brugbart middel og et godt middel til at skabe en øget demokratisering og også til at skabe en mere fredelig verden.
Jesper Kiel (EL), 2005-04-29:
Der kunne være flere grunde til at være kritisk over for sådan en standardkontrakt, som vi ser her, med EU, hvor det jo er EU, der lægger rammerne for, hvilke krav og hvilken lovgivning Tadsjikistan skal gennemføre.
Men så længe Tadsjikistan er et selvstændigt land, er de naturligvis i deres gode ret til at indgå selv de mest urimelige samarbejdsaftaler med andre lande.
Og vi kunne da også godt være mistænksomme over for, om det her nu var sådan en slags belønning for, at man havde stillet baser til rådighed i forbindelse med bombningerne af Afghanistan.
Men der er imidlertid én god grund til, at vi ikke kan støtte det her forslag.
Man kan læse som omtalt i artikel 2, at respekt for demokrati og menneskerettigheder er forudsætningen fra begge parters side.
En godkendelse af aftalen vil altså være en blåstempling af de forhold for demokrati og menneskerettigheder, der er i Tadsjikistan, og det kan vi ikke være med til hos Enhedslisten.
Vi mener, der er god grund til at betvivle, at Tadsjikistan rent faktisk kan leve op til de kriterier.
Jeg skal nævne et par eksempler.
Ifølge Human Rights Watch levede valgene i 1999 og 2000 ikke op til internationale standarder.
Det gjorde folkeafstemningen, hvor man skulle afgøre, om præsidenten kunne genopstilles til endnu to 7års-perioder, heller ikke.
Det virker meget mistænkeligt, at partier i Tadsjikistan skal betale 500 dollars for hver eneste kandidat, de skal have opstillet ved valgene.
De statsdrevne trykhuse nægter at trykke oppositionens aviser, oppositionspolitikere bliver fængslet, partier kan ikke være sikre på at blive godkendt.
Der hersker fortsat, kan man sige, sovjetlignende tilstande på demokratiområdet, og det kan vi ikke godkende.
Det mener vi man gør med en sådan aftale.
Det er for Enhedslisten helt underordnet, om det er Israel eller som i dette tilfælde en islamisk domineret stat, som krænker menneskerettighederne.
Det kan vi ikke være med til at blåstemple, og derfor kan vi ikke godkende beslutningsforslag nr. B 5.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-04-29:
Når det gælder kvinder, der bliver udsat for vold, og hvor en tredje person finder ud af det, skal det der så også være kvinderne selv, der suverænt afgør, om den, der har været årsag til volden, skal anmeldes til politiet?
De skal have en særbehandling.
Dér skal der ikke ske retsforfølgelse, der skal retsstaten i dens traditionelle form ikke have nogen virkning.
Hvorfor?
Fru Irene Simonsen gør opmærksom på, at det er ulovligt med tvangsægteskaber, men hvorfor skal det være det?
Regeringen har jo ingen intention om overhovedet at gøre det ulovligt.
Tværtimod mener fru Irene Simonsen, at det er synd for de unge, hvis deres forældre kommer for en domstol.
Hvis det synspunkt skulle udfoldes, ville det også betyde, at en pædagog, der f.eks. finder ud af, at et barn er udsat for incest, ikke skal anmelde det til politiet af hensyn til familiens enhed.
Af hensyn til barnet skal der ikke ske de pågældende forældre noget.
En dansk far, der arrangerede sin egen datters voldtægt, ville med sikkerhed blive anmeldt til politiet, men når en far med anden etnisk baggrund arrangerer sin egen datters voldtægt i form af et tvangsægteskab, så sker der ham med sikkerhed intet.
Hvor er retssikkerheden?
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2005-04-29:
Beviser kan jeg ikke lægge frem, men jeg er i hvert fald sikker på, at det aldrig har været intentionen, at de ikke skulle være til rådighed.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2005-04-29:
Det er jeg meget glad for at høre, og det synes jeg også jeg lyttede mig til at ministeren sagde.
Så det går jeg ud fra er et tilsagn om, at i hvert fald den del af forslaget støtter Venstre.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2005-04-29:
Det er en imødekommenhed, ja.
Vi følger op og ser på det.
Men samlet kan vi altså ikke støtte hele forslaget.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2005-04-29:
I andre sammenhænge taler vi om at afprøve fodlænker i forbindelse med afsoning af mindre lovovertrædelser.
Det er i sig selv et fornuftigt tiltag i den sammenhæng.
Men for nogle udenlandske kvinder er lovgivningsmæssige fodlænker af en lidt anden karakter desværre allerede en ubehagelig virkelighed.
De udenlandske kvinder, der kommer til Danmark med en dansk mand, oplever vel for de flestes vedkommende et meget godt og velordnet samfund, hvor drømmen og håbet om et godt liv kan lade sig realisere.
Men for nogle af disse kvinder bliver drømmen til et mareridt, hvor manden kan vise sig at være voldelig, og hvor kvinden ofte vil finde sig ladt helt alene og nu ikke bare med truslen om vold, men også med truslen om at blive sendt ud af landet igen, hvis hun har mod nok til at anmelde manden eller forlade ham.
Det kan vi ikke være bekendt.
Det kan ikke være rigtigt, at en udenlandsk kvinde, der kommer til Danmark med en dansk mand, skal være underlagt mandens luner, desværre også nogle gange nogle hårdtslående luner, blot fordi hun og manden ved, at skilsmisse fører til en direkte udvisning af kvinden.
Vi finder det tiltrængt, at der skabes bedre rammer for de udenlandske kvinder, der udsættes for vold.
Vi ved jo, at det sker, og det viser rapporten fra november 2003: Der er behov for at sende et klart signal om, at vold i hjemmet hverken er lovligt eller acceptabelt i Danmark.
Vi synes, det er et rigtig godt forslag, og jeg synes også, de tilkendegivelser, der er kommet fra Venstres ordfører her, gør, at jeg er rimelig optimistisk med hensyn til, at vi kan komme videre med det her forslag.
Irene Simonsen (V), 2005-04-29:
Der er noget, jeg gerne ville høre fru Anne-Marie Meldgaards og Socialdemokraternes holdning til.
Som det er i dag, er det sådan, at ca. en tredjedel af de kvinder, der er udsat for vold og har indgivet en voldsanmeldelse, får lov at blive i Danmark med en opholdstilladelse, og to tredjedele skal så hjem til der, hvor de kom fra.
Jeg kunne godt tænke mig at høre fru AnneMarie Meldgaards holdning sådan rent personligt.
Hvis man skulle sætte sig ind i de kvinders situation, er der ikke noget at sige til, at det er svært, i det øjeblik man får at vide: Nu skal du så sendes hjem igen.
Men omvendt, hvis der slet ikke er et netværk i Danmark, hvis kvinden har været isoleret her, ingen kender, ikke forstår sproget, ingenting forstår af, hvad der sker i Danmark, men har et netværk i hjemlandet – nu beder jeg om den helt personlige holdning – hvor ville fru Anne-Marie Meldgaard så vælge, at den kvinde skulle bo i fremtiden, hvis fru Anne-Marie Meldgaard skulle vælge?
Anne-Marie Meldgaard (S), 2005-04-29:
Det er lige præcis derfor, at dette forslag indeholder den bestemmelse om, at udvisning ikke sker her og nu, men at der er mulighed for at foretage en vurdering af hele den kvindes situation og undersøge, hvad det er, hun har at komme hjem til, hvad det er for muligheder, hun vil have her i landet.
For det, vi ofte ser i den type sager her, og som underbygges i hvert fald af LOKK, når man taler med dem, er, at der absolut ingenting er at komme hjem til ud over prostitution.
Nu siger Venstres ordfører, at det er, nøjagtig ligesom praksis er i dag.
Kan Venstres ordfører så fortælle mig, hvor det står i reglerne i dag, at beviser i voldssager ikke forældes, og at offentlige myndigheder er forpligtet til at bevare muligt bevismateriale?
Irene Simonsen (V), 2005-04-29:
Det er lige det, jeg hæfter mig ved – og fru Anne-Marie Meldgaard betoner også det, der står i forslaget – nemlig at det skal ikke ske her og nu.
Vi forestiller os en kvinde, der har været udsat for vold – og jeg ved, at både fru AnneMarie Meldgaard og jeg kommer på besøg på krisecentre indimellem og ser, hvor alvorlige de her situationer er, og hvor slemt det er for kvinden: Kvinden står der, kender ingen i Danmark, forstår ikke sproget, men har en familie hjemme – og vi snakker altså ikke om et land her, hvor man vil blive bespottet resten af sin tid, men om et land, hvor kvinden har et netværk, en familie, som vil kunne tage vare om hende.
Hun står i en meget svag situation.
Vil det da ikke være vigtigt, at man ret hurtigt kommer hjem til sit eget netværk?
Jesper Langballe (DF), 2005-04-29:
Det bliver ganske kort.
Vi synes, at intentionen i det her genfremsatte beslutningsforslag er sympatisk, nemlig at udstyre værgeløse udenlandske kvinder, der har opholdstilladelse i kraft af deres ægteskab med en dansk mand, med en garanti, hvis de anmelder en voldelig mand til myndighederne og træder ud af ægteskabet.
Det er altså ikke, at der i og for sig indføres noget nyt, men grundideen er denne automatik, som altså skulle skabe større tryghed for de pågældende kvinder.
Som ministeren har oplyst, så rummer loven nemlig, som det er i dag, en regel, der siger, at myndighederne skal tage særligt hensyn til, om ophøret af samlivet skyldes, at udlændingen har været udsat for vold.
Jeg bemærkede mig, at fru Anne-Marie Meldgaard sagde, at det er godt, at der bliver foretaget en vurdering af kvindens situation.
Det er jo lige netop det, det er.
Hvor automatik er en lidt tvivlsom sag, så er der måske netop brug for en vurdering, som der også implicit kunne ligge en form for rådgivning i.
Man kunne overveje, om det var værd at udbrede kendskabet blandt udenlandske kvinder til denne regel om, at der skal tages særligt hensyn, hvor der foreligger vold, og udbrede kendskabet til myndighedernes deraf følgende lempelige praksis – det kunne f.eks. være igennem DR-tv's »Oplysninger til borgerne om samfundet« – sådan at kvinderne følte sig sikre på, at de frit kunne henvende sig til myndighederne i den ulykkelige situation.
Det mest betryggende er efter vores mening det menneskelige skøn, som kan udøves, og som skal udøves ifølge loven i det enkelte tilfælde.
Derfor siger vi nej til beslutningsforslaget.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-29:
Jeg kunne godt tænke mig at vide, om hr. Jesper Langballe mener, at det er en speciel lempelig vurdering fra myndighedernes side, når to tredjedele af de kvinder, som bliver udsat for vold og derfor udgår af deres ægteskab, rent faktisk mister deres opholdstilladelse.
Jesper Langballe (DF), 2005-04-29:
Ja, det synes jeg udmærket det kan være.
Jeg vil ikke stille mig an og påstå, at jeg uden videre kan gennemskue, hvad der ligger i det tal, men en tredjedel er jo dog en del.
Men de to tredjedele kunne vel i og for sig rumme kvinder, som faktisk ikke havde noget ønske om at forblive i landet, altså de kvinder, som fru Irene Simonsen omtalte før, og som føler sig fremmede her uden den mand, i tillid til hvem de er kommet herop, men som har et netværk, der vil tage hånd om dem i deres hjemland.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-29:
Det kan hr. Jesper Langballe mene er situationen uden at vide noget om det.
Jesper Langballe (DF), 2005-04-29:
Må jeg ikke begynde med at sige – når hr. ArboBæhr siger, at det kan jeg mene uden at vide noget om det – at hvis hr. Arbo-Bæhr selv ved noget om det, så kunne han tage og oplyse mig om det.
Jeg erkender, at jeg ikke helt kan gennemskue, om der i de to tredjedele er medregnet kvinder, som faktisk gerne vil rejse hjem.
Så i stedet for at stille sig hånligt an kunne hr. ArboBæhr prøve på at gøre mig klogere.
Så var der det med automatikken.
Det er da klart, for beslutningsforslaget her opfinder i og for sig ikke noget nyt.
Det nye er automatikken, det er, at man siger: Volden kvalificerer hende så at sige til med fuldkommen sikkerhed og uden nogen som helst diskussion, uden nogen konkret vurdering fra myndighedernes side, at blive i landet.
Det er det, jeg kalder automatik.
Henriette Kjær (KF), 2005-04-29:
Jeg vil gerne starte med at slå fast, at vold i ægteskabet er fuldstændig uacceptabelt.
Jeg forstår også ganske godt de kvinder, der flygter ud af et sådant ægteskab.
Volden er heller ikke altid synlig og hårdtslående, men kommer desværre mange gange snigende i form af psykisk terror eller i form af overgreb på kvindens børn, så det er ganske ubehageligt.
Derfor har regeringen også som noget af det første, da den trådte til i 2001, sat en handlingsplan i søen: »Stop volden mod kvinder«.
I handlingsplanen er der et særligt fokus på at hjælpe udenlandske kvinder.
Vi har lavet materiale på mange sprog, og der er afsat penge til uddannelse af personalet på kvindekrisecentrene osv.
Ikke mindst er der afsat penge til at behandle den voldelige mand, og det er faktisk meget væsentligt, at vi får ham behandlet, så han ikke, efter at den første kone er gået, fortsætter volden mod den næste.
Hele den indsats forventer jeg mig meget af.
Vi mener så faktisk også, at reglerne på udlændingeområdet tager hensyn til den forfærdelige situation, udenlandske kvinder, der har giftet sig med en dansk mand, kan blive udsat for.
Vi er faktisk meget tilfredse med, at vi i lovgivningen giver mulighed for, at de kvinder, der har været udsat for vold, har gode muligheder for at beholde deres opholdstilladelse ved samlivsophør, og sådan bør det også være.
Som loven er i dag, tager myndighederne også højde for, om det er sikkert for kvinden at blive sendt tilbage til sit hjemland.
Myndighederne vurderer, om kvinden er i fare, hvis hun bliver sendt hjem.
Derfor synes jeg egentlig, beslutningsforslaget er overflødigt på det punkt, da det i dag allerede er praksis.
Så foreslår man i beslutningsforslaget, at alle kvinder, der har været her i over 18 måneder og samtidig har været udsat for vold, automatisk skal kunne beholde deres opholdstilladelser.
Jeg synes grundlæggende, vi beskytter de voldsramte kvinder godt, men det er selvfølgelig vigtigt, at vi hele tiden har fokus på problemet.
Og det er vigtigt, at de personer, der er omkring kvinden, hjælper hende med at få dokumentation, hvis hun skulle befinde sig i et voldeligt forhold – dokumentation fra skadestuen eller ved en politianmeldelse eller andet.
Så står hendes sag jo meget, meget bedre.
Jeg vil også gerne slå fast, som andre også har gjort det før mig, at det ikke er nødvendigt med en dokumentation, der skal kunne føre til domfældelse, men det er klart, at det er svært for myndighederne at behandle en sag, hvor kvinden påstår, at hun har været udsat for vold, hvis der ikke foreligger nogen udtalelser fra et kvindekrisecenter, fra lægen eller andet.
Det er jo altså meget afgørende.
Så det korte af det lange er, at vi ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Vi mener, at reglerne er gode, som de er i dag.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2005-04-29:
Jeg går ud fra, at i de situationer, hvor der er tale om, at den enkelte kvinde har et utrolig godt og kærligt netværk i sit hjemland, er der slet ikke tale om, at den her kvinde ønsker at blive i Danmark.
De her sager drejer sig om de kvinder, som uskyldigt er kommet i den her situation, som er blevet lokket til Danmark, måske på falske forudsætninger, og som står fuldstændig på bar bund.
Der kan meget hurtigt blive foretaget panikhandlinger i sådan en situation.
Det mener jeg ikke er værdigt at vi som oplyst stat skal benytte os af.
Derfor skal vi skabe mulighed for, at den enkelte kvinde får mulighed for at falde til ro og få en reel vurdering af, hvad der er bedst for hende: Skal hun blive her, eller skal hun hjem?
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2005-04-29:
I beslutningsforslaget står der, at man ønsker at korte tiden ned, men egentlig formulerer forslagsstillerne sig jo nøjagtig i overensstemmelse med, hvordan regeringens politik er p.t.
Den eneste forskel er, at i stedet for 2 år skal det ned på 18 måneder.
Altså er der jo allerede en praksis, der fungerer.
Ministeren orienterede om, at man undersøger forholdene i hjemlandet.
Der er ikke nogen, der sendes hjem til et hjemland, hvis de risikerer forfølgelse eller at blive angrebet af familien.
Der er heller ikke problemer dér, så jeg kan ikke se, at jeg har gjort andet end netop det, som også socialministeren er ved at gøre omkring ligestilling; hun siger, at vi skal fortsætte med at hjælpe.
Der er de 40 mio. kr., og der er simpelt hen sat ting i værk i forhold til voldsramte kvinder.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-04-29:
Jamen der er ikke sat noget i værk på det her område, som jo altså drejer sig om, at kvinder kan være i den situation, at de ikke kan anmelde deres mand for vold af den ene grund, at hvis de gør det, så bliver de udvist, og det tør de ikke, for hvis de bliver udvist, så har de ingen forsørgelse; de kan måske ikke tage sig af deres børn; det kan være, at de risikerer at komme tilbage til en familie, som ikke vil dem det bedste.
Med andre ord bliver de hos den voldelige mand.
Som jeg forstår ligestillingsprogrammet, som Venstre har lagt frem, er det netop det forhold, man vil gøre noget ved.
Af samme grund kan jeg ikke forstå, hvorfor Venstres ordfører kan stå her og så at sige være uenig med Venstres ligestillingsordfører på det her område.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2005-04-29:
Vi mener netop, at de ting, der er sat i værk, er med til at hjælpe dem.
Jens Kirk (V), 2005-04-29:
Nu skal jeg ikke komme ind på Enhedslistens tanker om det her emne, men de er i hvert fald ikke idéforladte.
Men jeg må nok sige, at de ideer, man har, ikke er særlig gode, for det har vel vist sig, at hvis vi skal fremme det i disse lande med den teknik, de har til det, vil der gå lang, lang tid, inden vi kan sikre den vandforsyning.
Det her vil åbne op for, at man inden for en rimelig tid kan sikre, at der er rent vand til alle.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-29:
Selv om det måske ikke er alle de andre – de to tredjedele – som rent faktisk har været udsat for vold, så vil jeg bare bede ministeren om at kommentere, om ikke det her tal er medvirkende til, at vi rent faktisk har den situation, hvor rigtig mange udenlandske kvinder bliver boende så længe, de overhovedet kan stå på benene, i et voldeligt ægteskab af frygt for at miste deres opholdstilladelse her i landet.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-29:
Jeg har ikke den bagvedliggende viden om de konkrete sager, men jeg vil blot sige, at vi allerede i dag – og det er regeringen sådan set godt tilfreds med – har meget lempeligere regler for, at man kan fastholde sin opholdstilladelse i Danmark, hvis der har været vold til stede i et ægteskab.
Hvis der ikke har været vold til stede i et ægteskab, jamen så har vi jo et krav om 7 års ophold, før man kan få den permanente opholdstilladelse.
Det er en meget lempeligere regel, og det synes jeg også er rigtigt at vi har på det her område.