runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Sohn (SF), 2000-12-12:
Når Socialdemokratiets ordfører tilkendegiver, at man har forhandlet en aftale igennem med partier, som ikke stillede krav, forstår jeg det simpelt hen ikke helt.
Nu kan man ikke beskylde Venstres ordfører for at have ført klar tale under førstebehandlingen - det medgiver jeg -
men der var ingen, der var i tvivl om, at konklusionen hos Venstre var, at man ikke ville have en lukkelov.
Omvendt erkender jeg, at Venstres ordfører i denne sag, for at det nu ikke skal blive for generel en ros, har udført det, jeg vil kalde et eminent, fint stykke politisk håndværk. Venstre kunne se, at der var et flertal, som støttede regeringen og Det Radikale Venstres holdninger til lukkeloven, nemlig at sætte rammer op, så man undgik den fleksibilitet, som gør, at de store supermarkedskæder æder de små, og så sagde de: Hvis det her udkrystalliserer sig i en ny lukkelov, er den bevaret for evigt.
Nu må man ikke sige ukvemsord her, men Venstre var dygtig, dygtigere end Socialdemokratiet.
Frode Sørensen (S), 2000-12-12:
Først til hr. Ole Sohn om de to muligheder: Vi må jo konstatere, at den mulighed, som nu er en del af forliget, var en mulighed, hvor man ikke stillede nogen krav af nogen som helst art, så det kan være svært at vælge den fra.
nok også er det i år 2005.
Hr. Ole M. Nielsen spørger, om det var en overraskelse eller en skuffelse.
Nu er jeg jo ikke typen, der går og bliver skuffet, så det var nok en overraskelse.
Til hr. Flemming Hansen vil jeg sige, at når jeg tænker lidt på konstellationerne, vil jeg da godt spørge, hvem der egentlig er på vej ind i løvens bur med hensyn til fremtidige konstellationer.
Her har vi en lille konstellation omkring lukkeloven, og hvis man nu betragtede mig som en løve, er det lige før, man kunne spørge: Hvem går ind i løvens bur?
Og kunne man forestille sig en situation, hvor Venstre måske havde tilkendegivet: Jamen o.k., nu anerkender vi, at vores tidligere ønske om at afskaffe lukkeloven er blevet dæmpet meget ned, for ikke at bruge et vanskeligere udtryk?
På den måde har det altid været med buret, alt efter om der er lås for, eller hvordan det går.
Til sidst til hr. Egil Møller: Vi har her en afbalanceret situation over for forbrugerne.
I dag er det muligt for forbrugerne at kunne handle på de tidspunkter, både efter den gamle lukkelov og derfor selvfølgelig også efter den nye.
Egil Møller (DF), 2000-12-12:
Jeg stillede den socialdemokratiske ordfører et spørgsmål om, hvordan man ville tage hensyn til forbrugerne, og jeg fik det svar, at der er ingen forbrugere, der behøver at lide nød, for der er altid en forretning, man kan handle i.
Men jeg fik ikke svar på mit andet spørgsmål, nemlig om
hr. Frode Sørensen ikke kan se, at konkurrencen bliver bedre, og at forbrugerne får bedre og billigere tilbud, når alle kan tilbyde sig med hver sin varegruppe.
Det fik jeg ikke svar på, men det kan være, jeg får det i anden omgang.
En anden type forbrugere er dem, der kommer her til landet som ferierende.
De har ikke mulighed for at kunne lægge deres valutakroner i de danske butikker om søndagen, og det synes jeg lyder underligt, når vi altid hører, at man godt vil have penge i statskassen.
Her er der et eksempel på, at man beder om at blive fri for dem.
Flemming Hansen (KF), 2000-12-12:
Det er også på grund af hr. Frode Sørensens fantasier om, at forslaget her ikke er et skridt på vej til afskaffelse af lukkeloven.
Det er vel sådan, at når man går ind i løvens bur, risikerer man at blive bidt af den; det er ikke altid, man kan klappe den på manken eller på halsen.
Nu er man altså fra Socialdemokratiets side gået ind i buret, og Venstre er jo et ærligt parti, som ikke et sekund lægger skjul på, at Venstre vil ophæve lukkeloven.
Det må hr. Frode Sørensen da også være bevidst om, for ellers er han den eneste socialdemokrat i Danmark, der ikke er opmærksom på det.
Så når man laver et forlig med Venstre, og det er jo en ærlig sag, skal man altså også bare vide, at så har man reelt sagt, at man vil ophæve lukkeloven.
Så enkel er tilværelsen.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-12-12:
Mit spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører er fuldstændig i tråd med hr. Ole Sohns spørgsmål, og jeg vil bare supplere med at spørge hr. Frode Sørensen, som kom til at sige, at det var en overraskelse, at Venstre var med, om han egentlig ikke mente, det var en skuffelse.
Ole Sohn (SF), 2000-12-12:
Det er et kort spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører.
Da vi havde førstebehandlingen af sagen, stod det krystalklart for alle, at der var to muligheder for regeringen, og at den havde et utroligt enkelt valg: Den kunne vælge at lave en lukkelov med en kreds af partier, som har et erklæret ønske om at bevare en lukkelov, eller den kunne vælge at lave en lukkelov med en anden kreds af partier, der har det erklærede ønske, som også blev tilkendegivet under førstebehandlingen, at loven skal afskaffes.
Hvordan i alverden kan den socialdemokratiske ordfører så komme til den konklusion, at når man laver en lukkelov med partier, som ønsker at afskaffe den, har man fremtidssikret den?
Det er da en selvmodsigelse, som ikke engang julenisserne vil kunne forsvare, selv her op imod jul.
Egil Møller (DF), 2000-12-12:
Hr. Frode Sørensen nævnte i sit indlæg, at Socialdemokratiet var meget optaget af, hvordan forbrugerne har det, og vi ønsker at tage nøjagtig det samme hensyn i Dansk Folkeparti.
Der blev sagt, at det var af hensyn til forbrugerne, man ville afskære alle butikker fra at holde åbent om søndagen.
Men er det ikke rigtigt, at hvis alle butikker har mulighed for at tilbyde deres varer til enhver tid, har forbrugerne mulighed for at få de bedste tilbud på de billigste varer?
Og hvis det er sådan, at forbrugerne selv kan vælge mellem de butikker, de vil handle i, er det så ikke at tage hensyn til forbrugerne?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-12-13:
Det er altså lidt forbløffende, for jeg synes, det er sådan, at der i dette folketingsår er indført en ny praksis med, at vi gerne må stille spørgsmål, men vi kan absolut ikke få noget svar.
Og det gør jo altså, at vi bliver nødt til at trække statsministeren herned onsdag efter onsdag, fordi det eneste, vi får svar på, er det, der i første omgang er skriftligt formuleret.
Og spørgsmålene hober sig jo op hos os, når vi ikke kan få svar, når vi går i dybden på området.
Derfor må jeg da bare sige til statsministeren, at hvis det er den vurdering, statsministeren fortsætter med at have, at man ikke vil gå ind i nogen dialog, jamen så er det jo, statsministeren står her onsdag efter onsdag med mere og mere detaljerede spørgsmål, og det er altså ikke den facon, det går nemmest på.
Derfor vil jeg gerne bede statsministeren om at tage det her mere seriøst og svare på de spørgsmål, der bliver stillet.
Jeg har stillet det her spørgsmål for at få statsministerens vurdering af Nicetopmødet og herunder, om regeringen finder resultatet tilfredsstillende for Danmark.
Og jeg kan så se i forhandlingerne, at nogle lande - små lande - mente, at Danmark ikke gjorde nok for at kæmpe for de små landes indflydelse, og jeg vil selvfølgelig også gerne have statsministerens kommentarer til de vurderinger, der er kommet fra andre lande om det spørgsmål.
»Vil statsministeren redegøre for sin vurdering af Nicetopmødet - herunder redegøre for, om regeringen finder resultatet tilfredsstillende for Danmark?«
Jeg kender udmærket godt Højesterets dom, og den burde være pligtlæsning for alle, der interesserer sig for EU-området, for den er faktisk ret god og belærende.
Men det var ikke det, jeg spurgte om. Jeg spurgte ikke om Højesterets vurdering af spørgsmålet.
Jeg spurgte om statsministerens vurdering af spørgsmålet.
Jeg har ikke anfægtet, at retssystemet anerkender den fortolkning, at der ikke er tale om suverænitetsafgivelse, når man går fra enstemmighedsprocedure til flertalsprocedure i EU, for det er jo den fortolkning, man har fået opbakning til i retssystemet.
Og så vil jeg gerne spørge statsministeren, hvorfor i alverden man sendte hele Amsterdamtraktaten til folkeafstemning, hvis man delte det synspunkt, statsministeren nu giver udtryk for.
Hvorfor nøjedes man så ikke med de tre forholdsvis små delområder, hvor der var reel suverænitetsafgivelse i grundlovens forstand?
Hvorfor var det ikke kun de tre områder, man sendte til folkeafstemning
, hvis det ikke også var ud fra en politisk vurdering, man valgte at sende hele Amsterdamtraktaten til folkeafstemning?
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kristen Touborg (SF), 2000-12-13:
Mit spørgsmål skal ses ud fra en demokratisk synsvinkel.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-12-13:
Det ville dog være lidt interessant at få oplyst.
Er statsministerens helt tydelige uvilje mod at afholde en folkeafstemning udtryk for, at han har fået et chok efter den 28. september, hvor vi havde folkeafstemning om euroen?
Man var som udgangspunkt langt foran i meningsmålingerne, man havde pressen i ryggen, man havde organisationerne i ryggen, og man sad på pengene, og alligevel tabte man, fordi hele debatten og oplysningerne om, hvad det indebar at afskaffe kronen for tid og evighed og gå over til euroen, gjorde, at folk sagde: Her må vi i det mindste lige se tiden an.
Og så blev det et nej.
Er den virkelige begrundelse, at statsministeren tabte en folkeafstemning, og at han ikke vil tabe flere og ikke vil udsættes for folkets bedømmelse?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-12-13:
Til hr. Knud Erik Hansen: Jeg tror, at det er vigtigt, at vi også påtager os vores politiske ansvar som folkevalgte.
Når man taler om indflydelse, synes jeg, SF og hr. Knud Erik Hansen skal have én ting for øje: De, der er vinderne i Nice, er de nye, fattige lande, der prøver at få en bedre fremtid sammen med os i solidaritetens navn.
Det synes jeg er det centrale.
Så vil jeg sige til hr. Frank Dahlgaard, hr. Thulesen
Læs Højesterets dom fra et par års tid siden, som jeg synes er et godt argument for at svare benægtende på hr. Thulesen Dahls spørgsmål.
Når det gælder hr. Keld Albrechtsen, har jeg allerede sagt, hvad jeg mener om den sag, også under det forrige spørgsmål, og når det gælder hr. Frank Dahlgaard, må jeg også henvise til det forrige spørgsmål, som vi har drøftet ganske grundigt.
Jeg har derfor ikke mere at tilføje til spørgsmålet
Knud Erik Hansen (SF), 2000-12-13:
Jeg har hørt, at statsministeren ikke ønsker Nicetraktaten til folkeafstemning, og det må vi så tage til efterretning, hvis det bliver resultatet.
Men jeg synes, det her rejser en mere principiel debat om suverænitet og afgivelse af indflydelse, som er helt uafhængig af Nice, og det er jo noget, der skaber forvirring, om det er afgivelse af suverænitet eller afgivelse af indflydelse.
Mit spørgsmål til statsministeren er: Er det ikke en relevant politisk betragtning at sige, at selv om der formelt ikke er tale om suverænitetsafgivelse, kan der godt være tale om så megen afgivelse af indflydelse, at det er relevant at sende en traktat til folkeafstemning?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-12-13:
Jeg vil gerne spørge statsministeren, om det ikke er korrekt, at vi siden 1986 har haft den tradition, der nærmest er blevet en slags forfatningstradition her i Danmark, at hvis der sker væsentlige ændringer i forholdet mellem Danmark og EU, skal der være folkeafstemning.
Det var bl.a. tilfældet med EF-pakken i 1986, og som jeg husker forløbet, var det også sådan, at regeringen var indstillet på at sende Amsterdamtraktaten til folkeafstemning uanset juraen.
Er det ikke den forfærdeligst tænkelige argumentation for at undgå en folkeafstemning?
Hvis det er rigtigt fornemmet, at befolkningen ikke kan lide den traktat, er det jo en skandale
at vedtage den hen over hovedet på befolkningen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-12-13:
Jeg vil godt sige til statsministeren, at det er da en helt, helt mærkværdig måde at føre debat på.
Man stiller spørgsmål, der er helt i tråd med det skriftlige spørgsmål, der er afleveret, og så vælger statsministeren bare at slå ud med armene og blive siddende på sin taburet.
Det er da en mærkelig facon. Jeg vil gerne have svar på mit spørgsmål om, hvorvidt statsministeren ikke er enig i, at den måde, man fortolker suverænitetsbegrebet på, reelt tømmer suverænitetsgebrebet for indhold, når man kan flytte afgørende magt fra nationalstaterne til EU.
Man går fra enstemmighed til flertalsafgørelse, så vi kan blive stemt ned fremover på en række områder, hvilket vi ikke kunne tidligere, og man ændrer kraftigt i Kommissionen, endda så langt, at Danmark ikke længere har en kommissær i den Kommission, som har monopol på at stille forslag i systemet.
Kan statsministeren ikke se, at hvis det ikke defineres som suverænitetsafgivelse, har man reelt tømt suverænitetsbegrebet for dets indhold?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-12-13:
Det er kun, hvis det vurderes, at grundloven tilsiger en § 20-procecure, eller hvis der ikke er fem sjettedeles flertal i Folketinget, der skal afholdes folkeafstemning.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-12-13:
Jeg kan godt forstå hr. Frank Dahlgaards optagethed af det spørgsmål, for det er jeg også optaget af.
Den eneste måde, det spørgsmål kan besvares på, er i virkeligheden at se på: Er der tale om, at vi afgiver suverænitet, eller er der ikke tale om, at vi afgiver suverænitet?
Det eneste objektive svar, vi kan få på det, er ved at se på vores grundlov og de bestemmelser, vores grundlov har, og det er præcis det, der er mit grundlag.
Så vidt jeg kan vurdere det på nuværende tidspunkt, er der ikke tale om, at Nicetraktaten indebærer suverænitetsafgivelse.
Men nu får vi traktatteksterne hjem, og så skal de underkastes en meget grundig vurdering.
grundigt - har vi Justitsministeriets svar, når man har vurderet den endelige juridiske tekst.
Til den tid kan jeg så sige: Hvis der er tale om suverænitetsafgivelser i henhold til § 20 i grundloven, skal vi have en folkeafstemning, medmindre der er fem sjettedeles flertal her i salen, og hvis der ikke er tale om suverænitetsafgivelse, skal vi ikke have en folkeafstemning.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-12-13:
Der har jo udviklet sig den praksis med hensyn til Danmarks forhold til EU, at ændringer af EU-traktaten bringes til folkeafstemning i Danmark.
Det kan være, fordi grundloven tilsiger det, eller fordi man vurderer, at det kræver grundloven, eller også kan det være en vejledende folkeafstemning.
Spørgsmålet er her, om statsministeren vil overveje at bringe denne traktatændring, Nicetraktaten, ud til folkeafstemning.
»Vil statsministeren ved en folkeafstemning søge det danske folks accept af de ændringer af EU-traktaten, som bliver en følge af forhandlingerne i Nice?«
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-12-13:
Jeg vil gerne takke statsministeren for et usædvanlig klart svar, selv om jeg selvfølgelig er lidt trist over svaret, nemlig at regeringen under ingen omstændigheder vil medvirke til nogen som helst form for en uvildig undersøgelse af, om vi afgiver suverænitet i grundlovens forstand.
Men det må vi jo så prøve at klare ad anden vej.
Men den anden del af spørgsmålet svarede statsministeren til gengæld overhovedet ikke på, og det vil jeg gerne bede statsministeren om at gøre nu, nemlig om statsministeren ikke er enig i, at man med den fortolkning, man anlægger af grundlovens § 20 om suverænitetsafgivelse, reelt har tømt begrebet for indhold. Hvis man kan flytte væsentlig magt fra nationalstaterne til EU ved at gå fra enstemmighed til flertalsafgørelser, hvis man kan lave væsentligt om på Kommissionens arbejdsfacon og endda afskaffe den danske kommissær, hvis man kan gøre Kommissionen til en kommission, der har vetoret og altså monopol på at kunne stille forslag i systemet, og sådanne ændringer ikke er suverænitetsafgivelse i grundlovens forstand, er statsministeren så ikke enig i, at man et langt stykke hen ad vejen reelt har afskaffet alt indhold i suverænitetsbegrebet?
Hermed sluttede spørgsmålet.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-12-13:
Så siger statsministeren, og det er jo rigtigt, at der stadig er områder, hvor der er vetoret.
Men det er bare blevet meget svagere områder, og jeg vil spørge statsministeren: Er det ikke korrekt, at man har vedtaget et såkaldt forstærket eller tættere unionssamarbejde
, så det bliver sådan, at på de områder, hvor der stadig er vetoret, kan et flertal i Ministerrådet svinge kæppen over for de lande, der ønsker at blokere, og true med at lave et forstærket samarbejde og på den måde sætte Danmark ud af spillet, så vetoretten i realiteten bliver mere eller mindre illusorisk?
Man kan selvfølgelig godt sige, at der er enkelte områder, hvor der stadig er vetoret, men den kan jo ikke bruges, og jeg vil godt bede statsministeren give en bedømmelse af og give sit bud på det spørgsmål.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-12-13:
Vil statsministeren sige her, på hvor mange områder man med Nicetraktaten går væk fra, at ét land kan sætte hælene i og sige: Vi nedlægger veto, det vil vi ikke være med til - og til, at et land kan blive stemt ned?
Det var oprindelig omkring 50 områder, men nu er tallet jo mindre.
Er det 20, er det 30, er det 34 områder, der er tale om?
Er der ikke i realiteten udtryk for, at der trækkes beslutningskompetence væk fra dette Folketing og ned til Bruxelles?
Er det dermed ikke også udtryk for, at Christiansborg og Folketinget bliver en ligegyldig bygning på vejen til lufthavnen?
Er det ikke udtryk for mere union?
Og er det ikke udtryk for afgivelse af suverænitet i realitetens verden?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-12-13:
Først til hr. Keld Albrechtsen: Det er jo ikke sandt at give det billede, at vetoretten afskaffes på stort set alle områder.
Det er jo ikke sandt.
Vi aftalte, inden vi rejste til Nice, at vi skulle passe godt på vores velfærd og vores arbejdsmarkedspolitik.
Hr. Keld Albrechtsen prøver at give indtryk af, at inden vi rejste af sted, var vi i færd med at sælge ud af hele velfærds- og arbejdsmarkedspolitikken.
Men det er jo heller ikke sandt.
Vi er kommet hjem fra Nice med fuldstændige enstemmighedsregler for alt, hvad der vedrører lønmodtagere, der tager arbejde i et andet land; vi er kommet hjem fra Nice med fuldstændige enstemmighedsregler for alt, hvad der hedder udpegning af repræsentanter for arbejdsmarkedets parter, og vi er kommet hjem fra Nice med fuldstændige enstemmighedsregler, når det gælder skatteområdet.
Jeg havde gerne set, at det havde været muligt at nå til enighed i EU om at få nogle mindstekrav for at bevare miljøet og sikre miljøet, når det gælder miljø- og CO2-afgifter f.eks., men det kunne altså ikke lade sig gøre.
Jeg vil gerne endnu en gang henstille til hr. Keld Albrechtsen, at han tænker over det, vi er kommet hjem med.
Det er en traktat, der gør det muligt, at hele Europa kan leve i tryghed efter Anden Verdenskrig og efter Sovjetstyrets og den kolde krigs sammenbrud.
Så til hr. Thulesen Dahl, som spørger, om regeringen vil medvirke til en uvildig ekspertundersøgelse.
Nej, det vil regeringen ikke.
Vi anlægger den vurdering, vi har gjort i de sidste 30 år.
Vi anlagde en model i 1972 og igen i 1992, l993 og l996, og det gør vi igen her i år 2000.
Jeg ved godt, at hr. Thulesen Dahl gerne vil mistænkeliggøre det, men det er hr. Thulesen Dahls arbejdsfacon, så det skal jeg ikke gøre mange yderligere bemærkninger til.
Hr. Frank Dahlgaard fik jo forklaringen i går: Når det tager så lang tid, skyldes det, at vi først senere får den konsoliderede juridiske tekst fra det franske formandskab, og man kan først for alvor gå i gang med at arbejde, når man har
Til hr. Knud Erik Hansen: Jeg tror, vi skal holde os hovedformålet for øje.
Vi er i et meget vanskeligt og også upræcist område, når talen er om indflydelse kontra suverænitet, men én indflydelse er afgørende for mig, og det er den indflydelse, der ligger i, at udvidelsen nu kan blive en realitet.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-12-13:
Jeg vil godt spørge statsministeren, om man i virkeligheden ikke godt kan skelne mellem suverænitet og indflydelse.
Det kan da godt være, at man formelt ikke afgiver suverænitet i forbindelse med traktaten, men at det, at traktaten ændres, reelt betyder, at man afgiver indflydelse, ganske uafhængigt af om § 20 godt kunne give anledning til overvejelser om, hvorvidt det var relevant at sende traktaten til folkeafstemning.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-12-13:
Så skulle det jo være mærkeligt, om Justitsministeriet kom frem til en helt anden konklusion, og derfor er mit første spørgsmål til statsministeren, om regeringen vil se velvilligt på et forslag om, at man lader uvildige gå traktaten igennem og vurdere suverænitetsafgivelsesbegrebet.
Under ledelse af en højesteretsdommer kunne f.eks. to professorer fra vore universiteter få til opgave af Folketinget/regeringen at se nærmere på tingene.
Det andet, jeg vil spørge statsministeren om,
er lidt i tråd med det, der tidligere er spurgt om, nemlig med hensyn til suverænitetsbegrebet.
Vil statsministeren ikke medgive, at den fortolkning, regeringen har af suverænitetsbegrebet, reelt tømmer det begreb for indhold?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-12-13:
Vil statsministeren medgive mig, at det er umuligt at forklare på almindeligt, fornuftigt dansk, at det forhold, at man afskaffer vetoretten og indfører flertalsafgørelser og dermed sætter Folketinget ud af spillet, ikke skulle være ensbetydende med suverænitetsafgivelse?
Det er der
mange mennesker der spørger mig om, når jeg er ude på debatmøderne, og jeg må altså sige til statsministeren, at det er umuligt at forklare.
Det hører hjemme i en højere juridisk sfære, hvor almindelige mennesker ikke er inviteret med.
Nu har jeg kun læst den franske tekst vedrørende handelspolitikken, men allerede dér kan jeg se, at med hensyn til handelspolitik overføres der meget store beføjelser fra Folketinget til Kommissionen.
Der flyttes altså store klumper væk fra demokratiet, og er statsministeren ikke enig med mig i, at netop handelspolitikken er et område, hvor traktaten medfører meget vidtgående overførsler af magtbeføjelser fra Folketinget til Kommissionen?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-12-13:
Tak for svaret.
Jeg vil godt spørge, hvorfor der skal gå så lang tid, for traktatteksterne findes jo allerede på fransk, og jeg kan forstå, at i løbet af kort tid har vi dem på engelsk og også på dansk, og derefter kan juristerne gå i gang.
Der er godt nok jul og nytår, men vil det virkelig tage så lang tid som januar og ind i februar?
Det må vel betyde, at det ikke er så ligetil at vurdere spørgsmålet, og at det ikke er soleklart, at det danske folkestyre ikke afgiver selvbestemmelse.
Derfor vil jeg spørge: Kan statsministeren angive de områder, hvor man i dag fornemmer, at der er behov for en nøjere granskning?
Det er jo sådan, at på over 30 områder, er det vistnok, går man fra, at et land har vetoret, til at nogle lande kan blive stemt ned af et flertal, og det er vel i hvert fald de facto afgivelse af suverænitet.
Men hvor er det, man skal bruge så lang tid?
Hvilke artikler i den nye traktat er af en sådan art, at det er nødvendigt at vurdere, om det er noget, der må ud til folkeafstemning eller i hvert fald gennem en § 20-procedure?
Én ting er jo formel suverænitetsafgivelse, men en anden ting er desværre, kan jeg forstå, hvordan det ser ud i realiteternes verden.
Og i hvilket omfang sker der dermed afgivelse af suverænitet og selvbestemmelse?