Ester Larsen (V), 2000-12-05:
Det var ellers en meget spændende diskussion, der var ved at udvikle sig om valgfrihed.
Jeg kan hilse og sige, at valgfrihed står meget højt prioriteret på Venstres politiske liste. Hvis der er interesse i Folketinget for at øge borgernes valgfrihed, kan jeg kun stærkt anbefale, at man støtter det her forslag.
For det går jo netop ud på, at kommunerne er ansvarlige for, at der ydes vederlagsfri hjemmesygeplejerske efter lægehenvisning, og det, der er til forskel fra gældende lov, er, at det kan være ved privatansatte.
Så enhver, der støtter tanken om valgfrihed, bør overveje at stemme positivt for det her forslag.
Man kan klart konstatere i dag, at det udløser en vis irritation, at man skal møde det her forslag igen, men jeg kan kun sige, at det kan man se frem til at opleve, indtil forslaget er vedtaget. Det er lidt underligt, når man prøver at sige, at det er et rent ideologisk felttog fra Venstres og De Konservatives side.
Det er jo netop ikke tilfældet.
Det, Venstre og De Konservative gør med det her forslag, er, at man bakker den socialdemokratiske formand for KL op, når han på samtlige kommuners vegne anbefaler, at kommunerne får den manøvrefrihed i forhold til hjemmesygeplejerskeopgaven, som de beder om.
Det synes jeg er lidt flot at skrive ind på Venstres liste.
Siden vi har behandlet det sidst, har vi jo oplevet, at
Tilsynsrådet for Københavns Amt har måttet erkende, at udliciteringen af et helt plejehjem i Søllerød Kommune er fuldt lovlig.
Det var en sag, som Tilsynsrådet tog op af egen drift for at efterprøve lovligheden, og man må sige, at efter at have indhentet udtalelser fra socialministeren og sundhedsministeren måtte Tilsynsrådet erkende, at lige præcis det her plejehjem, som var oprettet efter serviceloven, på fuldt betryggende vis kan fungere med privatansatte sygeplejersker til at passe de ældre.
Det er altså meget tilfældigt, hvilke ældre der kan passes af privatansatte sygeplejersker, og hvilke der ikke kan.
Det har intet med sygeplejerskernes kvalifikationer at gøre, det er alene formelle forhold, der afgør, hvem der lovligt kan løse opgaven, og hvem der ikke kan.
Vi har jo privatansatte sygeplejersker mange steder i vores samfund, vi har dem hos praktiserende læger, vi har dem hos speciallæger, vi har dem på private sygehuse, og vi har dem altså også på de private plejehjem, der er udliciteret, vi har dem i hjemmesygeplejen, på selvejende institutioner, og vi har dem også som private vikarer i den kommunale hjemmepleje.
Lederen af et af landets større vikarbureauer har udtalt meget stor undren over denne her opdeling, og hun siger, at det er urimeligt, at man i den ene situation kan acceptere, at det er en privat, der udfører opgaven, og i en anden er det brandulovligt.
Hun peger på, at hun har haft flere medarbejdere, der i Københavns Kommune gennem de sidste 4 år har stået for visitationsopgaver, altså for en myndighedsudøvelse i Københavns Kommune, og samtidig været ansat i et privat vikarbureau.
Så jeg synes, det ville klæde Socialdemokratiet, hvis man efterhånden tog bestik af virkeligheden og prøvede at indrette sig efter, hvordan udviklingen nu er forløbet.
For det, der er afgørende, er jo, at det under alle omstændigheder er kommunalbestyrelsen, der har ansvaret, det er kommunalbestyrelsen, der skal visitere, det er kommunalbestyrelsen, der skal føre tilsyn med, at det er den standard, som kommunen har fastlagt, der bliver leveret.
For som det er fremgået af pressen, skulle den tidligere sundhedsminister, Carsten Koch, efter presseoplysninger have været klar til at tage et opgør med sit bagland om denne her omstridte lov.
Men efter at der er sket et personskifte på sundhedsministerposten, ser det ud til, at det får et lidt længerevarende forløb.
Jeg synes, det må være et problem for regeringspartierne, at hulheden i argumentationen antager stadig større dimensioner.
Det er jo sådan, som kommunerne giver udtryk for i deres skrivelse til Tilsynsrådet i Frederiksborg Amt: »Den enkelte kommunalbestyrelse kan inden for meget vide rammer selv
bestemme udbudet af ydelser af hjemmeplejen, hvilke ressourcer der skal anvendes i hjemmeplejen, og hvordan hjemmeplejen skal organiseres og tilrettelægges, herunder tilrettelæggelse af visitation i praksis.
Samtidig er grænserne for, hvilke ydelser der ligger inden for henholdsvis lov om hjemmesygeplejersker og lov om social service meget flydende.
I den kommunale praksis er der herudover flydende grænser imellem, hvilke faggrupper der kan
eller skal udføre de visiterede sygeplejeropgaver, hvilket også var hele sigtet med gennemførelsen af reformen af social- og sundhedsuddannelserne i 1991.«
Jeg vil godt spørge, om ministeren er enig med Kommunernes Landsforening, når de i en publikation om ledelse på ældreområdet siger, at efter lov om hjemmesygeplejerskeordninger ansætter kommunen hjemmesygeplejersker, og kommunen skal dermed have ansat mindst én hjemmesygeplejerske.
Der er imidlertid ikke nogen arbejdsopgaver i kommunen, der efter lovgivningen eller andre regler er forbeholdt sygeplejersker.
Jeg vil godt spørge ministeren, om det er sådan, at loven er opfyldt, hvis kommunen har én hjemmesygeplejerske ansat, og resten af opgaverne så udføres af andet personale, som godt må være ansat i en privat virksomhed.