Peter Hansen-Nord (V), 2000-04-25:
For energipolitikere har de sidste par år været både spændende og skelsættende for den samlede danske energisektor. De folketingspolitikere, der beskæftiger sig med energipolitik, har haft rigeligt at se til.
Energipolitik generelt har ellers hidtil ikke kunnet påkalde sig stor interesse eller bevågenhed fra hverken pressen eller vælgerne, selvfølgelig bortset fra de bilfri søndage i 1979-1980 og helt tilbage til den første energikrise i 1973.
Det har også betydet, at der ikke har været de stærke, indlysende ideologisk modstridende budskaber at kæmpe om -
lige bortset fra miljødelen, som vi allerede har haft fat i - selv om vi i de sidste 2 år i dette forum har taget mange beslutninger i milliardklassen.
Den danske energisektor har med andre ord været en vanskelig størrelse at operere med politisk; det har været svært at engagere vælgerne, og det har været svært at engagere journalister i denne ret komplekse energiverden.
Den tid er forbi, og det er ret nemt at forudse langt mere fokus på den danske energipolitik efter energireformen og den sidste opfølgning på energireformen fra den 3. marts og den 22. marts, henholdsvis i 1999 og i 2000.
Jeg synes, der tegner sig et solidt fundament for alle de elementer, der ligger, både i energireformen og i den opfølgning, der er blevet forhandlet, og som nu forsigtigt skal træde ud i en ny, liberaliseret verden.
Min og Venstres overordnede strategi i 1998, da forhandlingerne startede, er blevet indfriet, og vi venter nu i spænding på at se aktørerne følge op og i et til tider barsk konkurrencemarked sikre os alle billig el, billig varme, billig gas, effektfulde besparelser, uanset hvor vi vender blikket hen.
Selv om vores overordnede strategi er blevet indfriet, har der selvfølgelig i hele forhandlingsforløbet været nogle emner, der naturligt har tiltrukket sig særlig opmærksomhed, og hvor ideologiske politiske forskelle - ikke så meget i brugen af redskaber som i hastigheden, hvormed de skulle bruges - har givet store udfordringer til forhandlerne.
Her tænker jeg ikke mindst på hele miljødiskussionen og CO2-diskussionen.
En gang imellem har man lov til - hvis man tør - at filosofere lidt over grundlaget for drivhusgasreduktionsdiskussionen med opfølgende klimastrategier, oprindelig udsprunget af Gro Harlem Brundtland-rapporten om bæredygtig udvikling.
For 25.000 år siden og lige frem til for 10.000 år siden - ja, det er ikke længere siden - havde vi den sidste istid med ca. 3 km tyk is liggende her, hvor vi står i dag. Er der nogen, der kan fatte det?
Hvis vi dengang havde indført bæredygtig udvikling, ja, så havde vi jo ikke været her i dag for at diskutere drivhuseffekt.
Så der må jo have været gang i bålpladserne siden den sidste istid for at få smeltet den kegle.
eller med 0,15, 0,30, 0,60 eller 0,90 pct. - det er de korrekte tal.
Vi forsinker måske processen nogle år - hvis det ikke pludselig viser sig, at hele problemstillingen er omvendt.
Så må man filosofere sig frem til en hypotese om, hvorfor denne her diskussion optager så mange mennesker, og min personlige hypotese går mere i retning af, at alle disse begreber, klimastrategierne og CO2-reduktionen, er en politisk dialogshop mellem rige og fattige lande for at identificere fælles trusler og fælles problemstillinger.
Vi skal have noget fælles at tro på, da vi jo normalt ikke har samme religion.
Nogle mener, at det her er den bedste måde at udligne rigdomme mellem i- og ulande på, andre igen mener, at det er den mest effektive måde at styre ulandenes udvikling på.
Hvis vi virkelig tog CO2-reduktionsmål alvorligt ud over, som regeringen gør, at lægge røde skatter på el, varme, industri, trafik og landbrugsprodukter, jamen så forstår jeg ikke disse modstridende problemstillinger.
- det er tidligere nævnt - vi er et højt udviklet samfund, der har teknikken og kan etablere teknikken, og alle ved, at a-kraft er CO2-fri. Punkt 2: Reduktionen af næringsstoffer i landbruget, der forhindrer optimal fotosyntese og dermed binding af CO2.
Pkt. 3: Forkærligheden for økologisk landbrug med betydelig mindre CO2-binding til følge.
Pkt 4: Forkærligheden for langsomtvoksende skov med mindre CO2-binding til følge.
Det hænger ganske enkelt ikke sammen.
Så man kunne tænke sig at spørge: Hvor skal vi hen, Svend?
Til sidst vil jeg sige til regeringen, at Venstre er klar til efter så omfattende forlig, som vi har været igennem, at deltage konstruktivt i eventuelle korrektioner, der måtte vise sig nødvendige for at opretholde tempoet og konkurrenceevnen, ligesom vi nøje vil følge de mange - nogle mener for mange - ministerbeføjelsers og -bemyndigelsers udformning og efterfølgende effekt.
Der er nogle problemstillinger aktuelt, som jeg mener bør afklares, og derfor vil jeg slutte med dem.
Der har i den senere tid huseret en problematik omkring prisen på rykkerskrivelser til folk, der ikke har betalt deres elregning til tiden.
Jeg vil gerne bede om, at vi får en rimelig forklaring på disse ændrede signaler, der er kommet fra Energistyrelsen.
Der er selvfølgelig ikke noget lovgrundlag for at give folk en opkrævning på 250 kr., men kun det, det måtte koste at opkræve en yderligere gang.
Og jeg vil gerne vide, hvad man vil gøre over for de mennesker, der allerede har betalt dette strafgebyr, som der ikke er noget lovgivningsmæssigt grundlag for. Jeg vil også gerne sige om varmeregningen, som ministeren var inde på i sit indlæg, og løftet om udligning, og hvilke elementer der skal tages i anvendelse: Vi er enige om målsætningen, at her må der ske noget, og der må ske noget snart, og det skal være ret effektivt.
Jeg tror bare, at vi må konstatere, at der foreløbig er uenighed om, hvor vægten skal lægges. Der er tre elementer: Sænkning af gasprisen, en højere elpris, med andre ord mere PSO, en afgiftsudligning mellem centrale og decentrale kraftvarmeværker.
Jeg vil gerne sige, at jeg prioriterer gasprisen og afgiftsudligningen som de instrumenter, der skal bringes i anvendelse.
Derudover kunne jeg godt tænke mig, at regeringen på et tidspunkt gjorde sig overvejelser om, hvorledes den kommende PSO-politik i det hele taget skal udformes.
Jeg har en fornemmelse af, at hver gang vi støder på et økonomisk problem i denne sektor, så er vi ved at få sådan et nøglebegreb, som hedder: Jamen det kan vi jo bare lægge ud som en PSO.
Det er jeg ikke tilfreds med, og jeg føler, at forligsparterne er nødt til inden ret længe at drøfte principielt, hvorledes den fremtidige PSO-politik skal være.
Men derudover håber jeg, som jeg har nævnt i mit indlæg her, at opfølgningen af de ting, som vi har lavet aftaler om og forlig om, må foregå i den samme positive tone, som vi har kunnet vise det sidste 1½ år.
Og som sagt: Er der særlige problemer, står Venstre klar til at give en hånd med.