runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 2004-03-24:
Jeg ved ikke, om statsministeren selv er opmærksom på, hvor vigtig en vurdering, det var, statsministeren kom med.
Hele Bushs tanke om forebyggende angreb, som bygger på, at man skal angribe og har retten til det, inden man selv bliver angrebet, forudsætter jo enten, at Irak havde masseødelæggelsesvåben - det har statsministeren i dag medgivet at Irak ikke havde - eller at det var der, terroren udgik fra.
Statsministeren har i dag bekræftet, at terroren ikke udgik fra det irakiske styre i forhold til international terror.
Dermed falder begrundelsen for at indlede en ulovlig angrebskrig fuldstændig væk, og der må vi sige, at på den måde har det været spændende i dag, at hovedbegrundelserne for at gå i krig er smuldret.
Det kan godt være, det er, fordi statsministeren er ved at være træt, at han kommer med sådan nogle åbninger, for det ligner ikke statsministeren.
Derfor var det sådan set heldigt, at vi ikke fik den der pause, der kunne have gjort statsministeren frisk igen, for det tvang ligesom statsministeren til at tale ud af sit sande hjerte, sit sande jeg.
Så jeg vil bare takke statsministeren mange gange.
Det er måske den vigtigste nyhed i dag.
Jeg håber meget, at amerikanske medier bliver gjort opmærksom på den danske debat, og jeg håber også, at Bush ikke er smålig og straffer statsministeren for hans uforsigtige udtalelser.
Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-24:
For hele spørgsmålet omkring sammenhængen mellem Saddam Hussein og den internationale terrorisme er jo et af de helt brændende spørgsmål i den amerikanske debat.
Der kom en bog her for ikke så mange dage siden af Richard Clarke, en af de tidligere rådgivere for George W. Bush, som kunne påvise, at George W. Bush ville i krig mod Irak for enhver pris, og det var ligegyldigt, at det kunne påvises, bl.a. af Clarke, men også af andre, at der ikke var nogen forbindelse mellem Irak og Al-Qaeda.
Men i den der kamp mod terrorisme, som jo var den amerikanske begrundelse for krigen, begyndte man at fokusere på Irak.
Så hvis den danske statsminister er uenig med den amerikanske præsident i det synspunkt, kunne jeg da forestille mig og ønske mig, at han også sagde det til den amerikanske præsident, næste gang de spiser morgenmad sammen i Det Hvide Hus.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-24:
Nej, hvis det havde stået til venstrefløjen, var han aldrig kommet til magten.
Det er fuldstændig rigtigt.
Det var andre, der hjalp til der, også til at holde ham ved magten.
Men lad den diskussion ligge.
Jeg er glad for, at statsministeren her har meddelt Folketinget, at statsministeren aldrig nogen sinde har sagt, at der var en forbindelse mellem styret i Bagdad og Al-Qaeda.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jeg sagde, at vi aldrig har hævdet, at der var en påvist forbindelse mellem Al-Qaeda og styret i Irak.
Det er faktisk ikke første gang, jeg har sagt det, det har jeg sagt tidligere.
Og lad mig så gentage, at regeringens og folketingsflertallets grundlag for at deltage i den internationale koalition var Saddam Husseins manglende samarbejde med FN's Sikkerhedsråd.
Det var ikke spørgsmålet om hans forbindelser til terrorkredse, selv om der var forbindelser til terrorkredse.
Vi har bare ikke sagt, at der var nogen påvist forbindelse til Al-Qaeda.
Men jeg må nok sige, at man jo ikke kan hævde, at venstrefløjen lider af falsk beskedenhed, når hr. Søren Søndergaard i dag vil hævde, at hvis det havde stået til venstrefløjen, så var Saddam Hussein aldrig kommet til magten.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-24:
Nej, havde man fulgt venstrefløjens råd, var Saddam Hussein aldrig kommet til magten.
Så havde USA aldrig bragt ham til magten.
Præcis det samme så vi jo i forbindelse med bin Laden.
Men lad det nu ligge.
Jeg skulle bare lige have bekræftet, at statsministeren sagde, at statsministeren aldrig nogen sinde har sagt, at der var en forbindelse mellem styret i Bagdad og Al-Qaeda.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Det er selvfølgelig glædeligt, at det er lykkedes at gøre hr. Villy Søvndal glad, men jeg må nu sige, at det er på et forkert grundlag.
Det er dog fantastisk, at vi skal helt frem
til den 24. marts kl. 16.20, før det går op for hr. Villy Søvndal, at det, jeg sagde her for lidt siden, har jeg sagt talrige gange tidligere.
Jeg tror oven i købet også, det er bragt på tv, hvis hr. Villy Søvndal har fulgt med, at jeg allerede tidligere har sagt, at det slet ikke har indgået i regeringens overvejelser om deltagelse i den internationale koalition.
Men jeg hæfter mig ved, at før fik hr. Villy Søvndal så sig selv til at sige: det afskyelige styre i Bagdad.
Det er da godt, at hr. Villy Søvndal siger det, for man kunne jo godt undervejs, når man nu hører det forsvar for Saddam Hussein, som venstrefløjen har gjort sig til talsfolk for her i eftermiddag, få det modsatte indtryk.
Derfor er det da godt, at hr. Villy Søvndal siger: det afskyelige styre. Man kan bare konstatere, at hvis man havde fulgt hr. Villy Søvndals og den øvrige venstrefløjs råd, så havde Saddam Hussein og det afskyelige styre stadig siddet i Bagdad i dag.
Det er jo kendsgerningen.
Villy Søvndal (SF), 2004-03-24:
Man skal nu ikke sige, at man aldrig får noget ud af spørgetimerne.
Det synes jeg da er modigt gået af statsministeren at erkende, at der blev vi så altså fyldt med usandhed.
Statsministeren sagde også meget klart, forbavsende klart, at der ikke var nogen sammenhæng mellem det irakiske styre og Al-Qaeda, og dermed var der også en tilbagevisning af høgene i USA og deres påstand om, at det var derfor, man gik i krig med Irak.
Det vil jeg rose statsministeren for, for i forhold til statsministerens sædvanlige position må det kræve meget mod på den måde at gå lodret op imod amerikanerne.
Jeg tror, det er en historisk dag.
Jeg tror aldrig, det er sket før.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Det er heller ikke på noget tidspunkt indgået i regeringens begrundelser for at deltage i den internationale koalition til befrielse af Irak.
Det var som bekendt Saddam Husseins manglende samarbejde med FN's Sikkerhedsråd.
Villy Søvndal (SF), 2004-03-24:
Jeg takker statsministeren for svaret og også for, at statsministeren undlod at svare på de to spørgsmål, jeg begrundede, nemlig: Var der efter statsministerens opfattelse en forbindelse mellem det irakiske styre og det uhyggelige angreb på USA den 11. september, ja eller nej?
Det må altså være muligt for statsministeren, selv på trods af det fremskredne tidspunkt, at svare på to så præcise spørgsmål.
I det forrige spørgsmål byggede mine konklusioner på statsministerens udsagn, så jeg håber ikke, de var vidtløftige.
Jeg antager, at de var bygget på solide overvejelser fra statsministerens side.
Mit næste spørgsmål lyder: Statsministeren bedes venligst redegøre for den internationale terrortrussel.
Jeg tror, enhver i det her Folketing er bekymret over terror.
Jeg vil godt sige, at jeg ikke finder en eneste begrundelse for at tage uskyldige menneskeliv i en politisk eller anden kamp.
Men det, der er afgørende, efter at kampen nu er sat i gang mod Irak, hvor statsministeren lige før medgav, at der ikke var nogen påviste sammenhænge mellem styret i Irak og krigen mod terror, er: Er det statsministerens vurdering, at efter Irakkrigen er truslen blevet mindre, eller er den blevet større?
Lene Garsdal (SF), 2004-03-24:
Så vil jeg gerne høre: Hvad er sandsynligheden så, når det ikke er promiller?
Tove Videbæk (KD), 2004-03-24:
Jamen jeg er da vældig glad for, at det blev gennemgået her til sidst, hvad det er vi mener, for det, vi mener, er faktisk, at et befrugtet æg er et menneskeligt liv, for hvis ikke det menneskelige liv starter ved befrugtningen, hvornår er det så, det starter? Kan man så sige, at det er i anden uge, at det er i tredje uge, eller er det først i tiende uge, når vi har både hænder og fødder?
Hvornår er det, det starter?
Det starter ved befrugtningen, og det er de fleste enige i.
Jeg er da glad for, at hr. Kamal Qureshi siger, at det er ret logisk at tænke sådan, men jeg vil da også sige, at Silkes mor, som jo er læge, havde den samme konklusion, og det var ud fra det samme argument, at hun fravalgte det her. Så man kan altså også, selv om man er læge, fravælge en sådan behandling, fordi man ser på de små befrugtede æg, fosteranlæg, som menneskeligt liv.
Lene Garsdal (SF), 2004-03-24:
Så vil jeg gerne høre, om fru Ester Larsen kan sige noget om, hvilke data der er.
Det andet, jeg gerne vil spørge om, er: Nu er aplastisk anæmi jo en alvorlig sygdom; det ved vi alle.
Men vi så her den anden dag i DR et program om barnet Silke, som jo havde
Det vil sige, at der kunne være andre muligheder end lige præcis det, vi behandler i dag.
Det vil jeg gerne høre fru Ester Larsen om.
Tove Videbæk (KD), 2004-03-24:
Jeg er jo enig med fru Birthe Skaarup og med alle, som er i salen i dag, i, at vi jo alle sammen ønsker at gøre alt, hvad vi kan, for at hjælpe et sygt, lille barn og for at hjælpe en familie.
Men dér, hvor jeg er direkte uenig, er dér, hvor vi siger, at vi giver familien håb.
Vi giver dem håb, hvor de tror, at hvis nu det her lykkes, og hvis det så lykkes at blive gravid for moderen, hvis så både det ene og det andet og alle de her mange, mange, mange hvis'er lykkes, hvis det alt sammen lykkes, så bliver deres barn rask. Men problemet er jo, at vi aldrig har set det fungere i virkeligheden.
Vi har ikke hørt om, at det har fungeret i virkeligheden.
Her i salen har vi ikke kunnet få et eneste eksempel i dag på det.
Så derfor synes jeg, at det er en ulykkelig situation at bringe sådan nogle forældre i - og også et barn.
Og vi så også i udsendelsen i mandags, hvor traumatiseret familien en overgang var af det i skuffelsen over, at det ikke lykkedes.
Birthe Skaarup (DF), 2004-03-24:
Nu siger fru Tove Videbæk, at vi ved at vedtage det her forslag stiller nogle forældre i udsigt, at der er håb for deres syge barn, og fru Tove Videbæk har gentagne gange i dag sagt, at vi udsætter familier for en ulykkelig situation ved at vedtage det her forslag.
Det kan jeg jo ikke rigtig se.
For ved at vedtage det her forslag giver vi jo en familie håb og også en mulighed for at få et barn mere og mulighed for at redde et eksisterende barn.
Jeg kunne godt tænke mig til at høre fru Tove Videbæks redegøre nærmere for, hvordan vi gør forældre ulykkelige.
Kamal Qureshi (SF), 2004-03-24:
Er det de samme liv, som går til grunde, når det er, at vi f.eks. har mulighed for at kunne tilbyde kvinder spiral, som jo er med til, at befrugtede æg bliver frastødt?
Er det de samme liv, som går tabt, når kvinder vælger at tage fortrydelsespiller?
Er det det vi taler om?
Jeg vil sige, at det står lysende klart, hvis det er, at fru Tove Videbæk mener, at alle befrugtede celler er mennesker, hvis liv går tabt, hvis man frasorterer dem.
Det ligger i tråd med, at Kristendemokraterne er imod den fri abort, og så er det jo helt logisk, at man siger, at man slet ikke vil være med til det her under nogen omstændigheder.
Uanset hvad succesraten er, og hvad der i øvrigt er, så vil man slet ikke være med til at give forældrene de her valgmuligheder
, fordi hvert eneste befrugtede æg jo er et menneskeliv, som går tabt.
Så synes jeg, det står klart og tydeligt, men så synes jeg bare, at fru Tove Videbæk skal sige klokkeklart i stedet
for at begynde at diskutere succesrater og lignende, at man ikke vil være med til at give forældrene det valg, fordi der er tale om drab på befrugtede æg.
Tove Videbæk (KD), 2004-03-24:
I hele den her sag vil jeg sige, at jeg synes, det er betænkeligt, at vi lægger det pres på de forældre, som vi gør.
Det er det, som jeg anker over.
I den situation her med Silke og hendes mor var det jo ikke, fordi de ikke ville have behandlingen, men det var, fordi de sagde, at de ikke ville være med til, at en række andre menneskelige liv skulle gå til grunde, fordi man ville redde et barn.
Det var deres argument, og det har jeg stor respekt for.
Kamal Qureshi (SF), 2004-03-24:
Jeg vil gerne spørge fru Tove Videbæk, om ikke det er korrekt, at lige præcis det eksempel, som fru Tove Videbæk fremhæver, nemlig Silkes mor, som fru Tove Videbæk betegner som en klog person, der var i stand til at træffe det her valg, er et eksempel på, at forældre er i stand til at træffe også svære valg, selv om de får et tilbud om en behandling, hvor fru Tove Videbæk i sine indlæg jo netop har sagt, at vi endelig ikke må give forældrene det her valg, som gør, at de ikke får mulighed for at sige nej, som de vil blive påtvunget, for
når nu der er en behandlingsmulighed, så vil man som forældre ikke kunne sige nej.
Vil fru Tove Videbæk ikke give mig ret i, at Silkes mor
Jeg vil gerne tillade Silkes mor at kunne fravælge en behandling, men fru Tove Videbæk vil ikke være med til, at der er nogen andre, der kan vælge den her behandling, når det er, at hun vil stemme imod forslaget.
Tove Videbæk (KD), 2004-03-24:
Jamen det skal jeg da gerne gøre.
Nu blev der talt om, at Silkes mor tog afstand, og jeg vil da også her gøre opmærksom på, at Silkes mor ikke så ud, som om hun var fanget i en eller anden grim sekt.
Så jeg tror, hun har tænkt sig godt om, og at de har snakket rigtig godt om det i familien og er blevet enige om, at de ikke vil være med til den her ting.
Når så talen er om Det Etiske Råd osv., har vi altså fået Det Etiske Råd, for at det skulle hjælpe os med at få gode argumenter både for og imod, pro et contra, og vi har aldrig nogen sinde forlangt af Det Etiske Råd, at de skulle være enige.
Det skulle de da nødig være, for vi skulle gerne have det der for og imod.
Jeg er altid meget optaget af selv at læse Det Etiske Råds diskussioner, for jeg synes, man kan blive klog af både at læse om for og imod for så at finde ud af, hvad ens standpunkt er.
Vi bruger dem jo selvfølgelig ikke som sandhedsvidner, men de giver os et godt grundlag at debattere på.
Lone Møller (S), 2004-03-24:
Nu fremhæver fru Tove Videbæk, at Silkes mor tog afstand fra en ægsortering, selv om det måske kunne hjælpe hendes eget barn.
Det var fru Tove Videbæks melding om, at ti medlemmer af Det Etiske Råd har taget afstand.
Nu kan jeg jo huske, da vi i dette Folketing indførte Det Etiske Råd.
Det Etiske Råd blev ikke indført som et sandhedsvidne for hverken det ene eller det andet.
Jeg har siddet her i 17 år, og jeg har endnu aldrig oplevet en enig indstilling fra Det Etiske Råd.
Jeg har til gengæld oplevet, at man på Folketingets talerstol mange gange bruger Det Etiske Råds indstillinger alt afhængigt af, hvilken mening man selv har.
Derfor ville det klæde fru Tove Videbæk at fortælle, hvor mange medlemmer af Det Etiske Råd som har en anden indstilling end de ti, som fru Tove Videbæk fremhæver.
Tove Videbæk (KD), 2004-03-24:
Fru Ester Larsen spørger, hvilken succesrate der skal til, for at vi vil gå med til at stemme ja til den her ægsortering.
Der vil jeg gerne sige, at det med succesraterne bringer vi egentlig ikke ind i sagen for at vurdere, hvor det er, vi så vil sige ja eller nej.
Det bringer vi ind i sagen, fordi vi synes, det er uanstændigt at tilbyde og bringe denne behandling frem på en sådan måde, som om der virkelig er mulighed for, at vi kan hjælpe den lille dreng via denne behandling.
Det er der, jeg anker over at bringe det her frem, og det er der, jeg taler om succesraten.
Det er også, fordi jeg endnu ikke har kunnet få at vide, om det er lykkedes i et eneste
tilfælde
Det med navlesnorsblodet og bekymringen er jo altså en helt, helt, helt anden situation, når vi taler om et lille barn, der bliver født alene af den grund, at det skal være med til at hjælpe en storebror eller storesøster.
Ester Larsen (V), 2004-03-24:
Jeg vil bare ganske enkelt spørge fru Tove Videbæk, som går meget op i succesraten, hvilken succesrate skal der til, for at fru Tove Videbæk vil stemme for det her forslag?
Så undrer det mig meget, at fru Tove Videbæk bekymrer sig så meget om, at der kunne opstå en situation, hvor der ud over navlesnoren blev behov for en blodprøve.
Altså når vi uden at blinke har hjulpet syge børn i mellem 150 og 200 tilfælde med søskendedonation, hvorfor vil det så være ubærligt, at et kommende barn ud over navlesnoren også skulle give eksempelvis en portion blod?
Line Barfod (EL), 2004-03-24:
Jeg håber, at uanset hvad der måtte ske teknologisk, og uanset hvad man i nogle lande rundtomkring i verden måtte forske i, at Socialdemokratiet står fast på, at man ikke vil acceptere kloning af mennesker.
Ligegyldigt hvad det så måtte vise sig at kunne give af behandlingsmuligheder for sygdomme, som vi i dag ikke kan behandle, ville jeg ikke acceptere kloning af mennesker.
Jeg mener, at hver gang vi rykker grænsen lidt, kommer vi tættere på.
Det siger jeg vel vidende, at der så er en behandlingsmulighed, der ikke kan bruges, og at der måske ikke er andre behandlingsmuligheder i dag - ligesom der er en række andre sygdomme, som vi heller ikke har behandlingsmuligheder for i dag, ligesom der er en række børn rundtomkring i verden, som vi ikke hjælper af økonomiske årsager.
Lone Møller (S), 2004-03-24:
Det er også min egen personlige og specielt min mands opfattelse - han ville være meget ked af, hvis der blev klonet, så der var en mere af mig.
Derfor er vi imod.
Men jeg vil ikke stå skråsikkert og sige, hvad der kan ske om 30 år; det er ikke en fortalelse fra min side.
Det, spørgsmålet så går på, er: Hvis der nu er en behandlingsmulighed for mennesker i dag, som ikke vil kunne overleve uden denne, er det så Enhedslistens opfattelse, at de vil sætte nogle grænser, fordi de kan ikke lide det, de ikke vil beskæftige sig med det? Er det sådan, jeg skal opfatte Enhedslistens bidrag til denne her debat?
Line Barfod (EL), 2004-03-24:
Jeg må sige, at jeg er lidt rystet, når fru Lone Møller siger, at hun på nuværende tidspunkt er imod kloning.
Jeg håber ikke, at det er en åbning fra Socialdemokratiets side for, at man på et tidspunkt godt ville kunne acceptere menneskekloning.
Det kan jeg ikke forestille mig.
Jeg tror, det var en fortalelse af fru Lone Møller.
Der er nogle grænser, og jeg mener, at hvis der er nogle forskere, der begynder at forske i, at man ville kunne nå langt videre med behandling, hvis man kunne klone mennesker, så ville fru Lone Møller også sige nej.
Selv om det var den eneste mulige behandlingsmetode, så ville fru Lone Møllers grænse nok gå der.
Min grænse ligger så på et tidligere tidspunkt.
Vi har valgt at sige, at vores grænse går her.
Vi mener ikke, at man skal bringe nogle børn til verden, for at de kan redde nogle andre børn.
Det er dér, vores grænse går, og så mener vi, at man må prøve at se, hvad man kan forske i af andre muligheder.
Lone Møller (S), 2004-03-24:
Fru Line Barfod siger jo selv, at der er nogle grænser, som vi har sat, bl.a. for kloning.
Det tror jeg at vi er meget enige om.
Menneskekloning er vi i hvert fald på nuværende tidspunkt enige om ikke skal ske.
Det, der undrer mig, er, at fru Line Barfod siger, at vi har nogle grænser, og nu vil vi gerne forske lidt mere -
sådan opfattede jeg det, sådan skrev jeg det ned - og det er
man imod, for forskerne vil hele tiden gerne forske lidt mere.
Hvis man nu står i en situation, hvor man har en sygdom, og hvor der ikke er nogen behandlingsmuligheder - det kan godt være, at fru Line Barfod kan finde nogle, men lægerne, eksperterne kan ikke - så forsker man lidt mere og finder ud af, at vi kan gøre noget, mener fru Line Barfod så, at vi skal sige nej, når behandlingsmulighederne er der efter en forskning i noget, der ellers ikke ville kunne behandles for?
Line Barfod (EL), 2004-03-24:
Jeg har meget svært ved at forestille mig, at Enhedslisten på noget som helst tidspunkt skulle gå over i fundamentalisternes lejr og blive imod kondomer eller andet, fordi vi er nervøse for, hvad der sker, når man begynder at blande sig i, hvordan æg bliver til, og hvilke mennesker man vil sortere til og fra.
Jeg mener, at der er meget stor forskel på de to problemstillinger, og jeg mener ikke, at det er særligt frugtbart for debatten at blande det sammen.
Med hensyn til forskningsfriheden så mener jeg, at det er vigtigt at holde fast i forskningsfriheden, men jeg mener også, at det er vigtigt at sætte nogle grænser op, at der er noget, vi ikke vil acceptere, nøjagtig ligesom vi har sagt, at vi ikke vil acceptere forskning i kloning af mennesker.
Vi ønsker ikke, at der skal klones mennesker.
Det har jeg forstået at Socialdemokratiet er enig i.
Her er alle partier enige om, at der er nogle grænser.
Så har vi en uenighed mellem de forskellige partier og indbyrdes i partierne om, hvor grænsen går.
Nogle gange rykker grænsen sig frem og tilbage, men vi er alle sammen enige om, at der er nogle grænser for, hvad man kan forske i, og hvad man ikke kan forske i.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2004-03-24:
Nu er det jo sådan, at vi har forskningsfrihed i Danmark, og selv om forskere i høj grad selvfølgelig skal ud at hente penge til deres forskning, kan de i høj grad være med til at designe, hvad de ønsker at forske i.
Vi prøver på ikke at styre det alt for meget inde fra Folketinget, selv om der nok er nogle, der mener det.
Derfor kan jeg ikke helt lade være med at synes, at fru Line Barfod er meget præget af en holdning, som vi desværre også kan se på nogle andre sådan mere religiøse områder, hvor hele hiv- og aids-debatten er gået fuldstændig i stå i Afrika, fordi vi har en pave, der mener, at det er forkert at undervise i, at der findes aids-behandling.
Vi har præsidenter i Sydafrika, der siger, at aids-behandling er forkastelig af etiske og moralske årsager, og som fuldstændig afviser at tage fat i sygdommen.
Frygter Enhedslisten ikke selv, at man indimellem kan gå den vej, hvor man egentlig afviser en lang række mulige behandlinger i fremtiden, fordi man prøver at styre i en bestemt retning ud fra nogle meget firkantede etiske og moralske holdninger?
Line Barfod (EL), 2004-03-24:
Det, jeg talte om, var, at vi her har en behandling, som vi mener har nogle store problemer i forhold til det etiske, i forhold til hvad det betyder for vores opfattelse fremover af menneskeliv.
Vi mener, at man skal sætte en grænse for forskerne og sige: I skal ikke forske mere ad denne her vej; I skal prøve nogle andre veje for at finde en behandling.
Man kan se det i nogle af de andre sager, hvor der har været noget medicinsk behandling, operationer og andet.
Der er andre veje, som man kan prøve at følge.
Det kan også være, at hvis forskerne får at vide, at politikerne står fast på, at der er en grænse og ikke flytter grænsen, hver gang forskerne kommer og siger, at nu vil de lidt mere ad den vej, nu kan de lidt mere ad den vej, fordi de har forsket i det, på trods af at der var en grænse, at de begyndte at forske i nogle andre veje og fandt frem til nogle andre muligheder.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2004-03-24:
Det kan godt være, at jeg er inde på lidt af det samme, men i Socialdemokratiet havde vi tidligere en sundhedsminister, der hed Arne Rolighed, og hans motto var, at nytter det, skal det tilbydes.
Det synes jeg er et meget godt princip så langt hen
ad vejen som overhovedet muligt.
Når fru Line Barfod er inde på, hvilke andre nye teknologier der om 20-30 år kunne være med til at redde børn som dem, vi diskuterer her i dag, børn med livstruende sygdomme, hvad er det så for nogle nye teknologier, som fru Line Barfod anser som værende i støbeskeen inden for de næste 20-30 år, som Enhedslisten godt ville kunne støtte, at man kunne bruge på det her område?
Hvorfor er det, at vi lige nu og her ikke skal tilbyde det, der måske kan vise sig at nytte?
Der er vel også andre behandlinger i denne verden, hvor vi ikke på forhånd har det endelige slutresultat, men hvor vi alligevel sender folk i eksperimentel behandling i udlandet uden helt at kende resultatet af det.