Henriette Kjær (KF), 2004-03-23:
Der var nogle, der dvælede mere ved nogle områder, end andre gjorde, og det skal der jo også være plads til.
Jeg synes, det er udmærket, at tage emnet om bl.a. etniske kvinder op - hvilket hr. Troels Lund Poulsen gjorde - og også mangelen på kvindelige kandidater på europaparlamentslisterne.
Vi diskuterer jo tit, at der skal flere kvinder i bestyrelser og i erhvervsliv, og vi er vældig aktive med hensyn til at være moraliserende i forhold til de grupper og lave en indsats, og så må vi jo også gribe i egen barm.
Men det er nu ikke så meget det, perspektiv- og handlingsplanen handler om.
Men jeg tror faktisk, at man mangler nogle redskaber ude i den enkelte vælgerforening i forhold til at få kvinder til at stille op.
Der er nogle, der er gode til det.
Der er nogle, der er i områder, hvor der bor mange aktive kvinder, der har tid til at være med, og så er der andre områder, hvor det er svært at få kvinderne på banen.
Der prøver vi nu at indsamle de gode erfaringer fra de områder, hvor det faktisk er lykkedes, for at prøve at se, om vi kunne motivere vælgerforeningerne til at få flere kvinder til at stille op.
Jeg tror, at bare det, at de får et brev fra ligestillingsministeren, der beder dem om at arbejde med det her, og at vi får motiveret partikontorerne til at tage det op over for vælgerforeningerne, så er det kommet på dagsordenen, så tager man det på bestyrelsesmøderne, og så diskuterer man det, og så går der selvfølgelig en proces i gang.
Det tror jeg på virker.
Så kan man så have nogle andre ønsker, men det er jo et spørgsmål om temperament og tro.
Men det var blot for at tage et af områderne. Fru Mette Frederiksen nævnte en lang række områder, som hun mente der skulle sættes fokus på.
Jeg mener faktisk, at alle de områder, fru Mette Frederiksen nævnte, er omtalt og er prioritetsområder, som er inde i en proces, men hvor jeg ikke synes, vi skal bilde hinanden ind, at vi kan løse noget med et fingerknips. Så sent som i dag har vi jo hørt fru Mette Frederiksen fremstille uligelønsproblematikken, som om vi vil få den løst, hvis vi får lavet nogle lønstatistikker.
Der må jeg sige, at det tror jeg ikke på, for størstedelen af de lønuligheder, vi har, skyldes i høj grad det kønsopdelte arbejdsmarked.
Det er ganske rigtigt, at der er nogle uforklarlige lønforskelle bl.a. blandt funktionærer, hvor der er 6 pct., som man ikke kan forklare hvad skyldes.
Det kan man måske få noget fokus på ved at offentliggøre nogle lønstatistikker, men det løser på ingen måde problemet.
Det at få et mere lige arbejdsmarked, hvor vi blander os i hinandens typiske valg af fagområder, er en lang og sej indsats, hvor man skal starte i folkeskolen med hensyn til vejledning om, hvilken ungdomsuddannelse de unge skal tage, vejlede nogle flere piger om, at de måske kunne prøve at gå på teknisk skole i stedet for at gå i gymnasiet osv.
Derefter skal der også være en ordentlig erhvervsvejledning i gymnasiet, så man motiverer kvinderne til at gå ind i nogle typisk mere mandsdominerede videregående uddannelser.
Det tager da selvfølgelig lang tid og mange år, inden vi kan se resultatet af det, men det er jo den eneste måde at gøre det på.
Det må vi simpelt hen se i øjnene.
Vi kan jo altid drage den her frem med ufaglærte f.eks.: Hvorfor skal skraldemænd have mere end rengøringskoner, der i den grad slider og slæber?
Det må jo simpelt hen være, fordi de er bedre til at banke i bordet.
Det er igen det her med, om vi så ikke kunne prøve at udvikle nogle redskaber i forhold til kvinderne, så man er mere opmærksom på, hvad man skal gøre i en forhandlingssituation.
Det samme gælder med hensyn til funktionærkvinderne.
Det her med vejledning og pjecer og konferencer lyder blødt, men meget drejer sig jo om at få fokus rettet hen imod et bestemt problemområde, så man faktisk tænker over, hvad det nu lige er, vi kan gøre - og ikke bare fra den enkelte persons side, men når alle begynder at få fokus på det samme område, så plejer der jo at ske noget.
Derfor må jeg igen sige, at jeg tror, det virker, når vi starter i den bløde afdeling, at få rettet fokus ind på nogle bestemte områder.
Så kan jeg ikke lade være at sige, når fru Mette Frederiksen bliver ved med at hive den her SP-ordning op af mølposen, at i sin tid, da den ordning blev lavet, så den præcis ligesådan ud, som den gør i dag.
Der var ikke noget kønsperspektiv ved den.
Det kom først, da Enhedslisten og SF lavede en større aftale med Socialdemokratiet, så pressede de på, for at man lavede en omfordeling af midlerne.
Det må man jo rose de to partier for, men jeg synes ikke, man skal bryste sig af, at det er en blomst, der har groet i den socialdemokratiske have.
Jeg må sige, at det samme lidt gælder den diskussion - nu skal jeg ikke genåbne den - om at give fædrene nogle flere rettigheder.
Det er da ganske rigtigt, at den her regering har fjernet 2 uger, og så kan man så spørge: Hvor offensivt var det så med de 4 uger før?
Nu går man så langt videre i den vedtagelse, som blev fremsat i den tidligere debat.
Det er så igen et trosspørgsmål.
Jeg mener, at man har masser af rettigheder som mænd, men der er nogle barrierer, vi skal have fjernet i forhold til det, at det bliver acceptabelt og normalt, at mænd tager barselorlov.
Men jeg tror faktisk, vi gør det ved at lave noget kampagnelignende i forhold til arbejdspladserne om, at de skal acceptere, når der kommer nogle mænd og beder om orlov. Så skal vi prøve at finde ud af, hvad det er for nogle holdninger, der ligger til grund.
Er det myter, når vi hører om smeden, der bliver til grin, når han beder om at få barselorlov?
Så må vi jo prøve at holdningsbearbejde.
Det må jeg sige at jeg tror er langt mere effektivt.
igen, det lyder blødt, for det er noget med nogle konferencer, nogle pjecer og alt det, som fru Anne Grete Holmsgaard nævnte.
Jeg er også enig i, at vi kender mange af barriererne, men jeg synes ikke, man skal forklejne værdien af, at vi nedsætter en tænketank, for hvordan flytter vi så de barrierer?
Det vil jeg godt have nogle bud på.
Det kan da godt være, at vi skal genoplive noget, der minder om FREJA, men jeg vil godt have nogle kvalificerede menneskers idé om det, inden vi sætter det i søen.
Derfor er det meningen, at konferencen skal være startskuddet, hvor alle de gode ideer bliver kastet på bordet, og tænketanken skal arbejde videre med det, og så kommer der nogle resultater. Jeg vil gerne medgive, at det går langsomt, og inden den konference har været afholdt, inden tænketanken har tænkt, og inden det kan blive politik i virkeligheden, bliver man da utålmodig, men jeg synes, det er svært at gøre processen hurtigere.
Med hensyn til kvinder i bestyrelser, som fru Anne Grete Holmsgaard også nævnte, fordi Jyllands-Posten havde en opgørelse over det i mandags, er jeg enig i, at det er et kæmpe problem.
Men jeg tror altså, at vi skal gå den vej, at vi skaffer nogle flere dygtige kvindelige ledere, for dem, man vil have til at sidde i bestyrelserne, skal jo være ledere, skal være nogle på et meget højt niveau.
Det er derfor, jeg er gået den vej og bliver ved med at holde fokus på kvindelige ledere. Selv om vi igen er i den bløde afdeling, så har det jo faktisk vist sig, at det, at vi er begyndt at diskutere det, og det, at typiske mandeblade såsom Berlingske Tidendes Nyhedsmagasin har beskæftiget sig meget med det - og for den sags skyld også Berlingske Tidende og Jyllands-Posten - gør, at der er mange, der er blevet interesseret i det.
Vi har fået utrolig mange henvendelser i ligestillingsafdelingen om, hvad folk kan gøre på deres virksomhed for at skaffe flere kvindelige ledere.
Nogle synes åbenbart, at det er svært, for kvinderne skal også motiveres, og man skal finde ud af, hvad man skal satse på.
Er det noget med mentorordninger, er det at gøre arbejdspladsen familievenlig, eller hvordan og hvorledes gør man det her?
Så jeg synes faktisk, det er inde i en positiv udvikling.
Jeg vil tage handsken op med hensyn til, at jeg burde etablere et netværk med de dygtige kvinder, som man kunne anbefale til at sidde i bestyrelser.
Jeg tror nu hellere, at jeg vil foreslå, at det f.eks. var Dansk Industri, der gjorde det - det har den tilsvarende organisation i Norge gjort med stor succes - men det hjælper jo selvfølgelig altid, hvis man skubber på, for jeg er enig i, at vi ikke har nok af den slags databaser, hvor kvinders kvalifikationer bliver gjort synlige og offentlige, så det vil jeg prøve at arbejde videre med.
Så var der kritik og den gamle diskussion om, om det er en effektiv indsats, vi gør mod handel med kvinder, og det her med, at de skal sendes hjem efter 15 dage.
Jeg har bare svært ved at se, hvad man skal bruge en længere periode til, for på de 15 dage mener jeg sagtens man kan forberede en sikker hjemsendelse, at man kan få tilbudt psykologhjælp og skabe kontakt til ngo'er i hjemlandet, som så kan tage over efterfølgende.
Det er jo også en pseudoperiode at skulle være her i et halvt år, hvor man ikke foretager sig noget, går rundt og har det skidt, har måske nogle børn i det hjemland, man kommer fra.
Altså undskyld mig, hvad skulle man lave her i et halvt år?
Jeg forstår godt, at risikoen for, at de lander lige i armene på bagmændene igen, skal man gøre alt for at eliminere, men derudover mener jeg ikke, man kan bruge længere tid til ret meget.
Jeg er også enig i, og det mener jeg vi skal arbejde med til stadighed, at der mangler behandlingstilbud til de voldelige mænd.
Vi har lavet en model for, hvordan man kan gøre det med noget kognitiv træning osv., hvor man får arbejdet med de her problemer.
Der var to konkrete spørgsmål, jeg lige skal svare på.
Det ene var fra fru Anne Grete Holmsgaard, der spurgte, hvordan og hvorledes og hvor meget det etniske netværk var blevet brugt.
Det er blevet brugt en gang i 2003 til et møde
om kvinder på arbejdsmarkedet, og så er det blevet brugt ad hoc individuelt til de forskellige problemstillinger, vi har arbejdet med, bl.a. tvangsægteskabshandlingsplanen og også i den her udarbejdelse af perspektiv- og handlingsplanen.
Så det bliver brugt ad hoc, når der er behov for det.
Frevert, der spurgte om side 8, hvor der står, at fordelene ved kulturel mangfoldighed skal synliggøres.
Det, vi mener med det, er jo bl.a. at fokusere på de gode rollemodeller, der er blandt de etniske minoritetskvinder, der har klaret sig godt.
Jeg synes godt, de må være forbilleder for de unge kvinder, der nu står og skal videre på deres færd, for jeg håber jo, at de vil leve mere ligestillet end måske deres mødre - eller ikke engang måske, for deres mødre lever jo ikke særlig ligestillet - for hvis man fokuserer på det gode, får man jo også en masse kvaliteter frem i folk, som vi kan bruge aktivt i det danske samfund, så det er det, der ligger i det.
Der var ikke to, der var nemlig tre spørgsmål, for der var også et fra fru Bodil Kornbek, der spurgte om den nordiske undersøgelse af pornografiens indflydelse på unges seksualitet.
Den er påbegyndt i januar, og vi forventer den færdig i 2005.
Tak for debatten.