Marianne Jelved (RV), 1999-11-02:
Først vil jeg gerne takke alle ordførerne for deres indlæg og for den debat, som de har bidraget til.
Der er blevet stillet nogle enkelte konkrete spørgsmål til mig, men derudover vil jeg også gerne kommentere enkelte af de temaer, der er blevet rejst af ordførerne.
Fru Dorte Bennedsen understreger ganske kraftigt, at det er vigtigt at understøtte sprogforståelsen i de nordiske lande.
Det er regeringen fuldstændig enig i, og det er også et relativt pænt prioriteret område i budgettet.
Der er flere ordførere, der nævner Nordplus-miniforsøget som noget, der kan bidrage til det, og det er jeg også enig i.
Jeg vil i den sammenhæng gøre opmærksom på, at der jo er et kæmpestort mere uformelt samarbejde, som tangerer udvekslingsarbejde omkring børn og unge, nemlig venskabsby- og venskabskommunesamarbejdet på det mere - om jeg så må sige - frivillige plan.
Så spørger fru Dorte Bennedsen til det nordiske hjemmemarked, om regeringerne vil tage et skridt nærmere til det område på baggrund af en rapport, der henvises til, om emnet, som hedder »Nordisk Hjemmemarked«, tror jeg.
Det er et tema, som med mellemrum drøftes i de ministerråd, som beskæftiger sig specielt med de her spørgsmål.
Jeg vil bare pege på en enkelt vinkel på spørgsmålet.
Det nordiske samarbejde blev påbegyndt formelt i 1952, og alle i denne sal er jo ganske vel vidende om de forsøg, der har været gjort igennem årenes løb på at finde - også før 1952 - løsninger på de udfordringer, som de nordiske lande og andre lande i Europa har oplevet de stod over for; dér har man forsøgt at finde nordiske løsninger, nordiske svar på de udfordringer.
Og det er også velkendt for alle, at det, der har haft mest succes i de forsøg, vel i virkeligheden har været Nordisk Råd.
Der tror jeg til gengæld også, at det er meget vigtigt, at vi holder fast i det samarbejdsforum og den konstruktion, som det samarbejde er udtryk for.
Og det betyder, at der faktisk er skabt et nordisk hjemmemarked via EU-samarbejdet.
Jeg nævner kun den vinkel på problemstillingen eller på temaet, fordi jeg synes, det er fair at trække det frem.
Hr. Frank Dahlgaard skal ikke opfatte det som noget, der skulle være vand på hr. Frank Dahlgaards mølle; jeg konstaterer
bare, at det nordiske samarbejde og EU-samarbejdet er to helt forskellige typer samarbejde.
Og begge typer samarbejde har sine fordele og ulemper.
Så igen til fru Dorte Bennedsen, der gør opmærksom på vismandsgruppens arbejde og hele debatten omkring det nordiske samarbejdes internationale rækkevidde, som jo er vokset kolossalt meget igennem 1990'erne.
Der har været nævnt eksempler heroppefra.
Jeg er enig i, at det ikke skal skygge for de indre nordiske problemstillinger.
Og jeg tror, det er meget vigtigt, og jeg vil selv, da det også er en del af formandskabsopgaven, se på, hvordan det så er gået med f.eks. budgetsamarbejdet osv. - fru Dorte Bennedsen nævnte det også som et tema - i de 5 år, der er gået, efter vi ændrede på organisationen af det nordiske samarbejde.
Så har jeg egentlig lidt svært ved helt at ville tage hr. Svend Erik Hovmands kritik af den danske regering til mig i denne her sammenhæng.
Jeg kan selvfølgelig ikke afvise, at den danske regering ville kunne have gjort og måske også i fremtiden ville kunne gøre endnu mere, end regeringen har gjort, i øvrigt med Folketingets flertal bag sig, i samarbejdet bilateralt i nærområdet omkring Øst- og Centraleuropa og i Østersøområdet.
Men det, vi har haft redegørelsesdebat om i dag, er altså det nordiske samarbejde og ikke Danmarks nationale fordele ved konkrete initiativer.
Det betyder ikke, at jeg ikke har noteret tingene ned og vil tage dem til mig og tage dem med tilbage.
Men jeg synes, at vi skal prøve at holde distancen til, hvad de bilaterale fordele kan være i forhold til det nordiske, når det er det nordiske, vi har på dagsordenen.
Hr. Svend Erik Hovmand nævner en række områder: arbejdsmarkedspension, skatteområdet, studerendes meritoverførselsmuligheder.
Jeg vil sige, at alle de forhold, hr. Svend Erik Hovmand nævnte, jo er forhold, der er til genstand for samarbejde imellem regionerne omkring Øresundsområdet.
Der er, så vidt jeg husker, lige indgået en dobbeltbeskatningsaftale, men derfor kan der godt være flere problemer, der skal løses i forbindelse med regionen som sådan, mellem Skåne og denne her del af Sjælland.
Der er nedsat et regeringsudvalg imellem Sverige og Danmark, som skal koordinere og sikre disse løsninger. Hr. Svend Erik Hovmand siger så til sidst - jeg tror, det var i forbindelse med en kort bemærkning til fru Vibeke Peschardt - omkring forbindelsen mellem Danmark og Berlin over Femer Bælt, at det ikke er et spørgsmål om penge, men om vilje.
Der må jeg indrømme, at økonomiministeren dukker op i mit baghoved og siger, at det ikke bare er et spørgsmål om vilje, medmindre viljen til prioritering også er til stede.
Jeg takker hr. Kaj Ikast for den venlige bemærkning om, at redegørelsen bestemt ikke overdriver det nordiske samarbejdes indhold og succeser.
Det kan jeg for så vidt være enig i, jeg vil blot gøre opmærksom på - og det har både hr. Svend Erik Hovmand, hr. Frank Dahlgaard og hr. Kaj Ikast nævnt, der er formentlig også andre ordførere, der har nævnt det - åbningen af ambassaden i Berlin, børssamarbejdet og den type opgaver, de fredsbevarende øvelser mellem de nordiske lande og de baltiske lande osv.
Jeg skal blot til hr. Kristen Touborg sige omkring ønsket om mere fokus på menneskerettighedsspørgsmålene i forbindelse med Østersøområdet og Rusland, at regeringen er meget enig i vigtigheden af det spørgsmål, det tema, og jeg vil blot pege på, at vi jo har menneskerettighedskommissæren Ole Espersen i denne her sammenhæng, som det måske var værd at Nordisk Råd i en eller anden form tog kontakt med, eller det udvalg i Nordisk Råds samarbejde, som især beskæftiger sig med de problemstillinger, som hr. Kristen Touborg nævnte her. Man kunne jo udmærket inddrage Ole Espersen i den position, han sidder i nu for at få en dialog i gang med ham.
Og det behøver jo ikke ske igennem det mere formelle ministerrådsregi, men kan udmærket ske på parlamentarisk niveau.
Jeg kan afsløre her, selv om jeg ikke skal gennemgå hele formandskabsprogrammet og afsløre det på nuværende tidspunkt, at integrationssamarbejdet også er sat på dagsordenen i formandskabsprogrammet.
Til fru Aase D. Madsen, som jeg jo vistnok delvis har svaret igennem det, jeg allerede har sagt, vil jeg blot sige, at det er meget, meget glædeligt, og jeg oplever det faktisk selv på den måde, at Øresundssamarbejdet, det regionale samarbejde imellem de to lande, som det giver sig udslag i medierne, er en fornøjelse for os alle, og det er jo et virkelig godt eksempel på, hvad det betyder, at der er mulighed for det mediesamarbejde.
Det er jo også et tema, som interesserer de nordiske ministre, de nordiske regeringer omkring tv-mediesamarbejdet osv.
Og dér har vi altså et konkret eksempel, som kan underbygge argumentationen for den type samarbejde, også over for de nationale medier, som jo er dem, der også skal medvirke for at finde løsninger til det her samarbejde.
Til fru Vibeke Peschardt blot ganske kort:
Forbrugerpolitik er et af de hovedområder, som både i det nordiske men også i det EU-mæssige samarbejde mellem de nordiske lande faktisk fungerer meget, meget godt, og det håber jeg vi kan fortsætte med at se.
Til fru Jette Gottlieb: Fru Jette Gottlieb slutter med at sige, og jeg citerer det nogenlunde efter hukommelsen: »at de diskussioner får vi sjældent«.
Diskussionerne om, hvordan Norden medvirker til, at Europa bliver helet, og om det nordiske samarbejdes perspektiver og udvikling.
Jeg ville virkelig ønske, at fru Jette Gottlieb også holdt den tale, der blev holdt her, på Nordisk Råds session. Det er kolossalt vigtigt, at vi ikke tror, at diskussionerne i det danske Folketing alene skaber den bevægelse, den lyst til at vurdere, hvordan vi med bedst effekt, ud fra det værdigrundlag, vi er fælles om i det nordiske, får det nordiske samarbejde til at gå i retning af dette.
Så jeg hilser indlægget, initiativet velkommen, fordi det virkelig var meget fremadrettet med forskellige typer muligheder for, hvilken vej vi skal gå.
Den diskussion bør også foregå under Nordisk Råds session.
Til sidst til hr. Jann Sjursen: Jeg kvitterer for den åbning over for at se, hvad vismandsgruppen kommer frem til, og jeg vil godt bakke op om den tilkendegivelse, hr. Jann Sjursen kom med om, at vi ikke på noget tidspunkt skal bringe os i en situation, hvor det lyder, som om vi tror, det nordiske samarbejde har fundet sin rette form.
Verden forandrer sig ekstremt hurtigt, og derfor må vi hele tiden tilpasse det sådan, at vi får det ud af vore kræfter, som vi mener er vigtigst, når vi ser på omverdenen. Til allersidst til hr. Frank Dahlgaard: Jeg har kommenteret lidt af det undervejs, fordi der har været sammenfald mellem foregående ordførere med hensyn til, hvor mange midler der bruges til det nordiske informationssamarbejde i forhold til det europæiske.
Nu ved jeg ikke, om man nødvendigvis får mere kvalitet ud af at bruge en eller anden større sum penge - jeg vidste ikke, om jeg turde sige euroer - men det, jeg synes er interessant, er også at rejse den debat i den nordiske sammenhæng, fordi det jo igen er et spørgsmål om prioritering inden for budgettet, men også et spørgsmål om, hvad vi så får for de midler, og om det er den bedste måde at investere på.
Til allersidst, også affødt af det positive ønske, der lå i hr. Frank Dahlgaards indlæg om, at opfattelsen af den nordiske virkelighed bliver større og mere udbredt i bredere dele af befolkningen: Jeg vil ikke undvære det nordiske samarbejde, men jeg vil sandelig heller ikke undvære det europæiske samarbejde.
Men det er to forskellige slags samarbejde.
Jeg synes nok, at det er vigtigt, at vi vurderer, hvordan vi kan få udbredt kendskabet til det, der faktisk sker.
Hvis vi kunne være nogenlunde enige om det, er vi ikke færdige med at diskutere, hvordan vi formidler det nordiske samarbejde til bredere kredse.