Anni Svanholt (SF), 2001-02-20:
Da SF's ordfører, hr. Knud Erik Hansen, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende:
Det er først og fremmest glædeligt, at denne aftale endelig foreligger.
Det har taget alt for lang tid at få den forhandlet på plads, og det har været ubehageligt at se, hvordan nogle mindre særinteresser i nogle EU-lande har søgt at forhindre en aftale, som forhåbentlig kan medvirke til at støtte en fornuftig udvikling i Sydafrika.
I den sammenhæng kan vi selvfølgelig glæde os over, at Danmark har været et af de lande, som har presset på for at få aftalen.
Det er klart, at SF agter at stemme for aftalen.
Jeg vil alligevel gerne knytte nogle kommentarer til denne aftale og den udformning, sådanne samarbejdsaftaler i det hele taget har.
For det første nævnes menneskerettighederne nok så nydeligt i denne aftale.
Der er formentlig også mindre grund til at frygte for brud på grundlæggende menneskerettigheder i Sydafrika end i nogle af de andre lande, som EU indgår aftaler med.
Men det er stadig ganske svært at se, hvordan man skal håndtere det, hvis der faktisk opstår problemer.
Der er hverken nogen systematisk overvågningsmekanisme eller procedure for at håndtere det, hvis der skulle opstå problemer.
Aftalen er, som det fremgår af de næsten 500 sider bilag, en form for frihandelsaftale.
Hovedreglen er, at der oprettes en frihandelsaftale mellem EU og Sydafrika i løbet af de 10-12 år.
Men det er i den sammenhæng beskæmmende, at EU kun afvikler toldbarrierer over 10 år, og Sydafrika kun får 2 år mere til at beskytte deres industri.
SF mener grundlæggende, at de rige lande skal afvikle deres talrige handelsrestriktioner over for mindre velstillede lande, og at disse skal have klart længere overgangsordninger, som giver dem mulighed for at opbygge deres industri.
Det er vanskeligt i denne sammenhæng at vurdere, om de 12 år er for kort tid, men Europa har haft mange flere år til at omstille sig.
Det er derfor meget muligt, at Sydafrika burde have længere tid.
Det bliver ikke mere tydeligt, når man dykker ned i, hvordan restriktioner skal afvikles.
For her får man det klare indtryk, at alle de steder, hvor EU har problemer og Sydafrika omvendt har mulighed for at opbygge en rimelig eksport, sker aftrapningen langsommere.
Helt grelt bliver det selvfølgelig, når man ser på landbrugsvarer, hvor europæisk landbrug igen skal behandles anderledes end alle andre erhverv.
Hvad der nærmere ligger gemt bag numrene i bilagene er meget svært at vurdere.
Men det fremgår tydeligt, at der er sket en underopdeling af ned til mindre beklædningsgenstande - se eksempelvis side 66 og 98 om jakkesæt, habitter, kombinerede sæt jakker og blazere til mænd eller drenge, hvor der ikke er færre end 21 numre det ene sted og 11 det andet sted.
Jeg kan på den baggrund regne ud, at der er nogle i EU, som producerer noget 61031100, men hvad det er, og hvad der begrunder en særbehandling, er det fuldkommen umuligt at vurdere.
Derfor forekommer det også både besynderligt og problematisk at sende en aftale med en sådan detaljeringsgrad til behandling i Folketinget.
Der kan være grund til, at der er et forskelligt tidsperspektiv for afvikling af tolden,
først og fremmest i forhold til Sydafrika,
men der er næppe én eneste i dette Ting, som er i stand til at gennemskue det og derfor heller ikke med rimelighed kan behandle det.
Jeg synes, det giver grund til at overveje såvel udformning af aftalerne som selve ratifikationsprocessen.
I relation til frihandel, også generelt, synes jeg, det er beklageligt, hvilken underordnet rolle miljøet spiller.
Grundlæggende set er det vanvittigt, hvis relativt lave brændstofpriser fører til opskruet transport af det ene og det andet.
Men det er formentlig ikke i en aftale som denne, at man for alvor skal gøre noget ved det forhold.
Artikel 46 indeholder lovprisninger af intellektuelle rettigheder.
Her er jeg ærlig talt
ikke særlig begejstret.
For tiden udspiller der sig en retssag om Sydafrikas mulighed for at sænke prisen tilstrækkeligt på aids-medicin ved at tillade billig import af kopipræparater.
I den sammenhæng spiller bl.a. danske Novo en meget lidt flatterende rolle.
Det er ganske enkelt skandaløst, når den velstillede del af verden og en forgyldt medicinalbranche skal beskyttes i en grad, der forhindrer bekæmpelse af en af de mest alvorlige trusler mod sundheden i Sydafrika og for den sags skyld i andre lande.
I indledningen og i artikel 53 henvises til det regionale samarbejde i det sydlige Afrika.
Jeg har dog ærlig talt svært ved at se, hvor aftalen mere direkte fremmer dette samarbejde, og det mener jeg er beklageligt.
Der er da også ting i aftalen, som jeg synes, der er grund til at knytte en lille positiv bemærkning til.
Med artikel 34 er der grundlag for, at såvel EU som Sydafrika kan lukke af for de frie kapitalbevægelser, hvis der skulle opstå problemer.
Der ligger i det mindste her en anerkendelse af, at der kan være problemer, og selv om der er meget langt til en fornuftig regulering af kapitalbevægelserne, er det da altid noget.
Jeg ved godt, at det findes andre steder.
Men trods disse bemærkninger støtter SF forslaget.