runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-23:
Jeg vil godt spørge ministeren, om det ikke er sådan, at hvis man har et minesystem som Claymoresystemet, der fuldt ud er i stand til at blive brugt som personelmine - og det forstod jeg også på ministerens svar at det rent faktisk er brugbart til - må det naturligvis også være omfattet af konventionen.
Ellers kommer vi i den absurde situation, at landene kan oplagre personelminer af forskellig art og så blot meddele, at de har sandelig ikke tænkt sig at anvende dem som personelminer, men at de har et eller andet andet formål og derfor ikke er omfattet af konventionens forbud.
Det tror jeg ikke er holdbart.
Jeg tror, det ville være klogt, at vi startede med at rydde op i vores eget hus, når vi skal ud og overbevise andre lande om, at de skal ratificere konventionen.
Jeg håber, at vi kan få et svar på spørgsmålet, om der ikke her er tale om en reel omgåelse af konventionen.
Hans Hækkerup (S), 1998-04-23:
Jeg skal blot sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg har besvaret spørgsmålet.
Men jeg skal gerne gentage svaret, lige så mange gange hr. Albrechtsen vil høre det.
Bjarne Laustsen (S), 1998-04-23:
På Socialdemokratiets vegne vil jeg indledningsvis konstatere, at vi naturligvis støtter regeringens forslag om et dansk bidrag til FN's fredsbevarende operation i Vestsahara.
Selvfølgelig gør vi det, for Vestsahara er en af de solstrålehistorier, der bekræfter, at FN's internationale fredsbevarende indsats nytter.
Nu skal vi blot have fulgt indsatsen helt til dørs, så FN i løbet af relativt kort tid kan forlade Vestsahara som et område, hvor årtiers blodig krig er afløst af fredelig sameksistens og arbejde hen imod opbygning af de demokratiske traditioner og institutioner.
For Socialdemokratiet er det derfor nærmest en gave, at Danmark nu får lov til at deltage i afslutningen af den fredsskabende indsats, FN har ydet i Vestsahara.
Baggrunden for den nuværende anmodning fra FN er en fredsaftale fra 1988, hvor det med FN's mellemkomst lykkedes at etablere en fredsaftale, der indebar, at en folkeafstemning skulle afgøre, hvorvidt Vestsahara skal være en selvstændig stat eller forblive under marokkansk flag.
Grundet på uenighed mellem parterne om betingelserne for afstemningen har det imidlertid endnu ikke været muligt at gennemføre denne folkeafstemning.
Sidste år vurderede FN's generalsekretær imidlertid, at betingelserne for at videreføre og afslutte fredsplanen nu er til stede, og FN fremlagde på den baggrund en plan, hvori det anbefales at udvide observatørmissionen til en samlet militær styrke på 1.850 mand og en observatørstyrke på ca. 550 mand.
Operationen i Vestsahara er en traditionel fredsbevarende mission, hvis primære formål som sagt er at sikre gennemførelsen af den planlagte folkeafstemning og muliggøre en tilbagevenden for de flygtninge, der i dag befinder sig uden for Vestsahara.
Herudover forventes det, at styrken skal anvendes til overvågning af våbenhvilen og demilitariseringen af området efter valget.
Siden 1991 har den militære situation i Vestsahara været rolig og stabil, og parterne har overholdt våbenhvilen.
Og såvel Marokko som Polisario har anerkendt FN's autoritet i området, og der vurderes således ikke at være nogen organiseret militær trussel mod FN-enhederne i Vestsahara. FN har uformelt anmodet en række lande om at bidrage til den udvidede styrke i Vestsahara, og foreløbige tilkendegivelser tyder på, at bl.a. Holland, Østrig, Argentina og Uruguay vil bidrage med militære styrker.
Og Danmark er formelt blevet anmodet om at bidrage med infanterienheder og militære observatører.
Det danske militære bidrag bestående af en infanteriafdeling og en sanitetsafdeling som støttestruktur kan indgå i det hollandsk ledede kompagni.
Socialdemokratiet har med tilfredshed noteret sig, at udgifterne på ca. 60 mio. kr. kan holdes inden for rammen.
Og Socialdemokratiet håber, at et meget bredt flertal i Folketinget stiller sig bag beslutningen om en dansk støtte til FN's arbejde i Vestsahara.
Det vil jo være et godt signal til omverdenen.
Claus Larsen-Jensen (S), 1998-04-23:
I forbindelse med de fortsatte forhandlinger i OECD om en multilateral aftale om investeringsbeskyttelse er det for Socialdemokratiet af helt afgørende betydning, at den beskyttelse, som udenlandske investeringer får ud fra princippet om ikkediskrimination ikke kommer til at stå
Gennemsigtige og klare internationale spilleregler for de internationale investorer, hvor et antal internationale aftaler - vel omkring en 1800 bilaterale nationale aftaler mellem landene - vil kunne samles i en MAI-aftale, giver åbenlyst virksomhederne, vel her ikke mindst de store transnationale selskaber og andre investorer, en kæmpefordel og nogle klare rettigheder.
Hvis globalisering og økonomi ikke skal føre til en yderligere social skævvridning af udviklingen internt i mange lande og hægte de fattigste udviklingslande af den globale udvikling, medføre at grundlæggende rettigheder og standarder selv i industrilandene risikerer at blive underminerede, og at miljøet ødelægges, er det af afgørende betydning, at det klart fremgår af en multilateral aftale om investeringsbeskyttelse, at der også følger en forpligtelse med til at respektere de fundamentale arbejdstagerrettigheder på grundlag af ILO-konventionerne, at respektere de internationale aftaler og regler, der er indgået og indgås på internationalt plan, samt principperne om økologisk bæredygtighed
, at landene i øvrigt selv kan holde og fastsætte deres standarder og regler for arbejdsmarked, miljøpolitik osv., såfremt der ikke er tale om diskrimination, og at man ikke som land kan få en unfair konkurrencefordel ved at sænke sine standarder på bl.a. miljø- og arbejdsmarkedsområdet.
Der skal kort sagt sikres en mere retfærdig globalisering end den, som vi hidtil har været vidne til, og hvor der er balance mellem rettigheder og pligter.
Det kræver internationale spilleregler og aftaler.
Også i et globalt perspektiv må ovennævnte forpligtelser som led i en MAI-aftale anses som et middel til at presse på for arbejdstagerrettigheder og miljøregler inden for verdenshandelsorganisationen WTO, hvor det hidtil har været noget vanskeligt.
Det er også afgørende, at der tages særlige hensyn til udviklingslandene, at de kan tilsluttes, og også at man, når de tilsluttes, tager hensyn til disse lande.
Det er for Socialdemokratiet afgørende og vigtigt, at man ser nærmere på de vilkår og konsekvenser, som en MAI-aftale kan få for udviklingslandenes sociale og miljømæssige udvikling, og at man vurderer disse nærmere som et led i den videre forhandling om aftalen. Det er også vigtigt at understrege, at man, når man skal tage hensyn til udviklingslandene, ikke som undtagelser eksempelvis kunne forestille sig, at områder som eksportproduktionszoner kan fritages. Jeg skal på vegne af Socialdemokratiet, CD, Kristeligt Folkeparti, Det Radikale Venstre, Det Konservative Folkeparti, Venstre og Socialistisk Folkeparti fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse
Hans Hækkerup (S), 1998-04-23:
Hr. Hans Engell stillede spørgsmål om Skallingen, og til det vil jeg godt sige, at det endnu er alt for tidligt at sige noget om, hvad en rydning af Skallingen vil koste, og hvilken indvirkning det vil have på det fredede område, når man gennemfører en rydning.
Der skal først foretages en række undersøgelser.
Jeg vil dog godt sige, at erfaringerne fra den igangværende rydning på Kalvebod viser, at det koster betydelige beløb at fjerne og destruere miner, men det er altså endnu for tidligt at sige noget mere konkret om det, men vi er i gang med at forberede det.
Med hensyn til det spørgsmål, som blev stillet af Enhedslistens ordfører om Claymoresystemet, kan jeg sige, at når det ikke anvendes som miner, og det vil sige med trådudløser, er Claymoresystemer ikke omfattet af konventionen.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-23:
Jeg vil gerne sige tak for debatten og tak til de partier, som har givet udtryk for, at de fandt, at den her debat var væsentlig.
Vi har jo også kunnet konstatere, at en række partier, formentlig et klart flertal her i Folketinget, har tilkendegivet over for regeringen, at den orientering, som har fundet sted på det her område, ikke har været tilfredsstillende fra regeringens side i forhold til Folketinget, og på den baggrund er det tilfredsstillende, at regeringen i dag har givet det klare signal, at der skal ske en grundig orientering. Det har jo været et kardinalpunkt i debatten, om det ville være muligt at sikre, at vi kan forbedre vores miljøstandarder og forbedre arbejdstagerrettighederne, og der har været fortolkninger lagt frem af de forskellige ordførere og senest af ministeren, som jeg opfatter som et fremskridt, således at det er tilkendegivet i fortolkningen af dette forslag til vedtagelse, at det skal være muligt at forbedre den nationale lovgivning.
Tilbage står så til gengæld det problem, at ministeren tilsyneladende ikke ønsker at rejse krav om ændring af tvistbilæggelsessystemet.
Ministeren mener åbenbart, og det er her, vandene skiller mellem flertallet og Enhedslisten, ministeren mener åbenbart, at man kan leve med det tvistbilæggelsessystem, som ligger i det nuværende aftaleudkast.
Men der er altså stadig væk så store mangler
ved den danske forhandlingsposition, at vi i Enhedslisten ikke finder, at flertallets forslag til vedtagelse endnu hviler på et forsvarligt grundlag. Vi vil så arbejde videre på at prøve på at få yderligere forbedringer igennem, og så er det jo muligt, vi på et tidspunkt, inden forhandlingerne er afsluttet, vil kunne mødes.
Tom Behnke (FP), 1998-04-23:
Det er et indlysende godt forslag, som også Fremskridtspartiet naturligvis støtter.
Der er ingen tvivl om, at enhver form for våben er eller kan være farlige, men specielt personelminer har jo den yderligere uhyggelige egenskab, at de både under og efter en krig rammer civilbefolkningen.
Specielt det element, at de efter krigen ligger tilbage og dermed har en meget, meget farlig effekt over for især civilbefolkningen, gør jo, at det er vigtigt, vi tager fat dér, og at vi starter med at få dem forbudt.
Forslaget i sig selv vil heller ikke forhindre, at der er lande, som fortsat vil bruge personelminer, men det, der er vigtigt, er, at flere og flere lande er indstillet på, at man lader være med at producere disse personelminer, lader være med at oplagre dem og lader være med at overføre dem og dermed i hvert fald begrænser brugen af personelminer så meget som overhovedet muligt, og det kan vi i Fremskridtspartiet støtte hundrede procent.
Jørn Jespersen (SF), 1998-04-23:
Jeg vil gerne starte med at takke udenrigsministeren for det meget klare svar om mulighederne for at foretage national og international miljøregulering uden at komme i strid med en kommende MAI-aftale om den danske forhandlingslinje på det her område.
Jeg er glad for, at det nu er slået fuldstændig klart fast, at selvfølgelig er det målsætningen for den danske forhandlingsindsats, at der skal være mulighed for også at lave forbedringer i miljøreglerne, uden at det bliver anset for at være ekspropriation, der kan udløse en erstatning.
Så er der spørgsmålet om arbejdstagerrettigheder.
Jeg er da glad for, at udenrigsministeren gerne så, at MAI-aftalen kunne lægge op til en beskyttelse af arbejdstagerrettigheder i de enkelte lande, men jeg synes, man burde overveje, om ikke anledningen er der til at lægge et øget pres på nogle lande med henblik på, at når man vil være med i det gode selskab, hvad angår investeringer, får man også nogle forpligtelser, altså at bruge MAI-aftalen som et redskab til at sikre, at landene lever op til et minimum af beskyttelse af arbejdsvilkår og lønmodtagerrettigheder. Og endelig er der spørgsmålet om de svage lande, som har brug for en særlig form for beskyttelse muligvis i en kortere periode, muligvis i en længere periode.
Der mener jeg, det er meget væsentligt, at Danmark i sin forhandlingslinje sikrer, at vi allerede på nuværende tidspunkt i forhandlingerne i OECD skaber mulighed for, at ulandene står stærkt i den forhandling, at det ikke er noget, som vi fra dansk side siger skal gøre sig gældende i de kommende forhandlinger med ulandene, men at det allerede nu afspejles i aftalen, at der er enighed mellem parterne i OECD om, at sådan skal det være, når man begynder at forhandle med ulandene.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-23:
Der ligger jo i forslaget til vedtagelse fra flertallet af partierne en erkendelse af, at der er et problem bl.a. på miljøområdet, men jeg vil godt spørge: Hvad betyder egentlig den formulering, at det ikke må forhindre almindelig national miljøregulering?
Ligger der i denne formulering, at man vil kræve en regulær miljøgaranti, således at vi ubetinget har ret til at gå videre på miljøområdet, og således at denne miljøgaranti gælder på tværs af tvistbilæggelsessystemet i den nye aftale?
Det vil jeg gerne vide, for jeg synes, at den formulering, der ligger i forslaget til vedtagelse, er utrolig uklar, og den garanterer jo ikke, at forhandlingerne får et tilfredsstillende resultat.
Jens Hald Madsen (V), 1998-04-23:
Venstre synes, det er positivt, at man er i gang med at forhandle om Den Multilaterale Aftale om Investeringer, for vi mener i Venstre, at grundlaget for samhandel i det hele taget er, at vi får skabt et fundament bestående af nogle internationale regler og krav, så vi får lige konkurrencebetingelser.
Det er faktisk også noget af det samme, som vi ønsker med hensyn til EU: fælles rimelige regler, så vi kan få en fri og gunstig markedsøkonomi.
Det, som måske kan undre os lidt, er, at vi skal have en forespørgsel på et grundlag, hvor forhandlingerne slet ikke er afsluttet endnu.
De er nemlig ikke afsluttet, og sådan som jeg hører forlydenderne, vil der gå et år, inden vi kan se et færdigt resultat af det her.
Men som sagt, nu får vi lejlighed til at give udtryk for, at hvis vi ikke får skabt en globalisering, hvis vi ikke får skabt nogle fælles internationale regler, kan alle de ting, som hr. Keld Albrechtsen kæmper for og står for, ikke gå i opfyldelse, for så vil der være en masse lande, som kan underbyde bl.a. Danmark og de standarder, som vi gerne vil have. Man kan måske også spørge: Er der en skjult dagsorden i det her?
Skal det her være et udtryk for, at nu går regeringen og laver skjulte forhandlinger væk fra Folketinget, væk fra folkestyret, og for, at man ikke ved, hvad der foregår?
Det skal jeg tilkendegive.
Men som sagt må jeg sige, at vi mener, at Danmark skal gå aktivt ind i denne forhandlingsproces, netop fordi vi ønsker mange af de samme målsætninger som hr. Keld Albrechtsen, nemlig at kunne stille krav.
Den eneste måde, hvorpå vi finder, at vi kan stille de krav, er ved at være en aktiv partner og ikke stå på bagbenene.
Derfor synes jeg blot, at det, som vi har set indtil nu, er positivt.
Hellere få indflydelse på, hvad standarderne skal være, end være helt udelukket.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-23:
Hr. Jens Hald Madsen mener, at denne aftale også vil kunne sikre, at vi ikke bliver underbudt med lavere miljøstandarder i andre lande.
Jeg har også læst kompromisforslaget, og jeg må sige, at det sikrer det aldeles ikke.
Det sikrer ikke mod generelle sænkninger af lovgivningen i de enkelte lande.
Skal den forstås sådan, at flertallet i Folketinget kræver en ubetinget miljøgaranti, altså en ret for Danmark til på tværs af tvistbilæggelsessystemet i den ny aftale at forbedre vores miljøregler på alle de områder, hvor vi ønsker det, f.eks. det, jeg nævnte om at forbyde tungmetaller i legetøj?
Giver denne formulering i forslaget til vedtagelse os en ubetinget ret til at forbedre vores miljøbeskyttelse nationalt?
Jens Hald Madsen (V), 1998-04-23:
Jeg tror, hr. Keld Albrechtsen udmærket er klar over, at vi selvfølgelig ønsker at fastholde vore miljøstandarder, og det er vel også det, vi giver udtryk for f.eks. i EU, hvis jeg også må nævne et andet forum.
Hvad skulle forhindre det?
Vi håber da på, at der ikke kommer nogen forhindringer i forhandlingerne for, at man kan lave nogle standardmål, men det skal da ikke forhindre en nationalstat i at stille højere krav.
Men jeg kan ikke se, hvordan det kan forhindre, at man har nogle standarder, og så kan andre nationalstater hæve deres egne krav, hvis det er deres ønske.
Hvad skulle forhindre, at man kunne komme frem til det resultat i forhandlingerne?
Claus Larsen-Jensen (S), 1998-04-23:
Jeg vil gerne understrege over for hr. Keld Albrechtsen, at jeg rent faktisk i stregpunktsoplistningen sagde, at landene i øvrigt selv kan beholde og fastsætte standarder og regler for arbejdsmarkedet osv.
Heri ligger også implicit, at man selvfølgelig kan sætte dem højere end andre lande, hvis man finder det betimeligt.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-23:
Jeg vil gerne takke begge ordførere for besvarelserne.
Nu begynder vi jo at komme ind til sagens kerne, og så vil jeg gerne spørge hr. Jens Hald Madsen, for sådan er
proceduren jo: Betyder det, at dette forslag til vedtagelse pålægger regeringen at udarbejde et konkret ændringsforslag til det kompromisforslag, der nu ligger, og som jeg går ud fra, vi er enige om ikke løser problemet, et ændringsforslag, der indsætter en miljøgaranti, hvoraf det glasklart fremgår, at de enkelte nationalstater har ret til at forbedre deres miljøregler, i det omfang de finder det nødvendigt, f.eks. ved at forbyde tungmetaller i legetøj, og at de ikke derefter kan risikere at bliver underkendt ved et panel af Det Internationale Handelskammer, fordi en producent har indbragt sagen til afgørelse i tvistbilæggelsessystemet?
Frank Dahlgaard (KF), 1998-04-23:
Det Konservative Folkeparti finder det ønskeligt at nå til enighed om nogle internationale retningslinjer for udenlandske investeringer.
Virksomheder, som foretager investeringer i et andet land, har behov for sikkerhed med hensyn til disse investeringer, en beskyttelse af disse investeringer mod ekspropriation eller nationalisering.
Omvendt er der behov for nogle spilleregler, som forhindrer en usund konkurrence mellem landene om at tiltrække sig investeringer ved at give grønt lys for ikkebæredygtige produktioner, altså fabrikationer, der kan gennemføres med lave omkostninger, men som til gengæld skader miljøet og måske også de ansatte medarbejderes sundhed.
En sådan form for konkurrence om at lokke udenlandske investeringer til sig bør det internationale samfund kunne enes om at stoppe gennem en fælles aftale.
Der skal kort og godt tilvejebringes nogle internationale spilleregler, som lægger bånd på kræfternes fuldstændig frie spil.
Det er ikke nogen kapitalismens grundlov, og det skal heller ikke være kapitalismens junglelov.
En sådan aftale må hvile på princippet om ikkediskrimination.
Udenlandske investeringer skal ikke behandles dårligere end nationale investeringer, og udenlandske investorer skal desforuden behandles ens.
Omvendt bør udenlandske investeringer heller ikke behandles bedre end nationale investeringer.
Aftalen bør dog åbne mulighed for særlige nationale undtagelser som f.eks. den danske regel om, at udlændinge ikke uden videre må købe danske sommerhuse.
Aftalen bør i det hele taget ikke forhindre landene i at foretage deres egen nationale regulering af miljø og arbejdsrettigheder.
Den nationale selvbestemmelse bør ikke stækkes ud over retningslinjerne om ikkediskrimination.
Det Konservative Folkeparti kan tilslutte sig udenrigsministerens redegørelse og forhandlingslinje med hensyn til Den Multinationale Aftale om Investeringer, MAI-aftalen.
Målet må være, at aftalen med tiden ikke bare kommer til at omfatte OECD-landene, men også de såkaldte ulande, således at aftalen bliver verdensomspændende.
Jens Hald Madsen (V), 1998-04-23:
Hr. Keld Albrechtsen ved udmærket godt, at det kan jeg som sådan ikke svare på, da forhandlingerne ikke er afsluttet.
Vi kan vel sige, hvad målsætningen er, men jeg kan altså ikke her stadfæste, om der skulle være en konkret miljøgaranti.
Det, som vi kan sige, er vel, at målsætningen er, at vi fastholder de nationale miljøkrav, som vi selv har, så der ikke sker en forringelse.
Det er vel udgangspunktet, og så må vi se, hvad forhandlingsresultatet kan give.
Jørn Jespersen (SF), 1998-04-23:
Det er da oplagt, at når der pågår forhandlinger, vil en vedtagelse i det danske Folketing om den danske forhandlingslinje være et udtryk for nogle målsætninger, som ligger til grund for den danske forhandlingsindsats.
Sådan er det.
Målsætningen er helt klar, og den er, at der uden at komme i strid med MAI-aftalen og bestemmelserne om ekspropriation skal være mulighed for at fastholde og udvikle nye reguleringer på miljøområdet, og det er det, Danmark går efter, når det forslag til vedtagelse, som er stillet, er blevet vedtaget.
Hvordan forhandlingerne så forløber, må vi jo se, og hvordan Danmark forholder sig til det endelige forhandlingsresultat, må vi også se.
Jeg skal dog yderligere rose hr. Keld Albrechtsen
, fordi jeg kan konstatere, at man i argumentationen fra Enhedslisten for en gangs skyld ikke har det sædvanlige synspunkt om den totale suverænitet, om, at det skal landene selv bestemme, men en anerkendelse af, at der er brug for en international aftale, som Enhedslisten ønsker at præge, så velkommen i klubben af partier, der ønsker at præge den internationale udvikling.
Peter Skaarup (DF), 1998-04-23:
I Dansk Folkeparti er vi tilfredse med, at Enhedslisten har ønsket at stille denne forespørgsel i dag. Vi synes, det er helt rimeligt, at man her i Folketinget får en debat om den danske forhandlingslinje, når det gælder MAI-aftalen.
Vi er også af den opfattelse, at det er vigtigt for at vise, at man også i EU-debatten kan få lov til at diskutere forhandlingslinjer, inden man går ud med den samlede aftale, hvor man ligesom siger til folk, at nu kan I bare stemme for det her, ellers bliver vi smidt ud af det hele.
Vi har jo mange gange i EU-debatten set, at Danmark kommer og siger, at nu har vi nogle fantastisk vigtige punkter her, og vi har opnået så og så mange ting, men hvor det i virkeligheden ikke har været et forhandlingsudspil, som har været godkendt af befolkningen, endsige det mindretal i Folketinget, der ikke har været enige i den linje, som regeringen har valgt på EU-området.
Vi synes, Danmark fortsat skal være en aktiv partner i Den Multilaterale Aftale om Investeringer, og vi mener også, det er vigtigt, at man fremover får nogle internationale spilleregler for investeringerne her i verden.
Vi mener også, det er vigtigt, og her er vi enige med De Konservative, at aftalen også kommer til at omfatte ulandene.
Det er kun gennem handel og investeringer, at ulandene på sigt kan komme op på det niveau og den levestandard, vi har i Danmark.
Alt andet er spildte muligheder i ulandene, og derfor er det vigtigt, at ulandene kommer med i aftalen om investeringer.
Det er også vigtigt for Dansk Folkeparti, at vi i denne aftale bevarer muligheden for den nationale selvbestemmelse
Vi vil også følge den danske mulighed i forhandlingerne meget nøje i den kommende tid.
Vi skal ikke afgive unødig suverænitet fra dansk territorium, heller ikke på dette område, men det er stadig væk vigtigt, at der kommer en international aftale om investeringer.
Vi mener grundlæggende, at vi ikke i dag kan tage endelig stilling til, om det er den rigtige aftale, vi opnår i forbindelse med investeringerne her i verden, men i Dansk Folkeparti vil vi følge det meget nøje, og vi siger som sagt tak til Enhedslisten for at have rejst debatten her i Folketinget.
Peter Duetoft (CD), 1998-04-23:
Jeg skal såmænd ikke forlænge debatten meget.
Jeg undrer mig
en lille smule over det sidste indlæg, der handlede så meget om EU.
Jeg kan ikke rigtig se, hvad det har med det her at gøre, men det er så noget andet.
Generelt set
synes vi, at udenrigsministerens forhandlingslinje er meget fornuftig. Det her er jo en vigtig sag, for det er forudsætningen for, at der kommer
flere investeringer til de lande i verden, der har brug for dem, og det er igen forudsætningen for handel.
Det er forudsætningen for, at vi overhovedet kan få en egentlig udvikling i gang og ikke bare have et klientforhold til store dele af verden, så derfor er vi tilhængere af, at en sådan aftale kommer på plads, og vi er tilhængere af den linje, som regeringen lægger op til.
Derfor er vi også medforslagsstillere til det forslag, som bliver vedtaget senere her i dag.