Ole Glahn (RV), 2006-04-20:
Nu drøftede vi jo i formiddag principperne for det kommunale selvstyre, og det er glædeligt, at vi nu får lejlighed til at koble det på nogle drøftelser omkring økonomien.
Kendsgerningerne er jo, at det kommunale selvstyre i høj grad i praksis administreres ud fra nogle økonomiske hensyn.
Der er nogle tal, der skal passe; der er nogle rammer, der skal overholdes.
Der synes vi i Det Radikale Venstre, at det er vigtigt, at kommunalbestyrelserne, når de nu skal lægge deres budgetter, har det størst mulige kendskab til de betingelser, hvorpå økonomien kan udvikle sig.
Vi har så i al beskedenhed været med til at lave en udligningsreform, som sikrer, at den del af forudsætningerne for den økonomiske prioritering og budgetlægning i kommunerne bliver lagt ind i nogle rammer, som giver en større lighed mellem kommunerne.
Det er vi tilfredse med.
Der kan man sige, at det ikke er den bedst mulige optakt til de nye kommuners måde at fungere på
regeringen har sørget for inden for det sidste års tid, først med truslen om indgreb via en tekstanmærkning i finansloven, og så nu her, hvor man fra regeringens side anerkendte det ekstra behov, der var til dækning af omkostninger i forbindelse med kommunalreformen – hvilket kommunerne opgjorde til 2 mia. kr., så vidt jeg husker det – men alligevel mente, at kommunerne skulle gå ud og finde de 2 mia. kr., fordi man nu ikke anerkendte, at der var en ekstra omkostning ved at lave denne kommunalreform, og med ekstra omkostning mener jeg set i forhold til det, der var aftalt i sommer.
Regeringen har så – og det synes jeg er glædeligt – accepteret, at de 500 mio. kr. ud af de 2 mia. kr., som kommunerne ikke har fundet, kan tilskrives ekstra engangsomkostninger.
Men efter vores opfattelse er der stadig væk en manko på denne konto, og vi synes, at det er meget uheldigt, at de nye kommuner skal begynde med – om man så må sige – at skulle stå til regnskab for handlinger, som de tidligere kommunalbestyrelser har foretaget, og at de kan risikere at blive trukket i deres bloktilskud.
Når det er sagt, vil jeg også understrege, at vi fra radikal side selvfølgelig har den opfattelse, at der skal lægges nogle rammer – ud over de 70 pct. – for, hvordan vores offentlige økonomi udøves.
Det gjorde vi selv sammen med Socialdemokratiet, da vi var i regering sammen, og det har vi selvfølgelig fuld forståelse for at denne regering også gør.
Det, der er afgørende, er, at regeringen forstår, at der i de forhandlinger, der skal foretages med Kommunernes Landsforening her til sommer, og i de udmeldinger og rammer, man giver, skal være en fornuftig balance mellem de krav og de forventninger, man stiller til de offentlige opgaveløsninger ude i kommunerne, og så den økonomi, man stiller til rådighed.
Der er det jo altså sådan, som vi har været inde på flere gange også her i forbindelse med debatten i dag, at der kan være meget langt fra den verden, vi har herinde i Folketinget, og så den verden, man har som kommunalpolitiker.
Ét er, at de overordnede tal passer sammen, et andet er, at kommunerne skal intensivere effektiviseringen af opgaveløsningen.
Men der er altså også nogle områder, hvor der er udgifter, som man ikke kan komme uden om i kommunerne, hvis børnetallet stiger, hvis de ældre bliver mere svagelige og derfor skal passes mere.
Og det er enkeltkommuner, for hvem det, når de er lagt i meget snævre rammer, så bliver meget begrænset, hvad de kan udøve af kommunalt selvstyre, fordi de er lagt i nogle bånd, som gør, at de faktisk kun har en vej at gå, når de ikke må hæve skatten, og det er jo så det skattestop, som bl.a. regeringen står for, der kan være årsag til det.
Men det kan også være overordnede økonomiske hensyn.
Man kommer i den situation, at man må ud og finde besparelser på en lang række områder.
Og det gør jo, at det, borgerne oplever i forhold til den verden, vi herinde færdes i, er, at de ekstra behov for offentlige ydelser fører til, at der skæres på nogle områder, sådan at den værdi, der ligger i de ydelser, måske bliver ringere.
Jeg tænker på, at der f.eks. bliver færre pædagoger til antallet af børn i institutioner osv.
Det er et fokus, som vi bliver nødt til at forholde os til, for det er os som politikere, der får et fælles problem over for borgerne på den anden side.
Og det er problematisk, hvis ikke vi forstår, dels her fra Folketingets side og dels fra regeringens, at løse det på en sådan måde, at ansvaret et klart placeret.
Og der synes vi fra radikal side, at det er vigtigt, at regering og Folketing erkender sin del af ansvaret for de økonomiske rammer, som kommunerne skal have.
Men jeg tilføjer, at vi naturligvis er meget indstillet på fra radikal side, at der skal foretages en styring, og den skal jo først og fremmest være økonomisk.
Det vil vi også fortsat være tilhængere af.