Helge Adam Møller (KF), 2004-04-22:
Det er jo ikke et forslag - eller i hvert fald ideen i det - vi diskuterer for første gang, og jeg er ikke et sekund i tvivl om, at forslagsstillerne og Kristendemokraterne selvfølgelig har tænkt sig godt om her og mener, at man med det her skaber et, skal vi sige, endnu bedre samfund.
Det er jo normalt formålet, når vi fremsætter lovforslag, uanset om det er på det ene eller andet område, at gøre noget bedre. Jeg vil godt sige, at den konservative folketingsgruppe, ikke kan støtte det. Forslaget indeholder jo to forskellige elementer, hvoraf det ene er, at enhver familie eller ethvert parforhold skal have mulighed for at få en parrådgivning i offentlig regi, hvis man er ude i vanskeligheder, konflikter eller kriser.
Jeg må indrømme, at det nok kunne blive mange, for jeg tror, at i de fleste selv velfungerende familier eller parforhold vil der indimellem være nogle vanskeligheder og måske enkelte gange også en konflikt
, så hvis halvanden million af dem bare tre gange om året ...
men lad nu det ligge, for det tror jeg alligevel ikke er hensigten.
Det er nok, når det er en decideret krise, altså noget, der begynder at nærme sig en skilsmisse eller et opbrud.
Men vi har den grundlæggende holdning, som også justitsministeren gav udtryk for, at hvordan man vil leve sit liv, og hvilken rådgivning man ønsker at få, er grundlæggende en privat sag.
Desuden er der jo samtidig en bunke tilbud allerede,
både offentlige og private.
Vi har præsterne, som også hr. Per Dalgaard nævnte - det står faktisk i ægteskabsloven i § 43, stk. 1, at det er en af præsternes opgaver.
Der er socialforvaltningen - det står i loven om social service i § 3 - hvor enhver kan henvende sig, også selv om man ikke er medlem af folkekirken.
Der er praktiserende psykologer - nogle lever faktisk af det her, så man må håbe, de også er gode.
Der er også private foreninger.
Og så er der, hvad jeg måske efterlyser allerallermest, familie og venner, folk, man har tillid til og tiltro til, som er en del af ens sociale netværk.
Det er måske det, jeg er lidt bange for på mange områder, at hver gang man vil sige, at en eller anden opgave skal over i offentligt regi, for det offentlige er nok bedre, så fortæller man jo samtidig folk, at så har de ikke selv så stort et ansvar for sig selv.
Det er ikke først og fremmest jeres problem at redde jeres ægteskab, nej, du kan bare gå ned til det offentlige, og de skal så nok hjælpe dig.
Det er lidt ligesom den situation, som jeg indrømmer, at jeg er lidt træt af - jeg ved ikke, om jeg taler på min gruppes vegne, for det har jeg ikke fortalt dem - men når en bus kører galt, og det sker jo desværre indimellem, hvor der er to skolebørn, der brækker en arm, og den tredje får en flænge i panden, så ser man på forsiden af den lokale avis, at de øjeblikkelig blev tilbudt krisehjælp, altså børnene, på grund af den brækkede arm og flængen i panden.
Det er, fordi vi har vænnet os af med, at den krisehjælp, man skal have - det, jeg hellere ville kalde trøst og omsorg - skal man selvfølgelig have fra sin far og mor eller sin skolelærer eller spejderleder osv.
Det er ikke noget, man skal have fra en professionel, statsansat psykolog.
Nå, det er ikke det, der står i dette forslag, men det var ligesom baggrunden for, at jeg er lidt betænkelig ved, at man lægger alt over til det offentlige.
jeg tror i virkeligheden ikke, at der mangler forskning på det her område.
Jeg tror godt, vi alle sammen ved, at skilsmisser har nogle meget store menneskelige og også tit nogle samfundsøkonomisk uheldige konsekvenser.
Så det er ikke forskningen, der er nødvendig. Lad mig tage et andet eksempel: I dette høje Ting ved enhver af de 179 folketingsmedlemmer, at det er usundt at ryge.
Vi har masser af forskning.
Alligevel er der en fjerdedel, der ryger.
Så selv om vi har al forskning, vi har al viden, så er vi mennesker på godt og ondt, og vi følger ikke altid den viden, vi har fået af forskningen.
Det er måske snarere det større problem.
Det er derfor, jeg efterlyser, og det er grundtanken i det her, mere personligt ansvar, få dit eget netværk til at hjælpe dig, det er tit bedre end statsbetalte psykologer og andre.