Søren Kolstrup (EL), 1998-04-02:
Det glæder mig da at konstatere, at ministeren taler om, at det samfundsmæssige ansvar ikke forsvinder.
Det glæder mig også hele tiden at høre, at ministeren i alle de forskellige sammenhænge taler om, at det er et fælles ansvar, som vi ikke må løbe fra.
Indebærer denne generelle udtalelse så, at ministeren er indstillet på, at spørgsmålet om en regional fælles takstfastsættelse bliver reglen og ikke undtagelsen, og at det klart kommer til at fremgå af lovgivningen, at en fællesregional takstfastsættelse vitterlig bliver udgangspunktet og ikke undtagelsen?
Det er jo kun lidt over 100 år siden, at man vedtog loven om meddelelse af eneret til anlæg og drift af forskellige jernbaner.
Det var den lov, der påtog sig det samfundsmæssige ansvar for jernbanedriften, og det er den, som man nu efter vore begreber er på vej til at ophæve.
Vi ser det sådan, at man ønsker systematisk at reducere den fælles prioritering af transportopgaver, at man ønsker at reducere den fælles miljømålsætning og underminere regionale mål.
Om to år vil såvel passagertrafikken som godstrafikken på skinner
foregå ved, at trafikministeren indgår kontrakter med jernbaneoperatører, der kan vinde en udbudsrunde.
Det svarer således til udlicitering af bustrafikken i Danmark, og jeg mener, at man kan konstatere, at den har vi meget dårlige erfaringer med.
Jeg skal koncentrere mig om et par af de usagte effekter, som i objektivitetens hellige navn også bør indgå i en så drastisk ændring af hele togtransporten i Danmark.
Hvordan skal f.eks. begrebet virksomhed forstås?
Kunne man forestille sig, at amtslige trafikselskaber kunne opfattes som sådanne, eller udelukkes de ved lovforslaget fra de regionale og lokale jernbaner?
Det er i hvert fald et spørgsmål, som vi meget gerne vil have præciseret af ministeren.
Eller kan man frygte, at noget sådant er udelukket med lovforslagets formulering?
Også det synes jeg vil være rart at få præciseret.
Og så kommer der endelig et begreb, som set fra vort synspunkt er meget uhyggeligt, og det er begrebet »fri trafik«.
Hvordan vil det komme til at fungere i praksis?
Det fremgår jo, at jernbanevirksomheder får ret til at få tog indplaceret i køreplanen, hvis der er plads, men så kommer spørgsmålet: Hvem bestemmer reelt, hvornår der er plads?
Jeg har akkurat ligesom fru Margrete Auken meget svært ved at tage det nuværende DSB i forsvar, men jeg laver ikke en kortslutning, der hedder, at fællesskabet og demokratiet så at sige må gå fra borde, tværtimod. Jeg kan også konstatere, at DSB er havnet i en beklagelig situation, men den situation, som de er havnet i, skyldes bl.a., at regeringen sammen med de borgerlige partier fra 1994 ubønhørligt har fjernet ethvert grundlag for, at DSB kan fungere som en offentlig servicevirksomhed, som DSB dengang selv ønskede at være. Ved at kaste et blik på DSB's egne tidligere planer for udbygning af jerbanebetjeningen kan man se, at der faktisk var vilje til kreative udbygningsplaner.
Alt skal altså fungere på markedsvilkår.
Det er målet.
Og det bliver efter vore begreber startskuddet til DSB's død.
Nu kommer så anden fase, hvor befolkningen foregøgles en række forbedringer som følge af liberaliseringen.
Man kunne jo så hævde, at det kun kunne gå fremad, men Enhedslisten må afvise, at liberaliseringsvejen er den rigtige.
Det er i vores øjne hen i vejret at forestille sig, at liberalisering af jernbanen pludselig skulle stille jernbanetrafikken bedre i konkurrencen med lastbiler, personbiler, fly osv.
Tværtimod vil problemet være, at de overordnede samfundsmæssige hensyn bliver stillet svagere i forhold til den enkelte operatørs krav om overskud.