Kim Behnke (FP), 1999-01-19:
Anden gang, vi fremsatte forslaget,
var der faktisk et flertal, der erkendte, at der var et problem, men man syntes ikke, at den løsningsmodel, Fremskridtspartiet havde fremlagt, var tilfredsstillende.
Og nu tredje gang sker der ikke bare det, at det samme flertal erklærer, at der er et problem, men nu har vi også fået skatteministeren i tale, og han viser vilje til at se på sagen og få gennemført nogle nødvendige ændringer.
Sådan skal det selvfølgelig også være i et folkestyre som det danske.
Tingene skal modnes, og en gang imellem kan vi jo fra Fremskridtspartiets side godt ærgre os over, at modningstiden er lidt lang, men det er der nok ikke noget at gøre ved.
Skatteministeren sagde, at hvis de modeller, der er nævnt i bemærkningerne, bliver benyttet, er han bange for, at det bliver et tag selv-bord.
Det er netop derfor, vi ønsker, at der skal være nogle værnsregler i den lovgivning, som i givet fald måtte komme efter en vedtagelse af beslutningsforslaget.
Skatteministeren brugte det argument, at hvis man går ind for en eller flere af de tre modeller, der er skitseret, er der nogle, der vil komme i klemme, fordi der efter skatteministerens mening kan ske det, at nogle reelle landbrug bliver omvurderet og kommer økonomisk i klemme, og andre, som ikke bliver vurderet, også kommer økonomisk i klemme.
Jeg synes, det er et dårligt argument, skatteministeren møder op med her i Folketingssalen, for sagen er jo, at hvis myndighederne foretager en omvurdering, og borgeren klager, sker der en fornyet behandling.
Der er jo ingen automatik i de ting, og det er i hvert fald ikke vores opfattelse, at der skal være det, så det skrækscenario, som skatteministeren tegnede om disse tusinder af ejendomme og beboere, der kunne komme i klemme, forestiller vi os bestemt ikke bliver tilfældet.
Til gengæld var skatteministeren også inde på det forhold, at der ofte hører væsentlig mere jord til et nedlagt husmandssted end til et traditionelt parcelhus.
Det er jo en rigtig iagttagelse, og skulle regeringen være moden til at komme med et forslag, som betyder, at man foretager en anden skatteberegning end i dag, er det selvfølgelig en god idé, som vi bør arbejde videre med.
Men der er fortsat nogle problemer, som ændringer vedrørende grundarealerne ikke kan løse, og det er de problemer, som Venstres ordfører, fru Mariann Fischer Boel, ganske rigtigt gjorde opmærksom på, nemlig bopælspligten og det forhold, at landbrugsloven fortsat gælder for den pågældende ejendom, selv om den skattemæssigt bliver betragtet som et parcelhus.
Derfor bliver skatteministeren nødt til på et eller andet tidspunkt at spise en økologisk gulerod sammen med fødevareministeren og finde ud af, om det er den ene eller den anden bestemmelse, der skal være gældende, for i øjeblikket bliver de mennesker, der er tale om, ramt to gange.
Først bliver de ramt af en bopælspligt, som gør, at de skal bebo ejendommen, og af en landbrugspligt, som giver en masse restriktive regler for, hvad de må bruge jorden til osv., og derefter bliver de ramt af skatteministeren med et krav om betaling af ejendomsskatter osv., som om det var et traditionelt parcelhus.
Begge dele kan ikke være rigtige på samme tid, og derfor bør det være sådan, at man foretager en afklaring: Enten-eller.
Vores opfattelse er selvfølgelig, at de pågældende personer skal have mulighed for at drive disse små kald, de hobbylandbrug eller de små økologiske landbrug, så vi - som Kristeligt Folkepartis ordfører, hr. Kofod-Svendsen, netop var inde på - kan sikre, at der ude omkring i landområderne, i de små landsbyer er en fortsat beboelse.
Det er jo et problem, som gang på gang bliver taget frem her fra talerstolen, og når de forskellige foreninger osv. i områderne holder deres årsmøder, går alle politikere på talerstolen og erklærer, at det må der sandelig gøres noget ved.
Men hvis en familie er parat til at flytte med børnene ud fra stenbroen og have et par høns gående og dyrke fire rækker økologiske gulerødder for at få økonomien til at hænge sammen, kan det ikke nytte noget, at de i et så kraftigt omfang bliver straffet af skattemyndighederne.
Sidste gang, vi havde forslaget til første behandling, fremførte ikke mindst SF og til dels også Enhedslisten det rigtige synspunkt, som Fremskridtspartiet fuldstændig står bag, at vi ikke skal lave en lovgivning, der kan misbruges til, at herregårde og alt muligt andet lige pludselig skal vurderes efter bondegårdsreglen.
Her efterlyste jeg nogle konkrete forslag til, hvilke værnsregler der skal være, men der var tavshed fra både SF's og Enhedslistens side.
Jeg kan ikke forstå, at SF er så passive i denne sag, for mange af de mennesker er jo i virkeligheden SF's kernevælgere.
Den sag, jeg kæmper for med forslaget her, er
Det er ikke Fremskridtspartiets vælgere, der bor og dyrker økologiske gulerødder i de nedlagte husmandssteder, og derfor undrer det mig, at SF ikke med det netværk, SF jo trods alt har, er i stand til at komme med kvalificerede bud på, hvordan værnsreglerne skal være. De forslag fra bilag 5 fra sidste behandling, der blev kommenteret af skatteministeren og er nævnt i bemærkningerne,
er nogle værnsregler, som Fremskridtspartiet forsøgte at formulere.
Men hvis ikke de er formuleret korrekt, hvis skatteministeren forventer, at de giver administrativt kaos eller tilsvarende, må jeg nødvendigvis holde spejlet op for skatteministeren og SF's ordfører og spørge, hvad det så er der skal til, for det er jo lidt fattigt at stå og erklære, at der er nogle problemer uden så at være i stand til at komme med et kvalificeret bud på, hvordan de bliver løst.
Der er løsningsmuligheder, som allerede ligger klar i skrivebordsskufferne ovre hos skatteministeren, så lad os tage og få dem gennemført, sådan at de mennesker kan se en ende på deres problemer, frem for at det skal vikles ind i den meget store, og jeg kan forestille mig, ret komplicerede lovgivningsproces, vi skal have i næste samling omkring hele vurderingssystemet, hvor det her så i stedet for at være noget, der er særskilt fokus på, blot bliver tre linjer eller tre paragraffer i en større lovgivning.
Jeg er nødt til at sige til Det Radikale Venstre, at det er fint at have tillid
til vurderingssystemet, men erfaringen, som vi har beskrevet i bemærkningerne, viser jo, at der i allerhøjeste grad er et element af tilfældigheder.
Praksis bygger på landsskatteretsdomme, og det er utilfredsstillende, når disse landsskatteretsdomme så ikke efterleves 100 pct. alle steder.
Endelig var Enhedslistens ordfører, hr. Frank Aaen, enig i, at der er et problem, men han mente ikke, at det lige præcis var Fremskridtspartiets løsningsforslag, der er det rigtige.
Dertil er kun at sige, at fra Fremskridtspartiets side er vi så pragmatiske og liberale og fleksible, at vores fornemste pligt er at få løst problemet på en tilfredsstillende måde.
Det gør ikke noget, at der ikke står Fremskridtspartiet øverst på det forslag, der bliver vedtaget.
Så hvis skatteministeren fremsætter et forslag og SF og Enhedslisten er mere trygge ved at stemme for et forslag, hvor der står skatteministeren som forslagsstiller, er det helt fint for os.
Det er også derfor, vi har fremsat det her som et beslutningsforslag og ikke som et lovforslag.
Vi vælger at tage denne første behandling og de åbninger, der er blevet udvist, som tegn på, at der nu sker noget, og vi har det glædesbudskab til de mennesker, der føler, de er kommet i klemme, at tredje gang viste sig også i denne sag at være lykkens gang.