Kim Behnke (UP), 2001-04-24:
Som alle har været inde på, er det en genfremsættelse.
Sidste samling nåede vi desværre ikke en førstebehandling.
Det når vi så i den her samling, og så må vi se, hvor langt vi når med forslaget.
Blot for at der ikke er nogen, der skal have tvivl i deres sind, så er forslaget bygget op på en sådan måde, så § 1 er det operative.
Jeg ved, at flere, der har læst forslaget, har ringet mig op og været voldsomt oprevet.
De havde læst et af punkterne under § 2 og sagt: Det har du da vel ikke tænkt dig at ophæve?
Nej, det er lige præcis det, der ikke skal ophæves.
På samme måde er det sådan i forhold til en af justitsministerens bemærkninger, at vi vil under ingen omstændigheder - der har ministeren fuldstændig ret - krænke borgere, der eksempelvis har indgået aftaler osv. i tiltro til, at også gamle regler stadig væk gjaldt.
Derfor har vi i
forslag til kapitel 3, det er i overgangsbestemmelserne, § 13, lavet en bestemmelse
Fru Birthe Rønn Hornbech nævner så sagen om gælden i forhold til pantsatte øer.
Den sag har jeg ladet undersøge i Folketingets Finansudvalg, og det viser sig, at Danmark ingen hæftelser har længere.
Det er den norske stat, der i dag hæfter for den gamle gæld, og så må de jo selv tage stilling til, om de ønsker at indfri den.
Så Danmark har, hvad det angår, ikke længere nogen forpligtelse, selv om det var dansk område, dengang pantsætningen fandt sted.
Så var fru Birthe Rønn Hornbech inde på en række af de bestemmelser, der vedrører kirkens forhold, og det er da også noget af det, der har givet mig flest rynker i panden, for vi vil jo under ingen omstændigheder træde noget trossamfund over tæerne.
Hvis et trossamfund en gang for flere hundrede år siden har fået nogle privilegier på dansk jord, så skal det være dem velundt.
Men vi tog jo med grundloven fra 1849 et opgør med, at landet var regeret eller reguleret af privilegier, til at det i stedet for skulle være sådan, at tingene fremgik ved lov, og specielt sidste år i forbindelse med 150-års-jubilæet for grundloven var det jo i kirkelige kredse igen til diskussion, at vi i vores grundlov har en bestemmelse, hvor der står, at kirkens forhold ordnes ved lov.
Min personlige vurdering er, at i stedet for at vi har de her ting reguleret ved gamle kongelige privilegier, så burde det være i en retsstats interesse, at tingene er skrevet ned, ikke nødvendigvis i moderne sprog, hvis man vil beholde sprogbrugen, så for min skyld ingen alarm, bare det er på dansk, men sådan at det fremgår af en lovtekst, og ikke, som tilfældet er nu, hvor det er i form af gamle privilegier.
I forhold til Skt. Petri håber jeg, at fru Birthe Rønn Hornbech har set de grundige bemærkninger, der er på side 16,
hvor der redegøres for, at der så sent som i lovforslag nr L 8 i folketingsåret 1999-2000 skete en række ændringer i forhold til den situation.
Hr. Aage Frandsen spørger: Hvad skal der ske med det her, den dag hr. Kim Behnke ikke interesserer sig for det længere?
Ja, hvor længe der er til det, afgør statsministeren, for lige så længe jeg har kontor her i bygningen, vil det være noget, der er en del af mit interessefelt, men jeg har da en forventning om, at andre vil føre arbejdet videre.
Jeg kan afsløre, at på nuværende tidspunkt har jeg haft henvendelse fra to personer.
Den ene skulle skrive et afsluttende projekt, og den anden skulle netop i gang med en ph.d.-afhandling.
Nu har vi tre forslag i dag, men for begges vedkommende var det det her forslag, de ønskede at tage udgangspunkt i.
Det, der gør det interessant, er jo at lave et skel fra 1. januar 1871, for det, der sker på det tidspunkt, er, at vi i Danmark overgår til at få Lovtidende, og det vil sige, at reglerne fra det tidspunkt er langt mere tilgængelige end alt det gamle.
Justitsministeren har så på et tidspunkt været så letsindig at skrive til mig i et svar på spørgsmål nr. S 604 fra 1999-2000, at når det gælder alt det, der ligger før 1. januar 1871, så kan man være rimelig sikker på, at det, der står i Retsinformation, er det gældende, i hvert fald er det det vigtige, der står dér.
Det er det, der er taget udgangspunkt i i forhold til at skrive det her lovforslag
, men vi har da selv fundet eksempler på, at det ikke er helt så nemt. På side 10 i bemærkningerne bliver nævnt en »Cancellie-Plakat af 10. april 1795«.
Det er nogle regler og bestemmelser om sikkerhed for offentlige stiftelsers midler, og der spørger vi først Justitsministeriet: Hvordan er det med dem?
Justitsministeriet svarer så, at man ikke rigtig ved, hvordan det er, men man henviser til, at det må Finansministeriet tage sig af.
Finansministeriet svarer så tilbage, at det ved de heller ikke, og til sidst må Justitsministeriet alligevel udrede og vurdere, at disse regler formentlig er bortfaldet.
Men altså både det konkrete ressortministerium, altså Finansministeriet,
og Justitsministeriet må bruge lang tid på at finde ud af, om en sådan kancelliplakat fra 1795 overhovedet har relevans i dag.
Der er det min vurdering, at Folketinget med fordel kunne skabe den nødvendige klarhed ved at sige: Lad os slå en streg over alt det, der ligger og er ældre end fra dengang, da vi begyndte at bruge Lovtidende, med forbehold for de punkter, der konkret er nævnt her i § 2 og de efterfølgende paragraffer.
Og så er der altså nogle opsamlingsparagraffer.
Så når justitsministeren siger, at det her ikke bare er forenklet, men at der er tale om en egentlig forenkling af problemstillingen, så må Justitsministeriet jo tage det her som en udfordring, som SF's ordfører også var inde på, sådan at man følger de her ting op og bruger muligheden for at gå ind og benytte en sådan metodik.
Så er der selve ønsket om, at hver enkelt bestemmelse
Men problemet har lige præcis været, at når man finder de her gamle bestemmelser, har de også afledte bestemmelser, hvor hovedparten må konstateres at være uden nogen som helst form for betydning i dag.
Så har de af Tingets medlemmer, der har været inde og læse bemærkningerne, også måttet konstatere, at der rent faktisk er en del af de danske regler, som i dag er formuleret på tysk, oven i købet på gammeltysk og noget af det endda på plattysk.
Det er ikke lettilgængeligt, og det er også en uskik, at vi har regler, som vi hævder stadig væk er gældende, formuleret på et sprog, som er fuldstændig umuligt
at læse i vore dage.
Så dér burde det være sådan, at reglerne stod på moderne og tilgængeligt dansk, sådan at folk, når de slår op i lovgivningen, ved præcist, hvad der er gældende.