Lars Barfoed (KF), 2003-01-31:
Det er sådan set hele grundlaget for vores politiske virksomhed at tage udgangspunkt i det enkelte menneske og sikre folk så stor personlig frihed som muligt.
Derfor har dette lovforslag om forbud mod eksklusivaftaler også stor betydning for Det Konservative Folkeparti.
Det har faktisk igennem mange år været en vigtig politisk målsætning for os at få sikret foreningsfriheden, at få sikret, at folk selv kan bestemme, hvilke foreninger de vil være medlem af, og hvilke de ikke vil være medlem af. Det er klart, at vi befinder os i et krydsfelt mellem forskellige hensyn, der til en vis grad er i strid med hinanden her.
På den ene side står et hensyn til aftalefriheden, et hensyn til, at vi gerne ser, at arbejdsmarkedets parter selv regulerer deres forhold, og at vi derfor ikke som udgangspunkt har noget ønske om at gribe ind i aftalesystemet og gribe ind i de kollektive overenskomster.
Vi mener, det er en meget vigtig grundlæggende ret for mennesker, at de selv må bestemme, hvilke foreninger de vil være medlem af, og den ret skal altså ikke kunne tilsidesættes af kollektive aftaler.
Det er så vigtigt, at vi her må vægte det højere end hensynet til aftalefriheden på arbejdsmarkedet, og det har vi ingen som helst problemer med, for vi synes sådan set, det må være soleklart, at det hører med til et menneskes ret, at man selv kan bestemme, om man vil være medlem af en forening eller ej.
Hvis man skal kunne sætte spørgsmålstegn ved det her eller problematisere det ud fra en frygt for, at det vil få nogle uheldige konsekvenser for arbejdsmarkedet, at vi gennemfører et forbud imod eksklusivaftaler, så kan det jo kun være, fordi man frygter, at folk så ikke længere vil være medlem af fagforeningerne - ellers var der jo ingen grund til bekymring - og der må jeg sige, at jeg synes, det er en foruroligende mangel på tillid, Socialdemokratiet og Dansk Folkeparti udøver her, en foruroligende mangel på tillid til fagforeningernes evne til at tiltrække og fastholde deres medlemmer. Jeg tror i virkeligheden, at frivillighed til at melde sig ind i en fagforening og til at melde sig ud af en fagforening kun kan bidrage til at styrke fagforeningerne.
Det er da stærkere, at man kan sige: De, der er medlemmer hos os, er ikke tvunget til det; de har alle sammen meldt sig ind frivilligt og bliver ved med at være medlemmer - frivilligt - af vores forening.
Det kan da kun øge de enkelte foreningers incitament til at gøre det så godt og så billigt for medlemmerne som muligt,
når de ved, at man altså kan melde sig ud eller lade være med at melde sig ind.
Men sådan synes nogle åbenbart ikke, at det skal være.
Må jeg også sige i den her sammenhæng, at i den betænkning, der ligger til grund for lovforslaget, er der jo peget på nogle andre områder, hvor der er nogle aftaler eller arrangementer, regler, der kunne minde om eksklusivbestemmelser, altså hvor det er nødvendigt at være medlem af en bestemt forening for at udøve et bestemt erhverv.
I betænkningen mener man ikke umiddelbart, at der er grund til at gribe ind på de områder, fordi man mener, at der har været gode grunde til de regler. På trods af det har vi i regeringspartierne konkluderet, at det vil vi godt mere til bunds i, for vi vil ikke acceptere, at der nogen steder er sådanne eksklusivbestemmelser, uden at der er helt afgørende grunde til det.
Derfor vil vi nu i den kommende tid dykke mere ned i det, og hvis det viser sig, at der er problemer andre steder, så vil der også bliver grebet ind dér.