Tom Behnke (FRI), 2000-10-12:
Spørgsmålet om beskyttelse af immaterielle rettigheder trænger sig jo mere og mere på, og der er ingen tvivl om, at med den udvikling, der er inden for IT og for så vidt også inden for musikbranchen, og den måde, man lancerer sine produkter på, er det ret væsentligt, at der bliver taget fat i det her.
De kan skaffes af vejen bare ved et enkelt tast på en computer; så kan de være væk igen.
Derfor er det vigtigt, at der bliver lavet nogle regler, som tager højde for de her ting.
Derfor er justitsministerens forslag meget velkomment og et ganske godt udgangspunkt for at tage en diskussion om: Hvordan gør man det så? Men når det så er sagt, så synes jeg også, der er en række spørgsmål, som trænger sig på i forhold til forslaget her og den fremgangsmåde, som justitsministeren har valgt for at opnå de her mål.
For spørgsmålet er jo: Hvorfor ikke bruge den eksisterende lovgivning?
Men så kommer det næste spørgsmål lige i rækkefølge herefter: Hvorfor så ikke bare tilrette de nuværende retningslinjer, så det kan lade sig gøre?
Det har vi gjort på en række andre punkter, hvor det har vist sig, at politiet ikke har tilstrækkelige efterforskningsmuligheder, fordi straframmen ikke er stor nok.
Så er man simpelt hen gået ind
og har sagt, at lige præcis på de her specifikke punkter ser vi bort fra dét krav, men alle de andre krav, der er i retsplejeloven, skal i øvrigt følges.
Så det kunne man måske have gjort.
Spørgsmålet er også, hvorfor man ikke ønsker at fastholde de nuværende retsgarantier, som retsplejeloven jo lægger op til.
Man ændrer på nogle af retsgarantierne.
Jeg siger ikke, at der ikke er retsgarantier i det forslag, ministeren lægger frem, men der er sandelig en række af de retsgarantier, vi ellers har i retsplejeloven, som ikke er med i det forslag, som ministeren lægger frem, og det kunne jo også være rart at høre, hvorfor de er fjernet.
Vi kender jo ikke fra nogen som helst andre sager, at den, der ønsker at føre sagen, kan få lov til at stå på skuldrene af eksperterne, af fogedretten, måske assisteret af politiet, og blande sig i, hvordan myndighederne sikrer beviserne.
Det kender vi jo ikke fra anden lovgivning, og det synes jeg også vi savner et klart og tydeligt svar på: Hvorfor skal den mulighed være til stede i det her lovforslag?
Spørgsmålet er også: Hvorfor ønsker man nu at ændre det her fra, at det er de almindelige domstole, der skal træffe afgørelser om ransagninger, til, at det er fogedretten, der skal træffe afgørelsen?
Jeg kunne også tænke mig at spørge, hvorfor det kun skal være rent erhvervsmæssigt.
Vi hørte Socialdemokratiets ordfører, fru Sandy Brinck, sige, at vi ved, at i de private hjem er det, så vidt jeg husker, cirka halvdelen af de private pc'er, der ligger piratkopier i. Hvorfor skal man ikke gøre noget ved det?
Hvorfor er det kun erhvervsmæssigt, man skal gøre noget ved det?
Jeg synes også, at nogle af formuleringerne i paragrafferne efterlader store spørgsmål som: Hvordan skal myndighederne, hvordan skal fogedretten egentlig håndtere denne her lov?
Det vil jeg gerne vende tilbage til.
Jeg synes også generelt, at det er problematisk, at der er tale om en særskilt lov.
Altså når man som forretningsdrivende føler, at man er blevet krænket, at ens rettigheder er blevet krænket, så er det første, man tænker, vel: Der er nogen, der har stjålet mine programmer.
Det må være straffeloven.
Men uanset hvor længe man blader i straffeloven, så finder man altså ikke nogen muligheder for at forfølge det her.
Man skal simpelt hen ud at finde en helt anden lov.
Og hvor finder man den henne?
Ja, man henviser forretningsdrivende til, at så kan de tage Karnov fra side 1 og til side 8134 og læse hver eneste side for at finde ud af: Hvad er det egentlig for en lov, man skal henholde sig til, hvis man ønsker, at myndighederne skal gøre noget ved de her ting?
Bl.a. mener vi, det er positivt, at man har ret til at have en advokat til stede under ransagningen, man har ret til at få erstatning, hvis ransagningen viser sig at være uberettiget, både for tab, men også for tort.
Og præcis ordet tort synes jeg at man skulle bruge i en lang række andre sager.
Så det er meget, meget positivt, at ministeren har taget det med.
Spørgsmålet er så: Hvem er det egentlig, der skal betale i den sidste ende?
Så er der proportionalitetshensynet, som der også bliver lagt megen vægt på, og jeg synes også, det er vigtigt, at det trods alt er en domstol, som bliver sat til at træffe afgørelsen her, og ikke, som vi kender det på f.eks. miljøområdet, hvor myndighederne efter forgodtbefindende kan ransage, som det passer dem, men at der trods alt er en domstolsmyndighed inde i billedet her.
Og så er der rødt lys - jeg havde mere at sige, men det må vi tage under udvalgsbehandlingen.