runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Duetoft (CD), 2000-05-15:
Det var jo en god tale, hr. Skaarup holdt, og når man lytter til den og vil drage sin konklusion, så må man jo tro, at Dansk Folkeparti sådan i princippet støtter bistandspolitikken. Så er der nogle hvis'er og nogle men'er osv., men man er egentlig et positivt parti i den sammenhæng.
Nu er det jo ikke i Udenrigsudvalget eller i Folketingssalen, det skal afprøves; det skal det faktisk i Finansudvalget.
Og jeg vil gerne spørge hr. Skaarup, hvordan det så kan være, at Dansk Folkeparti faktisk stemmer nej til langt de fleste aktstykker på det her område.
Det er jo sådan, at ministeren skal komme med et aktstykke og bede om at få lov til at sætte et projekt i gang, og den positive holdning, som hr. Peter Skaarup kom med her, er ikke den, der afspejles i afstemningerne i Finansudvalget.
Betyder alle de her men'er, som hr. Skaarup har linet op i dag, at man i virkeligheden ikke står bag dansk bistandspolitik, selv om man sådan siger, at det godt kan være, at vi skal have sådan noget?
Per Stig Møller (KF), 2000-05-15:
Jeg havde indtryk af, at fru Margrete Auken sad med bogen for nu at læse mig teksten.
Nå, men jeg skal gøre det kort.
Det afgørende er, at hvis den tredje verden skal med i udviklingen og skal få bedre miljø og skal få børnene i skole, så kræver det en økonomisk udvikling, og det kræver, at man producerer varer. Og når man producerer varer, kræver det, at man har nogle at sælge dem til.
Her har vi i den vestlige verden bygget alt for høje mure over for dem, og når vi så samtidig siger, at de skal producere deres ting på en given måde, som i øvrigt betyder, at de kommer til at fordyre dem, så har vi gjort det vanskeligere for dem.
Det er det, der er min pointe.
Peter Duetoft (CD), 2000-05-15:
Jamen det ved hr. Peter Skaarup jo også godt at CD er enig i, og vi glæder os over de kraftige reaktioner, som den daværende udviklingsminister, hr. Nielsson, faktisk kom med over for Indien, og at han flyttede penge over til andre dele af regionerne, ingen diskussion om det.
Og det støttede vi også.
Men det er bare et forsøg på at finde ud af, hvad Dansk Folkeparti mener.
Altså der er en lang række af de bistandsprojekter i de aktstykker, vi taler om,
der er ganske almindelige vandprojekter, vejprojekter, humanitær indsats hist og her, hjælp til, at folk får bygget deres parlament op osv., osv., også i lande, som vi klart vil stemple som lande i en flot udvikling.
Og det, jeg blot forsøger at gøre, er såmænd bare at finde ud af, hvad Dansk Folkeparti vil.
For man kan ikke holde en fin tale her om, at bistandspolitik med nogle undtagelser ellers er meget godt og så derefter i praksis, når den skal udmøntes, stort set være imod alt, eller i hvert fald være imod en ganske god del af den, også over for lande, som jo hverken er Indien eller Burkina Faso eller nogle af de lande, som man kan have problemer med.
Så jeg undrer mig bare, men det kan vi jo vende tilbage til senere, når vi får set, hvordan Dansk Folkeparti fortsætter med at stemme i Finansudvalget.
Jan Trøjborg (S), 2000-05-15:
Jeg har tilladt mig at tvivle på, at et rigoristisk krav om egenfinansiering er det bedste middel, men som refereret i analysedokumentet har der jo også været andre ideer på bordet.
Folkekirkens Nødhjælp er kommet med et dokument, der illustrerer, hvad de synes er formålstjenligt, nemlig at lave
en egentlig politik for folkelig forankring, en form for benchmarking af folkelig forankring, og det synes jeg ville være spændende at diskutere.
Men der er også stadig behov for en diskussion om det mellem Folketingets partier.
Jeg har ikke mulighed for i den korte taletid at redegøre for, hvad jeg har sagt, og hvilke indlæg der har været på de konferencer, vi har haft om ngo-bistand; vi har faktisk haft et par stykker.
Men kernen ligger i at finde nogle modeller, hvor vi tilskynder organisationerne til selv i højere grad at fokusere på spørgsmål om folkelig inddragelse i deres aktiviteter, snarere end at opstille noget, som jeg er bekymret for bliver alt for firkantede krav til nogle ganske få organisationer.
Sidst vi havde egenfinansiering i dansk udviklingsbistand, var der så mange undtagelser, at det efterhånden ikke gav nogen mening, og det var faktisk det, der gjorde det muligt at fjerne egenfinansieringskravet i sin tid.
Det gav ingen mening til sidst, der var så mange undtagelser for så mange opgaver og for så mange typer organisationer, at det ikke virkede rimeligt.
Jeg synes, at vi skal prøve at undgå at falde i den grøft og snarere prøve at koncentrere os om en række andre parametre, der kan være med til at understøtte Folketingets ønske om, at bevillingerne følges op med et krav om, at man selv arbejder med og i højere grad dokumenterer sit folkelige engagement gennem oplysningsvirksomhed etc. etc.
Per Stig Møller (KF), 2000-05-15:
Jeg har netop siddet og ventet meget længe på at få lov til at stille et spørgsmål til ministeren.
Ministeren sagde om selvfinansiering af ngo'erne, at her skiller vandene; sådan hørte jeg det.
I rapporten er oplistet forskellige muligheder for egenfinansiering, og den ene af dem er en differentiering efter opgaveområderne.
Her har jeg indtryk af, at vi kan nå til en enighed, for jeg tror, differentiering er den rigtige måde.
Nogle kan måske være 100 pct. finansieret, andre måske 90 pct.
Det må man kunne finde ud af på en eller anden anden måde.
Men ministeren sagde udtrykkeligt, at her skiller
vandene
, og det kunne få mig til at tro, at ministeren overhovedet ikke vil acceptere en model, hvor der er en eller anden form for egenfinansiering.
Samtidig siger ministeren helt klart, at den folkelige forankring skal styrkes, men når den folkelige forankring ikke skal styrkes via økonomien, hvordan forestiller ministeren sig så, at den folkelige forankring kan styrkes?
Hvad er det for ideer, der kommer fra ministerens side?
Jann Sjursen (KRF), 2000-05-15:
Nu ved jeg ikke, om det forbigik fru Margrete Aukens opmærksomhed, at jeg sådan set ikke bare omtalte ngo'erne i forhold til bistandsmiljøet, men generelt.
Der er faktisk flere organisationer, f.eks. på det
sociale område, som i dag taler om, at når de i høj grad er finansieret af staten, kan det godt blive et problem for dem
Men det må så være, hvad det er.
Jeg synes, det er fair nok at rejse denne debat, fordi der nu er gået en årrække, hvor vi ikke har haft denne egenfinansiering, men hvor vi må konstatere, at nogle af vore nabolande, som benytter ngo'erne flittigt - Norge f.eks. - stadig har krav om egenfinansiering, så lad os da få den diskussion. Vi har ikke fra Kristeligt Folkepartis side lagt os fast på, hvordan det skal gøres, men det vigtige er selvfølgelig, at vi ikke slår ngo'ernes virksomhed ned.
Margrete Auken (SF), 2000-05-15:
Det er altså giftigt, når man bruger den formulering, at de selv skal være opmærksomme på, at de er ved at blive sovset ind, for det er ikke rigtigt.
De siger ikke selv, at det er et problem.
Det ville da være herligt, hvis de havde flere penge - hvem ville ikke gerne have det i en sådan situation - men hvis vi siger, at de er sovset ind, skal vi påvise, at de pludselig begynder at dæmpe deres aktiviteter, også dér, hvor de kunne være kritiske over for staten.
Men det har vi ikke kunnet påvise, i hvert fald ikke generelt.
Det er ikke sådan, at vi kan sige, at IBIS er mere underdanigt end Røde Kors
eller Folkekirkens Nødhjælp, fordi de modtager offentlig støtte, og derfor skal vi passe på.
Det kan blive noget
med: Hvem kommer først til ulykkerne, hvem kommer først til de fattige, og så bliver den langsigtede og for os alle sammen afgørende strategi undermineret af en katastrofetænkning, som der selvfølgelig også skal være penge til.
Men hvis den går hen og tager magten fra os, kan vi godt begynde forfra.
Vi har et godt samarbejde med vore meget, meget sejtarbejdende ngo'er, og jeg synes simpelt hen, det er tarveligt at beskrive det, som om de er sovset ind, bare fordi de finansieres ad denne vej og ikke, som Venstre ønsker, af højfinansen udefra.
Jeg har altså også siddet og funderet over, hvor ministeren havde sin brede enighed fra, for den diskussion, vi havde,
var nemlig meget for åben til, at man kan sige det.
Hvis man vil måle, om de organisationer ikke er gode nok, ved f.eks. at se på, hvor afhængige er de af økonomisk bistand, har vi jo aldrig kunnet dokumentere, at det betyder noget.
Nu ved jeg ikke, om det er det, hr. Per Stig Møller mener, men jeg vil godt sige, at for mig er et vigtigt punkt, som kunne gøre forankringen stærkere, det, man kunne kalde syd-nord-impact, altså det indtryk, syden gerne skulle gøre på os, så vi vidste noget.
Vi ville næsten ikke kunne gøre det, hvis vi ikke havde de organisationer, også de medlemssvage, som i øvrigt for nogles vedkommende er meget stærke og aktive organisationer. Jeg kunne godt efterlyse, at partnerskabsdebatten gik den anden vej, altså at vi fik indsigt i, hvad der sker i partnerskabslandene, og at deres holdninger forplantede sig til vore lande, så vi forstod, hvad det er, der foregår ude i verden.
Jeg synes, det ville være godt, hvis alle, inkusive ngo'erne, blev betragtelig bedre til at være optaget af den side af sagen, og det kan ikke uden videre måles, hverken af medlemstal eller egenfinansiering eller andre rigide modeller.
Per Stig Møller (KF), 2000-05-15:
Nu skal jeg jo ikke stå her og forsvare ministerens tekst.
Ministeren må forsvare sin egen tekst, og når han løber fra den, må han jo have lov til at løbe.
Det er et midtvejspapir, det er der ikke nogen tvivl om, og vi skal vende tilbage her til salen
, når strategidrøftelsen er overstået, og fastlægge den endelige strategi.
Det er der ingen tvivl om, men jeg må altså sige til fru Margrete Auken, at der er heller ikke nogen tvivl om, at det ikke er et tentativt, altså et afprøvningssynspunkt, der er tale om her.
Det konstateres, at der er bred enighed om, at den folkelige forankring ikke er til stede, og det er ikke et midlertidigt synspunkt.
Det er en konstatering, men den kan egentlig være ligegyldig, for i sidste instans er det Folketinget, der afgør, hvordan folkeligheden kan øges.
Så nu behøver vi ikke diskutere det dokument mere, for det er, hvad der står.
Men denne folkelige forankring er også til fordel for dem selv, fordi de ikke skal blive statslige organisationer.
Det er jo lidt pudsigt, at man kalder sig ikkeregeringsorganisationer, når man er totalt afhængig af regeringerne.
Det ville svare til, at Københavns undergrundsbane skulle køre over jorden.
Jan Trøjborg (S), 2000-05-15:
Der var en kommentar til debatten om ngo-bistanden, som jeg hilser meget velkommen.
Jeg mener nemlig, det er helt afgørende og væsentligt for ngo'erne selv, men bestemt også for os, der mener, at dansk udviklingsbistand spiller en væsentlig rolle, at der er nogle organisationer, der spiller med og sammen med os har et ansvar for at informere om og debattere den danske udviklingsbistand.
Det er givet, at spørgsmålet om selvfinansiering påkalder sig særskilt interesse, og her skiller vandene nok.
Jeg er af den opfattelse, at en lang række ngo'ere gør en fremragende indsats uden nødvendigvis at skaffe den store egenfinansiering.
Det viser
Men det ville betyde, at ngo'erens indsats i selve udviklingsarbejdet ville blive udtyndet, og hvis vi rejste et meget rigoristisk krav om selvfinansiering, ville det også betyde, at den mangfoldighed, vi alle er glade for, når det gælder ngo'erens indsats, blev mindre. Jeg havde lejlighed til at sige på en konference, hvor vi debatterede spørgsmålet med en lang række tilstedeværende ngo'ere og folketingsmedlemmer, at der jo også er et par ngo-organisationer, der er, om jeg så må sige, kongeligt forankrede.
Det ser vi i øjnene, og det arbejde vil vi gerne finansiere fra regeringens side.
Samtidig vil vi gerne diskutere med organisationerne, hvorledes der kan sikres en bedre folkelig forankring, bedre folkelig forståelse for det, de gør.
Jeg mener godt, de to ting kan hænge sammen, uden at man skal stille et meget firkantet krav om en bestemt egenfinansieringsgrad.
Margrete Auken (SF), 2000-05-15:
Hvis hr. Per Stig Møller havde været med på de konferencer, der har været her på det sidste, ville det være meget tydeligt og kunne understreges, at analysedokumentet er et udkast. Vi blev truet med, at tiden for at komme og brokke sig ville rinde ud på et eller andet tidspunkt, men indtil videre var muligheden åben.
Jeg vil bare lige sige det, for jeg synes i og for sig, det er fair nok, at ministeren refererer til et synspunkt. Hr. Per Stig Møller har selvfølgelig lov til at sige, at det og det kunne forbedres.
Jeg tror ikke, der er nogen her, der ikke ville sige, at det ville være fint, hvis vi kunne sikre, at folk vrimlede ind i de organisationer.
Men ligesom vi ikke har tænkt os at ophæve demokratiet, selv om det kniber med medlemstilgangen rundtomkring, har vi heller ikke sagt, at den folkelige opbakning af de organisationer måske ikke er god nok, for hvad er god nok?
Men for de flestes vedkommende er den tilstrækkelig god til, at vi kan arbejde videre med dem. Men jeg synes altså, det er et arbejdsdokument, og lad os så diskutere det videre og lad det være det, vi arbejder videre ud fra.
Per Stig Møller (KF), 2000-05-15:
Nu skal jeg komme ministeren til hjælp med lidt læsetræning.
Det er altså ministerens bog, det er vi enige om.
Den er introduceret af ministeren, og ministeren skriver i forordet, at det er nogle bud, han kommer med.
Vi tager sidste afsnit, det samme afsnit, som ministeren gik ind i,
og her står der allernederst: »Ngo'ernes folkelige rødder i det danske samfund er en afgørende begrundelse for de store midler for ulandsrammen, som kanaliseres gennem disse organisationer.
Denne forankring antager flere former og kan ikke alene måles i antallet af medlemmer eller indsamlede midler.
Også med denne brede definition er der imidlertid bred enighed, også blandt ngo'erne selv, om, at denne folkelige forankring gennem de senere år har udviklet sig mindre tilfredsstillende og i dag ikke kan betragtes som tilstrækkelig.«
Derefter kommer der så forskellige bud på, hvad man kan gøre, og til sidst står der: »Ngo'ernes folkelige forankring i det danske samfund må styrkes.
Det vil i den kommende tid være afgørende at drøfte egnede midler hertil åbent og fordomsfrit, og det er det, vi har lagt op til.«
Der findes forskellige metoder, og ministeren har nævnt nogle af dem.
Men der er altså enighed om, at den folkelige forankring ikke er god nok og må styrkes.
Det findes der forskellige metoder til, og dem vil vi godt drøfte.
Jens Hald Madsen (V), 2000-05-15:
Jeg skal sige til ministeren, at der må være tale om en misforståelse, for vi har jo ikke diskuteret pengebeløb
overhovedet.
Det, Venstre har diskuteret angående ngo'erne, er folkelig opbakning, og det er vel også det, jeg kan læse i oplægget fra regeringens side, og det håber jeg da også ministeren holder fast i.
Der står, at regeringen med det nye strategioplæg ønsker at fremme en større folkelig forankring i ngo-regi, og derfor vil jeg sige, det er en misforståelse at sige, at Venstre mener, der bliver givet for mange penge til ngo'erne.
Det, det handler om, er, at vi tager udgangspunkt i, at ngo'erne som en græsrodsorganisation selvfølgelig skal have en rimelig folkelig opbakning, og vi pointerer blot, at det også står i oplægget.
Jeppe Kofod (S), 2000-05-15:
Jeg vil nu godt til hr. Per Stig Møller understrege, at jeg ikke tror, at årsagen til, at Danmark stiller krav om et ordentligt arbejdsmiljø eller forbud mod børnearbejde, er, fordi vi vil hindre udviklingslandenes adgang til de rige landes markeder.
Det tror jeg rent faktisk ikke er tilfældet.
Tværtimod tror jeg rent faktisk, vi gør det ud fra en idealistisk forestilling om, at vi gerne vil hjælpe de børn, som er udsat for tvangsarbejde og børnearbejde i dag.
Så jeg tror, at det er en forkert tolkning.
Endelig så er der jo også det forhold - det synes jeg er værd at nævne, og det nævnte hr. Per Stig Møller så ikke i denne her sammenhæng - at en af årsagerne til, at udviklingslandene jo også stritter imod det her med arbejdsmiljø og beskyttelse af arbejdskraften, jo netop er vores manglende anstændighed, når det gælder det niveau, som vi har for udviklingsbistand i de rige lande.
Som jeg nævnte i min ordførertale, er det jo kun de skandinaviske lande og Holland, der i EU-kredsen lever op til målet om 0,7 pct. af BNP i udviklingsbistand, og det er jo noget, som udviklingslandene har noteret sig.
Derfor tror jeg klart, at hvis hr. Per Stig Møller nævnte det i sammenhæng med, at vi ændrer vores adfærd i de industrialiserede lande og giver den udviklingsbistand, som vi har sagt, vi vil give, vil det ændre billedet meget.
Jann Sjursen (KRF), 2000-05-15:
Vi har også fra Kristeligt Folkepartis side været optaget af denne egenfinansieringsdebat.
Jeg synes, det er vigtigt at slutte debatten dér, hvor ministeren også gjorde.
Han lagde op til, at der kunne diskuteres forskellige modeller, og jeg er sådan set enig i, at vi ikke skal have nogen rigide egenfinansieringsmodeller, hvis vi skal fortsætte den diskussion.
Når vi har taget fat på den debat fra Kristeligt Folkepartis side, er det sådan set ikke for at gøre vold på ngo'erne eller sige, at de skal have mindre i bistand, for det ønsker vi sådan set overhovedet ikke.
Det er i
virkeligheden, havde jeg nær sagt, for at gøre dem en tjeneste og for at få dem til at være med til rejse en diskussion om, hvordan vi sikrer forankringen herhjemme, og her tror jeg på en fornuftigt gennemtænkt egenfinansiering, som er gennemdrøftet med organisationerne, så den netop ikke bliver rigid, som ministeren sagde, men kan være en af gerne flere parametre, som kan være med til at sikre en fornuftig opbakning.
Jeppe Kofod (S), 2000-05-15:
Jeg noterede, at Det Konservative Folkepartis ordfører nævnte, hvorfor man skulle erstatte børnearbejde med børneprostitution og henviste så til to forskellige steder i analysedokumentet.
Men jeg vil gerne spørge De Konservatives ordfører, hvorvidt man ud af side 25 kan læse, at det her giver uhindret adgang til f.eks., at man bruger børnearbejde eller undergraver arbejdsmiljørettigheder eller andre rettigheder.
Det tror jeg er en overtolkning, som hr. Per Stig Møller lægger i det her dokument.
Endelig vil jeg også gerne vide, hvordan man, hvis man vil bekæmpe fattigdom, gør det ved f.eks. at lade børn arbejde.
Er det ikke lige det modsatte?
Fastholder man ikke nogle strukturer i samfundet, der gør, at man undertrykker børn og dermed undertrykker den langsigtede, bæredygtige udvikling?
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2000-05-15:
En lille bemærkning til hr. Jens Hald, for ellers ender det jo med, at det lyder, som om Venstre er det eneste parti, der lægger vægt på koordination.
Jeg tror ikke, der er nogen partier herinde i Folketinget, der ikke lægger vægt på, at bistandsindsatsen bliver koordineret, og det er da også korrekt, at hvis man ikke sørger for at få den koordineret, så får man heller ikke så meget hjælp for pengene.
Så også af den grund og af hensyn til befolkningen er det da vigtigt, at det er noget, vi lægger fantastisk vægt på. Men jeg tror heller ikke, at hr. Jens Hald mente, at det faktisk kun var Venstre, der havde det synspunkt.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-15:
Det er da fuldstændig rigtigt, at Enhedslistens dannelse var udtryk for en folkelig opbakning.
Men jeg er da glad for, at den ikke blev sammenlignet med opbakningen bag f.eks. det parti, hr. Jens Hald Madsen repræsenterer, altså Venstres opbakning, for Enhedslistens opbakning var da klart mindre, meget mindre, og derfor kunne de ting ikke sammenlignes.
Derfor er det afgørende, når man snakker
folkelig opbakning, at være præcis, og de eneste parametre, vi har hørt, er: Først var det pengene, der var et udtryk for, hvilken folkelig opbakning man har, og nu har hr. Jens Hald Madsen så også nævnt antallet af medlemmer.
Hvordan sikrer vi så, at der også i bistandsarbejdet bliver plads til Enhedslisten, Kristeligt Folkeparti og andre små partier?
Det afgørende er, hvordan vi sikrer det, og derfor bliver hr. Jens Hald Madsen nødt til at sige, hvordan man definerer den folkelige opbakning ved andet end bare penge og antallet af medlemmer.
Margrete Auken (SF), 2000-05-15:
Jeg tror, at hvis vi tager vores programsamarbejdslande, kan vi påvise et fremragende samarbejde mellem ngo'erne.
At folk så tumler rundt nogle steder, synes jeg bestemt er kritisabelt.
Der er både stater og ngo'ere, der ikke samarbejder, og det skal selvfølgelig kritiseres.
Men det er ikke det samme som den dér totale kritik.
Jeg roser heller ikke totalt, jeg reagerede bare ganske voldsomt på, at hr. Jens Hald Madsen var ved at undergrave en meget, meget vigtig del af den danske bistandsstrategi, som jo også både hr. Jeppe Kofod og hr. Søren Søndergaard gjorde opmærksom på var vigtig i det her, ved at sige, at vi skulle kunne måle dem på medlemstallene.
Så ville det i høj grad blive de kirkelige organisationer, som nok er dem, der har lettest adgang til at kunne manifestere det her.
Det er ikke en måde bare at sige: Sådan kan vi måle det.
Jeg tror ikke, man kan sige, at f.eks. IBIS mangler folkelig opbakning, selv om de ikke har et meget stort medlemstal.
Hvis man fortalte, hvad det er, IBIS laver, og den måde, de arbejder på, så ville de mennesker i Danmark, der er optaget af det her, og det er faktisk en hel del, være enormt taknemlige for, at der er nogen, der orker det. Derudover har vi alle de små organisationer.
Dem kan vi ikke komme ind på nu, men det er først og fremmest dem, som vi skal varetage, for der er de der specielle ting, og de kan have problemer med kohærensen, som det hedder.
Jens Hald Madsen (V), 2000-05-15:
Først til Socialdemokratiet: Jeg går ud fra, at det her er det forum, hvor de forskellige partier skal udtrykke deres holdning, og fordi det står i strategioplægget, udelukker det vel ikke Venstre fra at udtrykke sin holdning, nemlig at vi skal køre mere på selvfinansiering og medlemsantal. Når jeg hører Enhedslisten, tænker jeg på, hvordan Enhedslisten blev lavet som parti.
Blev det ikke lavet ved, at der var en folkelig opbakning?
Blev det ikke lavet ved, at der blev samlet penge sammen?
Blev det ikke lavet ved, at man søgte at få medlemmer?
Er det ikke sådan, vi vil have, græsrodsorganisationer
skal være, eller skal det være sådan noget statsligt noget, hvor de går op til en minister og siger, at de har en god idé, får en pose penge, og så er det et fåtal akademikere, som går ned og laver noget godt, som kan klare vores dårlige samvittighed her i Danmark?
Skal det ikke være befolkningen, der siger: Det her vil vi godt engagere os i, det skal der gives penge til, det der skal støttes?
Det er det, jeg søger efter, og det er den måde, jeg vurderer folkelig opbakning på.
Jeg synes, det er et problem, at der er ngo'ere, som ikke taler med hinanden, selv om de laver projekter i det samme land, der ligner hinanden.
Det har jeg set i de palæstinensiske områder.
Jeg har også set det nu i Kosovo, hvor mange ngo-organisationer falder over hinanden.
De vil lave deres ting hver for sig, og det er ressourcespild.
Det eneste, jeg beder om, er lidt koordination, lidt samarbejdsvilje, som vi også må have her inde på Christiansborg.
Jeppe Kofod (S), 2000-05-15:
Jeg vil gerne spørge Venstres ordfører, om han kan forklare mig, hvor han har fået det fra, at der skulle være en sammenhæng mellem kvaliteten af bistanden og så den statslige medfinansiering. Endvidere vil jeg gerne spørge ordføreren, om han ikke har noteret, at i oplægget til den nye strategi er det rent faktisk sådan, at konneksion og samarbejde i ngo-miljøet har fået en meget stærkere placering, og at civilsamfundet og civilsamfundets institutioner skal understøttes.
Er det noget, der er gået fuldstændig forbi Venstres ordfører, eller har han også lagt mærke til, at det faktisk er oplægget til den nye strategi?
Derfor er det, der efterlyses, rent faktisk noget, der er ved at blive til virkelighed i den nye strategi.