runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Stavad (S), 1998-01-27:
Jeg vil spørge hr. Peter Duetoft, om han ikke mener, at hr. Kristian Thulesen Dahl forsøger at forplumre sagen,
jeg vil gerne høre, om hr. Peter Duetoft ikke har oplevet det på samme måde som jeg: at det, der var tilfældet, var, at finansministeren gav et tilsagn til Nationalbanken, som i øvrigt med økonomiministerens bistand den efterfølgende dag blev skriftligt, og som betød, at man ville gå til den bevilgende myndighed, Finansudvalget, hvis Nationalbanken blev nødt til at træde til med ny likviditet til Færøbanken, og at vi kan konstatere, at Nationalbanken faktisk aldrig kom til at yde den likviditetsbistand, og at en bevilling derfor aldrig blev aktuel, og at finansministeren af samme årsag aldrig kom til Finansudvalget med nogen anmodning, for der var ikke noget at anmode om.
Peter Duetoft (CD), 1998-01-27:
Jeg vil også i forbindelse med hr. Ole Stavads spørgsmål henholde mig til, hvad jeg faktisk sagde før pausen, nemlig at jeg ikke finder det uacceptabelt, at jeg faktisk finder det meget normalt, at ministre rundt omkring i det ganske land fortæller diverse tredjeparter, at de vil gøre sådan og sådan.
Det, der er afgørende, er, at det ikke er juridisk bindende, før man har fået Finansudvalgets tilslutning til det - og så er jeg lige ved at sige: lige meget hvad en finansminister render rundt og lover.
Det må han da selv om; han kan bare ikke få lov til at udbetale pengene, før vi har sagt ja.
Derfor kan jeg altså ikke se, at det skulle være en stor sag, for det er jo en procedure, der foregår, lige meget hvor det er i landet, og det vil sige, at selv om der bare skal laves en lille ting et sted, hvor en minister er, så siger ministeren: Jeg vil tage hjem og spørge Finansudvalget om det, men jeg er for det.
Men det binder altså ikke, hvis den pågældende minister ikke kan få flertal for det i Finansudvalget.
Og derfor synes jeg, hr. Thulesen Dahl engang - det kan være, at det har lange udsigter - skulle prøve at blive medlem af Finansudvalget, for så kunne det måske være, at han fandt ud af, hvordan det fungerer.
Om EU-sammenhængen vil jeg bare sige til hr. Thulesen
de etablerede ja-politikere nu vil luske rundt i Folketinget og lægge alle de fæle beslutninger til side indtil efter den 28. maj, og så, når vi skal have nogle ekstra mødedage herinde, rigtig vise befolkningen alt det onde, de vil lave -
at skabe den myte skal Dansk Folkeparti altså ikke slippe afsted med.
Det er nemlig ikke rigtigt.
Sådan arbejdes der ikke herinde.
Og derfor mener jeg faktisk ikke, at det er noget, der kan bruges fremadrettet i en diskussion om, hvordan tingene vil fungere op til den 28. maj.
Peter Duetoft (CD), 1998-01-27:
Hr. Thulesen Dahl var jo meget optaget af regeringens moral og meget optaget af, hvem der havde snakket med hvem hvornår, og alt det dér, og det er også fint nok, for det handler debatten jo også om, men jeg vil godt spørge hr. Thulesen Dahl: Hvis nu regeringen havde snakket med de forskellige og der havde været et godt samspil - lad os så lægge dét til side - hvad var det så for en løsning, hr. Thulesen Dahl ville have haft for Færøerne?
Det er jo meget let at stå her og brokke sig over regeringen og fortælle, at regeringen ikke ville det ene og det andet og det syvende, men så spørger jeg: I en situation, hvor pengene fossede ud af både bankerne og erhvervslivet, og hvad ved jeg, på Færøerne og der skulle gøres et eller andet, hvilken anden løsning ville hr. Thulesen Dahl så have peget på?
Altså, hvis det bare er alt det dér tekniske om, hvem der har snakket med hvem hvornår, er det jo godt nok, men at stille sig op her højtideligt og halvhelligt og så ikke komme med, hvad andet det skulle have ført til!
Så jeg vil godt have svar på, hvor hr. Thulesen Dahls løsning er.
For ville det i virkeligheden ikke have været den samme løsning, man var nået frem til, selv om de fodfejl ikke var sket?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-01-27:
Først til hr. Óli Breckmann
Man må jo sige, at det i høj grad var en kommentar til regeringen, hr. Breckmann kom med til mit ordførerindlæg, og det var hr. Breckmann efter min mening velkommen til, for det er jo rigtigt, at det, hr. Breckman pegede på, klart er et relevant punkt: Hvorfor skulle der gå så lang tid fra aktieombyttet og indtil kasseeftersynet?
Det er et fuldstændig rigtigt punkt at pege på, og jeg synes heller ikke, vi har fået et tilfredsstillende svar, så jeg kan såmænd bare lade spørgsmålet gå videre til regeringen og håbe, at vi får et svar, når ministeren senere skal svare her.
Med hensyn til hr. Peter Duetoft er det jo fuldstændig rigtigt, at selvfølgelig ville Folketinget da have set, at også Danmark havde et ansvar for at være med til at hjælpe færingerne ud af den bankkrise, der var, og den krise, der generelt var på Færøerne - det er da ganske givet - men det, som vi både vil forfægte nu og fremover, er selvfølgelig, at det er svært for os at finde ud af, hvilken løsning der skal vælges, hvis vi bliver forholdt oplysninger.
For det, vi kan se af det her forløb, er, at både Folketinget og - som jeg også har påpeget - Folketingets Finansudvalg, som ellers er det sted, hvor man skal søge bevillingsmæssig hjemmel, i en helt afgørende periode i det forløb blev forholdt oplysninger af hensyn til den folkeafstemning, der skulle finde sted den 18. maj 1993.
Og det er klart, at hvis man ikke får alle oplysninger på bordet og får dem præsenteret sådan, at man kan forholde sig til dem, er det søreme også svært på nærværende tidspunkt at finde ud af, hvilken løsning man så ville have anbefalet. I øvrigt var Dansk Folkeparti jo ikke i Finansudvalget i 1993, og det var endda lidt før partiet blev stiftet, men hvis vi havde fået tingene præsenteret, ville dét selvfølgelig ikke have afholdt os fra at anbefale en løsning på, hvordan Danmark kunne være med til at påtage sig et ansvar for at hjælpe færingerne.
Peter Duetoft (CD), 1998-01-27:
Jamen det er for let at stille sig op her og gøre sig til moralens vogter, vel vidende at man sandsynligvis var endt nøjagtig samme sted, som man er endt nu, fordi det øjensynlig var den eneste løsning, der var. Hr. Thulesen Dahl ved jo godt i dag, hvad fundamentet var, og derfor vil jeg da gerne vide, hvad det var for en anden løsning, hr. Thulesen Dahl ville have peget på.
Og det er ikke nok at sige, at det er man ikke i stand
til at svare på, for man har ikke informationerne.
For vi har jo informationerne i dag, så hvad var det for en anden løsning, regeringen skulle være landet på?
For i virkeligheden var situationen på Færøerne og forholdet mellem Færøerne og Danmark blevet nøjagtig det samme, hvad enten det var blevet gjort på den ene måde eller på den anden måde.
Det bevirker bestemt ikke, at jeg ikke - som jeg også har gjort det i min ordførertale - vil kritisere de informationssvigt, der har været.
Men lad være med at fremstille det, som om situationen, hvis disse ting havde været anderledes i strukturen, ville have været 180 grader modsat, hvad den ellers ville have været!
Resultatet ville nemlig have været nøjagtig det samme, og hr. Thulesen Dahl kan ikke pege på en anden løsning.
Ole Stavad (S), 1998-01-27:
Jeg synes, det er et meget centralt spørgsmål, hr. Peter Duetoft har stillet, og et spørgsmål, som man egentlig kunne ønske sig, at også alle de øvrige ordførere havde forsøgt at forholde sig til i løbet af denne debat.
Og når hr. Kristian Thulesen Dahl forsøger at dække sig bag det figenblad, at Finansudvalget er blevet forholdt oplysninger, afslører han jo sig selv, for de oplysninger, som hr. Thulesen Dahl mener at Finansudvalget er blevet forholdt, drejer sig om en løsning, der aldrig nogen sinde kom til udførelse, fordi Nationalbanken aldrig nogen sinde fik nødig at træde til med likviditetsforstærkninger til Færøbanken, og derfor blev det aldrig en sag for Finansudvalget.
Så derfor synes jeg, hr. Peter Duetofts spørgsmål og svaret fra hr. Thulesen Dahl meget klart afslører, at det gamle ord »Tomme tønder buldrer mest« stadig gælder.
Johannes Martin Olsen (V), 1998-01-27:
Det, som vi er bekendt med, er selvfølgelig fra direktøren for fonden, som har underrettet færingerne om, hvad der skulle ske.
Sådan var det også med Den Danske Bank.
Ole Stavad (S), 1998-01-27:
Jeg tror, vi har en fælles forpligtelse til, at denne debat ikke skaber et større svælg mellem færinger og danskere, men at vi kan hjælpe hinanden med at fylde lidt op i svælget.
Derfor vil jeg godt sige både til hr. Breckmann og hr. Johannes Martin Olsen, at jeg synes, vi kan udvise
stor forståelse for, at man på Færøerne er skuffede eller fortørnede efter at have læst den beretning, vi har fået.
Det er vi også mange danskere, der er.
Når hr. Breckmann - med rette synes jeg - gjorde meget ud af mødet med Den Danske Bank og meget ud af de oplysninger, som ikke engang kun var ufyldestgørende, men forkerte, skulle vi så ikke, færinger og danskere, i stedet benytte lejligheden til at tage hinanden i hånden og sige, at vi vil glæde os over én ting i den beretning, nemlig at de, der har forsøgt at tegne billedet af, at den danske regering - eller danskere bredt - sammen med Den Danske Bank har forsøgt at lave et barn på eller bedrage færingerne, bliver dementeret godt og grundigt?
Skulle vi, færinger og danskere, ikke i stedet tage hinanden i hånden og spørge, hvordan vi løser det her,
hvordan finder vi ud af det, så færingerne også ser, at de har ansvar for sammen med den danske regering at finde løsningerne også i forhold til Den Danske Bank, i stedet for at vi starter et nyt spil sorteper med hinanden?
Det er ikke til gavn for nogen af vore to folk.
Anders Fogh Rasmussen (V), 1998-01-27:
Der herskede en næsten andagtsfuld stemning her i salen, da SF's formand, hr. Holger K. Nielsen, med højtidelig røst erklærede, at SF i denne sag skam kun forfulgte én eneste ting, nemlig saglige hensyn.
Men hr. Aage Frandsen, det ærlige menneske, fik jo straks bragt sagen ned på et lidt mere jordnært plan, da han forklarede, hvad det i virkeligheden drejede sig om.
Mon ikke hr. Aage Frandsen her kom til at sige, hvad dette her i virkeligheden drejer sig om?
Det har slet ingenting at gøre med saglighed.
Det er ren politik.
Det drejer sig om, at SF og Enhedslisten ønsker at spænde et sikkerhedsnet ud under denne regering.
De tør ikke risikere, at der kommer en anden regering.
Det er det, det drejer sig om.
Det drejer sig slet ikke om saglighed i Færøbanksagen.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-01-27:
Hr. Aage Frandsen sagde, at grunden til, at man var så optaget af denne her vedtagelse, var, at man skulle have noget at hænge regeringen op på.
Så sidder jeg og læser ned
igennem den, og bortset fra de selvfølgeligheder, som står der, kunne jeg godt tænke mig at spørge hr. Aage Frandsen helt kontant: Hvad er det i grunden, man hænger regeringen op på?
Hvad er det, man opnår ved at vedtage dette her - bortset fra, at man får det historieskrevet i Folketingets forhandlinger - som man ikke kunne have opnået ved et samråd i et udvalg?
Hvad er det i virkeligheden, man opnår?
Aage Frandsen (SF), 1998-01-27:
Til hr. Anders Fogh Rasmussen vil jeg sige, at der selvfølgelig ikke er nogen, der bedre end hr. Anders Fogh Rasmussen forstår, hvad der er politik i en sag, for netop i denne her sag kan man sige, at det ikke er sagligheden, der belaster partiet Venstre, når man skal tage stilling.
Men hvis denne regering, som vi har peget på, havde gjort noget, som var klart ulovligt, og havde gjort noget, som det var fuldstændig uacceptabelt af en regering at gøre, så havde vi naturligvis også forinden diskuteret hos os selv, hvad vi skulle gøre.
Så er det, vi bruger sætningen i SF
Så er det rigtigt - det var også det, jeg sagde - at vi selvfølgelig hellere vil vedtage noget fornuftigt med denne regering, for den kan vi binde op på noget, inden vi vil vedtage noget med oppositionen, for så har vi ikke den regering, hvor vi kunne binde det op på.
Det er selvfølgelig også rigtigt.
Så til fru Kirsten Jacobsen: Det er da rigtigt, at meget af det, man vedtager her i Folketingssalen i form af vedtagelser, kan man også opnå i et samråd; ikke fordi det er skrevet ned, men fordi ordene jo betyder lige så meget.
Nej, det står der ikke, for det har vi ikke ment var berettiget.
Havde det været berettiget, havde vi været nødt til det. Så skulle vi gøre det, fordi det er vores pligt.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-01-27:
Men, vil jeg sige til hr. Aage Frandsen, hvis det var sagligheden, som havde spillet en rolle for SF - og det har jeg faktisk altid troet på; jeg gør det nok lidt stadig væk, og derfor kommer mit spørgsmål - hvorfor ønsker SF så at tage sådan en midtvejsbeslutning i stedet for at sikre, at samtlige bilag var undersøgt, alle dokumenter var sammenlagt, så man vidste, om der var grundlag for at sige det, der står her, eller sige noget, der var skarpere, eller måske overhovedet ikke at sige noget, eller sågar gå hen og rose regeringen, hvis det var det, man kom frem til?
Hvorfor er det så nødvendigt med sådan en midtvejskonklusion, om hvilken vi ikke aner, om den holder vand om to dage eller fem dage eller en uge?
Aage Frandsen (SF), 1998-01-27:
Jeg ved ikke, om det er så nødvendigt, som fru Kirsten Jacobsen siger, men vi synes, det er naturligt efter denne debat i dag - vi har brugt en del timer på det - at vi så runder af med denne vedtagelse, og vi har udtrykkeligt sagt, og jeg gentager det gerne, ikke af hensyn til, at fru Kirsten Jacobsen ikke har hørt efter, for det ved jeg hun har, men jeg gentager det af hensyn til forsamlingen i øvrigt, at vi er med til i Politisk-Økonomisk Udvalg at vende disse bilag, og i det omfang, det bliver nødvendigt at gå mere grundigt ind i nogle ting, så gør vi det gerne.
Men på nuværende tidspunkt konkluderer vi ud fra det, vi kender, for vi synes, det er fornuftigt, at Folketinget gør det i dag.
Aage Frandsen (SF), 1998-01-27:
Der kunne man så få et indtryk af, at vi havde ønsket at give regeringen en hel masse næser, eller hvad det er for noget, og kritisere dem her og dér og alle vegne, og at vi kun havde fået dette igennem. Sådan forholder det sig ikke.
Det, som står dér, minder utrolig meget om det, som vi startede med i drøftelserne.
Det var over en weekend, og man skal ikke arbejde for hårdt i weekenderne, vil jeg sige til fru Kirsten Jacobsen, som bemærker, at det tog fire dage.
Det foregik ved et enkelt møde, hvor man talte problemerne igennem, derefter var der et afsluttende møde her til morgen, og så har der været lidt telefax undervejs - helt udramatisk.
Og, hvis det havde været muligt, kunne man altid have udleveret sådan lidt historiske kilder, men det gør vi ikke; det er vores private sag.
Men ellers: Det er i virkeligheden det, vi ville.
Jeg gentager: Det er i virkeligheden det, vi ville.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-01-27:
Hr. Aage Frandsen: Mildheden lyser ud af ansigtet
, når hr. Aage Frandsen står her. Ingen kan sige det som hr. Aage Frandsen. Men vi er nogle stykker, der godt kan huske lidt historisk og lidt tilbage.
Derfor er sandheden måske ikke så mild, som hr. Aage Frandsens ansigt gav udtryk for.
Men lad det nu ligge.
Det kan være, hr. Aage Frandsen som formand for PØU mange gange kommer til at fortryde mildheden i dag.
Må jeg så ikke bare sige til hr. Breckmann: Jeg har ikke talt om en milliard kroner til Færøerne.
Jeg har talt om en overpris, som formentlig dengang var en milliard kroner.
Jeg aner ikke - og det er der formentlig heller ikke andre, der gør - hvad det beløb er i dag.
Og så kun, hr. Breckmann: Vi undrer os ikke her i Folketinget, og jeg tror såmænd ikke, det var en fortalelse
Her bliver man aldrig nogen sinde forbavset over, hvad færinger kan finde på.
For det er simpelt hen sådan, at når færingerne kommer op i omdrejninger, slipper de fuldstændig jordforbindelsen, og det er det, som jeg så mindeligt bad statsministeren om at sikre at de ikke gjorde ved at holde dem fast i buksebagen.
Jeg vil sige til hr. Breckmann, at man behøver ikke at have gået på en økonomisk skole i Skotland for at kunne det simple regnestykke, at 1 mia. kr. i det færøske nationalbudget betyder, at færingerne ikke kunne have givet tre gange skattelettelser.
Hvorfor skal færingerne køre rundt i biler til en tredjedel registreringsafgift?
Hver eneste gang man vedtager, at færingerne skal lettes, ved man, at 20 pct. af det vilkårlige beløb, man måtte belaste den færøske økonomi med, får de i socialhjælp fra Danmark.
Så enkelt er det.
Vi har altså ikke nogen steder, hvor vi får 20 pct. af et hvilket som helst budget, og det synes jeg at færingerne skal tænke på.
Jeg synes, at når man modtager penge fra andre i den størrelsesorden, kræver det, at man omgås sine egne penge med omhu og andres med endnu større omhu.
Jeg har et forslag til hr. Breckmann, som jeg håber vi kan blive enige om her og nu sådan en sen aftentime.
Hvis det danske bloktilskud på 1 mia. kr. ikke gavner Færøerne noget som helst, men vender på en tallerken i Tórshavn og kommer tilbage til København, skulle vi så ikke spare den danske stat for frimærket og transportpengene og lade det blive i København?
Frank Aaen (EL), 1998-01-27:
Jeg skal for mit vedkommende bare kort sammenfatte, hvad jeg synes er konklusionen på sådan en debat som den i dag.
Det er jo i virkeligheden en ret alvorlig sag, vi har haft fat i, på den måde, at den ikke bare gik ud over færingerne, men også med hensyn til, hvad den siger om os selv, om Danmark.
De 2.500 sider og den debat, vi har haft, beskriver i virkeligheden et mafialignende forløb, hvor myndighederne i stedet for at bruge lovgivningen og det tilsyn, der skulle være med en bank, systematisk kørte et tæt samspil med Den Danske Bank, hvor man lavede hemmelige aftaler og førte en politik, der flyttede rundt på et milliardbeløb.
I virkeligheden var det jo et kæmpetyveri, der blev gennemført.
Så vidt jeg har hørt,
har næsten alle, hvis ikke alle, partier i dag erkendt, at Den Danske Bank var ufin, og at den snød færingerne.
Der er lidt forskel på, hvor galt man synes det var, men man snød færingerne.
Det er jo i virkeligheden utroligt, at vi i Danmark skal notere nogle ting, som vi normalt forbinder med andre lande, i hvert fald i vores egen selvforståelse, nemlig at danske myndigheder hjælper en meget stor bank med at snyde en lille befolkning for et beløb på flere hundrede millioner kroner. Det er det forløb, vi har fået beskrevet, og så står vi tilbage med den viden, at det er sket, og at vi enten må drage den konklusion, at vi må revurdere vores opfattelse af embedsværket i Danmark - for vi har hidtil pralet med, at vi havde stor tillid til embedsværket, der gjorde, som politikerne sagde, og hvis det, vi nu har oplevet, ikke er foregået med politisk tilslutning, er der jo grund til at revurdere historien - eller, og det tror jeg nu mere på, at nogle politikere under dette forløb har vidst mere, end de i dag havde vilje til at indrømme, at der sidder politikere i denne sal fra såkaldt ansvarlige politiske partier, som har været med til at sige, sådan gør vi, mos på, men som i dag ikke har det politiske mod til at indrømme, at det var dem, der tog den afgørende beslutning på et eller andet tidspunkt i efteråret 1992/foråret 1993. Jeg synes sådan set, det er forstemmende, at vi i virkeligheden står tilbage med hårde anklager mod vores embedsværk, og at der ikke er nogen, der har mod og mandshjerte til at gå op og sige: Det var ikke embedsmændenes, det var vores beslutning.
Derfor synes vi, det er så utrolig godt, at en af de ting, som vi i dag har fået med i forslaget til vedtagelse, i virkeligheden er at pege på nødvendigheden af at lave en undersøgelse af embedsmændene.
Og det er jo ikke bare for at angribe dem, det er først og fremmest for at give dem en chance for at forsvare sig, for at de har mulighed for at blive renset, og for at vi kan få frem i lyset, hvem der sagde, at sådan skulle vi gøre.
Det store spørgsmål er: Hvem sagde, at sådan gør vi, dengang den danske stat og Den Danske Bank i fællesskab snød færingerne for flere hundrede millioner kroner.
Kjeld Rahbæk Møller (SF), 1998-01-27:
Hr. Thulesen Dahl omtalte den aftale mellem Finansministeriet og Finanstilsynet, der omtales i rapporten.
Jeg kan oplyse, at vi havde det indtryk i SF, at der fra borgerlig side var stillet spørgsmål om denne sag, så vi kunne få den belyst før debatten i dag.
Vi konstaterer, at sådan et spørgsmål ikke er stillet, og derfor har vi taget skridt til, at det stilles, så vi kan komme til bunds i denne sag og se, om der er noget at påtale.
For nærværende har vi ingen viden, der gør, at vi mener, der er grundlag for påtale, men det kan komme.
Marianne Jelved (RV), 1998-01-27:
Jeg vil gøre tre meget korte bemærkninger.
Hr. Anders Fogh Rasmussen reagerede på mit indlæg i anden runde og konkluderede, at der ikke er nogen tvivl om, at Finanstilsynet blev bedt om ikke at foretage et kritisk eftersyn.
Jeg er fuldstændig uenig med hr. Anders Fogh Rasmussen i, at det er konklusionen, og det har jeg forsøgt at forklare - åbenbart ikke godt nok, men jeg er ikke enig.
Hr. Per Stig Møller siger i sin reaktion på mit indlæg i anden runde, at der er indgået en aftale mellem Finansministeriet og Finanstilsynet.
Ja, og dér vil jeg gerne sige, at det konkluderer kommissionens rapport.
Hr. Per Stig Møller citerer så lidt længere, end jeg gjorde i mit citat: »Finansministeriet ønskede, at vidnet ikke rettede henvendelse til pengeinstitutterne, idet disse så ville kunne regne Finansministeriets strategi ud, før forhandlingerne begyndte.« Jeg tillader mig lige at citere de sidste tre linjer med: »Finansministeriet ønskede ikke, at pengeinstitutterne fik dette kendskab, idet det medførte fare for, at de ville skrue behovet for kapitaltilførsel urealistisk op.« Det er jo i virkeligheden en illustration af, hvor svære forhandlingerne har været, og derfor vil jeg bare slutte mit tredje tema med at udtrykke et håb om, at det færøske landsstyre og regeringen i fællesskab kan løse de kommende forhandlinger på en rimelig måde - også med det håb, at undersøgelseskommissionens rapport har lært både færingerne og regeringen noget, og at vi kan løse det ved hjælp af færingernes indsats på Færøerne med at forklare de rette sammenhænge, som det ikke har været nemt for regeringen at forklare. Så med tilsagnet om, at vi kan få en god forhandling, håber jeg, at vi af rapporten kan lære at løse
Per Stig Møller (KF), 1998-01-27:
Jamen jeg er glad for, at økonomiministeren erkender, at der er indgået den aftale, og nu kommer så motivationen, som var lidt længere nede i teksten: at pengeinstitutterne ikke skulle skrue deres beløb op.
Det er rigtigt, men derfor blev beløbet også forkert, konkluderer kommissionen side 1092, som jeg så skal læse op
Kommissionen lægger til grund, at nedsættelsen af det anslåede beløb til 5-600 mio. kr. skete efter tilskyndelse fra Finansministeriet og var et led i Finansministeriets strategi.
« Det gør det da ikke mere pynteligt, at man altså siger, bliv nu væk og så tager et middeltal, som var forkert.
Det gør det ikke bedre.