Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-03-27:
Jeg tillader mig en indledende bemærkning om, at det glæder mig, at statsministeren har indfundet sig i salen igen.
Ellers kan man måske tage det som udtryk for, at det er kommet lidt bag på regeringen, at den er blevet siddende.
Når man hører statsministerens åbningstale og ser regeringsgrundlaget, så kan man faktisk godt få den foruroligende tanke, at det er kommet lidt bag på regeringen, at den sidder.
Derfor så ved den ikke rigtigt, hvad den skal sidde for, og så sidder den for at sidde.
Det er jo også et mål i sig selv.
Jeg synes, at statsministerens åbningstale var meget tynd.
Jeg synes, den var meget, meget lidt konkret.
Jeg synes egentlig, at det i dag har været forsøgt at få noget mere konkret at vide, både fra Socialdemokratiets ordfører og også fra den radikale ordfører, og jeg må altså sige, at det har været meget svært at få de meget konkrete ting på bordet.
Vi håbede selvfølgelig, at folketingsvalget havde bragt et andet flertal på banen.
Lad nu være med fuldstændig at sælge ud af profilen af hensyn til nogle brede konsensusprægede forligsløsninger.
Det er langt bedre at vinde slaget på sigt og få en anden regering - få væltet den regering, der sidder, ved det folketingsvalg, der kommer - end at lave nogle forlig, der gør det sværere at få tegnet en profil af et alternativ.
Når man hører ordførerne i dag, lyder det, som om det, der skal ske, ikke bare bliver samarbejde over midten, men sammenrend på midten; men jeg tror, det tjener det danske folkestyre bedst, at der er nogle alternativer, nogle klare valgmuligheder for vælgerne.
Jeg begræder det resultat, der kom ud af folketingsvalget den 11. marts, men jeg håber, det næste folketingsvalg giver mulighed for at tippe vægten, så der kommer en anden regering.
Men muligheden herfor ligger som sagt i, at der hele tiden er et klart alternativ, og at man ikke laver konsensusprægede forlig for forligenes egen skyld.
I statsministerens åbningstale var der i overskriftsform nogle punkter om indenrigspolitikken, som det var meget svært at forholde sig til, og så var der en lang redegørelse fra statsministerens side om EU og Amsterdamtraktaten, som vi jo skal stemme om den 28. maj.
Alligevel har det været sådan i dag, at når der har været gjort forsøg på at rejse EU-debatten, er den blevet dræbt i starten af nogle kommentarer om, at den debat tager vi jo i forbindelse med lovforslagets behandling.
Men det synes jeg ikke er rimeligt, når man tager udgangspunkt i statsministerens åbningstale.
Jeg synes, det er rimeligt, vi også diskuterer Amsterdamtraktat ved denne åbningsdebat og klart fortæller, hvad det handler om med Amsterdamtraktaten.
alle de udtryk, man benytter for at forsøge at få danskerne til at stemme ja, er ikke andet end en ordflom, og de bygger
ikke på nogen konkrete ting i Amsterdamtraktaten
Tværtimod er det påfaldende, at de ting, Amsterdamtraktaten reelt omhandler, gør man alt for at undgå at tale om, og i stedet taler man om de symbolske, overordnede værdier, alle plusserne, som vi jo alle sammen gerne vil tage parti for.
Netop derfor synes jeg, man også skulle diskutere nogle af de ting, Amsterdamtraktaten rent faktisk indeholder, og det er jo meget andet end det, man har forsøgt at give indtryk af.
Jeg har hørt den floskel, som jo tit kommer frem, at nu skal vi have forstærket indsatsen mod den grænseoverskridende internationale kriminalitet, og hvem er ikke tilhænger af det?
Men hvori består logikken i det synspunkt, når det første, man gør i forbindelse med det samarbejde, er at afskaffe kontrollen ved grænserne?
Logikken er meget vanskelig at finde, og det er selvfølgelig, fordi logikken ikke er der.
Der er ingen logik i at forsøge at bekæmpe international grænseoverskridende kriminalitet ved at starte med at fjerne grænsekontrollen.
Det ved alle og enhver, og derfor forsøger man af al magt at sørge for, det ikke bliver et afstemningstema frem til den 28. maj.
Det er sagligt rigtigt, at det skal være et afstemningstema den 28. maj, for sandheden er jo, at hvis vi her i Danmark ønsker at komme ud af Schengenkonventionen, kan vi gøre det i dag ved en almindelig flertalsbeslutning her i Folketinget.
Men hvis Amsterdamtraktaten bliver vedtaget og efterfølgende ratificeret i alle lande, er sagen jo den, at efter den 28. maj kan Danmark kun trække sig ud af Schengenkonventionen ved en beslutning, hvor der skal være enighed mellem alle EU-landene.
Det betyder, at den dag, der her i Folketinget kommer et flertal, som vil genindføre den helt fornuftige grænsekontrol, kan vi ikke selvstændigt beslutte det.
Vi har henlagt kompetencen til at træffe den beslutning til EU, og det er ikke en behagelig tanke - specielt ikke, når man som Dansk Folkeparti ønsker at få begrænset den grænseoverskridende internationale kriminalitet.
Der er mange former for kriminalitet, der øges, når grænsekontrollen afskaffes.
Det er klart, at en ting som f.eks. narkokriminalitet øges, men det er også klart, at antallet af illegale immigranter, som søger til Danmark, bliver stærkt forøget, når man afskaffer grænsekontrollen.
Det er rigtigt, som det også har været sagt, at ikke al kriminalitet kan bekæmpes ved at have en grænsekontrol, men der sendes et klart signal til bl.a. dem, der forsøger at trænge illegalt ind i Danmark, om, at det er lidt sværere, end hvis vi ikke havde grænsekontrollen.
Men hvad er det nu, tilhængerne af Amsterdamtraktaten og Schengenkonventionen vil sætte i stedet for denne grænsekontrol?
Jo, det er en baglandspatrulje, der - så vidt jeg har forstået - skal bestå af 48 mand.
Når man tager højde for afspadseringer og sygdom og den slags, bliver det i den størrelsesorden, at hver betjent i baglandspatruljen skal vogte ca. 7 km grænsestrækning.
Det siger sig selv, at det bliver en fuldstændig hullet grænse, vi får, når der kun er en baglandspatruljering til erstatning for grænsekontrollen, og derfor siger det også sig selv, at en sådan politik vil skabe øget illegal immigration til Danmark med det resultat, at når vi ikke kan afvise dem, der forsøger at komme ind i Danmark, ved grænsen, skal vi indlede den asylbehandling, som vi ved er så bekostelig, for de personers vedkommende.
Derfor er det en skæbnesvanger politik, man er ude i, og blandt andet af den grund anbefaler vi et klart nej til Amsterdamtraktaten den 28. maj.
Men der er
mange andre grunde, og dem kommer vi tilbage til, når Folketinget på onsdag har førstebehandling af Amsterdamlovforslaget.
Om det mere indenrigspolitiske, som kom frem i åbningsredegørelsen fra statsministeren, må jeg sige, at det kun har været stikord, det har været i overskriftsform, og det har været præget af, at man overhovedet ikke er gået i dybden med de problemer, der er i Danmark for øjeblikket.
Et punkt som erhvervslivet, som er fundamentet for hele vores indtjening og dermed også for os folketingsmedlemmers gage og alle andres lønudbetalinger, fik kun et par få ord om, at der skulle skabes nogle forenklinger, som det blev sagt.
Dansk Folkeparti er meget stærke tilhængere af forenklinger over for erhvervslivet, men hvad er det for nogle forenklinger, regeringen vil gennemføre?
Det, vi har set regeringen gøre indtil nu over for erhvervslivet, er det stik modsatte af forenklinger. Det har været flere og flere indviklede regler, det har været mere bureaukrati, det har været øgede afgifter, og det er altså ikke det, der skal til for at lette mulighederne for erhvervslivet, så det får større konkurrenceevne over for udlandet. Jeg vil gerne konkret spørge statsministeren, om eksempelvis de emballageafgifter, som har været så levende beskrevet i medierne den sidste tid, er udtryk for et sådant stærkt ønske om at lave forenklinger over for erhvervslivet.
En anden ting, emne, vi skal behandle i næste uge, er et lovforslag om vækstfremmere og afgift på vækstfremmere, og er det et udtryk for forenkling?
Hvor er det, regeringen spiller ud med forenklinger over for erhvervslivet?
Jeg kan ikke se dem.
Der var et punkt i valgkampen, som stort set alle partier gjorde meget ud af, og derfor havde vi også fra Dansk Folkepartis side med fortrøstning set frem til, at statsministeren ville gøre særlig meget ud af det punkt i åbningsredegørelsen; det drejede sig om de svage, de ældre og de syge i vores samfund.
Men igen var det præget af overskriftsform og meget lidt præget af, hvad der konkret skal gøres for at få nedbragt ventelisterne på sygehusene, for at sikre vore ældre ordentlige boligforhold, bl.a. gennem plejehjemsbyggeri, og i det hele taget sikre, at det, vi betragter som svage grupper, får en bedre behandling.
Vi kunne tage de handicappede, hvor vi får eksempel på eksempel ind på vores skriveborde på, at de skal gå tiggergang til de lokale myndigheder for at få de hjælpemidler, som det burde være noget helt naturligt at få stillet til rådighed, fordi det er vores holdning, at handicappede familier i den grad, det overhovedet kan lade sig gøre, skal ligestilles med andre familier i samfundet; men statsministeren var forbløffende lidt inde på det emne.
Men det er lige modsat, når vi diskuterer udlændingepolitik og udlændingeforslag.
I de to lovforslag, vi også skal behandle, og som er genfremsat her i den nye samling, opererer man med, at kommunerne skal købe boliger, og hvis ikke kommunen vil købe boliger til flygtninge, skal Udlændingestyrelsen gribe ind og opkøbe egnede boliger, som der står i lovforslaget, og så skal Udlændingestyrelsen sende regningen for købet af boligerne til kommunen.
Det er et konkret forslag fra regeringen, og jeg vil godt sige, at hvis de samme tanker gjorde sig gældende på ældreområdet, tror jeg faktisk, at de ældres boligforhold i dette land ville blive højnet gevaldigt, for så ville kommunerne få travlt.
Men det er ikke sagen.
Det er ikke her, man virkelig sætter ind fra regeringens side.
Nej, det er på et helt andet niveau, man opererer, og derfor får de ældre, de syge, dem, der står på venteliste, og dem, der venter på en plejehjemsbolig, ikke de ord med på vejen, som de burde have fået i statsministerens åbningstale forleden.
Vi ønsker fra Dansk Folkepartis side at sende et klart signal til de grupper om, at vi føler os ansvarlige for, at de får bedre vilkår, og jeg vil gerne her give den garanti, at hvis der kommer forslag - og vi vil også selv komme med forslag - der går ud på, at de grupper skal behandles bedre af samfundet, end de bliver nu, vil Dansk Folkeparti selvfølgelig også støtte de bevillinger, som følger i halen på disse forslag.
Når vi snakker om kriminalitetsbekæmpelse, og når vi snakker lidt mere om lov og orden indenrigs - jeg talte specielt om grænsekontrollen før - er der nogle områder, hvor regeringen har udvist svaghed. For Dansk Folkeparti er det afgørende vigtigt, at alle mennesker i dette samfund føler, at de trygt kan tage rundt i alle dele af riget.
Det er afgørende vigtigt for os, at man ikke giver op over for de kriminelle grupper, der findes rundt omkring, og som forsøger at gøre landet utrygt for dem, de ikke selv bryder sig om.
Uanset hvem vi taler om, skal vi den utryghed, det avler,
til livs, og vi ønsker, at der kommer en helt anden, håndfast indgriben over for de kriminelle elementer i det danske samfund.
Jeg behøver ikke nævne andet end Christiania for at give
et eksempel, der viser, at problemet ikke er, at politiet ikke ønsker at gøre en aktiv indsats for at bekæmpe kriminaliteten.
Vi er overbevist om i Dansk Folkeparti, at politiet ønsker at gøre en aktiv indsats for at bekæmpe den kriminalitet og de kriminalitetselementer, der er i det danske samfund; men når det ikke sker alligevel i tilstrækkeligt omfang, er det et politisk problem.
Det er et politisk ansvar, og derfor skal politikerne tage handsken op og i langt højere grad sørge for, at der bliver sat ind over for den kriminalitet, der er i det danske samfund.
Christiania får på 27. år lov til at ligge som en såkaldt fristad, lov til at ligge som en svulst i Københavns hjerte, og for nylig fremkom helt nye, chokerende oplysninger i dagspressen, hvoraf det fremgår, at der nu er helt frit spil for narkohandel på Christiania.
Politiet bekræfter, at man har opgivet patruljeringen i fristaden, og at situationen er mere utålelig end nogensinde.
Det er en hån mod retsbevidstheden, at det forholder sig således.
Man antager, at der omsættes for 200-400 mio. kr. narko på Christiania årligt, og det burde vække eftertanke i Folketinget, når sådanne oplysninger kommer frem.
Man burde ikke acceptere, at der er et sted i Danmark, hvor politiet ikke føler, at man kan patruljere som i andre dele af landet, og hvor borgerne ikke føler, at de kan gå frit rundt, som de ønsker, og derfor er det vores opfattelse, at der bør sættes helt anderledes ind på dette område end det, der har været tilfældet indtil nu, og at det er politikerne, der har ansvaret for, at det sker.
De lovforslag, som handler om at forbedre vilkårene for syge, svage og ældre medborgere og handicappede personer, som vi ikke føler får de tilstrækkelige midler, vil vi støtte, og nu, hvor vi har fået sæde i Folketingets Finansudvalg, får vi mulighed for også her aktivt at støtte bevillinger.
Vi er, som jeg sagde til indledning, bange for, at der ikke bare bliver et samarbejde på midtbanen i dansk politik, men at der bliver et sammenrend, og derfor føler vi naturligvis et særligt ansvar for at vise, at til de løsninger, regeringen måtte forhandle sig frem til i sammenrendet på midten, vil der stadig være nogle gedigne borgerlige, alternative muligheder at hænge sin hat på.
Derfor vil vi prøve at være den opposition, som vi frygter
ellers ikke vil være synlig, men vi kan jo blive klogere, og det håber jeg naturligvis vi vil blive på det punkt.