Marianne Jelved (RV), 2004-06-03:
Det Radikale Venstre vil have en ny regering.
Vi vil have fremtiden tilbage, for den har her og nu-regeringen nemlig taget med sin kortsigtede og bagstræberiske politik. Her og nu-regeringen lovede kortere ventelister, flere penge til hjemmehjælp og færre flygtninge.
Men ventelisterne stiger, og ministrene laver meget bekvemt statistikkerne om, så der ikke kan sammenlignes.
Der er ikke kommet mere hjemmehjælp til de gamle, pengene er gået til bureaukrati og statsstyring af kommunerne.
I 2002 og 2003 har Danmark modtaget ca. 2 pct. af asylansøgerne til EU, og det har vi gjort siden 1990.
Antallet af landflygtige danske statsborgere stiger.
EU-borgere i Danmark er bedre stillet end nogle af de danske statsborgere, nemlig dem, der ikke må bo i Danmark med deres familie.
Med her og nu-regeringen har vi fået A- og B-statsborgere.
Her og nu-regeringen lovede højere straffe, frit valg og skattestop.
Hurra, hvor det går!
Kriminaliteten stiger, straffene stiger, køerne til fængslerne stiger, og der er flere dømte uden for end inden for murene.
Udlændingepolitikken skal vi have for os selv som en anden lille ø i De Europæiske Fællesskaber - hvor visionært - og den såkaldte aktivistiske udenrigspolitik er udmøntet i besparelser af dimensioner på ulandsbistand og miljøbistanden.
Fra at være oppe på 1,36 pct. af bruttonationalproduktet, da SR-regeringen afleverede nøglerne til VK-regeringen, er vi nu samlet set nede i størrelsesordenen 0,7 pct. af BNP i bedste fald, men det er svært at opgøre tallene på grund af den måde, regeringen giver oplysninger på.
Alligevel fosser pengene ud af statskassen til kortsigtede skattelettelser og et skattestop, der blokerer for en reel reform.
Overskuddet i de offentlige kasser falder og falder, og gælden spiller ikke nogen rolle for her og nu-regeringens perspektiv, for den har ikke noget perspektiv for fremtiden - eller det er måske kun den selv, der kender det.
Regeringen vil slet ikke tale om fremtiden.
Derimod praler den af, at den har sparet borgerne for 24 mia. kr. gennem skattestop og ufinansierede skattelettelser, men nej.
Her og nu-regeringen har belastet de kommende generationer med en gæld, der alt andet lige kunne have været 24 mia. kr. lavere med en anden prioritering.
Her og nu-regeringen vender systematisk ryggen til fremtiden.
Hvad taler her og nu-regeringen om?
Hvad hører vi om?
Floskler i et nysprog: Borgeren i centrum.
Frit valg.
Noget for noget.
Hvad mener den egentlig?
Forbrugeren i centrum?
Eller er det snarere vælgeren i centrum?
Sagen er jo, at denne her og nu-regering kun taler om midler, men hvad er det egentlig for et samfund, vi får?
Det kan ikke diskuteres, for regeringen fortæller ikke, hvilke egentlige formål dens midler skal tjene.
Det er de små skridts politik, så vælgerne vænnes til forandringer, siger en minister.
Hvilke forandringer? Den liberalistiske effektive minimalstat?
Eller hvad venter der os? Demokratiet og folkestyret er sat under pres, ikke bare af globaliseringen men også af her og nu-regeringen, for hvem målet helliger midlet.
Vi ser det i den stigende polarisering
i samfundet og i den politiske splittelse.
Vi skal vænnes til dem og os-samfundet, vi skal vænnes til kosten, og derfor mørklægges fremtiden.
Det Radikale Venstre vil have fremtiden tilbage.
Det radikale projekt er demokratiet og demokratiets vilkår både nationalt og internationalt, så det enkelte menneske får muligheder for at skabe sit eget liv inden for fællesskabets rammer.
Der er en grundlæggende universel værdi, mennesket har værdi i sig selv, men mennesker er også unikke individuelt og personligt og dermed forskellige fra hinanden, og derfor skal der i alle forhold vises respekt for det enkelte menneskes integritet, værdighed og sårbarhed.
Det har de afskyelige scener med irakiske fanger i amerikanske soldaters varetægt ulykkeligvis mindet os om igen.
Der er kun demokratiet, det vil sige os selv, til at passe på hinanden og håndhæve de afgørende principper, som vi indretter samfundet efter.
Derfor er menneskerettigheder vigtige, derfor er principper om ligestilling, ligebehandling, retssikkerhed og beskyttelse af minoriteters rettigheder afgørende for os alle, og derfor er borgerrettigheder helt centrale for demokratiets troværdighed og for en stats troværdighed. Vi kan diskutere vores personlige værdier og være meget uenige om dem, men dem har vi lov at have for os selv.
Men principperne, som vi indretter samfundet efter, afgør, hvilken slags samfund vi får, og det er de principper, som politik handler om.
Det er her, vi har den politiske uenighed, det er her, vi deler os efter anskuelser.
Hvis velfærdssamfundets kerneydelser fortrinsvis styres af markedskræfterne og økonomisk effektivitet, uanset hvordan det er pakket ind, er der nogle, der falder af, fordi vi på markedet ikke har ansvar for andre end os selv.
Så taber vi ansvaret for hinanden, og så taber vi hinanden, og så skaber vi
en stigende polarisering.
Det kan et samfund, et fællesskab, der er styret af både markedskræfter og centralt fastsatte regler og evig kontrol fra statens side ikke føre til.
Vi har brug for samhørighed, for fællesskab og for, at vi hver især føler ansvar for fællesskabet og for andre end os selv, og det skal der andet end markedskræfter til.
De midler, vi vælger at bruge til at indrette samfundet med og styre udviklingen med, får konsekvenser for, hvordan vi har det med hinanden i fremtiden; om vi opfatter os selv som borgere eller som forbrugere i velfærdssamfundet.
Derfor betyder det noget for vores fælles fremtid, hvordan vi indretter folkestyret med en kommunalreform, og hvordan Folketingets flertal styrer opgaveløsningen i kommuner og amter gennem regler og kontrol.
Skal det være et folkestyre, hvor folkevalgte har reelt ansvar over for vælgerne?
Eller skal de folkevalgte reelt være styret af staten?
Det er det store spørgsmål, og når vi ser på den måde, opgaverne er fordelt på i regeringens oplæg, er det virkelig en centralistisk statsstyring, vi ser for os.
Derfor skal der forhandles, for vi vil ikke lægge ansvaret fra os.
Vi vil holde fast og prøve at præge resultatet, så vi bevarer folkestyret og udvikler det ved at lægge ansvar ud til folket.
Skal alle de offentlige og borgernære arbejdspladser styres i detaljer gennem centralt fastsatte regler for, hvordan opgaverne i dagligdagen skal løses derude, hvor folk møder folk?
Er det virkelig nødvendigt at lovgive om, hvordan skolelederne på de 1600-1700 folkeskoler skal forholde sig ved elevers fravær?
Hvad er det for et samfund, vi får af det?
Fremmer det ansvaret for opgaven og respekten for forskelligheden?
Hvad er det for en rolle, vi får i et samfund, hvor vi hele tiden får at vide, at vi har valgfrihed?
Hvis vi ikke er tilfredse med servicen i vores børns skole eller børnehave, kan vi bare vælge en anden skole eller en anden børnehave, men har vi som forældre ikke også et ansvar for, at opgaven løses?
Er vi ikke forpligtet over for hinanden i et demokrati?
Det er virkelig på tide at sætte fremtiden på en åben dagsorden, og der ligger fem centrale udfordringer foran os: Andelen af pensionister vil vokse mere end andelen af erhvervsaktive, og det skal vi forberede os på
, inden forandringen sker, men regeringen skyder det foran sig.
Der er stigende forventninger til det, samfundet skal levere til borgerne.
Der er en stigende polarisering, fordi alt for mange mennesker er uden for arbejdsmarkedet og dermed uden for et meningsfuldt fællesskab.
Vi kender størrelsesordenen af udfordringerne.
Det har den tidligere regering beskrevet og analyseret, det har den nuværende regering gjort, og det har vismændene og regeringens egen Velfærdskommission gjort.
Vi kunne allerede nu have forberedt os og truffet beslutninger, der rakte langt frem, for at skabe et råderum for de kommende generationer, men vi venter, fordi regeringen venter.
I Det Radikale Venstre vil vi utrolig gerne bidrage til, at den enkelte får større ansvar for selv at bidrage til fremtiden og fremtidens samfund.
Det sker allerede med de obligatoriske arbejdsmarkedspensionsordninger, som er noget af det, der gør, at vi har en meget overkommelig udfordring foran os, fordi vi har et meget fornuftigt, stabilt og bæredygtigt pensionssystem.
Det at have ansvar for selv at bidrage giver selvværd og styrker ansvaret for den enkelte, og derfor er det vigtigt, at vi også bruger de principper og de erfaringer på andre områder i vores samfund og ændrer samfundet, så vi styrker ansvaret hos den enkelte.
Derfor bør alle på arbejdsmarkedet være forsikret mod ledighed. De, der kan selv, skal også tage ansvar.
Men det forudsætter, at man har noget at have ansvaret i, og derfor hjælper regeringens såkaldte forårspakke ikke.
Der skal virkelig en kulturrevolution til inde i hovederne på os.
Vi skal ændre strukturen i skattesystemet.
Det er klart, at vi vil få en helt anden adfærd og bruge vores midler og rådighedsbeløb på en anden måde, hvis vi oplever, at vi kan nøjes med at tjene 370 kr. for at kunne levere en ydelse, som giver håndværkeren eller servicemedarbejderen 100 kr. i overskud, end hvis vi skal helt op og tjene mellem 900 og 1.000 kr. for at få det samme ud af det.
Vi kan dermed også være med til at lette forventningspresset på samfundet
, fordi det bliver mere overkommeligt.
I stedet for at stille flere og flere krav om gratis serviceydelser kan vi bidrage til selv at vælge nogle og betale for dem, fordi det er overkommeligt.
Dermed mener jeg ikke, at vi skal ændre de gratisydelser, vi har i dag, for dem skal vi blive ved med at have.
Men forventningspresset på fremtidens velfærdssamfund er stigende, derfor skal politikerne forholde sig til det og have nogle klare svar på det, og det har jeg overhovedet ikke hørt regeringen komme med.
I et videnssamfund skal vi være klar over, at vi skal kunne skabe ny viden.
Det kan man kun, hvis man lærer at samarbejde med andre, der er forskellige fra en selv og har andre faglige udgangspunkter, så tværfaglige og forskellige styrkeområder bliver sat sammen.
Børn skal lære at arbejde sammen, og de skal lære at være sammen og udnytte hinandens videnområder og erfaringer osv. Vi skal styrke forskningen, men vi giver ikke ret meget for en forskningsfond, selv om den lyder af meget.
Den bruger mange store ord, og 16 mia. kr. i en fond lyder også meget stort.
Men hvad er realiteterne?
Realiteterne er, at de 16 mia. kr. i bedste fald giver et afkast på 800 mio. kr. om året.
Det er det, Venstres ordfører kalder for den mest massive satsning nogen sinde på forskning, men her må jeg sige, at Det Radikale Venstres ambitioner er noget større.
Vi har tilbudt regeringen at være med til at finde 1 mia. kr. til finansloven hvert år i stedet for de 800 mio. kr., som regeringen vil skaffe med en forskningsfond, som i øvrigt reelt betyder, at vi ikke nominelt får nedbragt gælden og dermed mindsket renteudgifterne.
Vi har store udfordringer internationalt.
Hal Koch beskrev demokratiet som en livsform i 1945, og han skrev bl.a., at nu mangler vi kun at udvikle demokratiet mellem nationerne.
Det er det, det internationale samfund har bestræbt sig på og prøvet i mange år lige siden
Begrundelsen var at beskytte verden mod Irak, men nu er situationen, at vi nærmest skal beskytte irakerne mod hinanden. Terrorismen har fået ny næring, og også uden for Irak kaster krigen nye skygger.
Vi har set det i Saudi Arabien for nylig, og sammen med de stigende oliepriser kan det få negative konsekvenser for hele verdenssamfundet.
Kampen for menneskerettigheder er sat meget tilbage af det, der er sket det sidste halve år i Irak
, men Det Radikale Venstre vil med radikal ukuelighed kæmpe imod alle odds og styrke det europæiske samarbejde.
Vi vil være med til at udvikle demokratiet mellem nationerne, som Hal Koch så visionært foreslog. EU skal samles, og det skal samle kræfterne, så vi kan tage medansvar og handle sammen om løsningen af de fælles opgaver.
Her skal Danmark kaste sine kræfter ind, og derfor skal Danmark være helt og fuldt med på lige fod med de 24 andre medlemslande og ikke halte bagefter med vores egne særordninger.
Det Radikale Venstres ambition er at samle Danmark om meningen med folkestyret og meningen med demokratiet; at samle kræfterne i det internationale samfund på demokratisk vis uanset forskelle i værdier og kulturer, men på demokratiets principper.
Derfor vil Det Radikale Venstre have en ny regering, for der er fremtiden til forskel.