runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-24:
Det nye er jo, at den her gummiparagraf, som altså nu hedder en fleksibilitetsbestemmelse – og den er så sandelig fleksibel – nu dækker hele traktatens emneområde.
Jeg tvivler på, at der kan findes et eneste lovemne, som ikke ved hjælp af den kan trækkes ind under Unionen og medføre unionslovgivning.
Så bestemmelsen er jo udvidet på den måde, at den er kommet til at omfatte hele det, man kalder del III i traktaten, dvs. stort set alle tænkelige politikområder.
Også udenrigspolitik, sikkerhedspolitik, alt muligt kan man nu bruge og misbruge gummiparagraffen til.
Så vil jeg godt spørge statsministeren: Er det ikke korrekt, at der står, at man ved hjælp af gummiparagraffen kan harmonisere de nationale love bortset fra dér, hvor forfatningen selv udelukker en sådan harmonisering?
Og det er jo indlysende.
Det er ganske få tilfælde, hvor der står, at der ikke må ske en harmonisering, og det er jo næsten som at lede efter en nål i en høstak at finde sådan nogle bestemmelser overhovedet.
Det er de eneste tilfælde, hvor man ikke må bruge og misbruge den her fleksibilitetsbestemmelse til harmonisering af lovgivningen.
Ole Stavad (S), 2004-11-24:
Hvis vi tager hensyn til faglig bæredygtighed, som jeg er fuldstændig enig i skal være der, og som jeg mener skal være – skal man sige – bærende, så siger de sagkyndige i Skatteministeriet, at man ikke kan komme over 50 centre.
Det undrer mig, at det befolkningsmæssige underlag dér, hvor der er langt mellem husene i Jylland, er væsentlig større, end det befolkningsmæssige underlag er på Nordsjælland, hvor husene ligger tæt.
Der er gennemsnitligt ca. 130.000 til hvert center i Nordsjælland, hvor der i Jylland er ca. 170.000.
Der er ca. 7 millioner henvendelser til skatteforvaltningerne om året.
Det er faktisk det område, hvor der er flest henvendelser.
Deraf er de 2 millioner personlige.
Skønnet er, at halvdelen vil kunne betjenes ved de serviceskranker, man vil lave i de nye kommuner, af, vi kan sige ikkefagpersonale, der har myndighedsansvar.
Det vil sige, at det er ca. 1 million borgere, der vil skulle bevæge sig, vil jeg gerne sige til skatteministeren – statsministeren, undskyld!
Jo, jo, vi har en fortid alle sammen
Der er ca. 1 million borgere, der skal bevæge sig for at få den personlige samtale i henhold til de faglige vurderinger, der er.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Jeg må altså sige til hr. Ole Stavad, at de statslige skattecentre, som der bliver 30 af, er placeret ud fra en række kriterier: Der skal være effektivitet i forvaltningen, faglig bæredygtighed, god regional spredning, regional tilstedeværelse og mulighed for at bygge på de bæredygtige elementer i den eksisterende kommunale og statslige struktur.
Det er det, der har ligget bag.
Så siger hr. Ole Stavad, at man nogle steder kan komme ud for, at der bliver temmelig lang afstand, mange kilometer at køre.
Det vil også fremover være således, at den direkte borgerbetjening med forskudsregistrering, skattekort osv. vil ske gennem kommunerne, så jeg tror altså, at hr. Ole Stavad tillægger det med afstanden alt for stor vægt, i forhold til at der også skal være en faglig bæredygtighed og god regional spredning i skattecentrene.
Ole Stavad (S), 2004-11-24:
Jeg kender også godt vilkårene i en regering.
Der er kommet en ny skatteminister, som er tiltrådt, efter at der er indgået en aftale mellem flere partier, som han har skullet rette ind efter.
Det, jeg ikke forstår, er, at statsministeren mener, at op imod 1 million borgere kan forventes at skulle transportere sig til de statslige centre, hvoraf de, der skal transportere sig længst, skal bevæge sig omkring 100 kilometer hver vej for overhovedet at få en personlig samtale med en fagperson i en skatteforvaltning.
Det har jeg faktisk nægtet at tro på at statsministeren har været tilstrækkelig opmærksom på, og derfor har jeg haft en forventning om, at statsministeren, når det her gik op for ham, var parat til at se på sagen.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Ingen skal være i tvivl om, at det danske engagement består i at beskytte civilbefolkningen, at hjælpe den irakiske regering med at stabilisere situationen og skabe grundlag for demokratiske valg og en opbygning af et demokrati, at hjælpe den irakiske regering med, at den kan blive herre i eget hus og overtage ansvaret for Iraks sikkerhed.
Det er det, det danske engagement består i.
Vi vil arbejde for, at FN får en så central rolle at spille, som det overhovedet er muligt.
Så vores engagement, vores mål er der ikke nogen som helt tvivl om.
Mogens Lykketoft (S), 2004-11-24:
Jeg tror faktisk, at det er et meget farligt synspunkt, statsministeren har: at alle, der ikke nødvendigvis er enige med ham, kan gå hen og gå terroristers ærinde.
Jeg vil gerne minde om i forhold til en bemærkning, der faldt i forrige omgang, om, at nu skulle man jo ikke lave splittelse om dansk udenrigspolitik, at det har været mit synspunkt hele vejen igennem, og derfor var jeg meget ked af, at vi med et lille flertal tog ansvaret for den krig på det tidspunkt.
Men vi skal ikke tale om fortiden.
Vi skal kigge fremad.
Det, som måske er det allervigtigste synspunkt, som jeg vil bede statsministeren om at hæfte sig ved, er, at Socialdemokraterne ikke har tænkt sig, at vi skal løbe fra et dansk engagement i opbygningen af et moderne Irak.
Det har vi ikke tænkt os.
Grunden til det spørgsmål, som hr. Trøjborg på vores vegne har stillet i sidste omgang, er, at vi gerne vil have en statsminister, der i løbet af foråret er væsentlig mere åben i sit sind, end vi har set her i dag i Folketinget, i forhold til: Hvordan skal det engagement udfolde sig i fremtiden?
Connie Hedegaard (KF), 2004-11-24:
Jeg må jo sige, at når hr. Jørn Jespersen spørger, hvilke forbedringer inden for mit ressortområde jeg vil fremhæve på finansloven for 2005, er det jo ikke ulogisk at fremhæve nogle af de ting, som rent faktisk ligger i regeringens finanslovforslag, og som der nu er lavet en aftale om.
Som hr. Jørn Jespersen jo ved, og som jeg hele tiden har sagt – vi har haft den diskussion i mange sammenhænge – var det en kendsgerning, at da jeg kom på banen den 2. august, havde regeringen præsenteret det, den ville på miljøområdet, og derfor sagde jeg, at jeg ville fokusere på 2006.
Det er ikke rigtigt, at SF ikke kunne være kommet med ting og sager, og andre partier kunne også have gjort det.
Det har SF jo f.eks. gjort på kulturområdet, men da man mødte op til den almindelige runde i Finansministeriet, forstod jeg, at det ikke var sådan, at SF kom med en række miljøting.
Man havde sit meget store udspil fra tidligere, men man kom bl.a. med en række kulturting, og det endte jo med, at man rent faktisk kom igennem med nogle af tingene og fik et forlig på det område.
Mogens Lykketoft (S), 2004-11-24:
Nej, målene er der jo heller ikke noget i vejen med.
Målene kan vi jo ikke blive uenige om.
Det, der bliver den interessante diskussion, som vi beder om at få tidligt, før vi skal træffe en ny beslutning om Irakengagementet, er, om den måde, som vi så prøver at udfylde rollen på, er den rigtige.
Vi er i tvivl om, hvorvidt vi gør mest nytte på den måde, vi er der nu, om det er den rigtige profil.
Det vil vi gerne med åbent sind foretage en vurdering af.
Hvis statsministeren mener noget som helst reelt med den nye interesse for et bredt samarbejde om dansk udenrigspolitik, og det her er trods alt vigtige afsnit af dansk udenrigspolitik, er jeg i øvrigt enig med statsministeren i en betragtning fra et tidligere svar, nemlig at det her selvfølgelig handler om, hvad irakerne selv mener, når de får en demokratisk regering, det handler om, hvad FN anbefaler, og derfor har vi været så optaget af FN’s rolle i dag og FN’s generalsekretærs synspunkter, men det er i sidste ende også vores egen beslutning, hvilken indsats vi vil gøre i Irak, med hvilken profil vi vil gå frem dernede.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Det er også derfor, at jeg først og fremmest tillader mig at glæde mig over, at Folketinget i morgen skal stemme om en forlængelse af de danske soldaters tilstedeværelse i Irak.
Socialdemokraterne vil i morgen stemme for regeringens forslag om at forlænge de danske soldaters tilstedeværelse i Irak med yderligere 6 måneder.
Det er vi glade for.
Jeg synes, det er vigtigt, at der er bred enighed om det.
Det er på den baggrund, at jeg så undrer mig en lille smule over, at der gøres så mange forsøg på at skabe et skel mellem Socialdemokratiet og regeringen, som ikke eksisterer.
Jeg går ud fra, at vi er enige om målet, nemlig at få opbygget et frit, et demokratisk, et moderne Irak.
Vi skal selvfølgelig så undervejs diskutere, hvordan vi bedst gør det.
Selvfølgelig skal vi det.
Men jeg må altså sige, at de danske soldater gør en virkelig fantastisk indsats, og der er relativt roligt i det danske område; der er skabt et godt forhold til lokalbefolkningen, så jeg har i hvert fald ikke noget at udsætte på den indsats, som de danske soldater udfører i Irak.
Jo, og jeg har i dag gang på gang forklaret, hvad der er den danske regerings linje og politik, mens hr. Jeppe Kofod ikke har ydet et eneste bidrag.
Jeppe Kofod (S), 2004-11-24:
Jeg er ked af, at man får sådan nogle svar, når man prøver at rejse en vigtig problemstilling.
Når vi ønsker at rejse f.eks. spørgsmålet om, hvordan man skåner civile, dvs. de 100.000 mennesker, der ifølge den her rapport fra The Lancet er omkommet siden marts sidste år, de 400.000 børn, der er fejlernærede – dobbelt så mange som for 2 år siden – så er det jo et ønske om at hjælpe den irakiske civilbefolkning.
Der synes jeg altså, at det er ærgerligt, at statsministeren bruger lejligheden til polemik i stedet for at fortælle om, hvad regeringen som medlem af den amerikansk ledede koalition vil gøre for at sikre civilbefolkningen bedre vilkår.
Som jeg har nævnt tidligere, har jeg ikke fået noget svar på, hvorfor man ikke fra starten kæmpede for at få nødhjælpsorganisationer ind og hjælpe de civile i Falluja.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Jeg må bare konstatere, at debatten altså er forløbet sådan, at jeg gang på gang har gjort klart, hvad der er regeringens mål, hvad der er regeringens strategi, hvad der er det danske bidrag.
Det har jeg forklaret gang på gang.
Hr. Jeppe Kofod siger så nu, efter at han har forladt alt det bagudskuende, som han ellers har været optaget af hele spørgetiden, at man også må kunne diskutere noget fremadrettet.
Og det er bare det, jeg konstaterer: Regeringen har lagt præcist frem, hvad strategien og målene er.
Hr. Jeppe Kofod har ikke budt på noget som helst i dag.
Jan Trøjborg (S), 2004-11-24:
Jeg har det indtryk efter godt og vel 2 timers debat, at regeringen ikke er særlig bevidst om, hvordan den skal nå sine egne mål.
Jeg har i hvert fald ikke her i debatten hørt et eneste selvstændigt forslag fra statsministeren til, hvordan man bedre kan vinde freden.
Det er jeg nødt til at sige.
Jeg har hørt, at statsministeren efterlyste et forslag fra Socialdemokratiets side.
Det vil vi meget gerne medvirke til at give, hvis statsministeren ellers vil levere et grundlag for debatten, og det håber jeg vi kommer tættere på.
Vil statsministeren prøve at få udarbejdet en sådan strategi, således at vi har et bedre grundlag for diskussionen, end vi har haft i dag?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Jeg er altså nødt til at sige, at den her eftermiddagsdebat er forløbet sådan, at det meste af spørgetiden fra socialdemokratisk hold har gået på, om grundlaget for krigen i sin tid var rimeligt.
Hvad sagde Kofi Annan?
Var det rimeligt at angribe Falluja?
Altså alt det bagudskuende
, mens der ikke har været ret meget om det fremadrettede med én undtagelse, igen hr. Jan Trøjborg, som også nu prøver at vende blikket fremad.
Det anerkender jeg selvfølgelig.
Jeg vil sige til hr. Jan Trøjborg, at de emner, som hr. Jan Trøjborg nævner, jo er relevante temaer: at hjælpe den irakiske befolkning til et bedre uddannelsessystem, hjælpe med at få udviklet demokrati, i det hele taget forstærke genopbygningsindsatsen.
Det er væsentlige dele af den danske strategi, det ligger allerede i den genopbygningsindsats og de penge, vi har bevilget til det.
Vi diskuterer selvfølgelig gerne, om vi kan forstærke de ting, men jeg vil gøre opmærksom på, at de danske soldater altså er i Irak for at hjælpe og beskytte civilbefolkningen og samtidig hjælpe med genopbygningen.
Jeg synes, det er et fantastisk arbejde, som de udfører, og som de fortjener tak for.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Ole Stavad (S), 2004-11-24:
Skriftlig begrundelse
Desværre har det ikke været muligt at få skatteministeren til at gå ind i overvejelser om at inddrage afstanden til de borgere, der skal betjenes af skattecentrene, som et centralt kriterium for placeringen og antallet af skattecentre.
Derfor bliver der mange borgere, som får uacceptabelt og urimelig langt til nærmeste skattecenter, når man har brug for en personlig hjælp til bare lidt mere komplicerede skattespørgsmål.
Det må skønnes, at op imod 1 million henvendelser har en karakter, så det vil forudsætte personligt fremmøde i et skattecenter.
Jeg havde sådan set håbet, at jeg kunne have afhandlet den her sag med skatteministeren, så jeg havde været fri for at ulejlige statsministeren.
Men jeg har siddet og lyttet med glæde til, at statsministeren er meget optaget af at få gode forslag fra Socialdemokratiet.
Baggrunden for spørgsmålet her er jo, at statsministeren og jeg har været uenige om mange ting i tidens løb, men der er faktisk en ting, jeg har oplevet at vi har været rimelig enige om, nemlig at den offentlige sektor er til for borgernes skyld og ikke omvendt.
Det, man nu er i gang med med strukturreformen, er at flytte hele skatteforvaltningen over til staten.
Det har vi ikke været afvisende over for at diskutere under forhandlingerne, men det, vi kan konstatere, er, at der ikke er taget noget rimeligt hensyn til, hvor langt borgerne skal transportere sig.
Hvis man eksempelvis bor i Nordborg, skal man enten køre 92 km til Tønder eller 93 km til Haderslev.
Mener statsministeren ikke, at vi her har et problem i forhold til borgerne, som vi er nødt til at hjælpes ad med at få løst?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Som hr. Ole Stavad rigtigt anfører, burde sagen nok afhandles med skatteministeren, det tror jeg.
Skatteministeren har jo også allerede fået stillet spørgsmål om antallet af skattecentre, skatteministeren har også svaret på det, og senere her i spørgetiden i dag vil skatteministeren svare på et spørgsmål om den samme sag – jeg tror, det er stillet af hr. Jens Peter Vernersen.
Jeg må sige til hr. Ole Stavad, at jeg altså generelt og i det hele kan henvise til de svar, som skatteministeren har afgivet og vil afgive, og jeg tror ikke, vi kan komme det meget nærmere.
Jeg er selvfølgelig beæret over, at hr. Ole Stavad finder, at sagen har en sådan betydning, at han vil ulejlige mig med den, men jeg er altså ikke i stand til at komme meget længere end det, skatteministeren er i stand til at svare.
Igen vildleder hr. Keld Albrechtsen, når hr. Keld Albrechtsen påstår, at den her artikel kan bruges på hele traktatens område.
Jeg vil godt sige til hr. Keld Albrechtsen, at med denne formulering »inden for rammerne af de politikker, der er fastlagt i traktatens del III« understreges det tydeligt, at bestemmelsen netop ikke kan bruges til at overføre nye kompetencer til EU.
Så det er altså helt forkert, når hr. Keld Albrechtsen forsøger at give det indtryk, at bestemmelsen kan bruges til at overdrage mere kompetence til EU.
Peter Skaarup (DF), 2004-11-24:
Mit spørgsmål går til statsministeren, og det vedrører diskussionen om, hvor meget indhold der i virkeligheden er i den aftale, der er lavet mellem regeringen og bl.a. SF.
Mit spørgsmål går på, om statsministeren ikke er enig i, at der ikke er nogen juridisk gyldighed i den her aftale.
Det kan godt være, at der er en politisk gyldighed, og at man politisk regner med, at den aftale kan holde, men ingen ved hvor lang tid, og statsministeren er vel også enig i, at den aftale kun holder, så længe de partier, der er enige om aftalen, fastholder den?
Og er statsministeren ikke også enig i, at det er en politisk aftale, som kan ophæves, samme dag et af forligspartierne ønsker det?
Jeppe Kofod (S), 2004-11-24:
Der er jo to sider af den danske indsats.
Jeg er fuldstændig enig med statsministeren, når statsministeren siger, at de danske soldater og de øvrige danske udsendte i Irak gør et fremragende stykke arbejde under stadig vanskeligere forhold.
Det skal de ikke have utak for.
Det er virkelig en stor opgave, de har påtaget sig, og de har brug for al mulig støtte fra vores side.
Men den anden side af det danske engagement handler jo om den danske regering som medlem af en koalition, der skal vinde freden i Irak.
Og da vil jeg bare spørge statsministeren: Kan man ikke diskutere, hvordan det gøres bedst muligt for at forskåne civilbefolkningen og for reelt og effektivt at bekæmpe terrorisme og ikke få nye terrorister?
Kan det ikke diskuteres, hvordan man gør det bedst muligt, uden at man af den grund går terroristernes ærinde eller man miskrediterer det fremragende arbejde, som danske udsendte soldater og andre civile gør i Irak?
Det er det, der er formålet med vores debat.
Det er at se på, hvad den danske regering og ikke de danske soldater gør som medlem af en koalition styret og ledet af USA.
Peter Skaarup (DF), 2004-11-24:
Jeg synes godt, man kan blive forvirret af det svar, som statsministeren gav her.
Der var ligesom to svar i det.
Det ene svar var, at aftalen gælder, så længe det er en politisk aftale, så længe partierne er enige om at fastholde den.
Men begge svar kan vel ikke være gældende.
Statsministeren må vel mene, at aftalen gælder, enten så længe forfatningen varer ved – så længe den er gældende – eller så længe de politiske partier, der står bag aftalen, mener, at aftalen skal være gældende.
Klaus Hækkerup (S), 2004-11-24:
Statsministeren udtalte ifølge Politiken den 3. november i år, at hvis SF’s medlemmer siger nej til aftalen ved urafstemningen, er SF ikke længere med i aftalen.
Jeg vil godt høre, om udtalelsen er korrekt gengivet, og om det indebærer, at selv om SF’s formand og et flertal i SF’s folketingsgruppe anbefaler traktaten, er SF ude af aftalen.
Gælder den så ikke?
Har SF så ingen vetoret, må SF bare sætte sig ned og lytte til, hvad de andre partier, der er med i aftalen, siger?
Det er det, jeg gerne vil have belyst.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Jeg må opfatte det sådan, at hvis SF’s medlemmer stemmer nej ved den urafstemning, der nu skal finde sted, er det ensbetydende med, at partiet vil anbefale et nej til forfatningstraktaten, og så er det klart, at grundlaget for SF’s deltagelse i aftalen falder væk.
Så foreligger der en ny situation, og den må vi så drøfte de resterende aftalepartier imellem.
Klaus Hækkerup (S), 2004-11-24:
Jeg vil godt spørge statsministeren: Er SF’s forhandlere, der har indgået denne aftale på folketingsgruppens vegne, enige i den fortolkning, statsministeren har givet her?
Har spørgsmålet været vendt under forhandlingerne?
Er de enige i, at hvis medlemmerne siger nej, på trods af at folketingsgruppen og SF’s formand anbefaler et ja, er SF ude af aftalen?
Er SF’s forhandlere enige i den fortolkning?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Ja, jeg har ikke noget grundlag for at tro andet, end at SF’s forhandlere er enige i det.
Men jeg har en forhåbning om, at SF’s medlemmer vil bakke op om aftalen, som jeg også set fra et SFsynspunkt synes burde være en god aftale.
Det er selvfølgelig klart, at hvis SF’s medlemmer stemmer nej, betyder det velsagtens, at partiet som sådan vil anbefale et nej til traktaten, og det er selvklart, at aftalen kun har mening som en aftale mellem de partier, der anbefaler et ja til den nye traktat.
Klaus Hækkerup (S), 2004-11-24:
Det må jeg forstå sådan, at hvis medlemmerne siger nej, uanset hvad folketingsgruppen siger, er SF ude af aftalen, men den eksisterer fortsat, og de øvrige partier er bundet til den.
Men jeg må forstå det sådan, at de øvrige partier kører videre med aftalen, og at SF er ude og ingen mulighed har for at nedlægge nogen form for veto eller påvirke beslutningerne.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Hvis der sker det, at SF’s medlemmer stemmer nej til aftalen, foreligger der en ny situation, der så må drøftes mellem de resterende aftalepartier, idet jeg forudsætter – i hvert fald med det kendskab, jeg har til strukturer og beslutningsprocesser i SF – at hvis SF’s medlemmer stemmer nej, er det ensbetydende med, at partiet som sådan vil anbefale et nej til traktaten.
Men forudsætningen for at være med i aftalen er, at man anbefaler et ja til traktaten.
Klaus Hækkerup (S), 2004-11-24:
»Er det statsministerens opfattelse, at SF’s deltagelse i den politiske aftale af 2. november 2004 mellem regeringen, Socialdemokraterne, Socialistisk Folkeparti og Det Radikale Venstre om Danmark i det udvidede EU bortfalder, hvis SF’s medlemmer stemmer nej til EU-forfatningstraktaten, også selv om SF’s formand og/eller SF’s folketingsgruppe anbefaler et ja til forfatningstraktaten ved den kommende folkeafstemning?«
Skriftlig begrundelse
I dagbladet Politiken er statsministeren den 3. november 2004 citeret for at sige, at hvis SF’s medlemmer siger nej til aftalen ved urafstemningen »så er SF ikke længere med i aftalen«.
Peter Skaarup (DF), 2004-11-24:
Jeg synes desværre ikke, svaret var helt klart.
Selv om jeg ved, at statsministeren ofte siger, at statsministeren svarer klart, var det ikke helt klart, hvad der egentlig vil ske, hvis SF’s medlemmer siger nej til aftalen og dermed også siger nej til forfatningstraktaten.
Statsministeren siger, at der så foreligger en ny situation.
Jeg kunne godt tænke mig et klart svar på, hvad der vil ske i den nye situation, og det kan statsministeren vel godt give, for statsministeren må vel have gjort sig nogle tanker om, hvorvidt de partier ud over SF, som har indgået aftalen, vil fastholde den.
Spørgsmålet går simpelt hen på: Er statsministeren ikke enig i, at man under alle omstændigheder må fastholde aftalen, selv om den ikke er særlig meget værd?
Så går mit spørgsmål på: Er det ikke korrekt forstået, at der her i Folketinget ofte indgås politiske aftaler mellem forskellige partier, som er enige om, at det er en god aftale, men hvor man godt kan forestille sig, at et af partierne går ud af aftalen, uden at det betyder, at den falder væk?
Eller omvendt: Vi indgår vel også politiske aftaler her på Christiansborg, hvor vi åbner mulighed for, at andre partier kan tilslutte sig, uden at det ændrer ved den aftale, der er indgået.
Og burde det egentlig ikke også gælde for aftalen her, som er indgået af et bredt spektrum af de politiske partier på Christiansborg?
Var det ikke rimeligt at give SF’s medlemmer forbrugeroplysning om, hvad der vil ske, hvis de siger nej til forfatningen – man kunne godt forestille sig, at de vil gøre det – og gør det i øvrigt ikke indtryk på statsministeren, at fremtrædende medlemmer af SF, bl.a. Pernille Frahm, Morten Homann og Mette Pfeiffer, faktisk anbefaler et nej?