Lene Jensen (S), 2003-03-27:
Det her lovforslag kommer ikke som nogen overraskelse; faktisk er det annonceret i regeringsgrundlaget i det afsnit, der handler om frihed på arbejdsmarkedet, og skal man tro regeringsgrundlaget - og det skal man vel - er det her blot en forløber for, hvad vi i øvrigt kan vente os på pensionsområdet.
I Socialdemokratiet skriver vi ikke pressemeddelelser om det her, men vi har en afslappet holdning til valgmuligheder inden for pensionsordninger.
Det kan være udmærket f.eks. at kunne vælge mellem puljer, sådan som man gør det i Lønmodtagernes Dyrtidsfond og har gjort det i årevis, ikke fordi sandsynligheden for større afkast er særlig stor, men fordi det kan være fint nok at have en strategi for anvendelsen af sine egne midler.
Men der er god grund til at være opmærksom på utilsigtede effekter af øget valgfrihed.
Der kan også være samfundsøkonomiske elementer at forholde sig til.
Og så må øget valgfrihed heller ikke føre til, at opsparingen kan svinde alt for meget ind. Det vil være skidt for den enkelte, men så sandelig også for samfundsøkonomien. Svindet kan opstå ved dårlige investeringsbeslutninger over hele éns pensionsformue eller ved stærkt øgede administrative omkostninger.
Det her lovforslag handler så om, at man skal have frihed til at vælge mellem at placere sine penge i en investeringspulje eller placere dem et andet sted.
Sidstnævnte frihed begrænses dog af, at der stadig skal være en særlig konto og samme udbetalingsvilkår, som er gældende for SP, der ikke flyttes, for man skal dog også kunne lade sine penge stå, som de hidtil har gjort.
Det lyder jo meget godt, men i realiteternes verden er der altså en væsentlig hage ved det her forslag, for der skal i den grad betales ved kasse 1 for friheden.
Hvor meget der skal betales, står ikke klart, og det står sådan set at læse i forslagets bemærkningerne, at det er det ikke for indeværende muligt præcist at sige noget om.
Men at det er et ganske betydeligt beløb, er der til gengæld ikke tvivl om.
Der vil bl.a. være en række omkostninger for de borgere, som konkret vælger at bruge friheden til at flytte rundt på pensionsmidlerne, f.eks. i form af gebyrer; det er o.k., men man må bare sige, at med en gennemsnitlig SP-konto, som der kun står 9.000 kr. på, kan det meget hurtigt blive relativt dyrt.
Derudover er der udviklingsomkostningerne, som anslås til at være omkring 123 mio. kr.
ATP, som skal spille en hovedrolle i denne her forbindelse, skriver i deres høringssvar, at det er sådan cirka.
Det kan blive 25 pct. billigere, men det kan også blive 100 pct. dyrere.
Så det er altså et eller andet beløb derimellem.
Hertil kommer omkostninger i forbindelse med øget information om frihedsmulighederne, generelle driftsomkostninger osv., som der slet ikke er sat størrelse på i lovforslaget.
I Sverige, hvor man har gjort noget, der ligner, hvis man skal tro høringssvarene, har det kostet næsten 1 mia. kr.
at lave det her - godt nok svenske kroner, men alligevel.
Og udgifterne til information osv. er et tocifret millionbeløb hvert år.
Så kan man sige, at det er o.k., at det koster kassen at flytte rundt på sine penge; friheden har jo sin pris.
under parolen: frihed for enhver pris, sådan helt bogstaveligt.
Og det er ikke acceptabelt for os.
Det mindste, man må kunne forlange, er vel, at de, som ønsker denne her valgfrihed, også betaler for den.
At påtvinge alle stigende omkostninger, for at nogle - som meget vel kan vise sig at være få - kan få mere frihed, er et klassisk godt eksempel på, hvad der sker, når ideologien sejrer over den sunde fornuft. Det er derfor, jeg mener, man må veje fordele og ulemper op mod hinanden.
Jeg skulle hilse mange gange fra både De Radikale og SF og sige, at det kan de heller ikke.