Morten Messerschmidt (DF), 2006-01-27:
Fru Mette Gjerskov sagde, at dette ikke kun handler om helte og skurke.
Der vil jeg sige, at det mener jeg nu at det gør, men der er helte og skurke på begge sider.
Jeg granskede bemærkningerne for at finde de nye forhold, men fandt ikke rigtig noget, som kunne argumentere for Enhedslistens sag.
Faktisk var der ikke rigtig noget nyt, eller det vil sige: Der var en masse nyt i Israelproblematikken, men det meste var til gavn for Israels sag.
Tilbagetrækningen fra Gaza er gennemført; den storstilede plan, som Sharon har sat i værk, kører; der er sat en stopper for, og endda altså en begyndelse på tilbagetrækninger fra nogle af bosættelserne.
Alligevel fremsætter Enhedslisten sit beslutningsforslag, som derfor kun ses som et ønske om at hetze imod Israel.
Det er ikke et spørgsmål om at værne menneskerettighederne, men simpelt hen om at genere vore venner i Mellemøsten.
Enhedslisten kan ganske enkelt ikke tilfredsstilles, uanset hvad Israel måtte gøre.
I de her tider, hvor der tales så meget om, at venstrefløjen skal forene sig i et fælles valgprogram, glæder jeg mig meget til at se, hvordan den her fuldstændig uspiselige hadekampagne skal kombineres med den radikale cafelattementalitet og den socialdemokratiske midterlinje; det er vistnok der, man ender.
Men i dag er det så Israel, der skal sparkes til.
I virkeligheden er det jo slet ikke det, som beslutningsforslaget siger, der virkelig forarger.
Det er faktisk i meget højere grad det, som det ikke siger noget om.
For hører vi Enhedslisten beklage sig over, at palæstinenserne i dag står med en regering, der ønsker Israel udslettet, eller i hvert fald står med muligheden for at få en sådan regering?
Eller har vi hørt en beklagelse fra Enhedslisten over, at palæstinenserne som tak for opgivelsen af Gaza har bombet det nordlige Samaria?
Det er, som om dødstallene ikke rigtig tæller, når det er israelerne.
Men det er selvfølgelig heller ikke til at kende fjenderne fra vennerne, når man ikke ved, hvordan det ender, som Kulsoen siger i Gøngehøvdingen.
Men hvor Enhedslisten er i tvivl om, hvordan det hele ender, er vi i Dansk Folkeparti helt afklarede.
For os er det tydeligt, at palæstinenserne ikke ønsker freden.
Lad mig som illustration blot læse en enkelt artikel fra det charter, som danner ideologisk udgangspunkt for Hamas – jeg citerer: Allah er målet, Profeten er modellen, Koranen er forfatningen, jihad er vejen, og død for Allah er den mest sublime overbevisning.
Islam, der er det ideologiske projekt for Hamas, så vel som for langt hovedparten af den muslimske verden, kan aldrig nogen sinde skabe fredelig sameksistens med sine naboer.
Islams autoritære træk er umiskendelige og ufravigelige, fordi hele essensen i den islamiske levevis er fundamentalistisk.
At tro, at man kan skabe et ordnet samfund ved en tekstnær fortolkning af koranen, er lige så dumt som at tro, at vi ville have et højteknologisk samfund, hvis vi byggede vort land på vikingernes runeskrifter.
Koranen og islam har skabt klodens mest usunde, mest uudviklede og mest udemokratiske samfund.
Det er denne kultur, som vi er oppe imod.
I Europa har vi set enkelte glimt af denne ondskabens ideologi.
I Israel lever de med den til daglig.
Aldrig skal israelerne føle, at Danmark ikke er deres nære venner.
og aldrig skal Israel bebrejdes at kæmpe den kamp, som vi alle er en del af: kampen mellem civilisationer, livsform og identitet.
Det er den overlevelseskamp, som vi skal vinde, og derfor afviser vi Enhedslistens hadeangreb imod vore venner i Israel.