runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Vestergaard (V), 2004-02-20:
Jeg tror nok, det er klogest, at man tager de to ting hånd i hånd med hinanden, for så har man styr på dem.
Den anden ting, jeg sådan set godt vil kvittere for, er jo, at fru Anne Grete Holmsgaard nu kommer med en sådan lidt mere nuanceret tilgang til, at man kunne snakke med nogle andre og så ad den vej måske vente, til forfatningstraktaten var på.
Men det er jo noget andet end det, fru Anne Grete Holmsgaard har bedt os om at tage stilling til
, fordi forslagets punkt 2 siger jo, at det er meget vigtigt her at informere EU's formandskab om, at Danmark støtter Østrig. Altså det er jo i den grad ind ad fordøren og ikke det stille diplomati, så jeg skal blot kvittere for, at der også er mulighed for en lidt mere fornuftig og følelsesfuld indgang til at kigge på de her ting.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-02-20:
Man vil ikke få pengene kanaliseret over i dekommissionering ved at udvide lånerammen, for traktatgrundlaget er simpelt hen ikke egnet til det, så i det øjeblik, hvor man udvider lånerammen, har man sådan set sagt, at nu udvider vi den, og så lægger vi det over i Euratom-traktaten ovre hos Kommissionen at bestemme, hvordan de midler skal bruges.
Traktaten er så skævt og kikset skruet sammen, at der ikke er bare antydning af sikkerhed for, at det ville gå til dekommissionering.
Så hvis det, man ønsker, er dekommissionering, er det langt klogere at sige, at vi træffer en beslutning i EU om, at vi vil give nogle midler til dekommissionering.
Det kan jo bl.a. være til nogle af de tre nye lande, som har atomkraftanlæg, som skal dekommisioneres, bl.a. Litauen, Ignalina-værket, som er indgået i udvidelsesforhandlingerne.
Det kan altså ikke på nogen måde være den vej, hvor vi siger: Først øger vi lånerammen, og så bruger vi pengene derfra.
Vi bliver nødt til at gøre det den anden vej rundt.
Vi siger: Hvis vi vil have dekommissionering - hvad der jo er lutter sund fornuft i, det er jeg helt enig med hr. Henrik Vestergaard i - så må man beslutte, at det er det, man vil have, og så må man arbejde for, at man får de penge kanaliseret videre, og det kunne jo godt være gennem Den Europæiske Investeringsbank.
Men det er den vej, det må gå, ellers risikerer man, at pengene går til alt muligt andet end sikkerhed og dekommissionering.
Henrik Vestergaard (V), 2004-02-20:
Så slap jeg for en løbetur.
Jeg mener sådan set stadig væk, at jeg er glad for SF's opbakning til regeringens hidtidige linje, som netop går ud på, at den låneramme ikke skal udvides og da slet ikke til det formål, der hedder nye atomkraftværker.
Men det er jo sådan, at rammen i dag næsten er udnyttet, og at der jo ikke kan foretages gengarantistillelse. Jeg tror, at både Dansk Folkeparti og De Radikale var inde på, at en udvidelse af lånerammen, der så gik på dekommissionering eller forbedret sikkerhed, jo så ikke engang ville være mulig, hvis man ikke udvider rammen.
Er det ikke korrekt opfattet?
Tove Videbæk (KD), 2004-02-20:
I 1957, da Euratom-traktaten blev undertegnet, var jeg ikke ret gammel, og rigtig meget i det danske samfund og i verden omkring os er ændret siden da.
Men denne traktat, Euratom-traktaten, er aldrig blevet ændret sådan rent substansmæssigt, selv om der også er sket utrolig meget på energi- og elmarkedet.
Vi er også enige i, at der bør laves traktatbestemmelser, der har til formål bl.a. at optimere sikkerheden ved de eksisterende værker og fremme udfasning af atomkraft i det hele taget og minimere affaldsmængderne.
Ud over dette er der jo store konkurrenceforvridende elementer på hele dette område i øjeblikket.
I de seneste tre EU-budgetter er der afsat 3,8 mia. euro til nuklear forskning, hvilket er mere end de resterende energiforskningsprogrammer tilsammen.
Nuklear forskning tegner sig altså p.t. for 60 pct. af energiforskningsbudgettet under sjette rammeprogram.
En uændret fortsættelse af Euratom-traktaten i et EU med 25 lande kan betyde massive fejlinvesteringer af EU-midler. Derudover kan vi også tilføje, at med hensyn til sikkerheden kan vi jo ikke bare berolige hinanden og os selv med, at det jo er de andre lande i EU-samarbejdet, der eventuelt udbygger og etablerer atomkraftværker, for som vi alle ved, så respekterer atomudslip altså ikke landegrænser. Så når alt kommer til alt, er vi enige med forslagsstillerne i, at vi fra Danmarks side bør støtte Østrigs og Irlands ønsker om at få revideret Euratom-traktaten, og vi kan støtte forslaget.
Søren Søndergaard (EL), 2004-02-20:
Enhedslisten kan støtte det fremsatte beslutningsforslag.
Euratom-traktaten har et formål, som den danske regering egentlig burde modarbejde hver eneste dag, nemlig at udbrede atomkraft og give energiproduktion for a-kraft særlig gode betingelser.
Med den danske a-kraft-politik burde det også være en selvfølge, at de elementer, der indgår i forslaget, var den danske regerings profil, nemlig afvikling af støtte til a-kraft, under ingen omstændigheder støtte til opførelse af nye a-kraft-værker eller støtte til færdiggørelse, men tværtimod en aktiv afviklingspolitik.
Men den danske regering har, næsten selverkendt, valgt at forholde sig som støvet i gulvsprækkerne, så usynligt som
Derfor er det efter Enhedslistens opfattelse på høje tid, at Danmark bakker op om Østrig og Irland i deres bestræbelser på at få taget en revision af traktaten op nu.
Der skal det jo erkendes, at der har vi ikke helt det samme problem, som en lang række andre partier har, nemlig det problem, at man er bange for, at hvis man tager det her op, så går det ud over denne her forfatningstraktat.
I Danmark lever vi med en daglig trussel fra Barsebäck, og nye oplysninger fra de walisiske kyster ud til Det Irske Hav tyder på, at der er langt flere alvorlige skader selv fra lavradioaktivt materiale spredt fra det britiske atomaffald, end man hidtil har været opmærksom på.
At fortsætte med at udvikle og udbrede energiteknologi, der allerede på nuværende tidspunkt har så uoverskuelige konsekvenser, som det er tilfældet, og hvis affaldsproblemer er uløste og formentlig uløselige, er halsløs gerning. Enhedslisten finder det derfor også absurd, at over halvdelen af EU's energiforskningsmidler anvendes til at udvikle en energiart, som over halvdelen af medlemslandene ikke har, og som endnu flere ikke ønsker. Vi vil derfor støtte, at den danske regering begynder med en aktiv afviklingspolitik, og vi mener egentlig, at det burde være sket for længe siden.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-02-20:
Forslaget indeholder jo i hvert fald to elementer.
For det første lånerammen under Euratom-traktaten.
Man ønsker en fastfrysning af lånerammen.
Situationen er sådan, at lånerammen kan udvides ved almindeligt flertal, og at lånerammens anvendelse, det vil sige indholdet af lånene, kun kan ændres ved enstemmighed. Der er selvfølgelig mange gode grunde til, at man kan ønske lånerammens anvendelse omdefineret, sådan at der er nogle bestemte ting, man kan bruge lånerammen til, som man ikke kan bruge den til i dag.
Der deler vi forslagsstillernes synspunkter om atomkraft.
Vi vil gerne have stoppet udbygningen af atomkraft, og med hensyn til de eksisterende værker vil vi gerne enten helt have dem nedlagt eller gjort dem, der ikke umiddelbart kan nedlægges, i hvert fald så sikre, at man kan forsvare en fortsættelse af driften.
Den anden del af forslaget, der handler om at opfordre Danmark til at støtte et forslag om revision af traktaten, er vi i og for sig fuldstændig enige i.
Vi mener, at traktaten bør revideres.
Men vi er til gengæld også bekymrede for, om vi kan komme til at forplumre forhandlingerne om forfatningstraktaten, sådan at vi bruger en masse kræfter på at bringe dette emne ind i et spil, som i forvejen er mere end vanskeligt.
Vi har jo nogle kuldsejlede traktatforhandlinger, som Det Radikale Venstre er meget ked af kuldsejlede, og vi ønsker, at regeringen bruger al sin kraft på at fortsætte og gennemføre de forfatningstraktatforhandlinger, som forhåbentlig bliver genoptaget snart.
Når forhandlingerne er vel tilendebragt, deltager vi meget gerne i at lægge pres på regeringen om at få revideret Euratom-traktaten.
Den er forældet, og den bør moderniseres, sådan at den i fuld grad, totalt, anvendes til at gøre værker sikre, til at afvikle værker og til at omlægge Europas energipolitik fundamentalt.
I det sigte er vi fuldstændig enige med SF.
Så derfor er der al mulig velvilje, men ikke direkte støtte til SF's forslag.
Gitte Seeberg (KF), 2004-02-20:
Tankerne bag SF's forslag om en revision af Euratom-traktatens bestemmelser er vi langt hen ad vejen sympatisk indstillet over for.
Det Konservative Folkeparti nærer ikke noget ønske om at udvide lånerammen til nye atomkraftværker eller til forlængelse af eksisterende atomkraftværker, sådan som det også fremgår af forslaget.
Baggrunden herfor er naturligvis, at vi fra konservativ side er imod en yderligere udbygning af atomkraftværker; vi ønsker ikke atomkraftværker i Danmark og ønsker selvfølgelig af samme grund heller ikke, at man udbygger atomkraftværker i andre europæiske lande.
Men på den anden side må vi også erkende, at der er lande, både i og uden for EU, som har atomkraft, og en del af disse har endog meget usikre anlæg.
Personligt har jeg haft den, ja, man må vel nærmest sige tvivlsomme fornøjelse at besøge Tjernobylværket for nogle år siden i forbindelse med en rejse, jeg var på med Folketingets Miljøudvalg, og jeg vil sige, at det var en skræmmende oplevelse.
Den type værker findes jo stadig mange steder
rundtomkring, særlig i de tidligere kommunistiske lande, og på disse kraftværker er der brug for, at man forbedrer sikkerheden, og her er Euratom-lånene naturligvis en oplagt mulighed.
Men med hensyn til forslagets andel del støtter jeg det, udenrigsministeren allerede har sagt, og jeg er også fuldstændig enig med den socialdemokratiske ordfører, hr. Jacob Buksti, som havde samme indstilling til sagen.
Jeg mener ikke, at det på nuværende tidspunkt ville være klogt at komme med et krav om en genforhandling af Euratom-traktaten, det vil simpelt hen være med til at mudre billedet.
Udenrigsministeren har på så glimrende vis redegjort for, hvilke konsekvenser vi mener at det vil indebære.
Så på baggrund af det, da vi ikke kan støtte den anden del af beslutningsforslaget, kan vi ikke støtte forslaget.
Karina Sørensen (DF), 2004-02-20:
Det afgørende er, hvad Danmarks holdning er til det i Europa.
Henrik Vestergaard (V), 2004-02-20:
Det er rigtigt, at det er blevet nævnt under et Europaudvalgsmøde, at der lå sådan et forslag, men det er jo aldrig blevet fremsendt til f.eks. det irske formandskab i forbindelse med forfatningstraktaten.
Så det er jo ikke noget, man kan tage stilling til, for det findes ganske enkelt ikke.
Så kan man have nogle holdninger til, hvad der lå i det stykke papir, Østrig havde lavet, men det er jo ikke afleveret nogen steder.
Karina Sørensen (DF), 2004-02-20:
Jeg står her med et bilag fra Europaudvalget, bilag 93, alm. del, punkt 87.
Heri står der: Der bør vedtages en erklæring om indkaldelse til en ny revisionskonference om Euratom-traktaten.
Det kan Dansk Folkeparti støtte, også inden forfatningstraktaten bliver færdig.
Henrik Vestergaard (V), 2004-02-20:
Fru Karina Sørensen sagde, at Danmark skulle støtte Østrigs forslag.
Nu har jeg forstået ministerens tale sådan, at der ikke findes noget forslag fra Østrig, der er fremlagt i forhold til konferencen.
Der findes et stykke papir, hvilket vi også har fået oplyst, men der ligger ikke et forslag, så i øjeblikket er der jo ikke nogen risiko for, at Danmark bliver sidst.
Det, man måske kunne synes, og som vi i hvert fald synes, er, at man ikke ligefrem behøver at være først, men jeg kan da godt forestille mig, at Dansk Folkeparti kunne synes, at det var sjovt i forbindelse med forfatningstraktaten at smide et stykke sæbe i brusekabinen.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-02-20:
Jamen det er da bestemt følelsesfuldt.
Men nu behøver man jo ikke at brøle til EU's formandskab, at vi støtter Østrigs initiativ.
Man kan jo sige til formandskabet: Det støtter vi.
Det er jo sådan set ret klart, hvad der står i forslaget.
Det er at sige, at her er der nogle, der også ønsker den traktat ændret, og så gå i gang med at arbejde for det.
Det er jo sådan set det, der står, og det er meget, meget klart.
Men jeg kan godt høre, at der er lidt arbejde igen, før vi bliver helt enige om denne her del af forslaget, men vi er selvfølgelig indstillet på at arbejde videre med det, fordi det er en meget vigtig sag set med vores øjne, også at Danmark som det land, Danmark er, får gjort det klart for resten af Europa, at vejen frem ikke er den forældede a-kraft-teknologi.
Vejen frem er de nye, snilde, vedvarende energiteknologier og energibesparelser.
Det er jo også et led i at få Europa til at blive det, Europa kunne være, nemlig en frontløber for energiudvikling, hvor man tager hensyn til både energiforsyning og miljø.
Peter Skaarup (DF), 2004-02-20:
Jeg må sige, at det virker mærkeligt, at man ikke vil være med til at give Taiwan observatørstatus i WHO i Genève.
Vi undrer os over, at regeringen ikke vil være med til det og ikke arbejde meget aktivt for, at det sker, for hvad skade skulle Taiwan kunne gøre i WHO?
Tværtimod kan det gøre gavn, at så mange lande er med som overhovedet muligt.
Nu er det sådan, at statsministeren skal til Kina i den kommende uge, og der er vel ikke nogen tvivl om, ud fra det udenrigsministeren siger, at det er på grund af, at man er bange for de reaktioner, som Kommunistkina måtte have, hvis nu Danmark meldte kraftigt ud, at man ville have Taiwan som observatør i WHO.
I den forbindelse vil jeg så godt spørge udenrigsministeren, om statsministeren vil nævne det problem, at der altså er et stort demokratisk land i modsætning til Kommunistkina, som ikke kan blive medlem af WHO, og gøre noget for, at man rent faktisk vil give det en positiv medfart, for det er dog mærkeligt, at bl.a. Danmark blokerer for, at Taiwan kan blive medlem af WHO.
Det er dog ikke for meget forlangt, at et selvstændigt land, som er EU's ellevtestørste handelspartner og har verdens 21. største økonomi, kan få mulighed for at være fuldt ud med i samarbejdet om sundhed i verden.
Det kan undre, og det kan undre, at regeringen ikke er villig til at gå positivt ind for at støtte de bestræbelser, vi lægger op til med beslutningsforslaget.
Jeg vil godt spørge hr. Troels Lund Poulsen, hvornår tidspunktet så er det rette.
Sidste år afviste regeringen og Venstre at behandle forslaget positivt, og dengang var der ikke noget valg på Taiwan.
Nu er der valg på Taiwan i marts, og vil det sige, at hvis vi fremsætter forslaget igen om et års tid, vil Venstre sige, at nu er det valg overstået, og så kan vi godt støtte forslaget?
Eller hvornår er tidspunktet det rette?
Troels Lund Poulsen (V), 2004-02-20:
Som udenrigsministeren allerede har redegjort for, er det jo en debat, vi har haft før.
Vi havde den også i 2002.
Lad mig gøre det klart her i dag, at Venstre bakker op om den etkinapolitik, som Danmark har ført i mange år.
Det betyder også, at Venstre anerkender, at Folkerepublikken Kina er Kinas repræsentant i FN og de organisationer, der hører under FN, og lad mig også slå fast, at det jo kun er stater, der kan få medlemskab af WHO.
Derudover mener Venstre, at forholdet mellem de to lande, vi taler om i dag, skal afklares på fredelig vis og ved indbyrdes aftaler mellem de to lande, men ikke nødvendigvis ved en indblanding fra lande som Danmark.
Vi tror, at der med tiden vil foregå en stor integration i området, og at landene fredeligt kan løse de problemer, de har med hinanden.
Det mener vi på baggrund af de sidste 25 års begivenheder, der alt i alt har ført til en generel afspænding mellem de to parter, og i Venstre lægger vi vægt på, at både Taiwans og Kinas regeringer har været medvirkende til dette.
Når det er sagt, må Venstre selvfølgelig også se positivt på Taiwan.
Vi må erkende, at vi har set en demokratisering, vi hilser den nye opbygning af det demokratiske styre, som har fundet sted i de seneste par år, velkommen, og vi mener også, at civilsamfundet og demokratiet styrkes yderligere ved, at der på mange måder foregår et samarbejde med Taiwan.
Lad mig derudover konstatere, at det er vigtigt, at vi styrker handelsforbindelserne med Taiwan.
Landet er EU's ellevtestørste handelspartner, og som et liberalt tænkende menneske er det selvfølgelig vigtigt for mig, at man styrker og forstærker de handelsmæssige forbindelser, der findes.
Det må i parentes også bemærkes, at udviklingen i forholdet mellem Kina og Taiwan har medført, at der er opstået en ekstensiv handel mellem de to lande, som hvert år er blevet forøget.
I dag er det sådan, at Taiwans største samhandelspartner faktisk er Kina.
Lad mig slutte af med at sige, som også udenrigsministeren var inde på i sin tale, at på nuværende tidspunkt giver det ikke nogen mening at være med til at optrappe en konflikt mellem to de parter.
Tværtimod søger ansvarlige lande at mane til besindighed, bl.a. både EU og USA, så debatten sker på et uheldigt tidspunkt og kan være med til at optrappe de konfliktpunkter, som kan gøre det sværere at finde en fredelig løsning på taiwanspørgsmålet.
Derfor kan Venstre ikke støtte forslaget.
Per Stig Møller (KF), 2004-02-20:
Det er en meget hård anklage mod udenrigsministeren, og så må vi jo stille ham et mistillidsvotum.
Men her er det et beslutningsforslag, og det betyder altså, at der kan stilles spørgsmål i udvalget, så man kan sikre sig den fulde opdatering, og jeg er da helt indstillet på, at i udvalgsarbejdet skal vi selvfølgelig følge tingene op.
Hvis der kan være tvivl om nogle af de spørgsmål, som er rejst om WHO's praktiske samarbejde, kan vi få dem belyst i udvalget, for vi skal jo ikke tage endelig stilling i dag.
Jeg vil godt afvise hr. Poul Nødgaards påstande om, at vi skulle være bange for de lande, for det er vi ikke.
Og den opdatering, hr. Poul Nødgaard kommer med fra USA, er ikke særlig interessant, for det har Kongressen hele tiden ment.
Spørgsmålet er, om USA's regering gør det, sådan er fordelingen, altså ligesom i den danske grundlov, og den amerikanske regering har altså ikke fremsat forslaget. Jeg synes nok, den amerikanske advarsel til Taiwan har været temmelig kraftig her i foråret, og dertil kommer, at der i hvert fald i størstedelen af Folketinget er enighed om, at Taiwanpolitikken skal vi arbejde med gennem EU, og her er der altså ikke interesse for at give Taiwan observatørstatus.
Jeg sagde sidste gang, at jeg ville se på mulighederne, og jeg ser også hele tiden på mulighederne, men for mig har det vigtigste været forbedringer, og de finder ifølge mine oplysninger sted.
Skulle der være kommet nogle andre gennembrud og bedre muligheder, ser vi på dem, men det er ikke tilfældet i dag, nærmest tværtimod.
Poul Nødgaard (DF), 2004-02-20:
Jeg vil godt spørge udenrigsministeren med hensyn til at være opdateret: Er udenrigsministeren klar over, at der netop er fremlagt forslag i Kongressen i USA, faktisk præcis som vi gør her i dag, om, at Taiwan skal være observatør ved Verdenssundhedsorganisationen?
Jeg forstår ikke regeringens tøven, når man tænker på, at det land, vi er allermest allieret med, nemlig USA, har præcis den holdning, som Dansk Folkeparti giver udtryk for her i dag.
Alligevel væver udenrigsministeren betydelig meget rundt i det og er så utrolig bange for at træde kineserne over tæerne.
Det er jo hele hurdlen for regeringen: Den tør ikke gøre noget som helst, der kan betragtes som et angreb på Kina.
Men det er ikke noget angreb på Kina, det er bare et ønske om, at befolkningen på Taiwan selv kan få hånd i hanke med sundhedssituationen.
Det har de ikke i øjeblikket, det burde udenrigsministeren vide, og det er derfor, jeg ikke mener, at udenrigsministeren er opdateret om, hvad der egentlig sker i verden.
Per Stig Møller (KF), 2004-02-20:
Jeg mener nok, jeg har svaret på en hel del af de spørgsmål, hr. Nødgaard nu rejser.
For det første omkring SARS har jeg jo stået og forklaret fru Margrete Auken situationen og udviklingen, og hvad man har lært af den.
Så det svar er givet.
Hr. Nødgaard vil jo være klar over som næstformand, at man sagtens kan læse Folketingets referater og så finde svaret der, i stedet for at jeg skal gentage det hele tiden.
Det andet spørgsmål har jeg også besvaret, det var om observatørstatus, hvor jeg er bange for, at det er hr. Nødgaard, der ikke er opdateret, for jeg sagde jo netop, at USA ikke har fremsat forslaget.
I modsætning til tidligere har USA ikke fremsat forslaget på det forberedende møde i januar måned.
Tværtimod har USA udtrykt stærk bekymring over præsident Chens indenrigspolitiske manøvre for at genvinde præsidentposten og over hans brug af USA i den valgkamp.
Det har fået USA til i utvetydige vendinger at advare Taiwan imod unilaterale skridt, som rykker på den nuværende status quo-situation og dermed bidrager til at forøge spændingen.
Det er måske også derfor, USA ikke har fremsat forslaget.
Så jeg mener nok, jeg er opdateret, og jeg mener nok, at jeg er så opdateret, at præsident Bush faktisk har advaret præsident Chen temmelig kraftigt.
Jeg vil lige så lidt som præsident Bush inddrages i Taiwans valgkamp, og jeg vil lige så lidt som præsident Bush inddrages på en måde, som skaber tvivl om Taiwans fremtid.
Jeg synes faktisk, vi sidder med meget alvorlige ting, og det er ikke Danmarks opgave, må jeg sige til hr. Poul Nødgaard, at gøre tilværelsen vanskeligere for taiwaneserne, men at gøre den lettere.
Jeg har netop svaret, at hvis sundhedssamarbejdet ikke fungerer ordentligt, skal det gøres bedre, men lad os ikke lave formalistiske diskussioner, som skaber større vanskeligheder for Taiwans befolkning.
Poul Nødgaard (DF), 2004-02-20:
Jeg havde egentlig ikke regnet med at tage ordet i dag, for vi har jo en meget kompetent ordfører på, men når jeg sidder og lytter, så synes jeg alligevel, der er noget, der for mig tyder på, at udenrigsministeren ikke virker til at være helt opdateret omkring de forhold, vi drøfter her i dag. Først kunne jeg lige indledningsvis nævne, at etkinapolitikken ikke er til diskussion i dag, det er slet ikke det, det her forslag drejer sig om.
Det drejer sig ene og alene om, hvorvidt Taiwan skal have observatørstatus i Verdenssundhedsorganisationen, så lad den etkinapolitik ligge i dag.
Så vil jeg spørge udenrigsministeren: Er udenrigsministeren klar over, at USA, som udenrigsministeren er tæt forbundet med ved vi, det er den danske regering, det er det danske folk, jo ved gentagne lejligheder har henstillet, at Taiwan får observatørstatus i Verdenssundhedsorganisationen?
Dernæst mener jeg ikke, at udenrigsministeren er helt opdateret med hensyn til Taiwan.
Dengang vi havde SARS-epidemien, kom det helt klart frem i medierne, at myndighederne i Taiwan blev underrettet alt, alt for sent, og det er måske en af årsagerne til, at Taiwan havde betydelig flere dødsfald end andre dele, der var ramt af SARS-epidemien.
Jeg synes, at udenrigsministeren skulle forholde sig til, at den information, der er sket fra de kinesiske myndigheder til Taiwan om SARS-situationen, var direkte mangelfuld.
Det vil blive afhjulpet alt sammen, og det er udenrigsministeren vel enig i, hvis de var observatører i Verdenssundhedsorganisationen.
Per Stig Møller (KF), 2004-02-20:
Så vidt jeg erindrer, og nu taler jeg også ud fra erindringen om begyndelsen af SARS-epidemien, tog det også lidt tid, før man fik skabt det samarbejde, som så kom i gang.
Det vil sige, at man jo så belært af de erfaringer nu har fået et fortilfælde, hvor man har fået indstiftet samarbejdet, således at man f.eks. med den nuværende fugleinfluenza kan gå tidligere i gang med samarbejdet.
Fru Margrete Auken har fuldstændig ret i at påpege det, fordi det er vigtigt for deres befolkning, men det er jo også vigtigt for alle omgivelser, fordi epidemier spreder sig med den fart, de gør, i vore dage.
Så det ville jo være destruktivt ikke at sørge for, at Taiwan er inddraget i sundhedsarbejdet på maksimal vis.