Kim Behnke (FP), 1998-05-07:
Spørgsmålet er jo, om man i EU-systemet skal spilde ressourcer på, at Kommissionen sidder og udtænker mærkværdige forslag, og når de så bliver forelagt i Ministerrådet, så får Kommissionen besked om, at det var en dårlig idé.
Vi mener, at tingene skal gå den anden vej rundt: at det er Ministerrådet, der bruger Kommissionen som et sekretariat, og når Ministerrådet har nogle opgaver, det ønsker løst, så beder det sekretariatet, Kommissionen, om at løse dem. Det her er et godt eksempel på, at Kommissionen ikke kan forvalte at have en initiativret.
For hvis man havde startet med at spørge i Ministerrådet, om det overhovedet havde nogen interesse, så havde man fået det svar, at det har det ikke. Og så havde man ikke spildt en masse penge.
Det har sikkert kostet mange penge i EU-systemet, at man har lavet forslaget om indgreb i strejke- og konfliktretten. Med de udsigter, der er til, at der skal optages flere medlemslande, og med udsigten til, at vi kan frygte et system, hvor man, når man ikke kan blive enig om, hvor mange kommissærer der skal være, begynder at have vicekommissærer og alt muligt andet, så får vi altså et system, hvor der sidder ekstremt højt betalte kommissærer og hele deres sekretariater.
De kigger på et blankpoleret mahognibord og ved ikke rigtig, hvad de skal give sig til, men de er godt klar over, at de på et eller andet tidspunkt vil blive stillet til regnskab for, hvad de har brugt de mange penge til.
Her vil spørgsmålet melde sig: Hvad laver I?
Og hvis svaret er: Vi laver ikke noget, ja, så bliver det pågældende område selvfølgelig nedlagt.
Hvorefter vi forslag efter forslag skal bruge Ministerrådet som bagstopper for at forhindre, at det bliver til realiteter.
Langt hen ad vejen har vi også tillid til, at det sker i Ministerrådet.
Men vi har jo oplevet, at når der pludselig er valg i et af EU-landene eller der er andre ting, der trænger sig på, så kan også Ministerrådet lade sig friste og pludselig indføre regler om braklægning af landbrugsjord og andet, som ikke engang er godkendt i de nationale parlamenter.
Derfor bør denne her sag stå øverst på tavlen, når vi skal finde argumenter for at fratage Kommissionen initiativretten.
Så over til beslutningsforslaget fra Enhedslisten.
Vi støtter et hundrede procent beslutningsforslaget.
Vi glæder os så over, at udenrigsministeren i dag kan meddele, at der ikke er brug for beslutningsforslaget, men derfor støtter vi det nu engang alligevel.
Der er brug for, at der kommer en melding også fra det danske Folketing, som bakker op om den linje, regeringen har valgt, nemlig at EU ikke skal gribe ind i strejke- og konfliktretten.
Argumenterne om, at hvis nu lastvognschaufførerne blokerer grænseovergangene, så forhindres den fri bevægelighed af varer, holder ikke.
nemt at krydse landegrænserne, som det er at bevæge sig rundt i de enkelte lande.
Vi har jo oplevet under konflikter i Danmark - ikke så meget denne her gang, men tidligere - at specielt søfolk havde for vane at lade færgerne ligge stille, så den interne transport i Danmark gik i stå.
Det løste vi så nationalt.
Hvis der bliver problemer ved grænseovergangene, så skal det løses nationalt, for når lastvognschauffører eller andre strejker, er det jo næppe på grund af initiativer fra EU.
Så er det som led i nationale overenskomstforhandlinger eller andre nationale konflikter.
Det er også derfor, at det er dér, det skal løses. Så må lastvognstog med skinke, ost og alt muligt andet vente ved grænsestationerne, indtil konflikterne er løst, og indtil man igen har muligheden for frit og uhindret at fortsætte transporten.
Sådan må det også være fremover. Selv ikke det, at man i lande som Italien og måske særligt Frankrig, hvor de indimellem har meget militante landbrugsorganisationer osv., som stopper lastbiler og smider varerne ud på landevejene osv., godtgør i sig selv, at EU skal ind og blande sig i det.
Hvis EU havde haft en mulighed for at blande sig, er vi overbevist om, at de konflikter var blevet optrappet, og at det havde udviklet sig langt værre, end vi har set i de værste tilfælde i Frankrig og Italien. Vi støtter forslaget, og vi vil bruge anledningen til at holde et vågent øje med, hvad der kommer af forrykte forslag fra Kommissionen, og så må vi, hvis vi er så uheldige, at det bliver et ja til Amsterdamtraktaten, næste gang, traktaten skal op til revision, bruge de argumenter for at få pillet Kommissionens initiativret ud, for det er dér, skaderne opstår.