Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-02-10:
Der har været et par ting oppe i debatten indtil nu, som jeg gerne vil benytte anledningen til at kommentere og sætte lidt på plads her i min ordførertale.
Det ene er diskussionen for et øjeblik siden mellem fru Lene Espersen og undertegnede, hvor jeg gerne vil sige til fru Lene Espersen, at jeg er meget glad for, meget tilfreds med, at hun mener, at Dansk Folkeparti har en så stor gennemslagskraft i forhold til det, som statsministeren siger, i forhold til det, som Venstre sagde i forbindelse med folkeafstemningen, og i forhold til det, De Konservative gik rundt og sagde op til folkeafstemningen: det var vores definition af, hvad man stemte om, der afgjorde slaget, det var det, folk virkelig forstod, og som blev afgørende.
Det er jeg da glad for. Men sagen er bare, at lige så lidt som vi tror på den efterlønsgaranti, som De Konservative også har været med til at strikke sammen, lige så lidt troede vi på argumentationen dengang.
Men derfor vil vi selvfølgelig forsøge at holde partierne fast på det, de lovede.
Vi vil da forsøge at holde både De Konservative, regeringen og andre fast på, at de lovede den danske befolkning, at den trygt kunne stemme ja til Amsterdamtraktaten, for vi kunne sagtens efterfølgende trække os ud af Schengenaftalen igen.
Og selv om vi ikke tror på efterlønsgarantien, man nu pådutter den danske befolkning med henvisning til grundlovens § 73, vil vi da forsøge at forfægte den og forsøge at holde partierne fast på det, de har lovet befolkningen: at der er en sådan garanti, som giver en tryghed.
Men nok om det.
Det andet, jeg lige vil kommentere, er spørgsmålet om det uformelle møde, som justitsministeren skal deltage i.
Jeg vil gerne bede justitsministeren i sin svartale senere i dag bekræfte - i modsætning til det, fru Elisabeth Arnold gjorde sig til talsmand for, og som fru Lene Espersen efterfølgende bekræftede - at det er væsentlighedskriteriet, der er afgørende for, om regeringen giver Europaudvalget en orientering eller ej - at det altid er væsentlighedskriteriet, og at det ikke har et hak at gøre med, hvilken type møde, der bliver holdt; altså ligesom da vi diskuterede efterløn og EU med arbejdsministeren, hvor han her i salen bekræftede på et spørgsmål fra Dansk Folkeparti, at det selvfølgelig var væsentlighedskriteriet, der var afgørende for, at han skulle orientere Folketinget om den sag, og ikke om han skulle til et eller andet ministerrådsmøde i EU.
Jeg synes, det kunne være nyttigt, at justitsministeren sætter det på plads.
Med hensyn til det, som ministeren ellers har været inde på i forbindelse med forespørgslen, skal jeg sige, at vi er også i Dansk Folkeparti tilhængere af frihed, tryghed og retfærdighed.
Der er nogle, der forsøger at tage patent på sådanne gloser som udtryk for, at hvis man er tilhænger af et stadig større, omsiggribende EU-samarbejde inden for det retlige område, er man tilhænger af de ting, men ellers er man ikke.
Sådan mener vi i Dansk Folkeparti ikke det er.
Lad mig bare nævne flygtninge- og indvandrerområdet som et eksempel.
Det er helt afgørende for Dansk Folkeparti, at flygtninge- og indvandrerspørgsmål naturligvis er et nationalt område.
Det skal ikke lykkes for politikere i de enkelte lande at fedte ansvaret for en elendig flygtningepolitik over på EU, og det skal ikke lykkes at forflygtige ansvaret ved at sige: Jamen det er jo ikke os, der har truffet de upopulære beslutninger, det er EU.
På flygtningeområdet er der en afgrundsdyb forskel mellem det, befolkningen ønsker, og det, politikerne gør, og det vil kun skabe større skel, hvis man flytter de afgørende beslutninger om flygtninge- og indvandrerspørgsmål væk fra nationerne selv, fra de folkevalgte politikere i de enkelte lande over til EU.
Det har noget med demokrati og folkestyre at gøre, og det har også noget at gøre med, at man i Italien kan føre én politik, og at vi her i Danmark kan føre en anden.
Så kan vi her i Danmark tage et demokratisk slagsmål på retorikken og diskutere med hinanden, hvad der er det rigtige synspunkt, vi skal have her i Danmark.
Vi synes, det er logisk, at hvis man ønsker at nedbryde grænserne, skal man også overlade beslutningerne til EU.
Men vi ønsker som sagt at gå den anden vej, og vi har med det forslag til vedtagelse, vi har stillet, markeret, at en vejledende folkeafstemning om Danmarks fortsatte tilknytning til Schengensamarbejdet kunne være et godt skridt ad den vej.