Søren Kolstrup (EL), 1998-04-21:
Det var jo ikke en uinteressant debat at lytte til.
Ministeren indledte med at fortælle, at en begrænset deltagerbetaling var rimelig.
Derefter kom Socialdemokratiet og udtrykte stærkt behovet for præcisering - klare retningslinjer - og sluttede med at sige, at der godt kunne være tale om en vis brugerbetaling eller gebyr.
Så kom Det Konservative Folkeparti og gjorde opmærksom på, at de eksisterende tilstande sandelig godt kunne resultere i en social slagside.
Jeg kan kun være enig.
Socialistisk Folkeparti kunne tilslutte sig ideen, og sådan kunne jeg gå videre.
Det Radikale Venstre understregede gratisprincippet.
Alle havde i et eller andet omfang et par pæne ord at sige om forslaget.
Måske lige bortset fra Dansk Folkeparti, der meget understregede det kommunale selvstyre.
Jeg følte mig lidt hensat til tiden omkring århundredeskiftet, hvor Venstrebønder understregede det meget stærkt, men i hvert fald sluttede Fremskridtspartiet af med også i et vist omfang at kunne støtte forslaget.
Vi står altså i en situation, hvor der er mange pæne ord om forslaget, men hvor alle alligevel vender tommelfingeren nedad.
Det giver mig anledning til præcisere, hvad der er årsagen til, at vi fremsætter det her forslag,
selv om vi udmærket er klar over, at der sidder en forligskreds, som holder kortene tæt ind til sig og har et hyggemøde ude i byen, hvor de snakker sammen.
Lad mig lige understrege, at det ikke mindst er i forholdet til Socialdemokratiet, vi er interesserede i at indgå i en dialog, hvor vi jo har hørt gang på gang, at gratisprincippet skal fastholdes.
Nu er vi så kommet i en situation, hvor vi spørger til, hvornår der sker noget.
Men lad mig præcisere mit partis holdning:
I dag føler mange forældre sig tvunget til at betale for deres børns deltagelse i diverse aktiviteter.
Det har vi mange meldinger på.
Betaler de ikke, kommer børnene ikke med på den planlagte tur, men sættes i stedet til anden undervisning, f.eks. i en parallelklasse.
Det er frivilligt, om forældrene vil betale, men konsekvensen ved ikke at betale er, at barnet udelukkes fra klassens fællesskab, altså den sociale slagside, som hr. Brian Mikkelsen omtalte.
Sagen er i sin kerne simpel: Det kan ikke være rigtigt, at folkeskolen lovligt skal kunne opkræve betaling for undervisningen.
Det skal ikke være fars eller mors pengepung, der afgør, om barnet kan deltage i undervisningen.
Jeg synes, det turde være indlysende, at det, der foregår på ekskursioner og lejrskoler, selvfølgelig er undervisning.
Det er det, vi hele tiden skal forholde os til.
For det første foregår lejrskoler og lignende aktiviteter i skoletiden.
For det andet indgår disse aktiviteter i lærernes undervisningsforpligtelse.
Siden det her beslutningsforslag blev behandlet den 2. december 1997, har folkeskoleafdelingen så udstukket nogle retningslinjer med et brev til de kommunale skolemyndigheder, og heraf fremgår, at kommunerne blot skal følge den praksis, som ministeriet hidtil har anbefalet, men hermed er vi jo faktisk lige vidt.
Retningslinjerne lægger nemlig for mig og Enhedslisten at se stadig væk op til kunstige skel mellem på den ene side såkaldt frivillige ekskursioner, hvor de elever, der ikke deltager, henvises til anden undervisning, og på den anden side ekskursioner, der defineres som undervisning og er gratis.
Siden juli sidste år har vi vidst, at der var et presserende behov for via lovgivningen at få reguleret dette område.
Men der er endnu ikke sket noget, og derfor er vi meget spændte på, hvornår der sker noget.
Det foreliggende beslutningsforslag skal tilskynde undervisningsministeren til at komme i gang og komme med et forslag, der én gang for alle får reguleret området - en lovgivning, der sikrer gratisprincippet i folkeskolen, også når det gælder lejrskoler, skolerejser, ekskursioner - og jeg må tilføje, at der er et stigende behov for en sådan præcisering.
Betaler forældrene først til lejrskole, vil det ikke tage lang tid, før de også skal betale for bolde og rundboldbat, og hvad kommer så?
Nå ja, så kunne lærernes løn komme. Men jeg håber i det mindste, at de positive tilkendegivelser, der er kommet omkring gratisprincippet, inden for en meget overskuelig tidshorisont bliver omsat i de stærke præciseringer og klare retningslinjer, som vi har hørt er blevet fremsat som et ønske.