Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-02-28:
Jeg vil godt indlede med at takke de partier, det flertal i Folketinget, som står bag dette lovforslag, og jeg vil også give tilsagn om, at vi under udvalgsarbejdet vil bistå med alle de oplysninger, som måtte være nødvendige for behandlingen af forslaget.
Det er med lidt blandede følelser, jeg står her i denne sag, for som det tidligere er blevet påpeget, veksler
debatten blandt modstanderne af forslaget mellem, om det er et meget stort problem, vi står med, eller det er et meget lille problem, vi står med
Tilsyneladende kan man ikke rigtig bestemme sig for, om man skal køre den ene eller den anden linje.
Jeg ser det som en konflikt mellem dem, der tror, at organisationerne altid er de bedste til at varetage det enkelte menneskes liv og velfærd, og dem, som er kommet dertil, at det enkelte menneske, den enkelte familie måske selv er i stand til at afgøre, hvad der er godt for dem.
Det, vi gør med dette lovforslag, er at give den enkelte ansatte ret til at aftale deltidsbeskæftigelse med sin arbejdsgiver.
Det kan være, at børnene er små, og det kan være, at et af børnene kommer i vanskeligheder i puberteten, så det ville være rart, at far eller mor er hjemme efter skoletid for at sikre kontakten med barnet.
Det kan være behov for at passe en syg ægtefælle, og det kan være, at ældre ønsker at nedtrappe og hverken være på fuldtid eller helt uden for arbejdsmarkedet.
Det er såmænd den beskedne ambition med forslaget.
Jeg ønsker selvfølgelig, at jeg kunne give alle ret til den arbejdstid, de gerne vil have.
Jeg ville ønske, jeg kunne give den arbejdsløse et job, jeg ville ønske, at jeg kunne give den deltidsbeskæftigede et fuldtidsjob, og det skal ikke skorte på ambition fra min side om, at alle mennesker selv skal have lov til at indrette sig med den arbejdstid, de ønsker.
Det magter jeg imidlertid ikke.
Det er ikke mig, der kan skabe arbejdspladser her i landet.
Det, jeg kan, er, at jeg kan sætte mig i det enkelte menneskes sted og prøve at give det enkelte menneske en mulighed for at tilrettelægge sin egen tilværelse, som han gerne vil.
Så er det efterlyst fra flere sider, om der i det hele taget findes restriktioner for deltidsbeskæftigelse.
Nu har Kvindernes Fagblad jo været citeret tidligere, og det vil jeg da gerne citere igen.
På side 21 i det sidste nummer udtaler Torben Würtz, der er personalechef i en af de meget moderne og medarbejdervenlige danske virksomheder, nemlig Coloplast: »Vi ville da være nogle skurke, hvis vi som arbejdsgivere tvang vores ansatte ned i arbejdstid og dermed bidrog til at forringe deres økonomi. Vi har en deltidspolitik her på virksomheden, og den kan kun bruges af funktionærerne.
Den har oven i købet det, at ældre medarbejdere ønsker at gå på nedsat tid.
Så tror jeg, vi er kommet ud over den diskussion, om der findes nogle problemer.
Det har Kvindernes Fagblad, februarnummeret, jo dokumenteret.
Jeg er enig i, at det, vi gør her, er et beskedent skridt, men det ligger altså inden for det, vi magter at tage os af.
Så bliver der diskuteret frem og tilbage, om der er begrænsninger.
Det har jeg så lige dokumenteret at der er.
På DAL-området har 6 pct. ikke adgang til deltid.
Næsten 60 pct. har delvis adgang til deltid.
Det består i, at ansatte medarbejdere f.eks. ikke kan få deltidsbeskæftigelse, det er kun nyansatte medarbejdere, der kan få deltid. Så har vi jo SiD-rapporten om arbejdstiden fra september
Det vil sige, at der altså er mange, som har et behov for det og et ønske om det.
Jeg vil godt lige til hr. Søren Søndergaard, som sagde, at denne her rapport ikke handlede om deltid, gøre et lille citat.
På side 42, i øverste afsnit: »Overenskomsten opleves af omtrent halvdelen som en hindring, hvilket formentlig afspejler, at ikke alle overenskomster, som medlemmerne er omfattet af, indeholder bestemmelser om deltidsarbejde.«
Altså omhandler denne her rapport også deltidsarbejde, for den omhandler nemlig ønsker fra medarbejdere om at komme på nedsat tid uden lønkompensation.
Så er der flere steder spurgt, hvilke moderne organisationer der ønsker at forhindre medarbejdere i at komme på deltid, og at jeg og andre kunne komme på den tanke er noget nær det tåbeligste, man har hørt. Der vil jeg da så godt bare citere formanden for Danmarks største forbund, nemlig Poul Erik Skov Christensen fra SiD, og det er i Politiken den 19. marts 2001: »Vi foretrækker helt klart at begrænse antallet af deltidsansatte og fastholde fuld tid som normen.
Derfor står det ikke øverst på vores dagsorden at sikre medlemmerne øget adgang til deltid.« Det er jo en rimelig klar melding. Længere nede i interviewet siger han: »Det er selvfølgelig ærgerligt for den femtedel af vores medlemmer, der gerne ville arbejde mindre, men vi må nok erkende, at vi ikke kan tilfredsstille deres behov.«
Så de mennesker, der måtte ønske deltid, har jo altså ikke nogen stor ven i det forbund i den her sag, og det understreger jo behovet for, at vi giver det enkelte menneske en mulighed for at tilrettelægge sit eget liv, som man vil.
Så vil socialdemokraterne, det er jo så blevet citeret,
hjælpe alle, der måtte ønske deltid.
Det skal ikke skorte på nogen velvilje i den forbindelse, men det er sådan lidt tyndt, hvad det egentlig består i.
Hr. Jan Petersen efterlyser lovhindringer for det.
Det troede jeg nu at socialdemokraterne, siden de har taget forslaget frem, havde undersøgt selv i de 8-9 år, de har siddet i regering.
Der havde det jo været passende at tage fat på den opgave.
Jeg er blevet fortalt, at der i overenskomsten for yngre læger, når de er ude i praktik, før de er færdige, findes en begrænsning i adgangen til deltidsbeskæftigelse, så her er der en idé til Socialdemokratiet.
Men det er ikke meget, der ligger i det program.
Man kan så sige, og jeg tror også, at socialdemokraterne
efterhånden er trætte af at høre det, at det, der kendetegner den nuværende regering, er, at det, vi lover før valget, gennemfører vi efter valget.
Der savner vi jo altså, at socialdemokraterne har samme initiativkraft og prøver at leve op til deres forslag om deltidsbeskæftigelse.
Jeg vil gerne understrege igen, at det her forslag giver den enkelte medarbejder en ret til at aftale deltid med sin arbejdsgiver.
Arbejdsgiveren kan ikke tvinge medarbejderen på deltid, medarbejderen kan ikke kræve deltid.
Sådan er det, det er det, vi kan gøre.
Jeg magter desværre ikke at skaffe alle den arbejdstid, som de gerne vil have, men lige præcis på det her punkt har vi en mulighed for at løse et problem, ikke for nogen stor gruppe i det danske samfund, men for en lille gruppe, som har brug for at indrette sig lidt anderledes end flertallet.
Jeg takker for tilslutningen til lovforslaget og ser frem til det videre arbejde.