Carsten Koch (S), 2000-01-19:
Folkesundhed er et område, som i høj grad er et politisk anliggende.
Det synes jeg også, vi har fået understreget i dag.
Folkesundhed og fordeling af sundhed eller sygdom er særdeles væsentlige faktorer i begrebet livskvalitet.
Det er særdeles kendt, at sygdom er en meget væsentlig faktor, når man spørger til et menneskes tilstand. Så hvis ikke folkesundhed og indsats for at bevare og fremme folkesundheden er et påtrængende emne for bl.a. Folketinget, så ved jeg ikke rigtig, hvad der er påtrængende emner her. Det synes jeg også, at man kan se afspejle sig i debatten i dag.
Jeg synes også, man kan konstatere, at der har været en stor opslutning til princippet om, at forebyggelse er et meget væsentligt bidrag til folkesundhed.
Jeg har også noteret mig, at der i meget stor udstrækning har været en række positive tilkendegivelser om ikke bare de overordnede målsætninger, men også en række af de tiltag, der direkte nævnes i redegørelsen.
Tak for det.
Jeg vil nu gå over til at kommentere de enkelte ordførere.
Jeg når nok ikke det hele, men der er muligheder for, at vi kan fortsætte debatten både her og andre steder, så der er ingen grund til at blive mistrøstig, hvis man ikke føler, man er blevet behørigt svaret.
Først til hr. Rudiengaard
Jeg hørte hr. Rudiengaard sige: Jeg har aldrig set effekten af forebyggelse.
Det er jeg lidt urolig over, at en læge kan sige.
Vi er jo glade for, vi kan sige, at der er en læge til stede i dag, men jeg må nok sige, at han ikke havde været rundt i al den epidemiologiske litteratur m.v., hvis det aldrig har været sådan, så han har konstateret, at der er effekt af forebyggelse.
Der er masser af litteratur, der beskriver effekten af forskellige forebyggelsestiltag, så jeg går ud fra, det er en fortalelse.
Et andet emne, som hr. Rudiengaard var inde på, var
spørgsmålet om tobaksreklamedirektivet, som der åbenbart er måske ikke helt tilstrækkelig viden om.
Det er jo sådan, at EU har vedtaget direktivet. Det skete i 1997, og regeringen har selvfølgelig besluttet at følge op på dette direktiv og fremsætte et lovforslag, der sikrer, at vi overholder vores forpligtelser til at implementere de direktiver, der vedtages i EU.
Jeg har ikke rigtig kunnet få et klart svar på, om hr. Rudiengaard vil tilslutte sig dette forslag.
Det kan han selvfølgelig ikke sige noget om på forhånd, men jeg havde et eller andet indtryk af, at det egentlig var fuldstændig ligegyldigt, om EU havde fremsat et direktiv om det her spørgsmål.
Jeg går ud fra, at når jeg fremsætter lovforslaget, som implementerer direktivet, så får vi en opslutning, også fra Venstre.
Et af hr. Rudiengaards kritikpunkter mod programmet er, at det er lidt for luftigt.
Det minder lidt for meget om gammel vin på nye flasker osv.
Men samtidig så slog det mig, hvor tilbageholdende hr. Rudiengaard var, endda også efter opfordring til at præcisere, hvad han egentlig mente og med hensyn til selv at komme med konkrete forslag til, hvordan man skulle håndtere det her.
Venstre vil ikke på nogen måde være formynderisk.
Der skal være frit valg på alle hylder.
Der skal ikke rigtig være sådan tendenser til at gå lidt til befolkningen; det ville være formynderisk. Men jeg må nok sige, at man gør opgaven lige lovlig let og måske også lidt overfladisk, hvis man bare regner med, at man ved sådan lidt uforpligtende oplysning kan komme særlig langt.
Det kan jo være, at det var derfor, hr. Rudiengaard var så kritisk over for det tidligere sundhedsprogram, for der var ikke ret mange tiltag i af den karakter, som vi nu går ind og diskuterer.
Lad mig sige det på den måde: Der findes ikke ét middel til folkesundhed, heller ikke engang til de enkelte faktorer vi taler om.
Vi bliver nødt til at konstatere, at vi bliver nødt til at bruge en række forskellige tiltag, som kan supplere hinanden.
Oplysning er et væsentligt tiltag, men jeg mener ikke, at det er det eneste tiltag på alle områder.
Det kan vi ikke nøjes med.
Angående holdningspåvirkning - hr. Rudiengaard brugte ordet trendsætning.
Hvis der kunne blive lidt uddybning af, hvordan man bliver trendsætter, så vil jeg gerne lære noget, men jeg er såmænd enig.
Jeg kunne godt tænke mig at se lidt mere til det.
Derudover vil jeg sige, at vi også bliver nødt til at lave lovgivning på visse områder og lave lidt mere bastante meldinger.
For ellers opnår vi ikke noget, og så kommer vi til at blive kritiseret for det samme, som hr. Rudiengaard har kritiseret det tidligere program for, nemlig at der ikke rigtig er nogen effekt.
Jeg har også noteret mig, at hr. Rudiengaard utvetydigt tilsluttede sig det, som hr. Frank Aaen var inde på, nemlig en betydelig opstramning med hensyn til strategien over for tilsætningsstoffer i tobak.
tilsætningsstoffer, der bidrager til at øge afhængigheden, var et væsentligt tema i hr. Frank Aaens indlæg, og jeg noterede mig en utvetydig opslutning til en forstærket strategi på det område.
Jeg kan sige, at det jo er et anliggende for EU.
Også på det her område er EU jo ganske konstruktiv.
Man har i EU besluttet sig for en strategi, hvor man skal pålægge industrien pligt til at oplyse om de tilsætningsstoffer, den rent faktisk kommer i tobakken, og det synes jeg er et fornuftigt skridt på den vej, som vi skal betræde.
Jeg vil sige, at det tager altså lidt tid, før et sådant direktiv er besluttet.
Jeg synes ikke, der er nogen grund til at vente på det her.
Derfor har jeg taget kontakt med industrien med henblik på med en frivillig aftale at få sat power på det her.
Fru Henriette Kjær var meget nervøs ved pølsedamen, som vi nok ikke kunne nå ved vores forskellige former for oplysningsvirksomhed - måske henvendte vi os til de lidt forkerte personer.
Det er jeg ikke så sikker på.
Det er nok muligt, at vi ikke når pølsedamen.
Jeg kan ikke på nuværende tidspunkt sige, om vi med folkesundhedsprogrammet vil kunne nå denne pølsedame, men der er ingen tvivl om, at oplysning breder sig.
Det kan også være, at den pågældende pølsedame tidligere har været i en kantine, hvor man har fået den oplysning, og så kan hun jo også få den her mulighed for at blive oplyst om og få en motivation til at lave en mere fornuftig kost.
Jo, det er rigtigt, at det er en god idé, som fru Henriette Kjær var inde på, at se positivt på forskellige former for handleplaner rettet mod visse sygdomme.
Det, der er karakteristisk for folkesundhedsprogrammet, er noget lidt andet.
Vi tager ikke udgangspunkt i enkelte sygdomme og siger: Nu vil vi lave en handleplan mod dén sygdom eller en handleplan mod dén sygdom.
Vi har valgt et andet og bredere projekt, som siger: Hvilke fundamentale risikofaktorer er der i vores dagligdag, i vores livsstil, vores adfærd, vores arbejdsomgivelser, der rammer bredt, hvis man går ind og forbedrer folkesundheden ad den vej? Eksemplet rygning, som vi har nævnt så mange gange, har jo konsekvenser i form af en række alvorlige sygdomme.
Iskæmisk hjertesygdom er blevet nævnt, lungekræft, rygerlunger og en række andre sygdomme.
Utallige sygdomme er forårsaget af rygning.
I stedet for at tage udgangspunkt i én sygdom, og sige: Nu vil vi rette en strategi imod den, så vælger vi at sige, at vi tager nogle mere fundamentale faktorer, som medfører, at hvis man får begrænset disse faktorer, hvis man får styr på disse faktorer, så får man nogle meget positive spill over-effekter eller konsekvenser på en række forskellige sygdomme.
Det er en anderledes strategi, det er det, der er grundlæggende i folkesundhedsprogrammet, men jeg tror egentlig, at vi grundlæggende er enige om det her.
, og det har jeg noteret mig med tilfredshed.
Jeg kunne derimod ikke rigtig forstå, at fru Henriette Kjær ville stemme imod implementeringen af EU-direktivet om tobaksreklamer, men det får vi jo mulighed for at diskutere senere.
Fru Anni Svanholt betoner samspillet mellem dårlige levevilkår og usund livsstil.
Det synes jeg er en meget spændende og interessant måde at kæde tingene sammen på.
Ikke isoleret set, men i høj grad betragtet som et hele.
Helt enig.
Det er også noget, vi har betonet i folkesundhedsprogrammet, og som vi i regeringen sætter meget højt på vores prioriteringsliste.
Formålet er klart og utvetydigt og fornuftigt: At vi hele tiden har det på dagsordenen, at vi følger det op.
Planen er at lave en evaluering i år 2001, og lad os nu se, når vi kommer frem til den evaluering, om der er behov for at følge yderligere op.
Men jeg er meget optaget af, at vi hele tiden har folkesundheden på dagsordenen.
Om midlet skal være årlige evalueringer, eller evaluering hvert andet eller hvert tredje år, kan vi vende tilbage til.
Jeg tror, at vi er enige om målsætningen: opfølgning og overvågning som væsentlige elementer.
Vi skal også evaluere i år 2005, så der er gode muligheder for evaluering.
Det er værd at understrege, at regeringen med forebyggelsesprogrammet og redegørelsen har sat folkesundheden på dagsordenen, sådan som fru Anni Svanholt også var optaget af.
Vi mener det alvorligt.
alvorligt.
Det er jo ikke for sjov, at man har sat ti ministerier sammen, som kan lave mange andre ting end bare at sammensætte sådan et program.
Det har betydet ganske betydelige ressourcer, ikke mindst i form af menneskelig arbejdskraft.
Det er ikke noget, vi sidder og laver for sjov.
Det har været et stort projekt, og det afspejler, hvor seriøst regeringen betragter det.
Så der er ingen tvivl om, at vi nok skal komme til at arbejde godt sammen om det her. Til fru Birthe Skaarup må jeg sige, at fru Birthe Skaarup diskuterede et fuldstændig imaginært problem.
Jeg har ikke hørt en eneste ordfører i denne her sag, der har det synspunkt, at man skulle sætte rygere, fyrværkeriaffyrere, skiløbere, høreskadede og andre bagest i køen.
Regeringen har heller ikke det synspunkt, og lad os nu komme videre og lade være med at diskutere det på den måde.
Det er uinteressant.
Alle skal have adgang til sundhedsvæsenets ydelser.
Ingen tvivl om det.
Deraf kan man ikke slutte, at regeringen eller andre på nogen måde skulle være optaget af at diskriminere med hensyn til tilgangen til sygehusvæsenet.
Fru Yvonne Herløv Andersen fokuserer meget på økonomi.
Det har hun til fælles med læger, har jeg lagt mærke til.
Det er nok den branche inden for hele sundhedsvæsenet, der er mest interesseret i økonomi.
Vi tager forebyggelse alvorligt.
Må jeg gøre fru Yvonne Herløv Andersen opmærksom på, at de samlede udgifter til forebyggelse for år 2000 efter et konservativt skøn er estimeret til at være i størrelsesordenen 4,7 mia. kr.
Det er udgifterne tilsammen i det statslige system, i alle de ministerier, der er involveret i det her.
Vi taler jo ikke specielt om Sundhedsministeriet, en række andre ministerier bruger ganske betydelige midler til forebyggelse.
Ude i kommunerne og amterne foregår der også en betydelig forebyggende indsats med forebyggende børneundersøgelser, vaccinationsprogrammer osv., og vi kunne nævne en række andre ting.
Tilsammen bruges et beløb i størrelsesordenen 4,7 mia. kr. på forebyggelsesindsatsen.
Jeg siger ikke, det er tilfredsstillende.
Jeg siger ikke, at så har vi brugt, hvad vi skal.
Jeg er stadig væk
meget optaget af, at vi afsætter flere midler, det har jeg tilkendegivet ved adskillige lejligheder.
Men jeg må også sige, at vi skal passe på, at vi ikke kommer til at dimensionere indsatsen forkert, så vi i vores bestræbelser på at få signaleret en hel masse skriver en masse checks ud her ved år ét og så håber, at pengene bliver brugt fornuftigt og rimeligt.
Vi skulle jo nødig komme i den situation, at noget af det her får det ry, at pengene er spildt.
Derfor kan jeg bedre lide, at vi er nøjeregnende med vores indsats, at vi holder øje med, hvad pengene bliver brugt til, og at vi indhøster erfaringer.
Det er afgørende for mig.
Fru Yvonne Herløv Andersen nævner rygeforbud på hospitaler osv. og klandrer mig lidt for, at der ikke kommer noget forslag om det.
Dér kan jeg sige, at årsagen såmænd er den simple, at jeg ved forskellige konsultationer med partierne har konstateret, at der ikke på nuværende tidspunkt er flertal for et rygeforbud på sygehusene for personalet.
Jeg taler ikke om patienter, det er alt for tidligt.
Dér mener jeg, en række andre overvejelser er afgørende.
For mig skulle et rygeforbud først og fremmest og alene gælde personalet, og det er ud fra det synspunkt, som vi kan blive ved med at diskutere, men som jeg ikke har tid til at gøre så meget ud af, at det er et væsentligt signal, man udsender, når man gør det her.
Men på nuværende tidspunkt har der ikke kunnet konstateres et flertal i Folketinget for dette, og derfor vil jeg sige: Tiden er ikke moden til det.
Vi venter.
Men det er alene rygeforbud for personalet, jeg koncentrerer mig om, jeg er ikke optaget af de andre problemstillinger.
Det mener jeg vil være alt, alt for tidligt at komme med.
Så vil jeg også sige, at der bliver fremsat lovforslag, hvor der foreslås indført rygeforbud for elever i folkeskolen og på tilsvarende alderstrin, hvor heller ikke lærerne skal ryge i samvær med børnene.
Det samme vil være tilfældet på daginstitutionsområdet.
Det er ud fra det synspunkt, at der sendes nogle væsentlige signaler.
Jeg synes ikke, børn skal lære at ryge i skolerne.
Jeg bliver også spurgt om kommunelægerne.
Ved den seneste runde, vi havde, gik det op for mig, at der ikke er besat tilstrækkelig mange kommunelægestillinger.
Jeg har i december måned sidste år sendt et brev ud til kommunerne og indskærpet dem, at de skal se at få ansat disse kommunelæger, så jeg er fuldstændig opmærksom på problemstillingen.
Jeg vil ikke sige, at vi systematisk har nedprioriteret indsatsen over for hiv og aids.
På grund af afløbsbudgettering har vi valgt at sige, at nu bruger vi lidt flere af de midler, der er blevet akkumuleret og ikke forbrugt for år 2000, og så kan vi i løbet af år 2000 tage stilling til, hvordan vi skal bruge midlerne i de kommende år.
Ansvarsplacering er også noget, der optager fru Yvonne Herløv Andersen, og der kan jeg sige, at ansvaret selvfølgelig ligger hos regeringen, hos sundhedsministeren. Vi har en følgegruppe, som skal følge hele programmet og se, om der er behov for at rette ind eller ændre strategi, og det kan fru Yvonne Herløv Andersen også få information om i forbindelse med de forskellige evalueringer, vi har tænkt os at foretage løbende.
Med hensyn til en indsats over for diabetes kan jeg sige, at Sundhedsministeriet allerede i december 1997 bad Sundhedsstyrelsen om at udarbejde en faglig redegørelse om fedme og følgesygdomme hertil, bl.a. diabetes, og redegørelsen blev offentliggjort i september 1999 og indgår som et væsentligt grundlag for de her ting.
Jeg er desværre i den situation, at jeg ikke kan nå at få svaret alle ved denne lejlighed, men jeg vil under alle omstændigheder benytte lejligheden til at takke ordførerne for en række gode og konstruktive indlæg.