runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Homann (SF), 2003-11-27:
Jeg kan huske, at dengang, jeg var ganske ung - tilbage i 1980'erne - tog Det Radikale Venstre miljøpolitikken alvorligt.
Her må jeg sige, at det er andre tider nu.
Jeg vil godt spørge: Kan hr. Anders Samuelsen ikke bekræfte, at trafikken, ikke mindst persontrafikken, er et af hovedproblemerne, når det drejer sig om at nedbringe det danske CO2-udslip?
Netop et forslag som det her kunne i hovedstadsområdet, hvor det gav god mening at bruge kollektiv trafik, hjælpe folk væk fra bilerne og over i den kollektive trafik, have en positiv indvirkning på CO2-udslippet.
Så hvis hr. Anders Samuelsen sætter sig ind i Det Radikale Venstres tanker fra midten af 1980'erne, hvor man tog miljøpolitikken alvorligt,
kunne han så ikke se en miljøpolitisk pointe i at lave et forslag, som går i den her retning?
Morten Homann (SF), 2003-11-27:
Jeg ved også godt, at det må være svært for hr. Peter Christensen at være den, der skal stå og forsvare, at staten skal blande sig via skattesystemet for at sikre, at folk kan arbejde, og at de kan komme frem og tilbage mellem hjem og arbejde.
Hr. Peter Christensen forsvarer, at staten skal blande sig via befordringsfradraget, og SF spørger, om vi ikke skal skrue ned for det statslige engagement på det område og lave en målrettet løsning for at afhjælpe folks transportbehov.
Kan vi ikke være enige om, at transportbehovene i hovedstaden og i provinsen er vidt forskellige?
I hovedstaden kan den kollektive transport være en god løsning for en meget, meget stor del af befolkningen, selv om der kan være behov for at gøre den billigere og bedre.
I Ringkjøbing Amt derimod, hvor hr. Jens Peter Vernersen kommer fra, i tyndtbefolkede områder, hvor den kollektive trafik aldrig nogen sinde vil kunne komme op og dække transportbehovet fuldt ud, der vil der være behov for at bruge midlerne mere målrettet på at sørge for, at der er mulighed for at komme omkring også for de folk, som måske ikke har råd til en bil i dag.
Peter Christensen (V), 2003-11-27:
Vi kan jo have en lang debat om, hvorvidt staten må blande sig eller ej, men det er jo overhovedet ikke det, beslutningsforslaget er centreret om.
SF kan ikke lide biler, og derfor kan de heller ikke lide befordringsfradrag, og længere er den efter min opfattelse ikke.
Og fordi SF godt er klar over, at det er lidt voldsomt at fortælle alle de mennesker, der har langt til arbejde, at det nu er deres eget problem, så har man i beslutningsforslaget indbygget muligheden for, at man kan søge og måske få et befordringsfradrag hos nogle politikere fra et amtsråd.
Man er altså godt klar over, at der er et ømt punkt, men jeg er lidt overrasket over, SF ikke bare toner rent flag i det her beslutningsforslag og siger, at de er imod befordringsfradraget.
Folk skal over i busserne, og hvis det betyder, at de må stå tidligere op for at nå bussen for at kunne komme på arbejde til tiden, så må de gøre det.
Det havde da været mere ærligt. Men om jeg kan leve med, at staten blander sig ved at give et befordringsfradrag, det garanterer jeg for, at jeg kan leve godt med, og det kan de mennesker, som er nødt til at have en bil eller to, og som måske bor i provinsen, også leve med.
Morten Homann (SF), 2003-11-27:
Jeg er glad for, at hr. Peter Christensen nu trækker fuldstændig i land med hensyn til sine bemærkninger om, hvorvidt der er tale om statslig indblanding eller ej.
Det er rigtigt, at staten blander sig i dag.
Det er det, hr. Peter Christensen forsvarer.
Jeg snakker om en anden form for offentlig indblanding, nemlig at give en målrettet løsning til folk, alt efter om de bor i provinsen eller i hovedstaden.
Men vil hr. Peter Christensen ikke forholde sig til det problem, at det uanset befordringsfradraget i dag er umuligt for mange mennesker, som også bor i udkantsområderne, at have råd til en bil, og at der derfor også er behov for at finde nogle løsninger, som kan passe dem?
Det kunne dette målrettede trafiktilskud vel rette op på.
Man kunne give folk nogle muligheder for at gå sammen om samkørselsordninger, delebilsordninger, man kunne lave nogle målrettede løsninger, så folk også i tyndtbefolkede områder kan komme omkring, ikke med færre biler, men med en bedre udnyttelse af de biler, der er.
Peter Christensen (V), 2003-11-27:
Jeg tror, at SF er klar over, at vi heller ikke på dette område ønsker at forringe skatteydernes muligheder.
Vi har i form af vores skattestop faktisk lovet, at vi ikke vil forringe de økonomiske muligheder, og det skal heller ikke ske på det her område.
Når der bliver sagt delebiler og sådan nogle ting, vil jeg sige, at befordringsfradraget jo overhovedet ikke er til hinder for det.
Den måde, vi har indrettet befordringsfradraget på i dag,
er jo overhovedet ikke til hinder for, at man f.eks. kører flere i en bil, tværtimod er der ligefrem et økonomisk incitament til, at man fylder bilen op.
Det er der også mange der gør, fordi befordringsfordraget gives til den enkelte, uanset om man selv kører eller ej.
Og det vil sige, at hvis man er fire i bilen, er der fire, der får et befordringsfradrag, og så er der jo virkelig et økonomisk incitament til faktisk at spare lidt på benzinen ved at køre sammen.
Så der er ingen problemer i den henseende med det gældende befordringsfradrag i dag.
Morten Homann (SF), 2003-11-27:
Jeg vil gerne lige bede formanden notere, at Det Konservative Folkeparti har holdt sit ordførerindlæg, for man skal lægge øre til meget.
Alt er godt, som det er.
Vi skal hellere holde fast i systemet end bare lægge op til den mindste smule forandring.
Når hr. Jens Peter Vernersen beskriver det nuværende system som en frihed for den enkelte, vil hr. Jens Peter Vernersen så ikke forklare mig, hvor friheden ligger for den enkelte, som skal pendle fra Københavns forstæder og ind til byen, og når de skal holde i kø på de overfyldte motorveje?
i den situation?
Er der ikke behov for en mere målrettet løsning som det her?
Så noterede jeg mig, at hr. Jens Peter Vernersen mente, at der skulle gøres en indsats i hovedstadsområdet for at lokke flere folk væk fra bilerne og over i den kollektive trafik.
Jeg lader den lige stå et øjeblik, for er det ikke lige præcis det, forslaget går ud på?
Jens Peter Vernersen (S), 2003-11-27:
Det drejer sig om at fjerne befordringsfradraget for de mange lønmodtagere, som har mere end 24 km på arbejde.
Det er sådan set bare det, det drejer sig om.
Jeg vil sige, at jeg tror, SF kan slippe af sted med at fremsætte det her forslag, det tror jeg faktisk, men hvis det var os, der havde fremsat det, ville man se en folkelig debat om det uden lige, for så var der en risiko for, at det kunne blive vedtaget, når vi danner regering næste gang.
Så ville man få at se, hvordan det her ville påvirke folks mønster, når de skulle tage på arbejde. Det er jo ikke et spørgsmål om ikke at ville forandre.
Vi har jo faktisk ændret befordringsfradraget, også da vi var i regering, men at lave en ændring, hvor man tager det - og jeg håber, at der er nogle, der bemærker det - fra disse mange, mange medarbejdere, som har mere end 24 km på arbejde, synes jeg er stærkt nok.
Colette L. Brix (DF), 2003-11-27:
Forslaget fra SF går kort fortalt ud på, at man afskaffer befordringsfradraget og i stedet anvender det til investeringer og takstnedsættelser i den kollektive trafik.
Dermed vil SF gøre op med en af hjørnestenene i dansk skattepolitik, nemlig at man har ret til fradrag for de udgifter, man har i forbindelse med tilvejebringelsen af sin indtægt.
I Dansk Folkeparti er vi lodret imod en afskaffelse af befordringsfradraget.
Det er vi, fordi den nuværende ordning bidrager til, at der er stor mobilitet på arbejdsmarkedet.
Den mobilitets skæbne frygter vi for alvor for, hvis dette forslag gennemføres.
Det vil i langt højere grad end nu betyde, at man fastholder folk i arbejdsløshed i de dele af landet, hvor det er vanskeligt at finde job, mens man især i de store byer kan frygte flaskehalse på grund af et mindre udbud af arbejdskraft.
En sådan udvikling vil Dansk Folkeparti ikke medvirke til.
I Dansk Folkeparti bryder vi os heller ikke om den holdning, der ligger i SF's forslag, som går ud på, at folk skal tvinges til at benytte offentlige transportmidler, hvilket vil medføre, at den fleksibilitet, som den enkelte har i dag til selv frit at vælge sit transportmiddel, vil forsvinde. Med den nuværende ordning får folk et fradrag, hvis
skattebesparelse de selv kan råde over
Dermed kan den enkelte selv fastlægge, hvilken kombination af kollektiv og individuel transport der tjener ham/hende bedst.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-11-27:
Jeg skylder måske at sige til hr. Morten Homann
, at det her er så det egentlige ordførerindlæg fra Det Konservative Folkeparti.
Det nuværende befordringsfradrag er jo en enkel ordning, og der er tale om en gennemskuelig ordning.
Der er tale om en ordning, hvor man kender konsekvensen, hvis man skifter bopæl, eller hvis man skifter job.
Der er tale om et fradrag, sådan at vi har større fleksibilitet på arbejdsmarkedet.
Vi har faktisk de seneste dage hørt om, hvordan der er ved at være flaskehalsproblemer på arbejdsmarkedet.
Ud over at der desværre er en masse mennesker, der har mistet deres job, er der også en masse arbejdspladser, der mangler arbejdskraft, og der er befordringsfradraget en af de ting, der kan være med til i hvert fald at mindske den slags problemstillinger.
Desuden gives det samme befordringsfradrag uanset transportformen, og derfor kan det netop betale sig at køre flere i bilen, tage toget eller for dem, der er i god form, måske oven i købet tage cyklen, hvis vi nu også skal tage et sundhedsmæssigt perspektiv, særligt for dem, der bor langt ude, hvor det vil være frygtelig sundt at cykle.
SF's forslag virker altså på os i Det Konservative Folkeparti meget bureaukratisk, meget kompliceret og meget uigennemskueligt, og vi ønsker derfor ikke at støtte forslaget.
Det ændrer ikke på, at vi lægger stor vægt på styrkelsen
af den kollektive trafik i de områder, hvor det er muligt at gøre det.
Derfor er vi også glade for den massive investeringsplan, som er blevet lagt frem fra regeringens side.
Vi kan så kun ærgre os over, at der er nogle af de investeringer, der er sket på det område, som SF har været imod.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2003-11-27:
Udtagning, opbevaring, anvendelse og andet af dette materiale er allerede reguleret i forskellig lovgivning.
Den selvbestemmelse over biologisk materiale, som lovforslaget omhandler, kan sammenfattes i tre punkter:
For det første får en patient mulighed for sige fra over fra anvendelsen af biologisk materiale, som han eller hun har afgivet i forbindelse med behandling.
Hvis man ikke ønsker sit væv anvendt til andet end behandling af en selv og til formål, der har umiddelbar tilknytning hertil, kan man lade sig registrere i et vævsanvendelsesregister, som indenrigs- og sundhedsministeren opretter.
Den sundhedsperson, der senere eventuelt skal udlevere materialet, er forpligtet til at søge oplysning i registeret for at undersøge, om den person, vævet stammer fra, er registreret deri.
For det andet får patienten en ret til at forlange sine vævsprøver destrueret.
For det tredje kan en patient kræve sit biologiske materiale udleveret, hvis den pågældende kan godtgøre en særlig interesse herfor.
Destruktion og udlevering kan dog nægtes, hvis det afgørende strider mod hensyn til offentlige eller private interesser.
Jeg deler den opfattelse, der udtrykkes i bemærkningerne, nemlig at der næppe er mange patienter, der vil gøre brug af mulighederne i dette lovforslag.
Men for de få, det drejer sig om, kan denne udvidede selvbestemmelse være af ganske stor betydning.
Det Konservative Folkeparti kan støtte lovforslaget.
Naser Khader (RV), 2003-11-27:
Det Radikale Venstre er tilfreds med forslaget.
Lovforslaget omhandler patienters selvbestemmelse over biologiske materialer, der er afgivet i forbindelse med behandlingen.
Formålet med forslaget er at etablere en regulering, der medfører en rimelig afbalancering af hensynet til individbeskyttelsen m.v. over for hensynet til samfundsinteresser i driften af sundhedsvæsenet og udførelse af sundhedsvidenskabelig forskning på højt niveau.
Afvejningen af disse modstående hensyn har ført til udarbejdelse af en model, der bygger på tre hovedelementer: For det første muligheden for, at patienten kan sige fra med hensyn til ikkebehandlingsrelateret anvendelse af afgivet biologisk materiale over for et centralt register, for det andet ret for patienten til destruktion af afgivet biologisk materiale og for det tredje ret for patienten til udlevering af afgivet biologisk materiale, hvis patienten har en særlig interesse herfor.
I Det Radikale Venstre mener vi, at man i lovforslaget har fundet en nogenlunde fornuftig balance mellem de forskellige hensyn.
Men vi er dog åbne over for at finde en endnu bedre balance mellem de forskellige hensyn under udvalgsarbejdet.
Line Barfod (EL), 2003-11-27:
Jeg vil gerne takke ministeren for en vis åbenhed over for at diskutere de her ting.
Så vil jeg spørge, om der findes nogle undersøgelser af, hvad befolkningens opfattelse er af, hvem der har retten til at bestemme over, hvad der sker med blod og væv fra ens krop eller bortamputerede lemmer eller andet.
Det kan selvfølgelig være, at det er mig, der kommer fra et juristmiljø, der har en helt anden opfattelse og tror, at det er det enkelte individ, der har ret til selv at bestemme, og at flertallet i befolkningen godt ved, at det er lægerne, der bestemmer.
Men det kunne da være interessant at vide, om der ligger nogle undersøgelser af det.
Så er jeg meget enig i, at det er væsentligt at få gennemgået lovforslaget, så vi diskuterer der, hvor der reelt er problemer og ikke der, hvor vi har misforstået det, så jeg vil foreslå, at vi får en teknisk gennemgang af forslaget.
Til det, ministeren sagde om, at vi jo har det videnskabsetiske komitésystem omkring forskning, vil jeg bare til sidst spørge, om ikke det er korrekt, at der vil være en række sager, hvor man ikke vurderer, at der er behov for at indhente samtykke fra personer, når deres væv, blod osv. skal indgå i forskellig forskning, og at der derfor er et problem i forhold til de mennesker, der måske ikke ønsker, at deres væv skal indgå f.eks. i en kommerciel forskning hos et firma, der har en etik, som de er imod, eller som vil tage patent på nogle oplysninger, de f.eks. har fået på grundlag af prøver fra brystkræftpatienter.
Lene Garsdal (SF), 2003-11-27:
Jeg er også glad for, at ministeren er åben over for, at det her forslag trænger til mere diskussion.
Jeg er også glad for, at ministeren er enig i, at det væsentlige eller omdrejningspunktet er informationen, således at de pågældende patienter netop ved, at det vævsanvendelsesregister findes.
Det var sådan set det eksempel, jeg prøvede at drage frem i min ordførertale, at hvis en patient ikke er opmærksom på det og så får et brev fra et forskningsråd eller lign., så kan patienten blive fortørnet eller forundret.
Det ville ikke fremme tilliden, og det synes jeg, vi har behov for.
Det andet er med hensyn til befrugtede æg.
Ministeren siger, at bestemmelserne herom findes i lov om kunstig befrugtning, men Det Etiske Råd gør jo i deres høringssvar opmærksom på, at det netop ikke omfatter spørgsmålet om udlevering.
Det er derfor, de har skrevet det i deres høringssvar.
Birthe Skaarup (DF), 2003-11-27:
Jeg er også glad for, at ministeren kan se, at der er nogle problemstillinger, som var gavnlige at diskutere.
Jeg ved ikke, om der var nogle, der sagde, at vi skulle have samråd i udvalget, men der kan da være nogle foretrædere, der kan være en teknisk gennemgang af det her forslag, og det var måske noget, man skulle have tænkt på fra starten.
Det er jo mange gange, når man kommer ind og prøver at se grundsubstansen i et forslag, at man så får øjene op for, at der altså er nogle grundlæggende problemstillinger, når vi skal diskutere patienternes retsstilling.
Det kan da godt være, når en patient kommer hos den praktiserende læge, at lægen spørger, om de kan bruge materialet, og om det er nødvendigt med skriftligt informeret samtykke, at patienten i de fleste tilfælde vil sige: Nej, det er ikke nødvendigt, for jeg kender lægen.
Men der kan altså være nogle andre situationer, hvor man kommer hos en fremmed læge, og hvor der måske ikke er det tillidsforhold mellem læge og patient, hvor patienten måske tænker i lidt andre baner.
Tove Videbæk (KD), 2003-11-27:
Jeg vil da også sige tak for ministerens åbenhed over for at diskutere tingene og arbejde med dem sammen med udvalget.
Jeg forstod også på ministeren, at bekymringen vedrørende samtykke gik på, at det økonomisk eventuelt kunne være dyrt, men også på det bureaukratiske i det, hvor det kunne gøre hele området tungt bevægeligt; det kunne gøre det vanskeligt og besværligt og tage tid osv. Når nu fru Birthe Skaarup har rejst spørgsmålet om, hvad det eventuelt ville koste med det informerede samtykke, kunne vi så ikke på samme tid få en beregning over, hvad man tror det vil koste med den informationsforpligtelse, som man
alligevel har?
Ministeren nævner informationsforpligtelsen, at lægen skal informere patienten om alt det med vævsanvendelsesregister osv., mon det ikke vil tage lige så lang tid som at få et samtykke? Og hvad vil det koste?
Line Barfod (EL), 2003-11-27:
Bare for at der ikke skal være nogen misforståelser: Jeg foreslår ikke, at vi skal lave en Gallupundersøgelse af, hvordan vi skal fastlægge politikken.
Jeg ville bare gerne høre, om der var nogle undersøgelser af, hvad befolkningens opfattelse er af den gældende retstilstand, for det har jo betydning for, hvilken lovgivning vi skal gennemføre, om folk er klar over, at det er lægerne, der bestemmer, eller om de fleste ligesom jeg selv har den opfattelse, at jeg, ligesom jeg bestemmer over min finger, så længe den sidder på min hånd, også har ret til at bestemme over den, når den er skåret af.
Det er jo lidt væsentligt at vide, når vi skal lovgive, hvad det er, befolkningen tror er grundlaget.
Så vil jeg godt høre ministeren, om ministeren også planlægger på et tidspunkt at lave en lovregulering for de øvrige biobanker, altså dem, der ikke reguleres af det lovforslag, der ligger her.
Hvad er planerne på det område?
Så bare til sidst om det her med samtykke hver gang:
Det er jo også noget med, når man snakker med patienterne, at man så forklarer, hvad det er, man bruger blodprøverne til.
Det, der er væsentligt, er, hvis blodprøverne skal bruges til noget forskning f.eks., hvilket de øvrige blodprøver, der er taget, ikke skal, så bliver man nødt til at indhente et informeret samtykke.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-11-27:
Jeg vil bare kortfattet sige, at min opfattelse er, at man med det her lovforslag har forsøgt at komme med et bud på en god afvejning imellem individets ret og selvbestemmelse på den ene side og hensynet til samfundets muligheder for at lave bedre behandlinger og forskning på den anden side.
har vi læst med stor grundighed, men vi har også konstateret, at der ikke altid er fuldstændig enighed om, i hvilken retning vi bør gå. Nogle ønsker større åbenhed og mindre af individets selvbestemmelsesret, andre ønsker mere ret til at forske, og andre igen ønsker det modsatte, at der skal være mere informeret samtykke.
Jeg synes, det lovforslag, der ligger her, er et godt udgangspunkt for den videre udvalgsbehandling, og vi vil meget gerne være med til at kigge på, om patienterne bliver ordentligt informeret om retten til at sige fra.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-11-27:
Nu synges jeg ikke, at vi skal tale os væk fra hinanden.
Situationen er jo den, at man bestemmer over sin finger, uanset om den sidder på hånden eller ikke sidder på hånden længere.
Patienten bestemmer, det er jo det, lovforslaget tager sigte på, idet man dog formoder, at patienten, medmindre patienten siger fra, er indstillet på, at materialet opbevares.
Det er jo ikke et udtryk for, at vi har en ambition om, at patienten ikke skal bestemme.
Det er et udtryk for, at vi har en formodning om, at patienten vil være indstillet på, at de her ting opbevares, medmindre patienten beslutter noget andet.
I den forstand er alle jo enige.
Vi er alle sammen enige om at sikre patientens indflydelse.
I virkeligheden - og jeg anerkender, at alt, hvad jeg siger her, er i gåseøjne - er det jo mere processuelt, altså hvordan patienten skal sætte sin ret igennem, for det er uomtvisteligt, at patienten har retten. Må jeg så sige til det spørgsmål, der konkret blev rejst om andre biobanker - det er vel private biobanker - at det er min grundlæggende opfattelse, at persondataloven på tilstrækkelig vis yder den individbeskyttelse, der er brug for, men også det spørgsmål føler jeg mig helt tryg ved, at jeg får lejlighed til at uddybe i det videre arbejde.
Ester Larsen (V), 2003-11-27:
Ændringerne i de forskellige love, som forslaget omhandler, er en nødvendig konsekvens af allerede vedtagne bestemmelser i straffeloven og retsplejeloven, som har haft virkning siden den 1. juli 2001.
Den væsentligste ændring er afskaffelsen af begrebet hæftestraf.
Begrebet konsekvensrettes i de enkelte aurorisationsbestemmelser på sundhedsområdet fra hæftestraf til fængsel.
Den øvrige del af lovforslaget er en ajourføring, som følger af, at enkelte uddannelser er overflyttet til andre ministerier.
Desuden tilrettes kravene til offentliggørelse, så de bliver mere ensartede for alle uddannelser.
Venstre kan tilslutte sig lovforslaget.
Lone Møller (S), 2003-11-27:
Som det blev nævnt, og som det også fremgår af forslaget, er det en ren redaktionel ajourføring af diverse love under andre ministerier, typisk konsekvenser af allerede tidligere vedtagne love.
Socialdemokratiet kan støtte forslaget og giver tilsagn om en hurtig udvalgsbehandling.
Birthe Skaarup (DF), 2003-11-27:
Som andre også har sagt, er lovforslaget en direkte konsekvens af lovforslag, der blev vedtaget i henholdsvis marts og maj i år 2000, hvor hæftestraf blev afskaffet med virkning fra den 1. juli år 2001.
Og så har det som sagt været nødvendigt at tilrette en del forskellige love her ved førstkommende lejlighed.
Lovforslaget lægger samtidig op til, at man skal rette uddannelseskrav m.v. i autorisationslovene samt ophæve offentliggørelse af meddelte autorisationer.
Der sker også en lempelse af straffebestemmelserne for sygeplejersker og en skærpelse for kiropraktorer for at skaffe harmoni i straffeniveauet inden for disse autorisationslove.
Så er der noget om kiropraktorerne, og endvidere er der en fastsættelse af uddannelsen af kliniske diætister under undervisningsministeren.
Desuden kan man straffes for at anvende titlen klinisk diætist uden at være autoriseret, og det er helt i orden netop ud fra autorisationsloven.
En anden ting er meritoverførslen som autoriseret klinisk tandtekniker, når personer har gennemgået en uddannelse, som kan sidestilles med den danske, herunder regler om egnethedsprøve og prøvetid.
Og det ved jeg at der er flere der har givet udtryk for skal ske.
Ordet »hæfte« skal udgå i bestemmelser, hvor strafferammen i dag er bøde eller fængsel indtil 2 år, samt hvor strafferammen siger hæfte eller fængsel indtil 2 år, og hvor den nuværende strafferamme er bøde eller hæfte, skal dette også ændres til »bøde eller fængsel indtil 4 måneder«. Alt i alt kan vi i Dansk Folkeparti tilslutte os det her forslag.
Der er ingen økonomiske konsekvenser for hverken stat, amt eller kommune på baggrund af disse ændringer, som er rent administrative.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2003-11-27:
Da den konservative ordfører, fru Else Theill Sørensen, desværre ikke kan være til stede, skal jeg blot oplyse, at Det Konservative Folkeparti kan støtte forslaget.
Lene Garsdal (SF), 2003-11-27:
I SF finder vi, at det er nogle fornuftige ændringer, der er lagt op til med det her forslag, specielt er vi glade for, at der bliver skabt et ensartet straffeniveau for personerne i sundhedssektoren.
Så vi støtter forslaget.
Jeg skal sige fra Enhedslisten, at det gør de også.
Naser Khader (RV), 2003-11-27:
Utrolig enighed.
Da det er et rent teknisk og redaktionelt forslag som konsekvens af lov nr. 433 af 31. maj 2000, støtter Det Radikale Venstre lovforslaget.
Tove Videbæk (KD), 2003-11-27:
F.eks. nødvendiggør afskaffelsen af hæftestraf ændringer i en række love på de forskellige ministerområder.