Jytte Wittrock (S), 2004-01-23:
Jeg vil gerne starte med at takke ministeren for redegørelsen.
Det er snart et år siden, vi startede debatten, og siden har sproget været på spil i mere end en forstand.
Nu står vi med en redegørelse, der indeholder nogle gode bud på en sprogpolitik, en redegørelse, der kommer med vigtige anbefalinger, men også en redegørelse, der bør lægge op til mere handling.
Ministerens redegørelse viser, at han har lyttet grundigt til den debat, vi har haft, og til anbefalingerne fra landets sprogforskere.
Der er fine forslag i redegørelsen, som vi glæder os til at få ført ud i livet, for sproget får jo først værdi, når det bliver omsat til handling.
I flere år har vi hørt denne vending
: Fortæl mig, hvilken bil du har, så skal jeg sige dig, hvem du er.
Den samme vending kan vi bruge om det danske sprog, for det gælder for sproget som for vore andre handlinger: De siger mere om os, end vi måske går og tror.
Ligesom vi handler med varer eller med vores opførsel, handler vi også med sproget.
Det gælder, når vi sludrer, når vi taler, når vi skriver, og også når vi tier.
Der er ord, som fortæller, der er ord, som forfører, og der er ord, som flytter grænser.
Men ordene gør det ikke alene.
Det sker, fordi vi gør noget med ordene, når vi kommunikerer, fordi sproget er noget levende, der opstår, når vi kommunikerer med hinanden.
Derfor vil jeg gå tilbage til udgangspunktet og sige: Tal til mig, og jeg skal sige dig, hvem du er.
Kulturministeren siger klart i sin redegørelse, at vi bruger sproget til mere end overførsel af budskaber.
Vi bruger sproget som noget socialt, der afhænger af, hvordan vi forstår, og af, hvem vi er.
Med andre ord er sprog og identitet to ting, der hænger sammen.
Både sprog og identitet er noget, der ændrer sig, og derfor er jeg glad for, at kulturministerens redegørelse fremstår som en sprogpolitik og ikke som et sprogpoliti, der med rødt blæk vil rense sproget for alle udenlandske ord.
Vi skal ikke svække det engelske sprog eller fastsætte snævre grænser for det danske.
Der er fra os en klar opbakning til, at man holder et vågent øje med det danske sprog.
Det er en vigtig kulturpolitisk opgave at støtte og understøtte det danske sprog, det gør vi allerede, og det skal vi fortsat gøre ved at støtte dansksproget film, teater og litteratur og holde godt fast i public service-kravet om danske og dansksprogede produktioner i de danske medier.
Der skal gives vejledning og gode råd, så sprogpolitikken resulterer i en positiv udvikling af den sproglige bevidsthed; det er vi enige i.
Men mange steder halter det stadig med kommunikationen i Danmark, og flere af anbefalingerne skal følges op af konkrete tiltag, for ellers risikerer vi, at sprogpolitikken ryger ned i skrivebordsskuffen som et flot, men ukrøllet papir.
Vi savner, at der bliver afsat de tilstrækkelige midler, så sprogpolitikken rent faktisk også kan implementeres. For 1 år siden viste en årsberetning fra læreruddannelsens censorberedskab, at hver tiende studerende på de danske seminarier dumper i dansk.
Det er et alarmerende tal, må man sige, når man ved, at det er disse unge, der skal være sproglige formidlere for de danske børn.
Men kulturministerens redegørelse fortæller desværre ikke, hvordan fagligheden bliver styrket, så vi får dygtige lærere, der uddanner dygtige elever.
Vi hører om forholdet mellem forskere og medier, men ikke om, hvordan ministeren vil sikre sig, at forskerne også formidler til folket og rent faktisk deltager i den offentlige debat.
Det er sproget, der er på spil, og der er meget på spil, for vi er, som vi kommunikerer, men det betyder også, at vi er, som vi handler.
Der skal handling til for at forbedre kommunikationen.
endnu bedre mulighed for at deltage i en demokratisk debat og jonglere på den sproglige arena.