runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-11-30:
Jeg hørte ikke noget spørgsmål, så der er ikke noget at svare på, men det er jo en god anledning til at gå ind og slå fast, at hvis vi havde lyttet til de råd, vi fik fra venstrefløjen, så sad Saddam Hussein stadig i Bagdad.
Det er jo kendsgerningen.
Rune Lund (EL), 2005-11-30:
Vi vil bare gerne have et fornuftigt grundlag at diskutere på med hensyn til, hvordan en såkaldt aktivistisk udenrigspolitik skal føres i fremtiden, men det vil statsministeren så åbenbart ikke være med til.
Det synes jeg er dybt beklageligt, og det tegner ikke særlig godt for fremtiden i forhold til, hvilke andre krige man kunne forestille sig statsministeren gå med på, når USA har en eller anden krig, de vil føre rundtomkring i verden.
Med hensyn til det der med Saddam Hussein, og at venstrefløjen ikke skulle have været kritisk, så må man jo bare konstatere, at det var venstrefløjen, der kritiserede Saddam Hussein i 1980'erne, mens det var det borgerlige Danmark og USA, der støttede Saddam Hussein, hjalp ham med at bygge sit militær op og hjalp ham med at sikre sig et lager af kemiske våben.
Dengang var det venstrefløjen, der sagde: Det skal vi ikke have, det går vi imod.
Det var dengang, den borgerlige regering var tavs.
Det var også den borgerlige regering, som ikke ville stoppe den FN-embargo, som har kostet minimum 500.000 mennesker livet i Irak, og som har umuliggjort en opposition mod Saddam Hussein.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-11-30:
Det er ikke undersøgelser, der er brug for.
Det, der er brug for, er en fri og åben politisk debat, hvor holdninger kan brydes, og det er jo en ærlig sag, at venstrefløjen aldrig vil tage nogen konsekvens, aldrig vil handle og gøre noget for at leve op til de store, fine ord og principper, men det er vi altså nogle, der vil.
Det er jo en ærlig sag, og lad os da få en ærlig debat om det.
Det skal man da ikke lukke ned i undersøgelser og sådan noget.
Nej, jeg føler bestemt ikke noget ubehag ved det.
Tværtimod siger jeg jo, at det er en åben politisk strid.
Jeg synes da, det er lidt mærkeligt at lukke sådan noget inde og nede i kommissioner og undersøgelser og sådan noget i stedet for at få en åben debat, en debat i og med befolkningen.
Det havde vi jo også lejlighed til under valgkampen; der kunne hr. Villy Søvndal jo rejse spørgsmålet, og det blev da også debatteret rundtomkring.
Det, vi kan konstatere, er, at regeringen altså blev genvalgt.
Det er jo sådan, det politiske liv er, og det synes jeg skal foregå frit og åbent.
Netop den der undersøgelse om den kolde krig vender vi jo dejligt tilbage til på et senere tidspunkt her i Folketingssalen; det er jo et godt eksempel på, at ja, man kan lave en undersøgelse, men det fjerner jo ikke den politiske debat og den politiske strid, og sådan skal det også være.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Rune Lund (EL), 2005-11-30:
Statsministeren har bl.a. sagt, at grundlaget for at gå i krig i Irak var ønsket om et regimeskift, og at irakerne skulle leve i frihed uden undertrykkelse.
Men er det så ikke interessant at overveje, hvor vi står henne i forhold til Irak?
Har vi en situation, der er værre end den, der var, da Saddam Hussein var ved magten, har vi en, der er neutral – altså sådan cirka det samme – eller har vi en situation, der er bedre?
Det må da være interessant for statsministeren at gøre sig den slags overvejelser.
Hvad er statsministerens holdning?
Står det værre til, står det bedre til, eller er det nogenlunde den samme situation, vi i dag står i?
Frank Aaen (EL), 2005-11-30:
Det sidste er jeg naturligvis fuldstændig enig med statsministeren i, og jeg er også fuldstændig enig med statsministeren i, at terror under ingen omstændigheder kan forsvares, uanset hvilket mål man måtte have med den pågældende terror – helt enig.
Men statsministeren må altså gøre sig denne overvejelse: Hvad er det, der sker i Irak lige nu?
Er det sådan, at Al-Qaeda er stærkere eller svagere i Irak i dag end før besættelsen?
Er der flere Al-Qaeda-terrorister i dag end før besættelsen af Irak?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-11-30:
Jeg har ikke talt op, hvor mange terrorister der er, og hvor mange der var, men hver eneste terrorist er jo én for meget.
Der er altså nogle terrorister, som bruger koalitionens tilstedeværelse i Irak som en undskyldning for deres afskyelige handlinger.
Tidligere har man brugt andre undskyldninger for terror, f.eks. har vestlige landes tilstedeværelse i Afghanistan eller Saudi-Arabien været brugt som undskyldning.
Det er altså sådan, at for terrorister vil der altid være et påskud; er det ikke det ene, er det det andet.
Lige i øjeblikket er det altså Irak, og den dag, man ikke længere kan bruge det, finder man et nyt.
Det er og bliver undskyldninger, og vel at mærke meget, meget dårlige undskyldninger, og jeg vil gerne slå fast: Terror kan aldrig under nogen omstændigheder undskyldes, hverken med det ene eller med det andet.
Vi skal altså ikke lade terroristerne diktere vores politik.
Frank Aaen (EL), 2005-11-30:
Den irakiske befolkning har for 80 pct.s vedkommende sagt i gentagne opinionsundersøgelser, at den gerne ser, at besættelsen hører op.
Sådan er det, men alligevel fortsætter den.
Men lad os kigge fremad, lad os bare gøre det her i det sidste spørgsmål i denne runde. Formålet med at gå i krig mod Saddam Hussein var bl.a. kamp mod terrorisme, men hvordan ser det ud lige i øjeblikket, vil jeg spørge statsministeren.
Hvis vi prøver at kigge fremad med de erfaringer, vi har efter det, der er sket og sker lige nu, ser det så ud, som om besættelsen sikrer færre terrorister i verden eller flere terrorister i verden?
»Mener statsministeren, at Irakkrigen har skabt færre eller flere terrorister, idet krigen i Irak bl.a. blev indledt for at bekæmpe international terrorisme?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-11-30:
Det er meget interessant, som debatten har udviklet sig.
Jeg tror nok, venstrefløjen ville i offensiven over for mig i denne sag, men nu er det endt med, at venstrefløjen skal til at retfærdiggøre sin egen indsats op gennem 1990'erne.
Men det er ganske tankevækkende, at det, venstrefløjen er mest optaget af, er at se bagud i stedet for at se fremad, som vi andre gør, og hjælpe den irakiske befolkning med at udvikle et demokrati og et frit folkestyre.
Jeg står ikke her og siger, at situationen i Irak er tilfredsstillende og ideel, for det er den langtfra, bl.a. på grund af nogle fanatiske terrorister, der hele tiden prøver at blokere vejen frem mod demokrati.
Men burde vi dog ikke kunne stå sammen om, at en befolkning som den irakiske nu endelig skal have chancen for den frihed, vi andre har nydt godt af i generationer?
Hvorfor skal den irakiske befolkning ikke have den chance?
Nu får den gennem valg og afstemninger muligheden for at træffe beslutninger om sin egen fremtid, og det burde vi faktisk kunne stå sammen om.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Aaen (EL), 2005-11-30:
Jeg synes altså, statsministeren må forholde sig til, at statsministeren ikke bare glemte, hvad venstrefløjen mente om sanktionspolitikken, men også at venstrefløjen faktisk i årevis har fremlagt forslag om, hvordan man kan støtte fredsbevægelser, modstandsbevægelser mod Saddam Hussein og kurdernes kamp mod Saddam Hussein.
Vi er kommet med utallige forslag gennem årene, men de har bare ikke kunnet vedtages.
Jeg vil også lige sige til statsministeren, når det nu kniber med hukommelsen, at det jo ikke er korrekt, at der ikke tidligere er blevet skrevet om, hvad der skete under Saddam Hussein.
Statsministeren læste bare ikke de aviser og de tidsskrifter, hvor der blevet skrevet om det.
Den venstreorienterede presse skrev i årevis om, hvad der foregik, bl.a. fordi alle venstreorienterede blev myrdet i Saddam Husseins tid, men det er korrekt, at der ikke blev skrevet om det i pressen generelt.
Om der ikke blev skrevet om det i de aviser, som statsministeren læste, ved jeg ikke, men det kunne måske være, fordi Saddam Hussein var Vestens ven dengang.
Saddam Hussein var jo Vestens ven i årevis, og derfor lod man ikke alene være med at skrive om de grusomheder, der blev begået af Saddam Hussein, men leverede ham oven i købet våben og giftgasser.
Sådan er virkeligheden.
Er statsministeren ikke interesseret i, at vi får skrevet hele historien?
Og tror statsministeren ikke, det er klogt, at vi får hele historien ridset op?
Hvad var det egentlig, der bragte apartheidregimet i Sydafrika til fald, var det ikke en succeshistorie?
Og er det, der er sket med hensyn til Saddam Hussein-styret, ikke en fiaskohistorie?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-11-30:
For så vidt angår frihed og demokrati, er situationen jo klart bedre.
Prisen er desværre, at der altså er nogle fanatiske ekstremistiske grupper, som prøver at blokere vejen frem mod demokrati, for de ønsker simpelt hen ikke demokrati.
Deres største skræk er, at Irak skal udvikle sig til en blomstrende økonomi og et blomstrende demokrati, for det kan modvirke det, som disse fanatiske grupper ønsker, for de ønsker et religiøst diktatur.
Det kan da godt være, at hr. Rune Lund synes, at der var dejligt fredeligt i Irak, dengang Saddam Hussein regerede.
Ja tak, men det var, om jeg så må sige, dødens fred og stilhed, for der var måske nok på overfladen fred, fordi Saddam torturerede og dræbte sine politiske modstandere.
Men nu har vi altså en udvikling hen imod et demokrati, og det er et klart fremskridt.
Villy Søvndal (SF), 2005-11-30:
Jeg vil bare kvittere for indrømmelsen, og tak for det.
Det er ikke hver dag, man får statsministeren til det
, så på en måde er det en historisk dag, når statsministeren indrømmer, at han var kommet til at glemme, at vi havde foreslået sanktionerne ophævet.
Så siger statsministeren, at det ikke blev fulgt op af noget andet.
Jo, det gjorde det.
Det blev fulgt op af et forslag om, at man i stedet for at ramme den irakiske befolkning skulle ramme magthaverne ved at indefryse deres valutabeholdninger og sikre, at de ikke kunne rejse, men blev fastholdt, og i øvrigt understøtte ngo'er og andre demokratiske kræfter i Irak.
Der var masser af alternativer i forslaget, men det ville statsministeren ikke på det tidspunkt, hvor der i virkeligheden stadig blev ført en forlængelse af den støttepolitik, man havde ført over for Saddam i 1980'erne.
Jeg vil bare sige, at jo længere debatten skrider frem, jo mere forstår man statsministerens fuldstændige mangel på lyst til at få sagen grundigt undersøgt, for det ville i sandhed gøre, at også statsministeren ville få problemer.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-11-30:
Det, der jo er sagen, er, at venstrefløjen ikke ville sætte noget andet i stedet.
Der var bare tale om en ophævelse af sanktionerne uden noget alternativ til, hvordan man så kunne få situationen forbedret i Irak.
Der var vi altså nogle, der så syntes, at efter at Saddam Hussein siden begyndelsen af 1990'erne systematisk havde tilsidesat de beslutninger, som FN's Sikkerhedsråd havde truffet, og heller ikke udnyttet den sidste chance, han fik fra FN's Sikkerhedsråd til at samarbejde, så måtte det have en konsekvens, for ellers underminerer det jo FN's Sikkerhedsråds autoritet, hvis man bare lader fem og syv være lige, hvis man bare lader en skruppelløs diktator blæse højt og flot på, hvad FN's Sikkerhedsråd siger.
Villy Søvndal (SF), 2005-11-30:
Det er nu ærgerligt, at statsministeren sagde nej til den undersøgelse for lidt siden, for jeg synes også, at den sidste spørgerunde her har vist behovet for den.
Når statsministeren kan få sig selv til at sige, at venstrefløjen var ligeglad med sanktionspolitikken under Saddam Hussein, så skyldes det enten en frygtelig dårlig hukommelse, og så er statsministeren undskyldt, det kan jo ske for alle, eller også skyldes det en kynisk overvejelse i forglemmelser.
Jeg er nødt til at gøre opmærksom på, at jeg stillede en forespørgsel i 1997 om at ophæve sanktionerne.
Jeg stillede en forespørgsel i 1997 om at ophæve sanktionerne.
Hvem stemte nej?
Det gjorde statsministerens parti.
Var det ikke interessant, når nu statsministeren ikke kan huske det, at få sådan nogle kendsgerninger frem i en redegørelse, der i hvert fald vil betyde, at statsministeren ikke kunne fortsætte med at sige noget, der er forkert?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-11-30:
Jeg kan oplyse, at vi meget markant har markeret over for den irakiske regering, at vi på det stærkeste fordømmer tortur og mishandling af fanger, og på dansk initiativ har EU også reageret i sagen over for den irakiske regering.
USA har fordømt de overgreb, der er blevet konstateret, i samme tone som Danmark og EU.
Så det er jo ikke sådan, at der ikke bliver reageret.
Der bliver reageret.
Det, der var spørgsmålet til mig, var: Er der sket fremskridt?
Og der er jeg nødt til at sige, at uanset alle de problemer, vi står med på grund af terrorismen og terroristernes forsøg på at blokere vejen frem mod demokrati, så er det et fremskridt, at den irakiske befolkning har stemt frit til et valg i januar i år, har stemt frit om en ny forfatning i oktober i år og nu skal til et nyt frit valg i december for at vælge et parlament og en regering, der kan sidde de næste 4 år.
Det er da et fremskridt.
Rune Lund (EL), 2005-11-30:
Jeg synes bestemt ikke, der var fredeligt og dejligt i Irak under Saddam Hussein.
Jeg synes heller ikke, der var fredeligt og dejligt i Irak, dengang USA og den borgerlige regering herhjemme støttede Saddam Hussein i 1980'erne, da der var krig mellem Irak og Iran.
Så den udlægning må stå for statsministerens egen regning.
Men det kunne da være lidt interessant at høre, hvad statsministeren egentlig mener om menneskerettighedssituationen, når nu vi har Allawi, som siger til avisen The Observer, at menneskerettighedskrænkelserne i Irak i dag er lige så slemme eller værre end under Saddam Hussein.
Rykker det ikke noget hos statsministeren med hensyn til at overveje, om det i virkeligheden var helt forkert at gå ind i en ulovlig krig om olie i Irak, når vi har en situation, hvor det ifølge Allawi er sådan, at det er værre eller i hvert fald lige så slemt, som dengang Saddam Hussein var ved magten?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-11-30:
Det er ikke, fordi jeg på nogen måde vil fratage hr. Villy Søvndal de få glæder, han har her i tilværelsen.
Hvis hr. Villy Søvndal opfattede det, jeg sagde, som en indrømmelse, må hr. Villy Søvndal gerne opfatte det sådan, men det var det nu ikke.
Jeg sagde ikke andet end det, jeg hele tiden har sagt, nemlig at venstrefløjen undervejs i forløbet ikke er kommet med noget som helst konkret og realistisk bud på, hvordan man skal skaffe sig af med en type som Saddam Hussein.
Dermed gentager historien sig også, for sådan har det hele tiden været, også under den kolde krig: Venstrefløjen har ikke villet gøre noget for virkelig at få styrtet autoritære regimer i grus.
Under den kolde krig var det dem i Østeuropa, og her ville venstrefløjen jo heller ikke gøre noget.
Det har altid været sådan.
Som jeg sagde lige før, vil der altid være en række terrorister, som er ude på at stoppe en proces frem mod demokrati, og da det sker i Irak i øjeblikket, er det her, terroristerne prøver at sætte ind.
Jeg synes, hr. Frank Aaen skulle være meget mere optaget af, hvordan vi kan bekæmpe de terrorister, end af hele tiden at kritisere den internationale koalition.
Den internationale koalition prøver at hjælpe irakerne med at stable et demokrati på benene og prøver at hjælpe irakerne til at kunne tage ansvar for deres egen sikkerhed.
Rune Lund (EL), 2005-11-30:
Jeg ved ikke, om statsministeren, når statsministeren henviser til de mennesker, som bare vil have, at Saddam Hussein skulle fortsætte sit djævelske spil, tænkte på FN's generalsekretær, Kofi Annan, som jo klart har udtalt, at Irakkrigen var ulovlig, en ulovlig Irakkrig, som statsministeren jo stod i spidsen for herhjemme.
Jeg må sige, at det da ikke er hver dag, man oplever i politik, at FN's generalsekretær går ud og siger, at det, som en dansk statsminister har gang i, er decideret ulovligt i forhold til international ret.
Er det ikke sådan nogen ting, som kunne være med til at gøre det klart for statsministeren, at det måske kunne være en god idé at få et godt grundlag til at vurdere, hvad en eventuel aktivistisk politik fra statsministerens side skulle bygge på i fremtiden?
For alternativerne er for mig at se temmelig skræmmende, nemlig at vi kan fortsætte med at traske i hælene på USA, når der måske i fremtiden kommer en krig om olie, som USA gerne vil involveres i.
Der kunne man jo godt forestille sig, at statsministeren ville tilslutte sig ...
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-11-30:
Jamen den her diskussion er jo en politisk diskussion, det er en politisk strid; det er jo ikke noget, man kan afgøre blandt jurister eller i en undersøgelse.
Det er jo en politisk strid, som vi har hver onsdag eftermiddag her i Folketinget, ikke også?
Og det er jo på den måde, det skal foregå.
Det er jo forskellige politiske holdninger, hvor vi er nogle, der mener, at når en skruppelløs diktator ikke vil efterleve det, FN's Sikkerhedsråd siger, så er det nødt til at have en konsekvens, mens der er andre, der bare vil lade fem og syv være lige og lade ham fortsætte sit djævelske spil.
Det er den forskel, der er.
Og sådan har det i øvrigt altid været med venstrefløjen, som er stor i munden, men aldrig har villet handle for at følge op på de store ord.
Det, jeg siger, er, at hvis man laver kunstige tidstabeller uden baggrund i opbygningen af en irakisk sikkerhedsstyrke, uden at den irakiske regering selv har mulighed for at tage ansvaret for sikkerheden, ja, så er det i virkeligheden at invitere terroristerne til bare at fortsætte deres hæslige bombninger.
Det, vi siger, er, at når der kommer en ny regering efter valget her i december, så er det op til den regering at sige, hvad den vil.
Det vil vi lytte til, og det er det, vi lægger til grund.
Så længe der er en anmodning fra den irakiske regering om, at vi skal være der, så længe det er bakket op af et FN-mandat, og så længe vi selv synes, vi kan gøre en fornuftig indsats, så er det også regeringens opfattelse, at så skal vi blive der, men målet er selvfølgelig, at vi skal have soldaterne hjem, og målet er jo også, at vi så hurtigt som muligt får bygget en sikkerhedskapacitet op i Irak, så den irakiske regering kan blive herre i eget hus.
Rune Lund (EL), 2005-11-30:
Jeg bliver nødt til at følge lidt op på hr. Frank Aaens spørgsmål, for det, hr. Frank Aaen spurgte om, var, at når den irakiske indenrigsminister gerne vil diskutere en fast dato for, hvornår tropperne skal trækkes ud, er det så også støtte til terrorisme?
Det var jo det, statsministeren sagde lige før.
Han sagde, at det at sætte en fast dato er en invitation til alverdens terrorister.
Så spørgsmålet er igen, og nu stiller jeg det i stedet for hr. Frank Aaen, der desværre ikke har flere spørgsmål i den her omgang: Er det støtte til alverdens terrorister, når den irakiske indenrigsminister taler om en fast dato og siger, at tropperne formodentlig kan trækkes hjem næste år?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-11-30:
Vi har jo hele tiden sagt, at det, vi må basere os på, er, hvad den irakiske regering siger med hensyn til dens evner og muligheder for selv at overtage ansvaret for sikkerheden.
Jeg er bare nødt til at sige til hr. Frank Aaen, at når man bruger som argument for, vi skal trække os ud, at der er farligt på grund af alle de her terrorister, så er det jo det samme som at sige til terroristerne: Bare bomb løs, så bliver vi svage i koderne, og så trækker vi os ud.
Det er jo det, hr. Frank Aaen siger.
Frank Aaen (EL), 2005-11-30:
Nu har statsministeren jo brugt det argument i måneder, at det er at gå terroristernes ærinde at lave en tidsplan for, hvornår vi trækker os ud.
Man kan jo sige, at det at blive der ser ud, som om det er den allerbedste hjælp til terroristerne.
Der bliver i alt fald flere og flere af dem, så længe besættelsen er pågået.
Men det vender vi tilbage til i et senere spørgsmål.
Når nu der har været et forsoningsmøde mellem forskellige irakiske grupperinger i Irak, inklusive deltagelse fra den irakiske regering, og man på det forsoningsmøde mellem de forskellige grupper bliver enige om en resolution, hvor man siger, at man vil have en tidstabel for, hvornår de amerikansk ledede styrker, herunder de danske, trækker sig ud, vil det så være en påstand fra statsministeren, at de her irakiske grupper, inklusive den irakiske regering, også går terroristernes ærinde, når de siger: Nu vil vi have en tidsplan for en tilbagetrækning?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-11-30:
Jamen den danske regering har ikke tænkt sig at opstille sådan en tidsplan som en åben invitation til alverdens terrorister – ikke tale om.
Vi er i Irak på basis af et FN-mandat, vi er i Irak, fordi den irakiske regering har bedt os om det, vi er i Irak, fordi vi mener, vi kan gøre noget positivt for at hjælpe den irakiske regering med at opbygge et stabilt demokrati, men målet er selvfølgelig, at vi skal ud, og vi skal ikke være der én dag mere, end det er nødvendigt.
Det er målet, at vi skal ud, men forudsætningen for, at det kan ske på en ordentlig måde, er jo, at den irakiske regering selv kan være herre i eget hus og have en sikkerhedskapacitet, så den kan klare sikkerheden i Irak.
Derfor går bestræbelserne ud på nu hurtigst muligt at bygge sådan en sikkerhedsstyrke op militært og med hensyn til politi, således at de internationale tropper kan trækkes ud.
Frank Aaen (EL), 2005-11-30:
Er det ikke rigtigt, at i Polen og Italien og USA diskuterer man tilbagetrækning helt eller delvis i løbet af 2006, fordi man kan se, at det ikke går ret godt i Irak med indsatsen, og at uroen vokser?
Derfor spørger jeg statsministeren: Når den diskussion er i andre lande, hvornår får vi så et udspil fra den danske regering om, at nu skal vi have en tidsplan for, hvornår vi skal tilbage trække eller i hvert fald begynde at tilbagetrække det danske militære kontingent i Irak?
Villy Søvndal (SF), 2005-11-30:
Tingene udvikler sig jo hele tiden, og man kan altid diskutere, hvad der er nyt.
Det ene nye er, at 82 pct. af irakerne siger, at de helst var fri for udenlandske tropper i den undersøgelse, som det britiske forsvarsministerium har ladet foretage, og som vi diskuterede på et tidligere tidspunkt her i salen.
Jeg synes, det er afgørende nyt, at irakerne selv siger: Vi var helst fri for udenlandske tropper.
Det synes jeg er den ene afgørende nye ting.
Den anden afgørende nye ting er udviklingen i USA, hvor modstanden mod krigen i befolkningen og også blandt Kongressens politikere jo vokser voldsomt i de her dage.
Derfor vil jeg spørge statsministeren: Er det ikke nyt, og er det i virkeligheden ikke det, der kommer til at afgøre tilbagetrækningen fra amerikansk side, ikke så meget situationen i Irak, men den situation, som opstår i USA?
Er det ikke det, der er det afgørende punkt, at den amerikanske præsident kan blive udsat for så voldsomt et pres på grund af alle de ting, der ikke holdt stik, at han simpelt hen er nødt til at trække sig tilbage af indenrigspolitiske grunde?