Frank Jensen (S), 1998-11-27:
Jeg forstår godt, at hr. Svend Erik Hovmand undgik at besvare hr. Jan Petersens spørgsmål om det faktum, at sagsbehandlingstiderne generelt i den offentlige forvaltning har været faldende siden den regering, som hr. Svend Erik Hovmand var medlem af, trådte tilbage.
Det forstår jeg godt.
Det faktum er ubehageligt.
når hr. Svend Erik Hovmand så forsøger sig videre ad det spor, der hedder, at der skulle være specielle forhold for de øvrige ministre, der kan overholde bestemmelserne i Folketingets forretningsorden i forhold til afleveringsfrister for svar på § 20-spørgsmål, nærmest at de svar ikke skulle være kvalitetsbetonede, så er det jo en måde at spørge på, som svarer til, at man spørger folk, om de er holdt op med at banke deres egen kone.
Det er en ubehagelig måde at intimidere i sin måde at spørge på.
Det, der er kendetegnende for de spørgsmål, som oftest stilles af Folketingets medlemmer til justitsministeren, er, at det er spørgsmål inden for konkrete sagsområder, som ministeriet har det overordnede forvaltningsansvar for, og derfor er vi nødt til at gå ud og spørge vores forvaltningsmyndigheder for at kunne give de kvalificerede svar, og derfor er der nogle af dem, der trækker ud.
Jeg tror også, hr. Svend Erik Hovmand er opmærksom på, at der stilles et ganske betydeligt antal § 20-spørgsmål, og det er også et antal, der har været i meget, meget stor vækst inden for de seneste 5 år.
Det er ikke nogen undskyldning, det er blot en forklaring på, at det nogle gange kan være forbundet med ekstra tid at lave en kvalificeret besvarelse til Folketingets medlemmer.
Det vil regeringen fortsat anstrenge sig for at give.
Det beslutningsforslag, som Venstre, De Konservative og CD har fremsat,
angår for det første sagsbehandlingstider og svarfrister i den offentlige forvaltning.
Som eksempel nævnes i forslagets bemærkninger sager om godkendelse af nye produkter.
Jeg vil gerne mere overordnet sige, at regeringen naturligvis er helt enig i sigtet med forslaget: at sikre borgerne en hurtig, effektiv og samtidig korrekt sagsbehandling.
Regeringen kan imidlertid ikke støtte forslaget.
Det skyldes for det første, at der efter vores opfattelse ikke er behov for et regelsæt om sagsbehandlingstider m.v. ved siden af de initiativer, som regeringen allerede har taget med henblik på bl.a. at nedbringe sagsbehandlingstiderne.
Hertil kommer, at den del af beslutningsforslaget, der vedrører indførelse af et såkaldt negativattestsystem, efter regeringens opfattelse rejser en række problemer, som nøje må overvejes.
Det skal jeg vende tilbage til.
Først vil jeg komme lidt nærmere ind på forslaget om et regelsæt om sagsbehandlingstider.
Det går ud på, at de enkelte forvaltningsmyndigheder inden for visse sagsområder skal udarbejde regler om deres sagsbehandlingstid.
Der skal ikke fastsættes de samme frister hos alle myndigheder.
Ved fastsættelsen skal der bl.a. tages hensyn til retssikkerheden.
Fastsættelsen af svarfrister skal endvidere ske inden for rammerne af de nuværende ressourcer.
Det væsentlige i forslaget er, og her citerer jeg fra forslaget
: »... at den enkelte myndighed forpligtes til - at registrere sagsbehandlingstiderne løbende, - selv at fastsætte en række servicemål for sagsbehandlingen, herunder tidsmål for svartider og information til borgerne om sagsgangen og - at foretage opfølgning på de fastsatte mål og iværksætte de nødvendige tiltag, hvis de fastsatte frister ikke overholdes.«
Der gælder som bekendt allerede i dag regler og principper om myndigheders sagsbehandlingstider.
For det første findes der på nogle områder særlige lovbestemmelser om spørgsmålet.
Som eksempel kan nævnes reglerne i forvaltningsloven og offentlighedsloven om sagsbehandling af begæring om aktindsigt.
Der findes også i EU-retten bestemmelser om myndighedernes sagsbehandlingstid.
For det andet og navnlig gælder det som et almindeligt, uskrevet forvaltningsretligt princip, at myndighederne skal behandle deres sager så enkelt og hurtigt, som forholdene tillader.
Det er et princip, hvis overholdelse særlig påses af Folketingets Ombudsmand.
I særlige tilfælde vil en overtrædelse af princippet også kunne sanktioneres på anden måde.
Myndighederne vil f.eks. efter omstændighederne kunne ifalde et erstatningsansvar, hvis en langsommelig sagsbehandling har påført parten et økonomisk tab. Der vil i grove tilfælde også kunne blive tale om straf eller disciplinært ansvar.
Regeringen tog sidste år som led i projektet om større kvalitet i velfærdssamfundet en række initiativer med henblik på at effektivisere og hurtiggøre sagsbehandlingen i den offentlige forvaltning.
Det skete i form af en cirkulæreskrivelse af 4. juni 1997 om mål for hurtig sagsbehandling fra Justitsministeriet til de enkelte ministerier og styrelser m.v. og en tilsvarende skrivelse fra Indenrigsministeriet til kommunerne.
Myndighederne bør udarbejde oversigter over de opstillede mål.
Oversigterne er offentligt tilgængelige, og opstillingen af målsætningerne bør suppleres med en ordning, der løbende gør det muligt at kontrollere overholdelsen og eventuelt justere målsætningerne.
Det nævnes også, at borgerne normalt under alle omstændigheder bør have et svar fra myndighederne inden en måned efter sagens modtagelse. Er der ikke inden for denne frist mulighed for at træffe afgørelse, bør myndigheden bl.a. så vidt muligt angive, hvornår en afgørelse kan forventes at foreligge.
Som led i samme projekt udsendte Justitsministeriet og Indenrigsministeriet endvidere en vejledning om god behandling i det offentlige.
Her behandles en række af de krav til forvaltningerne, som følger af principperne om god forvaltningsskik, bl.a. vedrørende orientering af borgerne om sagernes gang.
Jeg vil i den forbindelse også nævne Finansministeriets publikation fra maj i år.
Heri er der en opgørelse over sagsbehandlingstider hos en række myndigheder i årene frem til og med 1996.
I tilknytning hertil er det anført, at der skal arbejdes aktivt videre for at nedbringe sagsbehandlingstiderne, også selv om der ifølge publikationen i perioden 1993-96 er sket en positiv udvikling på dette område.
På den baggrund må jeg erkende, at jeg har vanskeligt ved at se noget reelt behov for den ordning, der lægges op til med beslutningsforslaget om et regelsæt for sagsbehandlingstider.
I den forbindelse har jeg noteret mig, at forslagsstillerne mener, at der skulle være et særligt behov for et sådant regelsæt i forhold til institutioner med en driftsbevilling på under 25 mio. kr.
Begrundelsen er, at disse institutioner ikke er omfattet af pligten til at aflægge et såkaldt virksomhedsregnskab, der bl.a. består af resultater af effektivitetsanalyser. Hertil må jeg sige, at ovennævnte cirkulære og vejledning, som jeg har påpeget, også retter sig til institutioner med en bevilling, der er under 25 mio. kr.
Heller ikke for disse institutioner ser jeg derfor et reelt behov for et regelsæt om sagsbehandlingstider.
Om beslutningsforslagets andet hovedelement, det såkaldte negativattestsystem, vil jeg sige, at det umiddelbart lyder tiltalende og borgervenligt.
Men ved nærmere eftertanke tror jeg, at det vil være vanskeligt at gennemføre i praksis i noget nævneværdigt omfang.
Der er tale om et forslag, hvis gennemførelse under alle omstændigheder kræver lovgivning.
Der er altså et spørgsmål, som der i givet fald må tages konkret stilling til inden for de enkelte lovgivningsområder.
Overordnet tror jeg, man må sige, at sådanne ordninger kun bør gennemføres efter meget nøje overvejelse, hvilket man jo også gør inden for de konkrete lovgivningsområder.
Når der i lovgivningen på en række områder stilles krav
om godkendelse eller tilladelse som betingelse for at handle på en bestemt måde, er begrundelsen jo som regel, at der er nogle særlige almene hensyn at varetage.
Formålet med godkendelsesordningen ved markedsføring af nye produkter er bl.a. at beskytte befolkningen mod sundhedsfare m.v.
Som et andet eksempel kan nævnes regler om godkendelse ved opførelse af byggeri.
Her er formålet bl.a. at sikre, at byggeriet bliver udført på en sikkerhedsmæssigt forsvarlig måde, og at der tages de fornødne hensyn til naboer og eventuelle andre berørte.
Det kan efter min opfattelse normalt ikke være meningen, at konsekvenserne af en langsommelig sagsbehandling hos myndighederne skal være, at den, der har søgt den pågældende tilladelse eller godkendelse, uden videre efter udløbet af en frist kan handle, selv om der måtte være skader for dem, som lovgivningen gennem tilladelses- eller godkendelsesordningen tilsigter at beskytte.
I mange tilfælde vil der i øvrigt også være vanskeligheder med at fastsætte en absolut tidsfrist.
Inden for de fleste områder gælder det jo, at der undertiden opstår sager, som af forskellige grunde, f.eks. fordi der skal foretages nærmere undersøgelser af faktiske eller juridiske spørgsmål, nødvendigvis må tage længere tid end gennemsnittet.
Sådanne sager skal selvsagt kunne behandles ordentligt og forsvarligt, uden at myndighederne som følge af et negativattestsystem skal føle sig presset til at træffe afgørelser på et uforsvarligt grundlag.
Det mener jeg at ingen kan være tjent med.
Hvis den absolutte tidsfrist også skal tage højde for de atypiske tilfælde, ville de tidsfrister, der fastsættes, blive så lange, at det alligevel ikke får nogen praktisk betydning. Sådanne lange frister vil imidlertid indebære en risiko for, at alle sager, herunder også sager, der ikke giver anledning til særlige problemer, behandles i forhold til den fastsatte frist.
Sker det, vil det kunne føre til længere gennemsnitlige sagsbehandlingstider og dermed få den modsatte virkning af det, som man faktisk ønsker med forslaget, vi behandler her i dag.
Sammenfattende er det altså regeringens opfattelse, at der med hensyn til spørgsmålet om sagsbehandlingstider ikke er noget behov for et regelsæt herom ved siden af de initiativer, som regeringen allerede har taget.
For så vidt angår spørgsmålet om de såkaldte negativattester, er det regeringens opfattelse, at der på det generelle plan er knyttet en række betænkeligheder til en sådan ordning.
Der er i øvrigt tale om et spørgsmål, som i givet fald må behandles og vurderes nærmere inden for de enkelte lovgivningsområder.