runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henning Urup (V), 1997-11-05:
Selvfølgelig er der jævnlig brug for justeringer på folkeskoleområdet, for at det danske skolesystem kan være dynamisk og tidssvarende.
Men for at skolen kan være et stort og stabilt apparat, er det vigtigt, at der i perioder er arbejdsro. I Venstre føler vi, at både lærere, forældre og elever ønsker fred til at få de eksisterende styringsregler på plads og få afprøvet dem i praksis, før et nyt sæt bringes i spil. Det er den ene side af sagen.
Den anden er, at vi i Venstre ikke kan få øje på ret meget i dette lovforslag, som kan friste os.
Venstre ønsker mere indflydelse til skolebestyrelsen, som efter Venstres opfattelse primært skal bestå af forældre, og dette forslag vil reducere forældrerepræsentantsandelen og går derfor i den stik modsatte retning. Skal folkeskolen forblive sund og god og gerne vokse sig bedre, må forældreengagementet under ingen omstændigheder forringes inden for de økonomiske rammer, som kommunalbestyrelsen sætter.
Det fører mig videre til det andet element i dette lovforslag, der går ud på at reducere kommunalbestyrelsernes handlefrihed i forbindelse med nedlæggelse af skoler.
I Venstre har vi fuld forståelse for de følelser, der knytter sig til skolen i lokalområdet, men samtidig må vi også holde os for øje, at det er kommunalbestyrelsen, der er den økonomisk bevilgende instans og samtidig er ansvarlig tilsynsmyndighed med hensyn til, at skolen lever op til folkeskolelovens intentioner.
Kommunerne må derfor have handlefrihed til at gennemføre de strukturændringer, der måtte være nødvendige for at lave en god og tidssvarende skole.
Venstre kan ikke støtte lovforslaget.
Hans Peter Baadsgaard (S), 1997-11-05:
Jeg vil gerne tage udgangspunkt i et ganske udmærket hæfte, som vi har modtaget, skrevet af elev- og studenterorganisationer om demokrati i uddannelsessystemet.
En meget god pjece, synes jeg, som også Danmarks Elev Organisation og Folkeskoleelevernes Landsorganisation har medvirket til at få udgivet, og derfor indeholder den også et ganske udmærket afsnit om demokrati i grundskolen.
Der er mange rigtige og fornuftige betragtninger i den pjece, og der er også forslag, som jeg mener, vi skal se nærmere på.
I den forbindelse mener jeg, at vi skal afvente undervisningsministerens bebudede redegørelse.
Her får vi mulighed for nærmere at drøfte konkrete ændringer, der måtte være behov for, og som vi kan samles om for at styrke demokratiet i uddannelserne.
Jeg har især hæftet mig ved pjecens indledende afsnit om demokrati i uddannelsessystemet.
Her giver de unge mennesker, synes jeg, en meget god beskrivelse af, hvad demokrati er.
Det er et spørgsmål om samtale, det er et spørgsmål om repræsentation, og det er et spørgsmål om medvirken.
Det er virkelig gode synspunkter, som de unge mennesker har taget med der. Og så ser jeg Enhedslistens forslag, som jeg synes er meget fikseret på alene det formelle.
Når folkeskolens formålsparagraf taler om, at skolens undervisning må bygge på åndsfrihed, ligeværd og demokrati, går det jo langt ud over, hvad der kan ligge i det formelle om elevernes repræsentation i forskellige sammenhænge.
Dermed ikke være sagt, at reglerne om elevernes formelle repræsentation og indflydelse ikke har betydning.
Selvfølgelig har de det, og det kom da også til udtryk, da vi i foråret ændrede folkeskoleloven på flere områder som allerede nævnt af undervisningsministeren.
Vi ændrede den på flere områder for at styrke både skolebestyrelserne og elevernes indflydelse og det arbejde, som de udfører.
En del af det foreliggende lovforslag indeholder elementer, som vi allerede har gennemført, og andre dele kan vi simpelt hen ikke støtte fra Socialdemokratiets side.
Vi mener f.eks. ikke, at forældrene skal fratages den bestemmende indflydelse, altså flertallet i skolebestyrelserne.
Vi vil ikke sætte eleverne i den situation, at de kan blive tungen på vægtskålen i skolebestyrelsen i en modsætning mellem de ansatte og forældrene.
Vi mener, at vi skal fastholde, at det er forældrene, der skal have flertallet, og jeg kan slet ikke følge og forstå, at Enhedslisten mener, at eleverne skal sættes i den situation. Vi kan heller ikke støtte, at kommunalbestyrelserne skulle have svækket deres beføjelser, når det gælder skolestrukturen, nemlig spørgsmålet om nedlæggelse af skoler, sådan som Enhedslisten foreslår.
Nu er det temmelig uaktuelt, for jeg tror, det vil gå den anden vej, således at kommunalbestyrelserne skal opføre skoler eller i hvert fald udvide skoler for at tage de flere elever, der kommer.
Som det fremgår, er vi altså positivt indstillet over for intentionerne, når det gælder demokrati i uddannelsen,
men vi må afvise det foreliggende lovforslag.
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-11-05:
Jeg skal gerne erkende, at det ikke kun er Socialdemokratiets ansvar, at vi har de uacceptable ventelister.
Det er også Venstres ansvar, og det er også Det Konservative Folkeparti og den borgerlige regering i sin tid, der har et medansvar.
Men Socialdemokratiet, Venstre og De Konservative havde i hvert fald flertallet sammen til at få noget gennemført.
Ventelisterne er faktisk blevet længere og længere, og det er uanstændigt, at man gang på gang fra Socialdemokratiet skal høre de smukke ord om, at nu skal patienterne hjælpes, og nu skal ventelisterne ned.
De kan ikke administrere det.
Vi må have sundhedssektoren væk fra amterne og lægge den direkte ind under sundhedsministeren og Folketinget, således at vi får det direkte ansvar.
Det er en uanstændig behandling af de svage i samfundet, sådan som det foregår.
Anna-Marie Hansen (S), 1997-11-05:
Jeg må sige til Fremskridtspartiets ordfører, at jeg er fuldstændig enig i, at ventelisterne skal afskaffes, og det må vist være en erindringsforskydning fra Fremskridtspartiets side, når man mener, at Socialdemokratiet fastholder ventelisterne.
Det er Socialdemokratiet, og det er den nuværende regering, der virkelig har investeret i og gjort en kolossal indsats for at løse ventelisteproblematikken ved at bevilge flere penge osv.
Det blev der ikke gjort noget ved i de ti år, de borgerlige havde regeringsmagten.
Jeg må igen sige til Venstre: Hvad er det ved de nuværende regler, der gør det umuligt at opnå det, som vi alle sammen gerne vil, nemlig at tilgodese medarbejderne i virksomhederne og tilgodese virksomhedernes behov for hurtig behandling af medarbejderne og dermed muligheden for hurtigt at komme i arbejde igen?
Jens Vibjerg (V), 1997-11-05:
Skal den medarbejder, der på grund af sin sygdom lider nok i forvejen, betale to gange?
Nej, lige netop, men som det er nu, betaler man over sin skattebillet, og hvis der så er en virksomhed, der er parat til at betale for en medarbejder, kommer skattevæsenet og hiver ekstra betaling fra den pågældende, som har lidt nok.
Nej, vi skal ikke betale to gange, men vi skal give mulighed for, at man kan blive behandlet også på denne måde.
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-11-05:
Jamen jeg kan da godt give den socialdemokratiske ordfører ret.
Umiddelbart synes jeg, at det moralsk set ikke er anstændigt, at folk skal betale for at blive behandlet.
Men hvem har ansvaret for, at vi har de lange ventelister?
Det har bl.a. Socialdemokratiet, der gang på gang ikke har levet op til i skiftende regeringer at forhandle noget på plads med Amtsrådsforeningen.
Man har lovet vælgerne den ene gang efter den anden, at nu skulle man nok forhandle noget på plads med Amtsrådsforeningen, nu skulle vi nok få de ventelister ned, og intet er sket.
Det er faktisk blevet værre og værre, og det synes jeg nok falder tilbage på Socialdemokratiet selv. Vi synes ikke, det er rimeligt, at man skal betale for det, men systemet med Socialdemokratiet i spidsen har ikke sørget for at få ventelisterne afskaffet, som man f.eks. har gjort det i Frankrig. Her er det ens egen politiske død, hvis man vil indføre ventelister, som der var en sundhedsminister, der sagde, da vi var dernede med Sundhedsudvalget.
Jeg synes faktisk, det er uforskammet at stå og klandre alle andre end sig selv her fra talerstolen, for de problemer, der er i sundhedssektoren, falder tilbage på Socialdemokratiet selv.
Vi synes ikke, det er rimeligt.
Vi synes, disse ventelister skal afskaffes, så alle og ikke kun dem, der har økonomien i orden, kan få behandling.
Men det har i øvrigt altid været sådan, at de, der havde økonomien i orden, bare kunne blive behandlet på f.eks. udenlandske hospitaler, så det er ikke noget nyt.
Jens Vibjerg (V), 1997-11-05:
Jeg må sige til den socialdemokratiske ordfører: Hvis en læge efter at have opereret 7-8 timer på et offentligt hospital går hen og opererer 4-5 timer på et privat hospital, så giver det altså en større produktivitet for den enkelte og betyder derfor også flere mennesker igennem systemet.
Anderledes kan det ikke være. Hvis jeg står på en venteliste sammen med nogle andre til behandling, og der er én foran på listen, der kommer ud af listen, fordi vedkommende får det betalt andetstedsfra, ja, så rykker jeg en tak op på listen og kommer hurtigere til behandling; derfor er det også en fordel for mig, selv om jeg ikke har nogen til at betale for mig.
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-11-05:
Alle lige adgang til behandling - smukke, flotte ord.
Det er jo det, vi hører gang på gang fra Socialdemokratiet.
Ikke desto mindre - så kommer jeg med en sidebemærkning - benytter selv Folketingets medlemmer i den socialdemokratiske gruppe sig af den mulighed, det er ikke at have lige adgang til behandling, at stå fint og vente på venteliste.
Så det er i hvert fald en bekræftelse af, at man lever op til det, man står for.
Man kan komme i en situation, som de pågældende personer er kommet i, hvor det er nødvendigt med behandling her og nu, og så må man altså sige: I stedet for at tage en tur til USA eller et andet sted i verden vil jeg hellere bruge pengene på en behandling. Er det ikke rimeligt?
Jeg synes da, det er rimeligt.
Jeg synes da, det er flot af de folketingsmedlemmer, de Europa-Parlamentsmedlemmer fra Socialdemokratiet, der har benyttet sig af den mulighed, jeg synes virkelig, det er flot.
Men lad være med at være hyklere og gang på gang fra Socialdemokratiets side afvise den tankegang.
Man benytter sig af det, og bagefter sviner man systemet til i den private sektor.
Jeg synes, det er uanstændigt efterhånden, og jeg tror, det er gennemskuet af befolkningen, at det er og bliver hykleri, socialdemokratisk hykleri, også på sundhedsområdet.
Anna-Marie Hansen (S), 1997-11-05:
Lad mig gøre det helt klart: Det er ikke søforklaringer; det er en god, solid argumentation for at bevare det aller- allervigtigste princip i det danske sundhedsvæsen, og det er det princip, at alle skal have lige adgang til at blive behandlet, når man er syg, uanset om man sidder i en nøgleposition et eller andet sted på arbejdsmarkedet, uanset om man har penge til behandling.
Socialdemokratiet vil forsvare det solidariske princip, så vi kan have det flotte sundhedspolitiske princip, at alle kan blive behandlet, når der er behov for det.
Det skal vel heller ikke være arbejdsgiverne, der skal til at diagnosticere og vurdere, om folk skal sendes til behandling.
Og jeg synes, at når Venstres ordfører taler om ulighed, vil jeg gerne spørge: Hvad med de ældre, der er uden for arbejdsmarkedet?
Hvad med de mange, der ikke har en chance for det her?
Hvordan vil Venstre så tage hånd om dem?
Vil Venstre så overlade dem til et offentligt sundhedsvæsen, som ud fra alle undersøgelser let kan blive stillet meget dårligt økonomisk.
Jens Vibjerg (V), 1997-11-05:
Jeg kommer til at sige til den socialdemokratiske ordfører, at hvis man rykker patienter ud af ventelisten, fordi de bliver behandlet, så afkorter man altså ventelisten.
Sådan må matematikken i det her være.
Altså, det mener jeg også er grebet helt ud af luften, for selvfølgelig begynder man ikke at overbehandle, for der er jo stadig væk en omkostning ved det, og der er da ingen, der går hen og bliver behandlet for en lidelse, de ikke har.
Så jeg mener, at det simpelt hen bare er socialdemokratiske søforklaringer for at undlade at støtte et godt forslag.
Anna-Marie Hansen (S), 1997-11-05:
Lad mig give et svar til Venstres ordfører.
Alle de urimeligheder, som Venstres ordfører lige har opremset her,
kan jo netop løses af de nugældende skatteregler.
Og det er helt hen i vejret at påstå, at ventetiden kan reduceres ved, at man sender folk på privathospitaler. For det første er der et begrænset antal sengepladser på de private hospitaler, og for det andet kommer alle de behandlende læger jo fra det offentlige system og bruger deres fritid dér; så meget fritid håber jeg ikke de har, når de samtidig skal bestride et job i det offentlige.
Fru Gitte Seeberg fra De Konservative kom også med argumenter for, at der er en økonomisk gevinst ved at følge et lovforslag, hvor man indfører skattefritagelse for arbejdsgiverbetalte sundhedsudgifter.
Ud fra alle økonomiske betragtninger og internationale undersøgelser er det sådan, at der ikke er hold i alle de økonomiske argumenter, som både Venstre og De Konservative kommer med.
Tværtimod er det sådan, at der netop er risiko for overbehandling, idet de private udbydere har økonomisk interesse i en omfattende undersøgelse og behandling, og netop udgiftsniveauet i sundhedssektoren vil stige, hvis et privat sundhedsvæsen og et forsikringsmarked får et større omfang.
Og sådan kunne vi blive ved.
Der er ikke hold i de økonomisk argumenter, man kommer med.
Men jeg kan ikke lade være med at spørge Venstre og De Konservative: Når man mener, at der er så mange fordele ved et sådant forslag, hvorfor i alverden kom man så ikke med et forslag i de 10 år, man havde regeringsmagten?
Den daværende skatteminister svarede Folketinget den 13. december 1989, da der blev redegjort for en beskatning af forsikringsordninger, og i den forbindelse nævntes det også, at der ville være skattepligt, hvis arbejdsgiveren direkte betalte udgifterne ved en ansats ophold og behandling på et privat hospital.
Der ville således efter den daværende skatteministers opfattelse - og det var i 1989, måske kan
Venstre og Konservative huske, hvem det er - være tale om et løntillæg til den ansatte.
Dengang mente man sådan; hvorfor mener man noget andet nu?
Hvorfor gjorde man ikke noget dengang, når man nu mener, at der kan spares, og at alting bliver så socialt retfærdig,
Hr. Jan Køpke Christensen kommer også med en masse argumenter for beslutningsforslaget, og der må jeg sige om alle de argumenter, som Fremskridtspartiet kommer med her, og hvor man nævner gaven, at det er der faktisk mulighed for nu, idet der er mulighed for at friholde arbejdstageren for beskatning af den arbejdsgiverbetalte sundhedsudgift, og så kan arbejdsgiveren oven i købet trække det fra over driftsomkostningerne.
Anna-Marie Hansen (S), 1997-11-05:
Mener Venstre, De Konservative og Fremskridtspartiet ud fra den debat, der har været, virkelig, at det er rimeligt, at borgerne skal betale to gange til sundhedsvæsenet, først over skattebilletten og så bagefter skat én gang til?
Men det er jo sådan, at når arbejdsgiveren har givet en sundhedsydelse til en medarbejder, så kan den arbejdsgiver, den virksomhed, jo netop fritage arbejderen for at blive beskattet, idet arbejdsgiveren kan betale såvel sundhedsydelsen som den skat, som arbejdstageren ellers skulle betale, og oven i købet trække det fra.
Så de problemer, som jeg hører de tre partier male op, kan løses ud fra de regler, vi har på nuværende tidspunkt, uden at man risikerer den store forskelsbehandling, og uden at man risikerer det økonomiske virvar og den uigennemskuelighed, der vil blive resultatet af forslaget.
Poul Nødgaard (DF), 1997-11-05:
Kort skal det i hvert fald nok blive.
Jeg kan kun sige, at da Dansk Folkepartis ordfører, hr. Kristian Thulesen Dahl, ikke kan være til stede, kan jeg meddele, at vi kan støtte det foreliggende forslag.
Anne Baastrup (SF), 1997-11-05:
Der er ingen tvivl om, sådan som Enhedslisten også skriver i bemærkningerne, at undervisningsministeren skal følges tæt.
Undervisningsministeren kom med nogle gode udmeldinger på Sorømødet, og det skal vi naturligvis følge op, således at han ikke smutter, for der er jo ingen tvivl om, at vi har brug for demokrati, og vi har brug for, at de unge får en reel indflydelse.
Men spørgsmålet er, om det er den rigtige vej frem at genfremsætte ændringsforslag, som blev forkastet sådan cirka i maj.
Vi ser oven i købet steder, hvor listen af suppleanter ikke længere eksisterer, fordi man har tømt den, så man derfor ikke har skolebestyrelser, der er fyldt op med forældrerepræsentanter, så vi har et problem.
Men det, vi skal huske, er, at nu er skolebestyrelserne gået i gang med at rekvirere efterfølgere. De er gået i gang med en intensiv indsats for at sikre, at man nu her til marts, tror jeg, at valget finder sted, har en mulighed for at få nogle velfungerende skolebestyrelser valgt.
Teknisk tror jeg nok, det kan lade sig gøre, men demokratisk set er det for mig at se umuligt, hvis vi ændrer på reglerne nu, medmindre Enhedslisten lægger op til, at der skal komme et nyt skolebestyrelsessystem, som så skal træde ind midt i en valgperiode.
Jeg har i og for sig lidt svært ved at gennemskue den stringente tankegang, der ligger bag at komme med lovforslaget nu.
Jeg kan godt forstå, at Enhedslisten er træt af, at mange af disse forslag er blevet nedstemt i maj måned, men sådan er livet somme tider.
Der er nogle af de elementer, som Enhedslisten nu kommer med i lovforslaget, som jeg har lidt svært ved at forstå.
Jeg vil enormt gerne have en forklaring på, hvad forskellen er på den foreslåede § 45, stk. 5, om inddragelse af elever i forbindelse med sikkerhed og sundhed på skolen, og så den nugældende paragraf.
Der er et eller andet med, at elevrådet, hvis det eksisterer, skal inddrages.
Der er i hvert fald nogle formuleringsændringer, men jeg forstår simpelt hen ikke den juridiske forskel på den foreslåede og den gennemførte bestemmelse.
Der er jo ingen tvivl om, at skolelederen efter den gældende lovgivning, som trådte i kraft den 1. august, har en forpligtelse til at inddrage elever i skolens sikkerhed og sundhed.
Det lægges der også op til i bestemmelsen, så det står jeg lidt uforstående over for.
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-11-05:
Jeg skal sige meget kort, at når man lige læser forslaget hurtigt igennem, synes jeg, der er mange fornuftige intentioner i det.
Men som ministeren sagde, er der faktisk mange elementer i det, der ligger i forslaget, der allerede er opfyldt.
Måske går det lidt mere i detaljer og vil regulere mere ned i det mindste hjørne af systemet.
Det kan jeg ikke se, at der er grund til.
For eksempel med hensyn til sammensætningen af skolebestyrelserne må jeg helt klart sige, at jeg synes, sammensætningen som sådan er fornuftig, som den ligger i dag.
Jeg må også sige, at det med, at skoleledelserne ikke skulle lytte så meget til f.eks. elevrepræsentanter, for det ligger der faktisk i dette forslag, ikke er min opfattelse med mit kendskab til skolerne i min egen kommune, som jeg også kender som kommunalbestyrelsesmedlem.
Jeg synes, de fungerer helt optimalt, hvad det angår.
Med hensyn til at der skal være en pligt til at inddrage eleverne angående sikkerheden og sundheden, mener jeg faktisk også, som en tidligere ordfører sagde, at det fungerer i dag. Enhver leder med respekt for sig selv vil altid helt automatisk tage eleverne med på råd, og det vil man også som lærer.
Så var der det med vederlaget.
Hvis det er sådan, at skolebestyrelsen får vederlag, er der jo, som ministeren også sagde, ingen forskel, uanset om man er elev, eller hvad man er.
Med hensyn til lokale folkeafstemninger er det naturligvis noget, som Fremskridtspartiet altid har hyldet.
Jeg må sige, at når det drejer sig om nedlæggelse af skoler, synes vi, det er helt o.k. med en folkeafstemning, så jeg er ikke enig med den konservative ordfører i, at når man har en demokratisk valgt kommunalbestyrelse, må det være den, der i de næste fire år bare kan køre derudad. Jeg mener helt klart, at hvis man mener noget med det nære demokrati også i lokalsamfundene, hvilket jo specielt er tilfældet med skolenedlæggelser, bør man have disse folkeafstemninger.
Man bør lytte til, hvad den enkelte borger også helt ude i lokalsamfundet mener om nedlæggelse af skoler.
Fremskridtspartiet hylder det princip at spørge befolkningen mest muligt også i de enkelte kommuner og også vedrørende skolenedlæggelser, så det punkt i lovforslaget er altså et stort plus set fra Fremskridtspartiets side.
Jeg må sige, som andre ordførere har sagt, at vi selvfølgelig venter spændt på ministerens redegørelse på dette felt, og så vil vi prøve at tage udgangspunkt i den.
Jeg vil på nuværende tidspunkt sige, at vi naturligvis ikke kan støtte dette lovforslag.
Jørn Jespersen (SF), 1997-11-05:
Jeg tror ikke, der er nogen, der kan være uenig i, at man hele tiden skal sikre sig ny viden og indrette sig efter den, men det er sådan set ikke det, vi diskuterer i øjeblikket.
Nu diskuterer vi, om den viden, vi har i dag, også udmønter sig i den måde, man laver nybygninger, tilbygninger og ombygninger på.
Så spørgsmålet er, om det er ministerens opfattelse, at den viden, der rent faktisk er til stede i dag, også bliver brugt, når man rundt omkring bygger nye stalde og ombygger eksisterende stalde.
Bliver den viden brugt i dag, eller må man konstatere, at vi ikke helt følger den viden, der trods alt er til stede på nuværende tidspunkt?
Frank Dahlgaard (KF), 1997-11-05:
Jeg har deltaget i ganske mange konferencer om modersmålsundervisning, behovet for den og virkningerne af den; jeg har også læst en del litteratur om emnet, og mere kommer til.
Men al den litteratur og disse konferencer er ikke entydige.
Det er da rigtigt, at der er mange, der påpeger det, hr. Bruno Jerup nævnte, men så meget des vigtigere er det da for dem, der mener, det er sådan, at de sørger for, at der fra forældrenes side etableres en sådan modersmålsundervisning.
Den behøver ikke nødvendigvis at foregå i folkeskolen, men hvis man ønsker det ude i kommunerne, mener vi fra Det Konservative Folkepartis side, at kommunerne fortsat skal have mulighed for at yde den.
Alt godt inden for undervisningssektoren behøver ikke nødvendigvis at foregå i folkeskolen, men hovedproblemet er og bliver, at børn af indvandrere ofte kan meget, meget lidt dansk, når de starter i folkeskolen.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1997-11-05:
På mange måder er det et interessant lovforslag, som Enhedslisten har fremsat.
Tankerne om demokrati og medindflydelse i folkeskolen er noget, som ligger Det Radikale Venstre meget på sinde, og et spørgsmål, som vi løbende arbejder med.
Meget af det, som Enhedslisten foreslår, er dog noget, som stort set er tilgodeset med de ændringer af folkeskoleloven, som vi vedtog i slutningen af sidste folketingssamling.
Her vedtog vi nemlig at ændre styrelsesreglerne, og de vedtagne ændringer må have mere end fire måneder at virke i, før vi igen går ind og ændrer på loven.
Hvad angår ændringerne i elevrådenes arbejde, som Det Radikale Venstre også tillægger stor vægt, vil vi se på det i forbindelse med undervisningsministerens redegørelse om demokratiet i uddannelsessektoren.
Det Radikale Venstre kan på den baggrund ikke støtte lovforslaget.
Bruno Jerup (EL), 1997-11-05:
Grunden til, at jeg tager en kort bemærkning til hr. Frank Dahlgaard, er, at jeg lige har lyst til at nævne et par citater fra en bog, som vi har fået fra Danmarks Pædagogiske Institut; jeg vil tro, at også hr. Dahlgaard har haft mulighed for at få fat i den.
Der er lavet en masse undersøgelser, bl.a. over sammenhængen mellem modersmålsundervisningen og evnen til at skrive og formulere sig på dansk, og der står bl.a.: »Endelig er der en direkte sammenhæng mellem deltagelse i modersmålsundervisning og arbejdsindsatsen i faget dansk. Den bedste arbejdsindsats ydes af elever, der har gået længst tid til modersmålsundervisning.«
Jeg tager et citat til, sådan til hr. Dahlgaards underholdning: »Der påvistes signifikant sammenhæng mellem deltagelse i modersmålsundervisning og bedre terminskarakter ...«
- det må da interessere hr. Dahlgaard - »... i skriftlig fremstilling.
Desuden fik elever med flere års modersmålsundervisning bedre karakterer.«