Jeppe Kofod (S), 2002-11-28:
Først vil jeg gerne takke både miljøministeren og udenrigsministeren for deres besvarelser.
Fattigdom er den største forurener, og kampen mod fattigdom er også kampen for et bedre miljø.
Sådan var ordene fra Indira Ghandi i 1972 ved det første FN-topmøde om miljø i Stockholm.
Ordene er lige så sande anno 2002 som for 30 år siden i Stockholm eller for 10 år siden i Rio, hvor det første verdenstopmøde om bæredygtig udvikling afholdtes.
Den globale udvikling i dag er ikke bæredygtig, når over 1 milliard mennesker lever i absolut fattigdom, 1,2 milliard mennesker ikke har adgang til sikkert vand, og 3 milliard mennesker ikke har adgang til sanitet.
Skove ryddes, forsvinder, dyrearter forsvinder, koralrev ødelægges, verdenshavene overfiskes, og det globale klima destabiliseres - for bare at nævne nogle eksempler på, hvordan verdens tilstand er.
For Socialdemokraterne er det afgørende at vende verdens uholdbare udvikling, og vi havde store forhåbninger til, at verdenstopmødet om miljø og udvikling i Johannesburg kunne markere et vendepunkt.
Men vi blev ligesom mange andre slemt skuffede, ikke mindst når vi ser rige landes regeringer - med den borgerlige regering i Danmark i spidsen - agere som et absolut skræmmeeksempel, hvor man svigter
tidligere løfter, skærer voldsomt ned i miljø- og udviklingsbistanden, og ikke leverer konkrete indrømmelser til udviklingslandene. Det synes vi er forfærdeligt.
Verdensbanken og FN har beregnet, at efterlevelse af FN's udviklingsmål om en halvering af det antal på 1,2 milliard mennesker, der lever i absolut fattigdom og uden adgang til sikkert drikkevand, inden år 2015 f.eks., fordrer en fordobling af verdens udviklingsbistand, og i den sammenhæng er det jo pinligt, at Danmark i disse år skærer voldsomt ned på sine indsatser.
Mens vi i Danmark under en socialdemokratisk-radikal regering sammen med få andre lande i 1990'erne i sandhed var en mønsterbryder ved at få udviklingsbistanden op på 1 pct. af BNI og have en målsætning om, at vores miljø-, freds- og stabilitetsbistand skulle op på 0,5 pct. af BNI senest år 2005, ja, så faldt de rige landes bistand fra Rio i 1992 til Johannesburg i 2002, altså i samme årti, med en tredjedel.
Ulandene følte med rette, at de rige industrialiserede lande med USA og EU i spidsen overhovedet ikke leverede konkrete indrømmelser i forhold til afskaffelse af handelshindringer og landbrugssubsidier, gældslettelse, udviklingsbistand osv.
USA og andre, især visse olieproducerende udviklingslande i den såkaldte G-77-gruppe, blokerede også for en række miljøfremskridt.
EU må dog anerkendes for sin drivkraft på miljøområdet
med nye mål for bl.a. indsatserne, og man nåede da også visse om end små fremskridt på bl.a. vand-, sanitets- og energiområdet samt med de nye programmer for bæredygtig forbrugerproduktion, som også miljøministeren nævnte.
Vi mener, at EU skal intensivere arbejdet for aktive partnerskaber også uden om USA, der om nogen er en torn i øjet på verdenssamfundets ønsker om en bæredygtig udvikling.
Set med vores øjne var det værste dog, at det aldrig lykkedes på Johannesburgtopmødet af opnå en global aftale med konkrete forpligtelser både for i- og ulandene.
De beslutninger, der trods alt blev taget på Johannesburgtopmødet, skal efter vores opfattelse meget aktivt følges op af Danmark.