Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-12-08:
Der er jo i virkeligheden mange spørgsmål i det her spørgsmål, for det med, hvor tingene skal løses, om de skal løses ved et folketingsinitiativ eller de skal løses ved nogle lokale initiativer, er jo også en diskussion af, om man respekterer, at der kan være forskellige måder at løse tingene på, forskellige måder at indrette sig på, hvor også de ansatte har mulighed for at gøre deres mening gældende.
Det, at noget træffes på lokalt plan, kan jo lige præcis være udtryk for, at man så prøver at finde lokale løsninger på, hvordan man kan gøre det bedre.
Det, jeg bare forholder mig til her, er, at jeg ikke ser nogen stor forskel i anerkendelsen af problemet, og så handler det om at finde løsninger.
Der kan vi godt pege på nogle forskellige løsninger, og det er jo i virkeligheden mere det, det her handler om, end et spørgsmål om, hvorvidt vi anerkender, at problemet er der.
Nu tager vi så et skridt mere, for før havde vi en diskussion om, hvorvidt man skulle tale om et orienterende aktstykke eller det skulle være et ikkeorienterende aktstykke.
Nu taler hr. Frank Aaen om, at det skal være et lovforslag og behandles her i salen.
Der må man huske på, at det bloktilskudsaktstykke, som det teknisk hedder – altså det aktstykke, den beslutning, vi træffer i Finansudvalget, drejer sig jo om penge til kommuner og amter – faktisk ikke normalt er noget, der behandles i salen.
Det er noget, vi behandler i udvalget.
For min skyld kunne man da godt i højere grad trække sådan nogle sager i salen, og så kunne man da få en debat om det.
Men jeg må sige til hr. Frank Aaen, at når han tegner det billede, at hvis nogle borgere eller kommuner føler, de har noget at meddele Folketinget vedrørende den proces, der nu går i gang, så de er afskåret fra det, er det altså ikke det Folketing, jeg arbejder i, som hr. Frank Aaen refererer til.
Jeg ved ikke, hvad det er for et parlament.
Her er det sådan, at hvis nogen – kommuner eller borgere – føler, at de bliver dårligt behandlet, så ved de nok, hvordan de skal henvende sig til os som folketingsmedlemmer.
De ved også, hvordan de anmelder deputationer, hvis de gerne vil give møde i Kommunaludvalget eksempelvis og fortælle om det.
Så de ved udmærket godt, hvilke regler der gælder for det, og at de har mulighed for det.
Så det der billede af, at man kan holde det her hemmeligt, at man kan have en diskussion om en enkelt kommunes økonomi bag lukkede døre,
er fuldstændig forkert.
Der vil ikke gå ret mange sekunder, når man har diskuteret en kommunes økonomi, før alle er bekendt med, hvad man diskuterer.
Sådan er det i et oplyst samfund, og det ved hr. Frank Aaen udmærket godt.
Det afgørende for os er, at vi holder økonomien på sporet.
Det var vi fælles med andre partier om at mene tidligere – nu er der ikke så mange tilbage, men vi er dog stadig væk et flertal, som prøver at stå vagt om en holdbar økonomisk udvikling i det her land.
Så har vi typisk set år efter år, når vi gjorde regnskabet op for kommunerne, at de havde overskredet de aftaler, de selv havde indgået med staten om, hvordan man kunne sikre en ordentlig økonomisk udvikling.
Noget af det nye her er, at vi nu allerede i budgetterne kan se, at de ikke respekterer den stigning, som er aftalt, altså den stigning i udgifterne de må have: Stigningen er endnu større.
I stedet for at vente, til det er for sent og udgifterne er afholdt, så er det da bedre at gå ind på forhånd og sige: Der er noget her, vi allerede nu kan se kører af sporet – og så gøre noget ved det.
Altså det er egentlig for mig at se sund fornuft.