runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-03-30:
Jeg er ikke helt sikker på, at hr. Jesper Langballe og jeg havde samme indstilling til det her med produktion, så det er blot for at præcisere, at det ikke er et spørgsmål om, at Enhedslisten ikke mener, at tingene skal omsættes i produktion, for det mener vi bestemt de skal.
Det, der er Enhedslistens anke, er spørgsmålet om, hvem der skal have gavn af den produktion.
Er det aktieejere?
Er det patentindehavere?
Her er Enhedslisten altså af den overbevisning, at forskningsresultater, specielt selvfølgelig dem, der er leveret for offentlige kroner og øre, skal komme samfundet til gavn og hverken private patenthavere eller tilfældige aktieejere.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-03-30:
Det her lovforslag handler om at sætte mere fart i kommercialiseringen af dansk offentligt finansieret forskning ved at give forskningsinstitutionerne mulighed for at etablere aktieselskaber.
Det siges som begrundelse for lovforslaget, at det er et supplement til f.eks. patentlovgivningen fra 1999, universitetsloven osv.
Det ændrer bare ikke på Enhedslistens grundopfattelse.
Vi ønsker nemlig en styrkelse af den fri grundforskning, vi ønsker, at den offentlige forskning er til gavn for samfundet og for almenvellet, og at den er gratis tilgængelig.
Og det betyder altså, at vi vender os imod tanken om, at alt skal kunne patenteres, og at der skal være kroner og øre i alle former for forskning, at det stadig snævrere fokus på kommerciel udnyttelse af forskningen betyder, at forskningens fokus forrykkes, og at den fri forskning nedprioriteres til fordel for den forskning, der kan udnyttes her og nu, og som kan omsættes i cool cash.
Vi er desværre overbevist om, at de selskaber, som denne her lov vil oprette, vil betyde, at der sker den forrykning, og derfor er Enhedslisten ikke positivt indstillet over for den her lovgivning, men ser selvfølgelig frem til en udvalgsbehandling, som måske kan afklare nogle af vores bekymringer.
Niels Sindal (S), 2004-03-30:
Baggrunden for lovforslaget om teknologioverførsel eller det at fremme omsætning af ny viden mellem offentlige forskningsinstitutioner og erhvervslivet er bl.a. ønsket om at bygge videre på loven fra 1999, også kendt som forskerpatentloven.
Det er et ønske om at sikre, at der sker en viden- og teknologioverførsel fra den offentlige sektor til den private.
Endvidere er det en opfølgning på EU-rådsbeslutninger fra 2003 vedrørende vækst og konkurrenceevne, en opfordring til at øge investeringer i forskning.
Metoden er at give universiteter og sektorforskningen mulighed for gennem etablering af datterselskaber at udnytte viden kommercielt.
Socialdemokratiet er positiv over for lovforslaget.
Men jeg vil i den forbindelse understrege, at det er vigtigt at sikre, at der er klare skillelinjer mellem kommercielle interesser og forskningen, altså undervisning og forskning for sig og kommercielle aktiviteter for sig, adskillelse af økonomi, klare regler for ansatte og deres ansættelsesforhold i datterselskaberne, gennemsigtighed, at der ikke skabes konkurrenceforvridning.
Gennem høringssvarene får man en positiv tilslutning til
forslagene
Det første udkast er revideret, og høringssvarene
er taget ind.
Et enkelt høringssvar giver udtryk for bekymring i forhold til, at loven vil skabe et lukket forskningsmiljø, og at universiteterne drænes for de bedste hoveder; dette er indvendingen.
40 høringssvar er imidlertid venligt stemt over for loven. Under udvalgsbehandlingen er det imidlertid nok en god idé med en teknisk gennemgang med henblik på at få præciseret muligheder og afgrænsninger.
Lovforslaget er jo i princippet simpelt i sin målsætning, men noget mere kompliceret i sin substans.
Med disse ord er vi positive over for forslaget og ser frem til udvalgsbehandlingen.
Flemming Damgaard Larsen (V), 2004-03-30:
Jeg skal indledningsvis oplyse, at jeg også taler på vegne af Det Konservative Folkeparti.
Det er vigtigt, at vi hele tiden har for øje, hvordan vi kan sikre fremtiden og samfundets udviklingsmuligheder.
Venstre ser dette lovforslag som et vigtigt element heri.
På vores universiteter og andre offentlige forskningsinstitutioner foregår der meget stor og værdifuld forskning.
Resultaterne af denne forskning er det meget vigtigt at vi får ud i samfundet så nemt som muligt og så hurtigt som muligt.
Forskningsresultaterne og processen med at få dem hurtigt ud medvirker i allerhøjeste grad til at skabe dynamik i samfundet.
Prøv bare at se på Finland og vel også Irland.
For ganske få år siden var disse to lande meget langt tilbage i udviklingen set i forhold til andre lande i Europa.
De to lande har nu taget gevaldige spring frem i udviklingen på bare 10-15 år.
Den viden, der erhverves i laboratorierne, skal have let adgang til markedet.
Intet må være hæmmende for en sådan udvikling.
Derfor skaber lovforslaget mulighed, men ikke forpligtelse for universiteterne og forskningsinstitutionerne
til at lave selskaber for at få deres viden frem til erhvervslivet.
Det vil stadig være den enkelte forskningsinstitution, der bestemmer metoden til overførsel af viden og teknologi.
Det handler simpelt hen om handlefrihed for institutionerne.
Den handlefrihed vil vi meget gerne give.
I dag er de samme institutioner tilbageholdende for at undgå produktansvar eller andre risici, der er forbundet med f.eks. at tage patent. Erfaringer fra andre lande f.eks. i Norden tilsiger også, at det, der lægges op til i lovforslaget, vil skabe gode muligheder for at sætte tempoet op for teknologioverførsel.
Netop det forhold at skabe kommerciel professionalisme i spændingsfeltet mellem forskningsinstitutionernes forskere og virksomhederne vil skabe uanede muligheder.
Venstre støtter lovforslaget og vil give det en positiv behandling under udvalgsarbejdet.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-03-30:
Her har vi jo at gøre med i virkeligheden måske en af de mest fundamentale ideologiske forskelle på ministerens parti og Enhedslisten.
Det, der er spørgsmålet, er jo præcis, hvordan tingene bedst kommer samfundet til gode.
Jeg mener ikke, at den måde, hvorpå man får forskningen til at komme samfundet til gode på, er ved at underlægge den markedsvilkår.
Tværtimod mener jeg, at man ved at underlægge forskningen markedsvilkår indsnævrer feltet, der forskes i, og det er desværre den udvikling, vi har set tendenser til både under den tidligere og den nuværende regering.
Det vil altså sige, at det, jeg går ind og stiller spørgsmål ved, er hele diskussionen, der handler om intellektuel ejendomsret, patentrettigheder, og det, at man nu også med det her forslag vil underlægge offentlig forskning yderligere kommercialisering. Jeg tror ikke, at udvalgsarbejdet får os til at slå bro over de to meget forskelligartede synspunkter, som Venstre og Enhedslisten har på det her område.
De er nok heller ikke i forlængelse af Dansk Folkepartis synspunkter.
Thor Gunnar Kofoed (V), 2004-03-30:
Hr. Henrik Dam Kristensen udtalte i sin ordførertale, at Venstre skulle have ændret politik på landbrugsstøtteområdet. Jeg kan oplyse, at det på Venstres landsmøde blev bekræftet, at vores politik er uændret.
Vi vil fortsat af med landbrugsstøtteordningerne specielt til landbrugsproduktionen.
Det har vi også bevist med den nye CAP-reform eller EU's landbrugsreform, hvor 96 pct. af støtten bliver afkoblet, altså frit væk fra produktionen, så produktionen er fuldstændig markedsafhængig, og mange flere penge vil gå over til landdistriktsmidlerne.
Men der er en ting, jeg gerne vil spørge hr. Henrik Dam Kristensen om: Når nu Socialdemokratiet ikke var med i dette landbrugsreformforlig, var det så et udtryk for, at Socialdemokraterne løber fra deres sociale ansvarlighed over for de 4-5 millioner mennesker i Europa, der er dybt afhængige af disse tilskud?
Henriette Kjær (KF), 2004-03-30:
Jamen det er jo fordrejninger og direkte usandheder, er jeg ked af at måtte sige til hr. Villy Søvndal.
For det første vil jeg gerne præcisere: Der er ikke noget loft for forældrebetalingen i dag.
Der er en regel om, at man skal betale maks. 30 eller 33 pct. af det, en daginstitutionsplads koster, men vi kan jo se nu, at nogle kommuner altså har svært ved at gøre det her effektivt, eller hvad nu end årsagen er til, at priserne er ganske høje, så på den måde er der jo ikke noget loft.
Det er jo derfor, vi kommer op på, at en vuggestueplads i Middelfart koster 3.600 kr.
Det, jeg sagde, var, at hvis der er nogle, der vil, så skal de have lov til at betale.
Jeg synes, det er dyrt, og jeg synes, mange af de offentlige tilbud i dag er blevet for dyre, og det var sådan set det, jeg sagde.
Det skal man jo så ikke fordreje i retning af at de, der vil betale en høj pris, ikke skal have lov til det.
Thor Gunnar Kofoed (V), 2004-03-30:
Netop med hensyn til handling har vores fødevareminister jo så flot vist, at vi kan afkoble 96 pct. af støtteordningerne, så det har intet med produktionen at gøre, men man har samtidig vist, at man vil skabe en udvikling i landdistrikterne ved at flytte penge over til udvikling af disse. Og så det sidste: Der må udvises en ansvarlighed over for de mennesker, der i god tro har levet efter de ordninger, som bl.a. socialdemokratiske regeringer har været med til at beslutte, nemlig, at man skal have disse støtteordninger.
Derfor har vi et ansvar over for disse mennesker.
Vil Socialdemokratiet bare sådan skøjte hen over 3, 4, 5 millioner mennesker i Europa, der er mere eller mindre afhængige af disse penge, og fordi vi nu har en anden politik så bare lade disse mennesker i stikken?
Charlotte Antonsen (V), 2004-03-30:
Det er jo helt ejendommeligt, at Det Radikale Venstre har valgt et herre- eller et damesving i EU-politikken.
Det er helt ejendommeligt for mig at høre, uanset om man kan begrunde det - i øvrigt delvist fejlagtigt.
Er realiteten ikke, at den nye undtagelse på det retlige område, regeringen har spillet ud med, og som nu står i forhandlingsgrundlaget for den danske regering, jo er et retligt forbehold, der giver Danmark langt bedre muligheder end i dag for at deltage i den fælles politik i EU?
Er det ikke en meget søgt forklaring, og er fru Elisabeth Arnold ikke bange for, at det giver nejsigerne en hel masse gode kort på hånden, at Det Radikale Venstre nu står af den fælles linje?
Elisabeth Arnold (RV), 2004-03-30:
Rent matematisk har hr. Henrik Dam Kristensen selvfølgelig ret, men jeg er ikke gået så vidt i min pragmatisme, at jeg vil afskære mig fra at sige, hvad jeg mener, for jeg mener faktisk, det er det, vælgerne har brug for.
Og når jeg ved, at Socialdemokratiet rundtomkring i forsamlingerne siger, at forbeholdene skal afskaffes, og at vi skal have en fælles flygtningepolitik, fordi de flygtningeproblemer og immigrationsproblemer, der er i Europa, kun kan løses, hvis man har en fælles politik, så mener jeg ikke, det er fornuftigt at gå ud og samtidig foreslå, at man fortsat skal føre sin egen stramme flygtningepolitik. Jeg mener, ærlighed varer længst, og derfor er jeg også fortrøstningsfuld med hensyn til, at vi engang skal få flertal i Danmark for at afskaffe det forbehold.
Henrik Dam Kristensen (S), 2004-03-30:
Mit andet spørgsmål handlede jo om forsvarsforbeholdet
... og jeg tror, mit parti blev beskyldt for noget med dobbelttale eller noget i den stil.
Uanset hvad det er for et forbehold, om det er forsvarsforbeholdet eller det er et andet forbehold - nej, undskyld, det retlige forbehold selvfølgelig, nu er det vist mig, der kommer til at rode rundt i tingene, det er det retlige forbehold, jeg taler om, men det er ligegyldigt.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-03-30:
Det første spørgsmål er jeg meget glad for at få, for det er jo fuldstændig rigtigt, at systemet virkede i den forstand, at nødbremsemekanismerne virkede.
Man siger til to lande, der overtræder stabilitetskravene: Vi lægger sag an mod jer, fordi I har overtrådt Traktaten.
Problemet er, at det gjorde man ikke, da Irland og Portugal overtrådte reglerne.
Dem pålagde man at ændre deres økonomiske politik, så de kom til at opfylde kravene, og det gjorde de pågældende lande, for sådan skal man gøre, når man er et ordentligt medlem af familien, men Tyskland og Frankrig ville ikke gøre det, de ville ikke ændre noget, og så anlægger Kommissionen sag, og det er sådan set alt sammen rigtigt.
Det giver bare det problem i forhold til den folkelige debat om EU, at der åbenbart er forskel på, hvad store og små lande kan tillade sig, og hvad de kan forvente at få af sanktioner fra de øvrige.
Henrik Dam Kristensen (S), 2004-03-30:
Det er ikke, fordi jeg er specielt uenig med fru Elisabeth Arnold i hendes prioriteringer og i det, hun sagde, men der var to ting, som jeg måske godt vil bede om at få præciseret eller uddybet.
Jeg er meget enig i, at den måde, Tyskland og Frankrig agerede på, ikke var særlig sympatisk, men er fru Elisabeth Arnold ikke enig med mig i, at dér viste systemet sig jo sådan set også at fungere, fordi Kommissionen som vogter af Traktaten jo har anlagt retssag?
Når man har et samarbejde og man er uenig, så er det en retssag, der afgør det.
Så selv om den måde, Tyskland og Frankrig agerede på, måske var usympatisk, så levede Kommissionen vel op til det, man kan forvente i sådan et samarbejde?
Det andet er så det der med dobbelttale omkring forbeholdene.
Jeg vil bare spørge fru Elisabeth Arnold, om hun ikke er enig i, at der skal et flertal i Folketinget til for at kunne sende forbeholdene til folkeafstemning.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-03-30:
Jamen jeg forstår slet ikke hr. Jesper Langballes spørgsmål.
Hvis han med en fælles rentepolitik mener, at man bliver afskåret fra at føre en fælles rentepolitik i Nordjylland og på Bornholm og på Sjælland, så er det jo ikke noget, vi kunne drømme om at praktisere i øvrigt.
Vi har jo heller ikke forskellig rentepolitik over for vores handelspartnere.
Der er jo masser af den arbejdsløshed, der er rundtomkring i Europa, som skyldes stivhed i arbejdsmarkedssystemerne, som skyldes manglende uddannelsesindsats, som skyldes nogle systemer, som gør, at folk har sværere ved at skifte job og sværere ved at få uddannelse, hvis de er lavtuddannede.
Så der er mange årsager til, at arbejdsløsheden er stigende i nogle lande og stagnerende i andre lande.
Jeg kan ikke se, at det har noget som helst at gøre med, at vi fører en fornuftig og stram økonomisk politik.
Jesper Langballe (DF), 2004-03-30:
Jeg tror ikke, der er nogen her i Tinget eller ret mange andre steder, der synes, at devaluering i sig selv er noget gode, men derfor kan man måske godt sætte spørgsmålstegn ved visdommen i for tid og evighed at fraskrive sig den mulighed.
Men det var i og for sig ikke det, jeg talte om.
Det, jeg talte om, var, at man ved at gå ind i møntunionen - og det er jo selvfølgelig især Frankrig og Tyskland, der her er vigtige - har bundet sig til en fælles rentepolitik uden at have en tilsvarende finansmæssig mulighed for at regulere imellem de områder, hvor konjunkturerne er højere, og de områder, hvor konjunkturerne er lavere.
Den stivhed, den rigorisme, hvordan skulle den kunne undgå at føre til arbejdsløshed, en arbejdsløshed, som vil komme igen og igen på skiftende steder og måder?
Jeg forstår ikke, at fru Elisabeth Arnold ikke kan se, at der kunne være en sammenhæng dér.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-03-30:
Den binding, der måske kunne genere Dansk Folkeparti mest - som i hvert fald har gjort det tidligere -
Vi har for længst afskaffet den mulighed at devaluere vores valuta over
for udlandet, og jeg er fuldstændig enig i den politik, for når vi devaluerer, overfører vi vores egne problemer til vores vigtigste handelspartnere, og det er en ubehagelig proces, som ikke fremmer solidariteten i Europa. Vi har selv været ramt af den, f.eks. i forbindelse med en svensk devaluering, som kostede mange arbejdspladser i Danmark. Så det, at vi binder vores område økonomisk sammen ved at holde en disciplin på rentefoden, på inflationen osv., mener jeg absolut er en god ting for økonomien og dermed også for beskæftigelsen.
Jesper Langballe (DF), 2004-03-30:
I sin opregning af EU's elendigheder i 2003 nævnede
Jeg vil gerne spørge fru Elisabeth Arnold, om hun har fantasi til at forestille sig, at en af årsagerne, måske endda en væsentlig årsag til, at det opsving, som vi jo alle sammen håber på kommer, lader vente på sig, og at arbejdsløsheden ikke mindst i Tyskland ligefrem er stigende,
kunne være møntfællesskabet, som så har en afsmittende virkning på Danmark, og hvor man jo altså har bundet sig til en fælles rentepolitik, men uden at have den mulighed, som
dollarunionen i USA har: at man har en føderal skat, og det vil sige, at man hele tiden kan pumpe penge ud i de områder, som trænger til det.
Kunne det være en af årsagerne til den stigende arbejdsløshed?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-30:
Jeg forstår slet ikke det der med at stå udenfor, for SF er jo tilhænger af EU, og det, jeg snakkede om, var faktisk ikke forpligtelser i EU.
Det, jeg snakkede om, var public service-forpligtelserne herhjemme, hvor vi godt kunne gøre noget for at sikre, at en vis del af vores sendeflade faktisk handlede om og bestod af europæiske indslag, for det er rigtigt nok, at vi på nogle tidspunkter har de samme diskussioner i alle lande, men vi diskuterer bare ikke ret meget på tværs med hinanden, og på en lang række områder er det også tidsforskudt. I virkeligheden er det jo sådan, at de fleste af os her faktisk kender mere til en amerikansk middelklassefamilie, og hvad den foretager sig, for det kommer væltende ind gennem skærmen hver dag, end vi gør til en spansk middelklassefamilie eller en italiensk underklassefamilie eller en polsk eller en lettisk eller en græsk familie. Og det er da en absurditet, når vi faktisk er medlem af et fællesskab.
Charlotte Antonsen (V), 2004-03-30:
Jamen det er der jo sådan set regler om i dag at EU skal.
Det er ikke nogen regler, som jeg synes er de bedste i denne verden, at man er tvunget til at sende en vis andel europæisk, men jeg har vanskeligt ved at se, at det har sammenhæng med en europæisk offentlighed.
Altså er det ikke rigtigt, at det i dag er sådan, at når vi drøfter euro i Danmark, så drøfter de også euro i Tyskland og Italien, i hvert fald da vi havde vores første afstemning?
Er det ikke rigtigt, at de politiske emner, f.eks. terror, som er oppe på dagsordenen i Danmark, også er oppe på dagsordenen i de andre lande?
Altså er det ikke sådan et godt gammelt, men ikke så indholdsrigt argument for at blive ved med at stå udenfor?
Det, jeg nemlig er lidt bange for, er, at man altid finder på et eller andet, som ligger uden for rækkevidde, og så siger, at den dag, vi har en europæisk offentlighed, kan vi være med, og det, jeg spørger om, er: Hvor langt ud i fremtiden skal vi reelt med SF?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-30:
Til det første spørgsmål vil jeg da sige til fru Charlotte
Antonsen, at det vil da veje i plusskålen for SF, hvis statsministeren formår at være så dygtig en forhandler og være så aktiv sammen med andre små lande, at vi rent faktisk får sikret os en kommissær til hvert eneste land med stemmeret. Det er helt klart, at det vejer i plusskålen.
Det er ikke nogen hemmelighed.
Det var det heller ikke sidste gang for et halvt år siden, hvor vi diskuterede det, og hvor fru Charlotte Antonsen også borede meget i det her.
Så spørgsmålet om en europæisk offentlighed: Jeg mener egentlig godt, vi kan gøre noget for at bidrage til den.
Hvis man forudsætter, at der skal være et fælles sprog, så vil der gå uendelig lang tid, men vi kunne jo faktisk godt sikre, at de kanaler, vi har herhjemme, der har public service-forpligtelser, også var forpligtede til at sende europæisk stof.
Det ville være et stort fremskridt efter vores mening, for det ville bringe andre europæiske lande meget tættere på os gennem det tv, vi sidder og kigger på hver dag, eller den radio, som vi hører.
Så vi kan faktisk godt gøre noget på området.
Charlotte Antonsen (V), 2004-03-30:
Betyder det, at hvis SF's forslag til vedtagelse bliver opfyldt på regeringskonferencen, vil SF kunne sige ja?
Det er det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål, jeg gerne vil stille, er: Fru Anne Grete Holmsgaard, og jeg kan forstå også fru Elisabeth Arnold fra De Radikale, er ked af, at der ikke er en europæisk offentlighed, og mener, at det er en af grundene til, at der ikke er demokrati nok, men er problemet ikke, at en egentlig europæisk offentlighed ville kræve et fælles sprog?
Er det ikke også sådan, at når vi som medlemmer af Europaudvalget rejser rundt i de europæiske lande, er det jo faktisk meget langt hen ad vejen de samme emner, vi drøfter, på grund af tv'et, hvor vi jo så får oversat det, der bliver sagt på de andre sprog?
Så er problemet i virkeligheden ikke blevet mindre i de senere år?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-30:
Jeg ved sådan set ikke rigtig, hvad det er, hr. Jesper Langballe fisker efter.
Jeg mener, det er ret klart, at vi går ind for, at der er nogle områder, hvor vi træffer flertalsafgørelser, fordi vi simpelt hen har brug for den regulering af det indre marked, altså det fri marked, vi rent faktisk har i Europa, og fordi vi kan se, at hvis vi ikke gør det, så bliver det bare pengene og markedet, der kommer til at styre det hele.
Vi ønsker faktisk en demokratisk kontrol med det marked, og det kan vi ikke få, uden at vi træffer fælles beslutninger, at vi træffer en lang række af disse beslutninger som flertalsafgørelser, og det går vi faktisk ind for.
Jesper Langballe (DF), 2004-03-30:
Fru Anne Grete Holmsgaard taler meget godt for, at der kan være fornuft i at flytte beslutninger over i et større forum, men fru Anne Grete Holmsgaard må da erkende, at i det øjeblik, man gør det, så afgiver man selvbestemmelse.
Man kan ikke få begge dele.
Enten bestemmer vi her i Danmark, eller også bestemmer man i EU.
Det er ikke sådan et absolut enten-eller, men i det øjeblik, man forøger den fælles beslutningsgrad, så formindsker man den nationale.
Vi har ikke noget imod flertalsbeslutninger, hvor det drejer sig om ganske enkelte ting, f.eks. handel og miljø,
men jeg syntes bare, der var noget tankevækkende ved, at lige efter at fru Anne Grete Holmsgaard havde spurgt, hvad det da er for en magt, Dansk Folkeparti vil have tilbage til det nationale parlament, kommer der et forslag til vedtagelse, der nævner den ene udvidelse af flertalsafgørelser efter den anden.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-30:
Jeg vil først sige, at jeg aldeles ikke spurgte med mild undren.
Jeg prøvede at holde hr. Peter Skaarup fast på noget, han havde stået og sagt heroppe flere gange, nemlig at han ønskede magt ført tilbage. Så ville jeg gerne have præciseret, på hvilke områder det var, at den magt skulle føres tilbage.
Er det f.eks. på miljøområdet, hvor vi jo helt klart i dag har et problem i Europa, fordi vi ikke har
flertalsafgørelser af miljøafgifter?
Det er efter vores mening et stort problem, for det betyder i realiteten, at bare ét land kan blokere, at vi får gennemført noget, der er vigtigt og nyttigt for os. Så anerkender jeg slet ikke, men jeg er jo også dybt uenig med Dansk Folkeparti om EU-politikken, den måde, hr. Jesper Langballe fremstiller det på.
Det, der er tale om i EU, er, at vi har besluttet at flytte nogle beslutninger over i et fælles forum, og det har vi besluttet, fordi vi har brug for at træffe nogle fælles beslutninger.
Vi har i dag det indre marked.
Vi kan så enten sige: Det har vi så og pyt og ikke længere.
Eller vi kan sige, som vi gør: Vi har brug for en politisk overbygning, så vi får en ordentlig regulering af konkurrence, af miljø, af arbejdsmiljø og på en lang række andre områder, så vi ikke får den rene skinbarlige markedsliberalisme uden nogen som helst form for regulering.