Ole Sohn (SF), 2006-11-16:
Nu har vi både i dag og ved tidligere lejligheder drøftet den kommunale økonomi, og hvis man som almindelig tilhører skal forsøge at hitte rede i, hvad denne kreds af politikere forsøger at få frem, så er det meget svært at forstå det for almindelige mennesker.
Hvorfor?
Jo, fordi vi ikke taler samme sprog, og det er det store problem, når vi sidder i Folketinget og skal diskutere en sag, at vi ikke diskuterer på samme sprog, for så kan vi ikke få en åben politisk debat.
Et af de forhold, jeg aldrig har forstået ved den borgerlige regering og ved Dansk Folkeparti, er, at man ikke er stolt af sin politik.
Hvorfor er det, at man på den ene side er gået til valg på – nu to gange – at fastholde et skattestop og samtidig have den ideologiske tilgang, at den offentlige sektor skal være mindre og mindre i forhold til udviklingen i det private forbrug, og så ikke tør stå ved det?
Hvorfor siger man ikke med åben pande: Jamen det er jo det, der er vores politik?
I stedet for forsøger man at sløre tingene.
Men nu er vi kommet så langt i processen, at vi har fået nogle tal for den kommunale økonomi, så vi kan komme til at tale samme sprog, hvis vi vil.
Derfor vil jeg gerne starte med at give regeringen ret.
Der kommer under et flere penge til kommunerne end i 2005.
Der kommer 200 mio. kr., hvis man tager regnskabstallene i 2005 og ser på, hvad der er aftalt for 2007.
200 mio. kr. mere til kommunerne!
Ret skal være ret.
Men så skal man også samtidig sige, at demografien lægger et pres, så hvis der skulle gives fuld dækning, skulle der jo bruges 750 mio. kr. mere, og så mangler der pludselig en halv milliard.
Så kommer man til at diskutere, og det er måske derved, man kommer frem til, at man rundtomkring i kommunerne er i gang med – man har lavet budgetterne, men nu er man i gang med at realisere dem – at afskedige pædagoger, man er i gang med at udskyde projekter, man er i gang med at lave flere lukkedage i daginstitutionerne, man er i gang med at lave varm mad om til frossen mad for de ældre osv.
Det er en naturlig følge, fordi der ikke er økonomi nok.
Tallene fra Finansministeriet og KL viser, at der næste år er 200 mio. kr. mindre til daginstitutionsområdet.
Jeg ved godt, at så tryller regeringen og siger: Men der kommer jo også en pulje på 200 mio. kr. til kvalitetsløft.
Ja, men det er jo ikke til driften, og derfor kan kommunerne ikke regne dem ind i deres budgetter, og derfor bliver virkeligheden en nedskæring.
Så siger regeringen: Ja, men der bliver færre børn.
Ja, det gør der, men det har jo ikke noget at gøre med, hvor mange børn der er i daginstitutionerne.
For antallet af børn i daginstitutionerne vokser, det ved vi.
Derfor er der ikke mulighed for at beholde den samme service.
Hvorfor er der flere børn, der skal i daginstitution?
Jo, fordi forældrene får arbejde.
Men så skal vi da for at opretholde servicen også give flere penge til daginstitutionsområdet, og det gør den her regering ikke.
Skattestoppet forhindrer det.
I 2005 blev der brugt flere penge pr. ældre, end der vil blive brugt pr. ældre i 2007.
Dansk Folkeparti, som har gjort det til en mærkesag at forbedre forholdene for de ældre, kan nu sort på hvidt ved hjælp af de tal, der er i Finansministeriet og i Kommunernes Landsforening, konstatere, at der bliver brugt færre penge pr. ældre næste år.
Hvordan kan det hænge sammen, når summen er steget?
Jo, antallet af ældre stiger, så kan man ikke give den samme service, og derfor bliver serviceniveauet også lavere.
Det er jo en naturlig følge af, at der er en meget lav vækst i den offentlige sektor, fordi regeringen og Dansk Folkeparti prioriterer skattestoppet, som løbende udhuler mulighederne for, at kommunerne kan følge med.
Det, der er til rådighed, skal gå til det private forbrug, og derfor bliver skellet bredere.
I en kronik i dagens Politiken kritiserer statsministeren Socialdemokraterne, der har tilsluttet sig SF’s forslag om gratis kost i daginstitutioner, og siger, at man ikke kan få det gratis.
Det koster, så der må være brugerbetaling.
Begge dele kan ikke lade sig gøre.
Det er et politisk valg, vi står over for.
Sådan som udviklingen går, får regeringen og Dansk Folkeparti sværere og sværere ved at forklare problemet med det brede skel mellem virkeligheden og regeringens politik, og derfor ser jeg også med sindsro frem til det kommende valg.