Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-10-21:
Jeg synes, det var et meget skuffende svar fra såvel stats- som udenrigsministeren på den forespørgsel, som er rejst her i dag om konsekvenserne af et dansk nej.
Jeg synes faktisk, det var utrolig skuffende, at ministrene ikke engang havde gjort sig den umage at dele svaret i henholdsvis en formel besvarelse af de juridiske omstændigheder og en politisk vurdering, som måske i deres øjne kunne have været negativ for Danmarks vedkommende. Jeg synes, vi fik en hel anden snak, som heller ikke havde noget med forespørgslen at gøre, men vi kan jo selvfølgelig kun tage til efterretning, at det er det niveau, debatten skal føres på.
Jeg synes egentlig, det er utroligt at måtte konstatere, at det er nemmere at få en formel besvarelse af det spørgsmål, der er rejst som forespørgslens tema her i dag, af den britiske Europaminister, Doug Henderson, end det er at få det af den danske statsminister.
Den britiske Europaminister, Doug Henderson, som alle nok ved kommer fra Labour i England.
Han har den 16. juli i år svaret på et spørgsmål om, hvad der vil ske, hvis et medlemsland ikke ratificerer Amsterdamtraktaten.
Og hans svar er helt utvetydigt og meget, meget firkantet og klart, at så kan Amsterdamtraktaten i dens nuværende form naturligvis ikke gennemføres i EU.
Se, det er jo den oplysning, der formelt set burde være kommet ud som hovedpointen i den besvarelse, der kom fra stats- og udenrigsministeren i stedet for alt det andet omsvøb.
Men jeg synes, det er interessant, at det her svar, og det var ikke engang et forsøg på at tale udenom, kom fra den britiske Europaminister.
For sandheden er jo, hvis der skal ske det, at Danmark skulle smides ud af EU, hvis vi stemte nej, eller hvis der skulle ske det, at Danmark stod i en isoleret og helt uoverskuelig situation, som statsministerens udgangspunkt er, så ville det jo være, fordi alle de andre lande var enige om at forsøge at isolere Danmark og stille Danmark i en helt uoverskuelig situation.
Det, som vi kan fornemme, er jo noget andet.
Den britiske regering har ikke nogen interesse i at stille Danmark i en så isoleret situation.
Den svenske regering vil jo nok heller ikke have opbakning i den svenske befolkning til at lægge et helt, helt utidigt pres på Danmark, fordi vi fastholder de rettigheder, vi har på det nuværende traktatgrundlag. Så man skal holde op med det dér forsøg på en skræmmekampagne og al den snak om, hvad der vil ske, hvis vi stemmer nej.
Og man skal holde sig til det, som jeg jo egentlig også synes der kom som et rimeligt klart svar fra statsministeren i en besvarelse af et skriftligt spørgsmål, jeg stillede tidligere i sommer.
Spørgsmålet lød, hvad der ville være sket i 1992, hvis ikke Danmark den 4. juni - 2 dage efter vi havde stemt nej - gav de andre lande mulighed for at ratificere traktaten, fordi man med den daværende udenrigsministers ord nok skulle finde en kattelem for Danmark.
Da svarede statsministeren jo meget mere klart, end han har gjort under debatten her i dag.
Han håber nok også, det er et skriftligt svar, som ikke så mange ser.
Men der siger han selvfølgelig, at kun fordi Danmark medvirkede til den rådsvedtagelse, der fandt sted den 4. juni, kunne de andre jo gå videre og få gennemført deres Maastrichttraktat.
Hvis Danmark havde benyttet sin ret til at sige, at Maastrichttraktaten ikke kunne være blevet til noget,
så var situationen en helt anden.
Så ville der selvfølgelig også dengang have været en mulighed for, hvis man havde ønsket det fra dansk side, at få åbnet traktaten for ny forhandling.
Det er efter vores opfattelse både tilhængere og modstandere, der har det ansvar.
Hver for sig skal vi definere, hvad vi tror, der sker ved et nej.
Tilhængerne, fordi det er dem, der foreslår forandringer og forhandlede traktaten, og fordi det er dem, der vil forhandle efterfølgende.
Og modstanderne, selvfølgelig fordi vi foreslår, at de ændringer, der foreslås, stemmes ned.
Hvad sker der så, hvis vi stemmer nej?
Tilhængerne giver forskellige bud.
Statsministeren siger: Uoverskuelig
Hr. Uffe Ellemann-Jensen siger: Vi skal melde os ud af EU.
Det er hele EU's problem, har økonomiministeren sagt.
Vi kan altså konstatere, at tilhængerskaren er fuldstændig splittet i spørgsmålet om, hvad der sker, hvis vi stemmer nej.
Og derfor kan jeg selvfølgelig godt forstå, at tilhængerne forsøger at give det indtryk, at det kun er modstanderne, der er splittet på, hvad der skal ske.
Men selvfølgelig er vi det. Det er jo legitimt nok.
Det er også legitimt nok, at tilhængerne er det.
Men det forsøger man bare at undgå en debat om, og det har man også gjort her i dag.
Selv om vi klart har spurgt Venstres ordfører, hvad det betyder, når Venstres siger: Danmark bør af egen selvstændig drift forsøge en udmeldelse af EU, så får vi ikke noget svar.
Endelig skal jeg sige, hvad der er Dansk Folkepartis alternativ.
Det er selvfølgelig, at vi får en situation for Danmark, hvor vi ikke er med i den politiske opbygning af Unionen, men hvor vi er med i et forbedret udbygget handelssamarbejde, som vi vil fremlægge flere ting omkring senere.
Endelig skal jeg på baggrund af, at vi mener, det er vigtigt, at der kommer et bud på de alternativer og de muligheder, Danmark står med i tilfælde af et nej - for der er rent faktisk mange muligheder - fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse