Jacob Buksti (S), 1998-04-01:
Da der her er tale om en genfremsættelse på grund af afbrydelsen i forbindelse med folketingsvalget, er der også i dag tale om en fornyet førstebehandling, og det kan nok ikke overraske, at jeg allerede her ved indledningen kan afsløre, at der ikke er sket ændringer i Socialdemokratiets holdning til Amsterdamtraktaten i forhold til den tidligere førstebehandling den 21. oktober 1997.
Socialdemokratiet anbefaler et ja til Amsterdamtraktaten.
Det gør vi, fordi traktaten efter vores opfattelse er en klart bedre traktat end den tidligere og er et skridt i den rigtige retning.
Det er en traktat, der bærer tydelige præg af danske fingeraftryk, af danske værdier.
Med styrkelsen af miljø, beskæftigelse og åbenhed kan vi begynde at tale om den danske vej også i Europa.
De nye spilleregler for samarbejdet stiller de danske sager langt stærkere, end Maastrichttraktaten gjorde, samtidig med at de danske forbehold står ved magt.
Når vi anbefaler et ja, er det også, fordi vi med udsigten til optagelsen af de øst- og centraleuropæiske ansøgerlande kan tale om et Europa som fredens projekt.
På baggrund af den nye traktat er udvidelsen nu gået i gang.
Alle de øst- og centraleuropæiske lande er med fra start.
De har alle udsigt til EU-medlemskab.
Amsterdamtraktaten er derfor et klart politisk projekt og ikke som tidligere EU-debatter mere et spørgsmål om flæskepriser m.v.
Det er et spørgsmål om, hvad det er for et Europa, vi skal have i fremtiden, og hvad Danmarks rolle skal være heri, om vi skal sætte os udenfor eller deltage aktivt i den spændende udvikling, vi står midt i.
Et ja til Amsterdamtraktaten har derfor førsteprioritet for Socialdemokratiet i de kommende måneder.
Som det allerede blev slået fast af Socialdemokratiets ordfører, hr. Ove Fich, under den tidligere førstebehandling, synes vi, at det er i orden med stærke holdninger, som vi så absolut har med at gøre i denne sag også her i Folketinget, ligesom vi også mener, at det er naturligt at bevare en sund skepsis. Vi har alle en holdning til, hvorledes samfundet burde indrettes, men vi indgår alligevel en række kompromiser, når vi føler, at det går i den rigtige retning.
Det samme burde være muligt i EU-politikken. Kan man ikke få 90 pct. af ønskesedlen opfyldt, så bør holdningen alligevel ikke stå i vejen for handlingen; så bør man slå til, mens tid er.
Sådan har Socialdemokratiets politiske logik altid været.
Hellere et lille spring end slet ikke noget.
Det er faktisk det, der har været vejen frem til det samfund, vi har i dag.
Socialdemokratiet mener derfor, at tiden er inde til at sige ja, så resultaterne kan fastholdes.
Det vigtigste aspekt ved den nye traktat er, at dørene til EU åbnes for landene i Central- og Østeuropa.
Det er der måske nogen som vil betvivle her i dag, men det må snart være svært, eftersom udvidelsesforhandlingerne netop er startet her i mandags.
Amsterdamtraktaten er nøglen til åbningen mod øst, og for millioner af mennesker i Central- og Østeuropa er medlemskab af EU en mulighed for økonomisk og social fremgang.
Gennem udvidelse skal vi undgå nye skel i Europa.
Samtidig er social og økonomisk fremgang for befolkningerne i Øst- og Centraleuropa den bedste garanti for fred i Europa. For Socialdemokratiet er det vigtigt, at der nu indledes forhandlinger med de central- og østeuropæiske lande og Cypern samtidig, og at disse lande optages hurtigst muligt.
Alle er inviteret til at deltage i en sammenhængende udvidelsesproces.
Det er afgørende, at perspektiverne for medlemskab fastholdes for alle, selv om forberedelserne vil strække sig over en længere årrække og ikke alle kommer med på samme tid.
Hvert ansøgerland er ansvarlig for at gøre sig selv klar til medlemskab, men det er EU's forpligtelse at støtte dem både økonomisk og politisk.
Danmark føler et særligt ansvar
over for landene omkring Østersøen
, ikke mindst de tre baltiske lande.
Såvel danske som europæiske øststøtteprogrammer skal være en direkte hjælp til ansøgerlandene, så de kan leve op til EU's miljø-, forbrugerbeskyttelses- og arbejdsmarkedsregler.
En vellykket udvidelse af EU forudsætter reformer af landbrugs- og strukturpolitikken.
EU-Kommissionens oplæg, Agenda 2000 om et udvidet og styrket Europa, lægger op til en reform af EU's strukturfonde i lyset af den kommende udvidelse.
Socialdemokratiet vil arbejde for, at en større del af strukturmidlerne afsættes til ansøgerlande og især til de lande, som har sværest ved at opfylde de økonomiske optagelseskriterier. Strukturfonde skal først og fremmest koncentreres om at hjælpe de lande og de regioner, der har størst behov i EU og i ansøgerlandene.
Vi vil i øvrigt, at den store landbrugsstøtte gradvist skal nedtrappes og omlægges, så de europæiske landbrugspriser nærmer sig verdensmarkedspriserne.
Socialdemokratiet vil med landbrugsreformerne arbejde for at udvikle et bæredygtigt og økologisk landbrug til gavn for miljøet og til gavn for befolkningen, og vi har noteret os, at EU-Kommissionen arbejder i samme retning.
EU bør samtidig styrke forbindelserne til det øvrige Østeuropa, herunder ikke mindst Rusland.
Der må være en stigende forståelse mellem EU og Rusland om den fremtidige europæiske udvikling.
En væsentlig grund for Socialdemokratiet til at sige ja til Amsterdamtraktaten er, at den på en lang række områder, som vi prioriterer højt, er bedre end Maastrichttraktaten.
Hvert land har fortsat sin fulde selvstændighed i beskæftigelsespolitikken, men EU-landene skal fremover koordinere deres indsats bedre til gavn for beskæftigelsen i alle lande, både i opgangs- og i nedgangstider, og de første skridt hertil blev taget på beskæftigelsestopmødet i november sidste år.
Samarbejdet i EU skal også bruges til at skabe et bolværk mod at konkurrere på dårlige løn- og arbejdsvilkår.
Det betyder, at vi i EU-samarbejdet kan komme videre med indsatsen for et bedre arbejdsmarked i EU-landene, et område, der alt for længe har stået i stampe.
Og arbejdsmarkedets to parter kan nu mødes på fællesskabsniveau, og de skal spørges til råds inden fremsættelse af forslag.
Forurening og miljøødelæggelse kender som bekendt ingen grænser, og derfor skal det også forebygges og bekæmpes i et forpligtende samarbejde.
Amsterdamtraktaten har miljøhensyn og bæredygtighed som hovedformål, og der bliver en pligt til at inddrage miljøhensyn på alle områder, f.eks. også landbrug og trafik.
Det indre marked skal tage store hensyn til miljøet.
Ministerrådet skal placere sin afgørelse på miljøhensyn, ligesom Europa-Parlamentet får en ny, stærkere og mere aktiv rolle.
Vi vil arbejde for, at fremtidens beskyttelsesniveau på miljøområdet bliver holdt, og skulle det vise sig nødvendigt, vil vi naturligvis fastholde Danmarks ret til at bruge miljøgarantien.
Den nye traktat skaber også mulighed for at handle hurtigt, når ny viden om sundhedsfarer gør fælles handling nødvendig.
Når varer sælges frit over grænserne, er det nødvendigt med fælles regler for forbrugerbeskyttelse. Traktaten giver derfor nu bedre muligheder for at sikre sunde og rene fødevarer, ligesom forbrugerorganisationerne får større indflydelse.
Socialdemokratiet mener, at forbrugerhensyn, miljøhensyn og lønmodtagernes rettigheder ikke alene skal have en central plads i det europæiske samarbejde, men også i verdenshandelsorganisationen WTO.
EU har stor styrke i WTO, og denne styrke og vore fælles regler skal globalt bruges som løftestang til også at sikre de fattige ulandes interesser i WTO og ved tilrettelæggelsen af de fremtidige verdenshandelsaftaler. Åbenhed og offentlighed er grundstenen i et demokrati.
Vi er kommet et skridt videre med hensyn til åbenhed og aktindsigt, men vi bør forsat presse på for større åbenhed.
Ligeledes med hensyn til svindel, hvor et flertal af landene nu kan vedtage sanktioner mod de lande, der ikke lever op til fællesskabets regler.
Hvad vi også tillægger vægt
er, at den nordiske pasunion er sikret.
Samtidig med at vi på mellemstatsligt niveau aktivt deltager i det styrkede samarbejde på asyl- og flygtningeområdet, kan vi opretholde den nordiske pasunion.
Det er et vigtigt fundament i et demokratisk Europa.
Endelig er det vigtigt at slå fast, at de fire danske forbehold er blevet fastholdt i Amsterdamtraktaten. Det første forbehold er, at vi ikke er med i Den Økonomiske Monetære Union med fælles mønt, centralbank m.v., når den etableres den 1. januar 1999.
Dette emne har ikke været til forhandling, og derfor er det danske forbehold ganske uændret.
Det andet forbehold er, at vi ikke vil deltage i den fælles forsvarspolitik og ikke vil være medlemmer af Vestunionen.
Det vil vi forsat ikke, det behøver vi ikke, og der er skrevet en protokol herom.
Det tredje forbehold er, at unionsborgerskabet ikke skal erstatte det nationale statsborgerskab.
Heri er alle 15 EU-lande enige, og det danske forbehold er derfor blevet skrevet ind i Amsterdamtraktaten, så det gælder alle 15 lande.
Det fjerde forbehold er, at samarbejde om asyl, indvandring, politi m.v. skal være mellemstatsligt og ikke overnationalt.
Politisamarbejdet er blevet fastholdt som hidtil.
Samarbejde om asyl, indvandring m.v. vil blive flyttet over til det normale EF-samarbejde, men det vil kun være overnationalt for de andre EU-lande.
Danmark vil selv træffe sine afgørelser om, på hvilken måde vi vil deltage i hvilket samarbejde.
Derfor er det forsat mellemstatsligt for Danmark.
Så alle fire forbehold er fuldt intakte, ganske som Socialdemokratiet har lovet befolkningen.
De, der påstår noget andet, har enten ikke læst den nye traktat, eller også taler de ikke sandt.
I vor debat koncentrerer vi os meget om, hvorvidt den nye traktat er til fordel for Danmark og danskerne.
Med Amsterdamtraktaten vil det blive muligt at hjælpe forbrugerne på tværs af landegrænserne gennem bindende beslutninger, ligesom EU vil støtte forbrugerorganisationer.
Det er solidaritet i ordets allerbedste betydning.
Det drejer sig om, at vi tænker ud
Vi skal også have handling.
Og det er det, Amsterdamtraktaten er et godt middel til.
Mange danskere er skeptiske over for EU.
Det er godt med sund skepsis, og den er ikke forbeholdt dem, der stemmer nej ved den kommende folkeafstemning.
Vi har alle brug for, at EU bliver fulgt kritisk, så udviklingen holdes på rette spor.
Derfor er det også vigtigt, at befolkningen hele tiden inddrages i diskussionen.
De fleste vil jo i virkeligheden gerne have et internationalt samarbejde.
Man støtter FN, OSCE, NATO og alle de andre internationale organisationer, vi er medlemmer af, blot ikke uden videre EU, som er det mest forpligtende.
Og hvorfor det?
Holdningen er naturligvis, at man føler, at EU på mange måder blander sig i de ting, som vi hidtil selv har kunnet klare.
Virkeligheden er imidlertid, at det ikke er EU, der blander sig.
Det er verden, der blander sig, og EU er midlet til at få indflydelse.
Paradokset er, at kun gennem deltagelse i fællesskabet kan vi bevare vores selvstændighed. Sætter vi os uden for, mister vi den.
Det er faktisk det afgørende i EU-problematikken, og det burde det også være i EU-debatten.