Per Clausen (EL), 2005-03-31:
Hr. Steen Gades afsluttende bemærkninger kunne jo gøre det lidt fristende at være positiv over for det her lovforslag, for hvis det giver gode begrundelser for at stille endnu flere spørgsmål og tage ministeren i samråd endnu flere gange, så kunne det personlig ikke genere mig ret meget.
Nu skal man jo ikke lave lovgivning for at tilfredsstille min sådan umådelige trang til at blande mig i alting, men jeg synes alligevel, det er dårligt.
Og når jeg synes, det er dårligt, så er det først og fremmest, fordi det ikke beskæftiger sig med de rene problemer for miljøet i Danmark.
Vi kan dagligt i aviserne læse om det ene efter det andet store grundlæggende miljøproblem, som skal løses, og det er nu uendelig sjældent, vil jeg sige, at forklaringen på, at der er miljøproblemer, er, at der er nogle andre end Folketinget og skiftende regeringer, der har svigtet.
Det ville jo være en vigtig og væsentlig opgave i det danske Folketing.
Men i stedet er vi så endt her.
For miljøets skyld, sagde hr. Jørn Dohrmann, og det skyldes åbenbart, at der i hvert fald er en i Folketinget, som har den faste overbevisning, at det er amtsrådenes skyld, at det er gået, som det er gået.
Det mener jeg sådan set ikke at man kan sige generelt, når vi snakker om miljø, og jeg synes heller ikke, vi kan sige det, når vi snakker om de her områder, som vi har beskæftiget os med i dag.
For hvis man nu tager miljømålsloven, så er den jo i sig selv og har altid været et underligt miskmask, i forbindelse med at man skulle opfylde et EU-direktiv om vandrammer og habitatsudpegning og -beskyttelse.
En række processer blev fastlagt her, men selve målene blev fastlagt i en række andre love, altså ikke nogen sammenhængende plan.
Og der lægges jo mildt sagt heller ikke med det her forslag op til et forsøg på at se naturen og miljøet som en helhed i forhold til de regioner, som trods alt er en naturlig del af Danmark.
Så alt i alt er det vores synspunkt, Enhedslistens synspunkt, at det her lovforslag ikke gør gavn.
Det gør derimod på en række områder skade, medmindre der sker noget, der er tæt på mirakler, også fordi, at man, når man nu indfører en ny struktur i forhold til gennemførsel af den her planlægning, kan se ud af de overgangsbestemmelser osv., der er, at det vil give anledning til mange tekniske vanskeligheder.
Så til nogle af de konkrete elementer i loven: Ministerierne får alle opgaver med at undersøge, beskrive og fastsætte mål ved at skulle stå for basisanalysen, målfastsættelsen og et indsatsprogram i forhold til Natura 2000- og vandplaner.
Kommunerne skal så lave de konkrete handleplaner og står så for en stor del af borgerinddragelsen.
Nu er det sådan, tror jeg, at hvis man skal lave en effektiv beskyttelse af vandmiljøet og naturen, så forudsætter det faktisk en meget tæt koordinering mellem vidensindsamling, overvågning, grundlæggende karakterisering, basisanalyse, indsatsprogrammer og handleplaner.
Og det er vigtigt, at de institutioner, som arbejder med overvågning og planlægning, også har et lokalt kendskab samt indsigt i praktisk miljøadministration.
Så alene af den grund er den her adskillelse en dårlig idé.
Det har jeg faktisk meget svært ved at forestille mig at man skulle kunne gøre ud fra den præmis, som ligger bag det her, at pengene følger opgaven.
Hvis opgaven i dag bliver udført af 1-1½ person, og pengene så skal følge opgaven, og man ud over at have flyttet nogle midler over i staten også skal flytte nogle midler over i de 99 kommuner, så har jeg faktisk meget svært ved at se, hvordan den opgave skulle kunne løses.
Og det skyldes ikke grundlæggende mistillid til kommunerne.
Jeg kan forsikre for, at de fleste kommunalpolitikere, jeg kender, både politisk og menneskeligt er af mindst samme kvalitet som folketingsmedlemmerne, så det er ikke det, der er problemet.
Men problemet er jo, at der ikke er ressourcer til det.
Der findes forskellige løsninger på det.
Vi kan jo godt ansætte nogle til at administrere de her ordninger.
De behøver så ikke at have den store faglige ekspertise, for de skal bare sørge for, at de planer, der kommer ovenfra, bliver implementeret, gennemført.
Det vil formentlig betyde, at de vil være meget nemme at påvirke for politikere, der af den ene eller den anden opportunistiske grund gerne vil rykke lidt ved planlægningen, eller stærke erhvervsinteresser, der af økonomiske grunde synes, at man skal planlægge på anden måde.
En anden mulighed er, at man laver kommunale samarbejder, kommunale fællesskaber, hvor embedsmændene administrerer og man har en bestyrelse, der består af kommunernes borgmestre.
Det giver lukkethed i systemet, det skaber faktisk utrolig mange problemer, og hvis man læser Strukturkommissionens rapport, vil man da også sige, at det er sådan noget af det, man synes er vigtigst at få afskaffet overhovedet.
Man kunne selvfølgelig også løse problemet ved at sige, at da kommunerne ikke selv kan ansætte folk til at løse de her opgaver, så får man et firma til at lave det.
Der findes store firmaer i Danmark, Hedeselskabet og andre, som sikkert gerne vil udføre det her arbejde mod en god betaling.
Problemet med det er jo i virkeligheden først og fremmest, at det betyder, at den eksper tise, den viden, de kompetencer, som i dag er samlet i amterne, vil ende med at ligge i private firmaer, hvor der jo ikke sådan er fri adgang til dem.
Så er det jo private virksomheders ejendom.
Jeg ved godt, at der ikke i dette lovforslag er nævnt, at det er en mulighed, men man må da prøve at se på, hvad man skulle gøre, hvis kommunerne skal løse det her problem, og man kunne vel så måske i dag få et svar på, om det er sådan, at man fra regeringens side, fra regeringspartiernes side vil forhindre, at man løser det her problem ved hjælp af kommunale selskabsdannelser eller ved udlicitering.
Det kunne være spændende at høre lidt om.
Derudover kan man så sige, at ministeriet på vandforsyningsområdet nu skal være overmyndighed, men det er stadig kommunernes opgave at sikre, at deres indsatsplaner og indvindingsplaner ikke strider mod andre planer, der har til formål at beskytte naturen.
Derimod får kommunerne nu alle vandindvindingstilladelser, og det kan nu godt give anledning til bekymringer, som ikke bare er fantasifostre, skulle jeg hilse og sige, for, at store industrier med meget stort vandforbrug kan lægge et betydeligt pres på en kommune, der samtidig skal interessere sig for beskæftigelsen, og som måske derfor kunne have en tilbøjelighed til at tillade indvindinger, der egentlig ikke er ressourcemæssig baggrund for.
Det har vi jo godt nok set eksempler på allerede, og jeg mener faktisk, at muligheden for, at det sker, bliver større.
Så vores konklusion på det her lovforslag er, at det godt kan være, at der er mange DJØF-stillinger i det, for der er meget, der skal koordineres, men der er i hvert fald ikke mere miljø i det.
Der er mindre miljø, der er mindre demokrati, der er mindre gennemsigtighed, der er mere bureaukrati, og så skulle det ikke undre os, om der også er mere marked i det.
Af de grunde er vi imod det her lovforslag, men det er klart, at hvis de grundlæggende præmisser bliver lavet om, så kan vi godt ende med at stemme for det.
Men jeg tror ikke, sandsynligheden for det er ret stor, så det bliver nok et nej fra vores side til det her lovforslag og også de øvrige, vi skal behandle i dag.