Anne Baastrup (SF), 2005-11-16:
Da jeg her i morges så regeringens handlingsplan for terrorbekæmpelse, fik jeg den klare opfattelse, at statsministeren og statsministerens parti er blevet overrulet af De Konservative og Dansk Folkeparti,
efter min bedste vurdering er der ikke megen forskel på arbejdsgruppens forslag og regeringens handlingsplan.
Man skal virkelig have luppen fremme.
Der er også et forslag om total overvågning af grupper af mennesker eller enkeltpersoner, uden at der er en konkret begrundet mistanke om nogen form for kriminalitet af alvorlig karakter.
Det forslag bliver ganske vist også sendt i en arbejdsgruppe, men ikke desto mindre er det stadig på bordet.
På trods af at regeringspartierne lægger luft til det og siger, at nu skal vi undersøge, og nu skal vi tænke os om og alt sådan noget, er overvågning i virkeligheden sat på dagsordenen, og vi vil her til foråret se lovforslag, der lægger op til den totale overvågning, medmindre der kommer nye toner, og medmindre de overvejelser, som regeringen nu skal i gang med, rent faktisk fører til, at man begynder at overveje, hvordan der kan skabes balance mellem retssikkerhed og fysisk sikkerhed.
Det, vi skal passe på, når der skal træffes beslutninger af denne karakter, er jo, at vi ikke gribes af frygt.
Vi skal passe på, at vi ikke gribes af politisk opportunisme, og vi skal hele tiden holde os for øje, at det danske Folketing ikke skal lægge navn til vidtgående beføjelser til politi og efterretningsvæsen.
Vi skal ikke ind på indgreb i den personlige frihed og på antidemokratiske og totalitære tiltag, der svækker retssikkerheden.
Det er ikke det danske Folketings mål.
Derfor var det en meget interessant debat, det lykkedes os at få med hr. Peter Skaarup.
Han kunne ikke fortælle, hvor grænsen ligger mellem en politistat, som han nærmest var imod, og det, Dansk Folkeparti gerne vil.
Det, hr. Peter Skaarup og Dansk Folkeparti gerne vil, er overvågning, holdningskontrol, hemmeligt politi med udvidede beføjelser og ingen retssikkerhed for borgerne.
Derfor er det en meget, meget vigtig debat, vi har i dag, og det bliver et meget vigtigt halvår, når regeringen skal i gang med at udmønte det, den agter at gennemføre.
Det har undret mig i hele debatten, at statsministeren, senest her i kommunalvalgkampen, notorisk har afvist, at deltagelse i Irakkrigen har øget terrortruslen.
Jeg vil bare minde om, at da briterne myrdede 13 uskyldige civile i Derry på Bloody Sunday i januar 1972, kom det som en gave til IRA.
IRA voksede på grund af dette fra en isoleret gruppe på yderkanten af borgerrettighedsbevægelsen til en raffineret, moderne terrororganisation, formentlig den mest berygtede, veldefinerede terrororganisation nogen sinde, og hvis det er det, der kommer ud af at myrde – i citationstegn – kun 13 civile, hvad kommer der så ikke ud af at anvende fosforbomber og napalm i Irak og at torturere og ydmyge mennesker i Abu Ghraib eller på Guantánamo?
Der er afgjort brug for et skærpet terrorberedskab i Danmark, for terror er vor tids største krigslignende trussel.
Men når det er sagt, gælder det om at finde løsninger for terrorberedskabet, der modsvarer truslens omfang og fastholder proportionerne i frygten, så vi ikke pantsætter både frihed, fornuft og følelse i sikkerhedens navn.
Hverken frygt eller politisk opportunisme er gode vejvisere i politik, og opgaven må derfor først og fremmest være forebyggende.
SF fremsatte i oktober forslag til et forbedret terrorberedskab.
Hovedelementerne i forslaget er en sammenlægning af efterretningstjenesterne med øget parlamentarisk kontrol, en overførsel af hjemmeværnet til et nyt beredskabskorps, et tryghedskorps ved trafikknudepunkter og lignede og en forbedret overvågning af disse inden for den eksisterende lovgivnings rammer.
Endelig foreslog SF et Beredskabsministerium, som skal samle al kommunikation og logistik i forbindelse med beredskabet – ikke bare i forbindelse med terror, men også i tilfælde af store ulykker, miljøkatastrofer, naturkatastrofer osv., så borgerne har en garanti for, at de relevante myndigheder kan præstere en sikker og koordineret indsats, hvis uheldet er ude.
Jeg vil da medgive, at regeringens anbefalinger også rummer gode elementer til forbedret terrorbekæmpelse: bedre brug af de eksisterende videoovervågningsmuligheder efter fælles retningslinjer, benchmarking af efterretningsvæsenet, integrations- og dialogfremmende foranstaltninger, forskning osv.
Det er alt sammen fint nok, for intet kan jo undskylde eller legitimere terror.
Men et samfund, som kun vil symptombehandle eller moralisere eller sætte hårdt mod hårdt i selvretfærdig harme, går galt i byen, og jeg vil derfor pege på nogle faktorer, som vi bliver nødt til at inddrage, hvis vi skal forstå, hvorfor terroren blusser så voldsomt op og rammer Europa i disse år, og hvorfor langt den største del af terroren i dag udgår fra radikale muslimske miljøer.
Først og fremmest har der været ført en udenrigspolitik fra Vestens side, der i mange muslimske lande vurderes som hyklerisk og imperialistisk.
Irakkrigen er blot et af eksemplerne.
Man hævder at ville udbrede demokrati, men gør det uden om FN, og man benytter napalm, fosforbomber, tortur og korruption.
Men der er notoriske terroristreder i Pakistan og Saudi-Arabien, som især USA ser gennem fingre med, fordi der her er tale om andre geopolitiske interesser, og ikke mindst Israel/Palæstina-konflikten og Israels systematiske omgåelse af den ene FN-resolution efter den anden vækker stort anstød.
Dette vestlige hykleri og dobbeltspil fortørner mange muslimer og ikke mindst muslimer i Vesten.
Problemet i dag er, at vi er med til at masseproducere vrede, afmagt og dødsforagt, og stopper vi det, mindsker vi også problemets omfang.
Dertil kommer, at fattigdommen og den ulige fordeling af verdens goder er den bedst tænkelige grobund for øget religiøsitet, desperation og afmagtsfuld dødsforagt, fordi det øger modsætningerne.
Militærbudgetterne, ja, bare Irakkrigens eksploderende udgifter kunne skabe skoler, oplysning, rent drikkevand, politiske reformer og fremskridt for millioner og atter millioner af mennesker.
Som samfund er vi med til at presse mennesker ud i vrede, afmagt og frustration.
Nogle bliver passive, andre aggressive og slår på tæven, og andre planlægger måske bombninger.
Som samfund må vi være bevidst om, at vi udfaser og marginaliserer disse mennesker, hvis vi ikke ændrer adfærd.
Terror berører os alle.
Vi er alle ofre for frygten og potentielle ofre for terrorhandlinger, og derfor har vi et fælles ansvar for at finde bæredygtige løsninger.
De løsninger kræver ændringer i vores udenrigspolitik og udenrigspolitiske alliancer og i vores ulandsbistand m.v. De kræver reel integration med reelle, ligeværdige muligheder for uddannelse, job og bolig og dermed virkelige og håndfaste fremtidsmuligheder på lige fod.
Vi skal have gjort op med den hadske debatform og den generaliserende, stigmatiserende og nedværdigende retorik om udlændinge.
Statsministeren har, som det flere gange er sagt i dag, sagt, at der ikke er sket nogen aktuel ændring i trusselsbilledet.
Det er farligt, fordi det reelt forøger utrygheden i samfundet.
Det undergraver, og det er selvfølgelig det helt afgørende, de grundlæggende demokratiske principper om, at man ikke bare skal overvåge uden konkret mistanke, men man skal have en dommerkendelse, og at en person er uskyldig, indtil det modsatte er bevist.
Jeg vil derfor foreslå regeringen at se på USA, hvor The Patriot Act i stigende grad er genstand for kritik for at have tilsidesat almindelige menneskers retssikkerhed og at have givet helt unødvendigt mange beføjelser til instanser, der er alt for lidt kontrol med.
Det er svært at finde ud af, hvad regeringen rent faktisk vil med de her forslag.
Men det virker lidt, som om det alligevel er regeringens alvor, at vi skal indføre lovgivning i Danmark, som i sin ånd er milevidt fra grundloven, fra europæisk oplysning, fra demokrati, og som i langt højere grad har sammenfald med lovgivning, vi kender fra lande som Iran.
Det, vi hele tiden skal tænke på, er, hvilke foranstaltninger vi skal træffe den dag, terroren virkelig rammer os.
Hvad er det så, der er på bedding?
Vi lever i en terrortid.
Ja, men lad os ikke terrorisere os selv i vores hverdag.
Lad os ikke med frygten som drivkraft lade friheden vige for angsten.
Lad ikke politisk opportunisme, frygt og dårlige dispositioner gøre terror til vores demokratis tilstand.