Pia Boisen (EL), 2004-10-19:
I Københavns Kommune har man siden 2001 hjulpet udsatte unge under 18 år med mange problemer ud af ledighed, misbrug og kriminalitet ved hjælp af projektet Spydspidsen.
Visionen har været at lukke de unge ind, ikke ind på institutioner eller ind i fængsler, men ind på arbejdsmarkedet.
Gennem samarbejde med en række virksomheder har man fundet en arbejdsplads til den enkelte unge, og arbejdspladstilknytningen er så blevet fulgt op med tæt voksenstøtte.
Projektet har hjulpet en række unge, hvis liv har været præget af mange og alvorlige problemer.
De unge er ikke blevet presset ind i projektet, det har været deres egen motivation, der skulle drive værket.
Spydspidsens resultater er langt bedre end mange andre forsøg på at hjælpe denne udsatte gruppe unge.
To tredjedele er kommet videre med uddannelse eller arbejde.
Derfor finder Enhedslisten det så meget mere ærgerligt, at lovforslaget ikke lægger op til, at de unge, som det har været tilfældet i København, fortsat skal have et almindeligt arbejde til en almindelig løn, nemlig den overenskomstmæssige løn.
Ifølge lovforslaget kan den unge få en ydelse på højst 4.500 kr. om måneden.
Det svarer til en timeløn på 28 kr. ved fuldtidsbeskæftigelse.
Så hjælper lovtekstbesværgelser om, at godtgørelse skal fastsættes i samarbejde med de faglige organisationer og tage udgangspunkt i den mindste overenskomstmæssige timeløn, ikke meget, for mindstelønnen for unge på 17 år er jo ikke 28 kr.
Den er langt højere.
I eksempelvis industrien er den 52 kr.
Jeg ved ikke rigtig, om man skal le eller græde, når man hører den kvababbelse, for over halvdelen af de unge, som det her handler om, i hvert fald de unge, der har været i forsøget i København, har en forhistorie med gentagne og langvarige anbringelser uden for hjemmet.
Enhedslisten synes, at de unge skal have den overenskomstmæssige løn for det arbejde, de påtager sig på en virksomhed, og ikke en langt mindre godtgørelse.
Vi finder, at det er et meget væsentligt element i forsøget i Københavns Kommune og i den succes, der har været dér, at de unge har fået den jo ikke særlige fyrstelige mindsteløn for det arbejde, de har påtaget sig.
Forringelsen af ordningen fra at være ordinært arbejde med almindelig løn til virksomhedspraktik for en ringe godtgørelse kan let betyde, at de gode resultater fra Københavns Kommune ikke vil blive opnået med den nye ordning, og derfor kan Enhedslisten ikke støtte forslaget, som det er fremsat, men vil selvfølgelig gå ind i debatten i udvalget.
Det særlige ved det nye redskab er, at det er en placering på arbejdsmarkedet, der er omdrejningspunktet i indsatsen.
Projektet viser, at en tæt og differentieret støtte til den unge kombineret med kravene på en arbejdsplads under ledelse af en nærværende og engageret voksen kan medvirke til at give udsatte unge et helt andet perspektiv på tilværelsen og dermed et godt grundlag for en fremtidig tilknytning til arbejdsmarkedet.
Jeg er helt enig med fru Elisabeth Arnold i, at det ikke er ofte, at der er de positive resultater, som vi her kan se, når det vedrører marginaliserede unge, men når der så er positive resultater, så har vi også en pligt til at udbrede dem og til at bruge dem.
Et væsentligt element i ordningen er, at godtgørelsen skal fastsættes i samarbejde med de faglige organisationer.
Godtgørelsen skal fastsættes, således at der tilstræbes en sammenhæng mellem størrelsen af godtgørelsen og den tid, den unge er i praktik.
Det betyder også – og det er vigtigt – at godtgørelsen kan nedsættes, hvis den unge ikke møder op eller på anden måde undlader at efterleve den plan, der er lagt for forløbet.
Forslagets målgruppe er jo unge under 18 år, som er under socialforvaltningens tilsyn, og som har haft en langvarig tilknytning til dette system.
Ordningen giver en ramme for indsatsen, som i hvert enkelt tilfælde skal udfyldes, så indsatsen er afpasset efter den enkelte unges konkrete behov.
Et vigtigt element i ordningen er netop den professionelle støtte og opbakning fra familie og venner, og et andet element er vigtigheden af at finde arbejdsgivere, som er i stand til at tage hånd om disse unge.
Så har spørgsmålet været rejst, om det er godtgørelse og ikke ordinær løn eller løntilskud.
For mig er det ikke afgørende, hvad vi kalder redskabet, men at det virker efter hensigten.
Der vil ligeledes kunne tages udgangspunkt i den mindste overenskomstmæssige timeløn på det pågældende område.
Der er således åbnet for, at kommunen i samarbejde med de faglige organisationer kan skønne, hvad der er et rimeligt niveau for godtgørelsen til den konkrete unge.
Til afslutning vil jeg bare takke for behandlingen af lovforslaget.