Mariann Fischer Boel (V), 2004-03-25:
til at vende tilbage til i mit indlæg. Men først synes jeg, det er glædeligt at konstatere, at reformen af den fælles landbrugspolitik i EU har taget et meget vigtigt skridt.
Landbrugsproduktionen skal finde sted for at tilfredsstille forbrugernes ønske, ikke for at maksimere landmandens støtte.
Den nuværende støtte bliver omlagt, så den fremover udbetales via det, vi kalder betalingsrettigheder, på grundlag af landmandens råderet over landbrugsjorden, og ikke som i dag, hvor støtten er knyttet til en bestemt produktion.
Der bliver altså et reelt friere valg med hensyn til, hvad man vil dyrke.
Og støtten kan kun udbetales, hvis der er en række forskellige vilkår, der er opfyldt, og det er så det, vi kalder cross compliance-reglerne. Med hensyn til cross compliance skal landmanden jo overholde EU's regelsæt på en række forskellige områder.
Cross compliance gælder inden for bl.a. fødevaresikkerhed, miljø, dyre- og plantesundhed, samt at der skal opfyldes nogle regler om, at landbrugsjorden skal holdes i det, vi kalder en god landbrugs- og miljømæssig stand.
Cross compliance bliver indfaset gradvis over en 3-årig periode fra 2005.
Miljøkravene vil gælde fra 2005 og omfatter bl.a. dele af nitratdirektivet og Natura 2000-direktiverne.
Reglerne skal i øvrigt allerede overholdes af landmanden nu, men ved at sammenkæde overholdelsen af reglerne med støtteudbetalingerne vil der fremover ske en sanktion i landbrugsstøtten, hvis kravene ikke bliver overholdt. Uanset om jorden bruges til produktion eller ej, skal den altså fastholdes i en god landbrugsmæssig stand.
De krav bliver defineret af de enkelte medlemsstater inden for nogle rammer, som er udstukket i EU.
Oplagte krav vil fra dansk side f.eks. være, at vi vil forlange et plantedække på arealerne, og også at de selvfølgelig ikke må vokse til, altså springe i krat, og derfor skal de enten afgræsses eller slås med jævne mellemrum i intervaller f.eks. hvert andet år.
Der er så tale om et nyt element i CAP-reformen, som er et nødvendigt instrument i forbindelse med den afkobling, der finder sted.
De overordnede linjer i reformen er fælles for EU-landene.
Men i forhold til den konkrete implementering i de enkelte lande giver reformen fleksibilitet på en række forskellige områder, og det gælder ikke mindst, hvilken model man vælger for at omlægge støtten, samt også i hvilket omfang man i givet fald måtte ønske at fastholde en kobling.
Regeringen har valgt at implementere den afkoblede støtte gennem den såkaldt regionale hybridmodel, som jeg havde lejlighed til i november at orientere Fødevareudvalget om.
For nu at være berettiget til at modtage den her afkoblede støtte i form af det, vi nu kalder betalingsrettigheder, altså det, der i dag hedder hektarstøtte, skal man være aktiv landmand.
Støtten kan kun aktiveres og dermed udbetales, hvis han eller hun også råder over et antal hektar, der modsvarer det støtteberettigede beløb.
Den enkelte landmands støtterettigheder skal så svare til det antal hektar landbrugsjord, han driver i det første år af reformen.
Oksekødsproducenterne vil modtage et afkoblet tillæg, som bliver beregnet på baggrund af de kvægpræmier, som de modtog i referenceperioden fra 2000 til 2002, og mælkeproducenterne får på samme måde et tillæg oven i betalingsrettigheden, der tager udgangspunkt i den mælkekvote, de har til rådighed ved implementeringen af reformen.
I Danmark har vi mulighed for at afkoble et beløb på 7,4 mia. kr., som så fra 2006 skal udbetales i direkte støtte.
Af det beløb vil de 79 pct. fordeles gennem det, vi kalder den regionaliserede pulje, og knap 18 pct. fordeles som individuelle tillæg til kvægproducenterne til de betalingsrettigheder, de får.
Det er kun 3,4 pct., der opretholdes som koblet støtte i kvægsektoren og i fåresektoren, altså til moderdyr for så vidt angår fårene.
Jeg kan i øvrigt oplyse, at afkoblingsgraden i Danmark ligger væsentligt over det forventede gennemsnit i EU.
Det er ikke alle lande, der på nuværende tidspunkt har besluttet, hvilken model de vil vælge, og hvordan de i øvrigt vil implementere reformen, men på grund af den viden, vi har i øjeblikket, ser det ud, som om gennemsnitsafkoblingsgraden i EU vil komme til at ligge på ca. 85 pct., hvor vi i Danmark vil komme op på godt 96 pct., hvilket ligger fuldstændig i tråd med den vedtagelse, som et meget bredt flertal her i Folketinget vedtog den 5. november 2002.
Hvornår skal den her reform så implementeres?
Der er det fortsat målet, at støtteomlægningen i Danmark skal finde sted fra næste år, altså så tidligt som overhovedet muligt.
Ministeriet og især Direktoratet for FødevareErhverv har siden efteråret arbejdet på højtryk for at være klar til 2005.
Det tyder også på nuværende tidspunkt på, at det vil være muligt at få it-systemerne tilpasset og få de detaljerede regler på plads.
Den helt sikre melding om tidspunktet får vi formodentlig først i midten af april måned.
En væsentlig årsag til, at vi ikke på nuværende tidspunkt kan melde fuldstændig klart ud, er, at man fortsat drøfter detaljerede regler i EU, i Bruxelles, som også vil have betydning for bl.a. forvaltningen af reformen.
Meldingen er, at Kommissionen vil være færdig med sine drøftelser den 31. marts.
Men med det valg, vi har gjort, altså implementeringen af hybridmodellen, får vi en model, som for det første passer bedst til de danske forhold, dvs. den dynamik, der jo er i dansk landbrug, bl.a. strukturudviklingen.
Der er også en meget stor handel med rettigheder til at drive jorden, altså forpagtninger, som på den her måde bliver løst på en relativt fornuftig måde. For det andet er det også en forenkling.
Sagen er jo den, at med den her model får arealerne i hvert fald som udgangspunkt den samme støtte.
Det er også en model, der betyder så lidt omfordeling som muligt mellem de forskellige sektorer, og endelig er det en mere markedsorienteret reform, hvor der er fokus på miljø og på dyrevelfærd.
Det, vi kalder modulation, tilgodeser jo i øvrigt de mindre bedrifter, for situationen er den, at hvis man modtager mindre end 5.000 euro i støtte, det svarer til ca. 37.500 kr., skal man ikke bidrage til modulationen.
Først opfyldelse af krævende standarder og bedriftsrådgivning, fremme af fødevaresikkerhed og dyrevelfærd, øgede tilskudsmuligheder inden for Natura 2000 og fremme af innovation, f.eks. udvikling af ny teknologi i fødevaresektoren.
Det er i øvrigt et område, som vi fra dansk side har presset utrolig meget på for at få med i pakken.
EU's landdistriktspolitik og den traditionelle støttepolitik er klart af utrolig stor betydning, for at vi kan sikre en balanceret og også bæredygtig udvikling, og ikke mindst med den nye afkoblede støttepolitik vil landdistriktspolitikken kunne støtte den fortsatte markedsorientering af landbrugsproduktionen også i en bæredygtig retning.
Det gælder i forhold til at udnytte mulighederne for innovation og for nye produkter, f.eks. produktionsmetoder, service osv. i landbruget, i forarbejdningen og i afsætningsleddet, men også i forbindelse med mulighederne for at støtte en produktion, som leverer en række miljø- og naturmæssige goder, som samfundet jo efterspørger, og hvor jordbruget og den øvrige befolkning i landdistrikterne er helt centrale aktører.
Det er også dem, vi somme tider kalder ildsjælene.
Blandt de forskellige modeller, som medlemslandene kan vælge,
er også anvendelsen af det, man kalder artikel 69, som kan anvendes inden for rammerne af kvalitet og miljø.
Muligheden for at anvende artikel 69 har jeg faktisk været meget optaget af, og vi har fra dansk side presset på over for Kommissionen for at få gjort denne ordning så fleksibel som muligt.
Vi har faktisk så sent som i forgårs fået de sidste meldinger tilbage.
Landdistriktspolitikken er væsentlig mere fleksibel.
F.eks. kan man jo ændre programmerne fra år til år; summen af de indsatser, man vil gøre inden for forskellige sektorer, kan være dynamisk; man kan ændre de enkelte satser, og midlerne kan udbetales til de relevante, uanset om de er landmænd eller ej.
En sådan fleksibilitet eksisterer simpelt hen ikke i artikel 69.
Jeg er sikker på, at der vil være spørgsmål om det.
Derfor vil jeg godt have lejlighed til at fortælle som supplement til de utrolig mange spørgsmål, som vi har svaret på i forbindelse med artikel 69, hvor snæver og ubrugelig den er ud fra en dansk synsvinkel.
Jeg synes måske også, det er tankevækkende, at det land, som var fortaler for den, nemlig England, har afvist at bruge artikel 69, fordi de siger, at den ikke kan anvendes på en rimelig og fornuftig facon.
Det eneste land, som jeg er bekendt med har vist interesse for artikel 69,
er Sverige, og de har besluttet at opkræve 1 promille til et ganske bestemt projekt.
Så alt i alt mener jeg, at reformen medfører en større grad af markedsorientering, mere bæredygtigt landbrug, og den er et markant og også et nødvendigt brud på den hidtidige landbrugspolitik.
Med den skitserede implementering i Danmark har regeringen og et flertal i Folketinget valgt en hensigtsmæssig gennemførelse.
Den danske model er udtryk for en afbalanceret politik, både i forhold til markedsorientering og i forhold til natur og miljø.
Samtidig mener jeg, at det fortsat må være ambitionen at fortsætte den retning, som den seneste reform har givet; det ses jo også at være tilfældet allerede med en anden reform, som vi får lejlighed til at drøfte et lille hjørne af senere i dag, nemlig Middelhavsprodukterne.
Men der er også brug for en fortsat liberalisering af den internationale handel med landbrugsvarer og dermed også et yderligere prisfald i EU.