Kim Behnke (FP), 1998-06-03:
For år tilbage, da et flertal i Folketinget bestående af Socialdemokratiet, De Radikale, SF og senere også Enhedslisten indførte CO2-afgiften, var Fremskridtspartiet
modstander af den.
Vi mener, CO2-afgiften er konkurrenceforvridende, og at den ødelægger konkurrencemulighederne for dansk erhvervsliv, fordi den forudsætning, der i sin tid blev lagt til grund, nemlig at de andre EU-lande nok også indførte en CO2-afgift, aldrig er blevet opfyldt.
De andre lande har for længst erkendt, at formen for regulering af energiforbruget med en CO2-afgift er uhensigtsmæssig.
Vi har også, som årene er gået, fået fremlagt en 4-5 ændringslove, for hver gang man laver regler for, om en proces er tung proces, let proces, eller om der er tale om kontorer og rumopvarmning - ja, hver gang man trækker en ny streg, laver en skillelinje - opstår der nye problemer.
Vi har derfor mange gange været udsat for, at man fra regeringens side har været nødt til at ændre reglerne for, hvordan CO2-afgiften overhovedet skal opkræves.
Man gik ud fra i sin tid, at det at få pengene sendt tilbage til erhvervslivet måtte være en smal sag, for
når nu alle disse penge lå frit tilgængeligt, ville det vel ikke være noget problem for erhvervslivet at komme, når de blev inviteret til dans om guldkalven
I starten var der meget stor interesse for at få lavet industriel kraftvarme, for nogle virksomheder kunne ligefrem tjene penge på det, fordi der var en såkaldt CO2-tiøre for hver kilowatt, der blev produceret.
Den ordning var så gunstig, at regeringen valgte at lave det om til 7 øre, og da det skete, var driftsøkonomien ikke længere til stede i disse projekter, og derfor holdt virksomhederne op med at bygge industrielle kraftvarmeanlæg.
Det er bedre at lave egentlige investeringstilskud, hvis man skal udbetale tilskud, og derfor er forslaget her om at forøge tilskudsprocenten fra 30 til 40 et forslag, vi kan støtte.
Vi håber, det vil udløse ganske mange projekter, fordi det er fornuftigt, at man på den enkelte virksomhed både producerer til eget varmeforbrug og eget strømforbrug.
Til gengæld er vi lidt mere skeptiske over for, i hvilken udstrækning virksomhederne vil indlade sig på solfanger- eller solcelleanlæg.
Selv om vi indimellem kan synes, at vi har en dejlig sommer i Danmark,
Men bevares, er der nogle virksomheder, som har store tagflader eller andre arealer, som de kan bruge til solceller, skal det da bestemt få vores velsignelse.
Vi tror bare ikke på, det er noget, der for alvor vil gribe om sig, men til gengæld forventer vi, at en lang række især små og mellemstore virksomheder nu vil benytte muligheden for at få etableret egne industrielle kraftvarmeanlæg.
Så kan man selvfølgelig spørge: Hvad med resten af de penge, der ligger i ministeriet?
Vi tror ikke, at den ophobede pengepulje vil blive tømt af den grund, for der er stadig en grænse for, hvor mange penge erhvervslivet har mulighed for at investere på disse områder, når de samtidig skal lave andre investeringer og løbe stærkt for at kunne betale de mange nye skatter og afgifter, regeringen konstant lader regne ned over dem. Derfor vil der stadig være penge tilbage, og den fungerende minister kan jo passende sige til den egentlige miljø- og energiminister, at vi ser frem til, at vi i forbindelse med de mange forslag, der er blevet bebudet til efteråret, får en diskussion om, hvad resten af de CO2-millioner, der ligger i ministeriet eller Energistyrelsen, skal anvendes til.
Efter vores opfattelse må det være sådan, at det oprindelige løfte om, at pengene tilbageføres til erhvervslivet, ikke bliver fraveget, og derfor ser vi frem til, at vi til efteråret kan få en diskussion om det.
Den diskussion medvirker vi meget gerne til.