Ove Hygum (S), 2001-10-26:
Jeg kan måske lidt bedre forstå, at den her sag er på dagsordenen i dag, og det frygtede jeg sidst, vi diskuterede et lignende beslutningsforslag, at den ville komme.
Jeg vil ikke spilde Tingets tid med en lang udredning, men alene kort gentage regeringens holdning: Forslagsstillerne går ud fra, at alle former for hjemmearbejde kan undtages fra arbejdstidsdirektivets artikel 17, stk. 1.
De ser bort fra, at hjemmearbejde kan være vidt forskellige ting.
Det kan spænde fra en dagplejemor, der fast arbejder hjemme, til en programmør, som hjemmefra lægger en sidste hånd på en opgave.
Der står sort på hvidt i artikel 17, stk. 1, at 11- timers-reglen kun kan fraviges, når arbejdstidens længde ikke kan måles eller fastsættes, eller arbejdstageren selv kan fastsætte arbejdstidens længde, og når de generelle principper for beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed overholdes.
Det er, om jeg så må sige, det juridiske grundlag for, at forslaget nødvendigvis må afvises igen.
Men forslaget viser jo også, at der politisk set er lysår mellem forslagsstillernes krav om frit slag for arbejdsgiverne og regeringens krav om, at alle ansatte også skal sikres ordentlige arbejdsvilkår.
Forslagsstillerne synes at lide af den misforståelse, at teknologiske landvindinger er ensbetydende med, at de ansatte bare kan arbejde derudad.
Regeringens klare standpunkt er, at den beskyttelse, som hviletidsreglerne giver, som udgangspunkt også bør gælde ansatte, der arbejder hjemme.
Ansatte, der arbejder hjemme, skal ikke miste retten til at påberåbe sig arbejdsmiljøloven.
Hvorfor i alverden skulle de det?
Når det er sagt, vil jeg ikke afvise, at der på nogle virksomheder også hos de ansatte kan være interesse for, at den ansatte går tidligt hjem og så arbejder om aftenen derhjemme ved computeren.
Jeg har i forlængelse af tidligere drøftelser i salen spurgt Arbejdsmiljørådet om, hvordan rådet forholder sig til spørgsmålet.
Arbejdsmiljørådet er imidlertid meget delt.
Arbejdstagersiden har klart tilkendegivet, at der slet ikke er behov for ændringer, da det eksisterende regelsæt er godt og fleksibelt.
Arbejdsgiversiden derimod mener, at reglerne skal ophæves, så ansatte, der arbejder hjemme, helt får frataget retten til hviletid.
Det er arbejdsmarkedets parter, som bedst konkret kan aftale sig frem til, hvor langt den ansatte skal gå ned i hviletid, hvilke vilkår arbejdsgiveren
til gengæld skal opfylde, det er parterne, som ud fra helt særlige forhold på det pågældende overenskomstområde
bedst finder en naturlig balance mellem fleksibilitet og hvile, og der er rent faktisk allerede i en lang række kollektive aftaler taget hul på den overenskomstmæssige dækning af hjemmearbejdet. Nogle overenskomster henviser til, at hjemmearbejde er omfattet af de gældende regler og aftaler om løn- og ansættelsesvilkår, herunder hviletid, andre overenskomster forholder sig mere detaljeret til hjemmearbejde.
I flere overenskomster er der igangsat udredningsarbejder med det formål at analysere de forskellige aspekter ved udbredelse og anvendelse af hjemmearbejde med henblik på senere aftaleregulering.
Der er altså en proces i gang.
Lad mig nævne et par eksempler: I industrien har parterne aftalt et protokollat om tele-, distance- og hjemmearbejde i tilknytning til industriens overenskomst. AHTS og HK/Service og HK/Handel har indgået rammeaftale
om distancearbejde i landsoverenskomsten for kontor og lager. Finanssektorens arbejdsgivere og Finansforbundet har indgået rammeaftale om distancearbejde på finanssektorens område. HORESTA og HK har aftalt et protokollat om distancearbejde inden for hotel- og restaurationsområdet.
Amter og kommuner har sammen med de kommunale tjenestemænd og overenskomstansatte lavet en rammeaftale om tele- og hjemmearbejde.
Staten og statens ansatte har indgået en aftale om distancearbejde.
Endelig har Dansk Handel og Service og HK/Service indgået en særlig aftale om hviletid m.v. i forbindelse med distancearbejde.
Så er det, jeg spørger
Hvad er det, som gør, at vi ikke trygt kan overlade det til arbejdsmarkedets parter at indgå aftaler?
Forslagsstillerne anfører ligefrem, at aftalen mellem Dansk Handel og Service og HK/Service giver større fleksibilitet, end hvad jeg tillader alle andre lønmodtagere.
Om det vil jeg sige, at det er så forkert, som noget kan være.
Lignende aftaler kan jo også indgås på de andre overenskomstområder.
Regeringen har, som alle her i salen ved, opfordret arbejdsmarkedets parter til at indgå flere aftaler.
Jeg er i dialog med flere organisationer, og jeg tror, at den dialog resulterer i, at der udarbejdes flere aftaler på området.
Jeg ville finde det ærgerligt, hvis jeg blev tvunget til at komme med så vidtgående og efter min opfattelse firkantede regler, som der lægges op til.
Jeg mener faktisk, at man derved stikker en kæp i hjulet for den, synes jeg, frugtbare proces, der er i gang.
Jeg skal endelig på vegne af regeringen afvise beslutningsforslaget.