Pia Kjærsgaard (DF), 2005-06-15:
Jeg tror lige, jeg vil indlede med at sige til fru Lotte Bundsgaard, at det altså var en lidt for hurtig og billig bemærkning som afslutning på det allersidste spørgsmål, hvor man godt ved, at ordføreren ikke kan komme igen.
Det, der blev henvist til, var faktisk fru Helle ThorningSchmidts udtalelser, og det ved fru Lotte Bundsgaard selvfølgelig også udmærket.
Ved åbningsdebatten efter folketingsvalget i februar 2005 stillede Dansk Folkeparti forslag om en massiv opprioritering af kampen mod kræftsygdomme.
Forslaget blev vedtaget af et enigt Folketing og pålagde regeringen at reservere omfattende økonomiske ressourcer, så kræftbehandlingen i Danmark kan bringes op på det højeste internationale niveau.
Efter intense forhandlinger nåede vi sidste onsdag frem til en plan, som alle parter kan være stolte af.
1,1 mia. kr. mere til kræftbehandling i Danmark er, hvad Dansk Folkeparti fik ud af at presse regeringen.
Jeg er rigtig glad for, at den nye Kræftplan II nu giver håb for de mange danske kræftpatienter, der hidtil har følt sig umådelig dårligt behandlet af systemet.
Kræftplanen sikrer langt flere midler til scannere og strålekanoner, der bliver flere penge til screeningstilbud, og den allernyeste kræftmedicin og også kræftforskningen og lægernes efteruddannelse får et løft.
Jeg er ikke i tvivl om, at kræftplanen er et godt skridt fremad, men det er så sandelig også tiltrængt.
Vi kan ikke være bekendt, at Danmark halter langt efter de andre nordiske lande, når det gælder overlevelsesmuligheden efter kræftbehandlingen.
I Dansk Folkeparti er vi klar over, at kræftplanen kun er et skridt på vejen, men vi synes, at der er lagt et rigtig godt grundlag for at bringe Danmark i forreste række i kampen mod kræften.
Der skal nok ofres endnu flere penge på indsatsen mod kræft, og det må vi så også være indstillede på.
Nu vil vi følge udmøntningen af kræftplanen, så vi sikrer os, at pengene bliver brugt der, hvor de gør allermest gavn.
I denne her uge træffer vi herinde de endelige beslutninger om kommunalreformen.
I Dansk Folkeparti er vi stolte af at have været med hele den lange vej i dette store lovgivningskompleks og til at sikre den nødvendige politiske stabilitet og handlekraft.
Der har været mange forhandlinger og udfordringer, der har skullet finde en harmonisk løsning, men nu ser det ud til, at brikkerne er ved at falde på plads.
Dansk Folkeparti ser nu frem til, at det nye kommunale danmarkskort kommer i funktion til gavn for de borgere, som det hele er til for.
De mange medarbejdere og lokale folkevalgte over hele landet får med kommunalreformen rigtig gode rammer til at løse opgaverne på en både nærværende og kompetent måde, som svarer til behovene i dagens Danmark.
På andre områder må vi desværre nok erkende at det går den gale vej.
Rundtomkring i Europa sidder der i øjeblikket statsledere, som lurer på, hvordan i alverden de kan slippe af sted med at liste denne upopulære EU-forfatning igennem i småbidder, uden at befolkningen opdager det.
Herhjemme er vi chokerede vidner til de kræfter, der vil indføre arabisk retspleje i Danmark.
I dette Folketing vedtager vi mange love.
Alene i denne samling er det blevet til 174 lovforslag, og en væsentlig del står Dansk Folkeparti bag som ansvarligt parti.
Men jeg vil gerne slå fast, at uanset hvor mange og hvor gode love vi laver, så vil noget af det allermest nødvendige for det danske retssamfund aldrig kunne opretholdes med lovgivning alene.
Jeg tænker på trygheden og tilliden imellem mennesker.
Jeg tænker på tillid imellem befolkning og folkevalgte.
Og jeg tænker på opbakningen til vores fælles værdier og demokratiske institutioner.
Hvis den gensidige tillid og respekt ikke er til stede, hvis man insisterer på at leve i et parallelsamfund, der sætter klanen og Muhammeds forskrifter over dansk ret, så har man altså sat sig uden for det danske samfund.
Jeg tror, at mange føler, som jeg gør, at man dårligt kan finde ord for, hvor forstemt man bliver over de destruktive kræfter, der forsøger at gennemhulle vores tålmodige og fredelige danske demokrati.
Det bliver mere og mere klart, hvad det handler om.
Men selv om jeg i årtier har advaret mod følgerne af masseindvandringen, så tror jeg ikke, der var nogen, der havde M052S45904731KAJE.FM.FM Page 4652
Tuesday, November 8, 2005 4:29 PM forestillet sig, at der i år 2005 i fuld offentlighed ville blive rejst krav om blodpenge i Danmark.
Vi ser en imam, som trods sine mange år i Danmark nægter at tale dansk, og som med den største selvfølgelighed foreslår blodpenge for at blødgøre familien til Nørrebros seneste mordoffer, så familien afstår fra blodhævn.
Vi ser kræfter blandt indvandrerne, der er så stærke, at de kan tvinge en familie ud af København, uden at nogen kan stille noget som helst op.
Imamens åbenmundethed har gjort det tydeligt, at had og hævn, trusler og gengældelse er de normer, der råder i en hård kerne af muslimske indvandrere i Danmark.
Jeg kan kun håbe, at imamens afsløring må få flere også i denne sal til alvorligt at gennemtænke, om vi ikke efterhånden har gjort rigeligt med knæfald for islamiske skikke.
Det er på tide at sige rent ud, at det her i landet hverken er Allah eller Muhammed, der skriver og håndhæver lovene.
Man kan ikke lade være med at tænke på: Hvad bliver egentlig det næste?
Ret til æresdrab for herboende muslimer?
Straffrihed for muslimer, der dræber kristne og andre såkaldte vantro?
Fri ret til stening af kvinder, der bliver gravide uden for ægteskabet?
Vi har jo tidligere set radikale politikere, der har haft endog mere end meget svært ved at tage afstand fra islamisk sharialovgivning med alt, hvad den indebærer af barbariske straffemetoder – så hvem ved?
Stenene suser i forvejen mod brandvæsen, ambulance og politi, når de forsøger at passe deres krævende arbejde i indvandrerghettoerne.
I nogle kvarterer tør forældre ikke sende deres børn ned i gården for at lege af frygt for børnebander, som truer sig til penge for at afstå fra vold.
Tilliden og respekten mellem mennesker sættes dagligt på en næsten overmenneskelig prøve.
Det er faktisk ikke til at bære.
Dansk Folkeparti vil aldrig, aldrig gå på akkord med det grundlag, vores demokrati bygger på.
Vi vil ikke passivt se på, at hele byområder går i opløsning og regeres af indvandrerbander.
Uanset alle de initiativer, der i årevis har været taget om integration, må vi konstatere, at problemerne eskalerer.
Det nytter jo ikke noget at foregive, at integration alene består i samfundets mange velmente tilbud om uddannelse, job og danskundervisning og stadig voksende pengestrømme til alt mellem himmel og jord.
Der er ingen tvivl om, at det kommer til at koste, og Dansk Folkeparti er også positiv i forhold til, at vi finder en fornuftig løsning.
Men integration indebærer også en aktiv og bevidst nedbrydning af de familiemæssige og religiøst betingede klannormer, som er uforenelige med dansk ret og kultur.
I Danmark taler vi os til rette.
Vi kan være rygende uenige om mangt og meget, men når vi har diskuteret færdig, så respekterer vi de beslutninger, vi gennem en fælles demokratisk proces er nået til.
Jeg kan ikke lade være med at tilføje, at jeg har undret mig meget over den meget højstemte debat, der har været, fordi Dansk Folkeparti har en opfattelse af, at netop når demokratiet skal fungere, så gælder det folk, der har statsborgerskab i det her land.
Jeg henviser til det forslag, vi har fremsat, og som lige har været oppe i debatten for nylig i forhold til, at mange udlændinge får stemmeret, blot de har boet i landet i 3 år.
Det er efter vores mening ikke rimeligt.
Det er ikke et integrationsprojekt at gå hen og stemme.
Når man går hen og stemmer, må man være fuldt integreret.
Der er ingen tvivl om, at skal vi indgå i den her integrationsplan – det er jo et af de områder, hvor Dansk Folkeparti og også andre partier i øjeblikket forhandler på fuldt tryk med regeringen – så stiller vi naturligvis også nogle krav.
Vi har eksempelvis fremsat ønsker om en kontrakt, der skal indgås mellem alle udlændinge og det danske samfund.
For alle de udlændinge, der skal indgå i et integrationsforløb, mener vi, at det af kontrakten skal fremgå klart, hvilke pligter den enkelte stilles over for, og hvad forventningerne til den enkelte er fra samfundets side.
Det skal skæres ud i pap, at det kan få konsekvenser, hvis udlændinge eksempelvis ikke lever op til forældreansvaret for deres mindreårige børn.
Det skal også fremgå af kontrakten, at udemokratisk adfærd, der strider mod ånden bag integrationen i Danmark, medfører konsekvenser.
Det kan f.eks. dreje sig om opfordringer til hellig krig, terror, kvindeforagt og manglende respekt for politi og andre myndigheder.
Jeg omtalte i min indledning den tillid mellem folk og folkevalgte, der er uundværlig i et sundt demokrati.
Når det gælder den selvskabte krise, der for tiden plager EU's højere luftlag, må jeg sige, at kontoen for tillid er ved at være brugt op.
Jeg synes, at det er et fantastisk mummespil, M052S45904731KAJE.FM.FM Page 4653
Tuesday, November 8, 2005 4:29 PM som statsministeren har valgt at deltage i oven på den simple kendsgerning, at EU-forfatningen er forkastet.
Hvorfor er det så svært at respektere, at der nu er to befolkninger, der har sagt nej til det ufolkelige prestigeprojekt?
Jeg fatter ikke, at det kommer bag på statsministeren og hans europæiske kolleger, at folkelige flertal i lande som Frankrig, Storbritannien, Holland og måske Danmark ser ud til at have fået mere end nok.
Statsministeren har haft travlt, har jeg lagt mærke til, med at mødes med statsledere fra Luxembourg og Litauen og Finland og andre europæiske lande siden folkeafstemningerne i Frankrig og Holland, og der er da sikkert en hel del at tale om.
Må jeg minde statsministeren om hans ansvar over for den danske befolkning, som mere og mere må undre sig over det her desperate mummespil, der foregår hen over hovederne på os.
Statsministeren er jo ikke kun statsminister for det halve kongerige og heller ikke for den halvdel af befolkningen, der måtte dele begejstringen for en overstatslig europæisk grundlov.
Statsministeren er statsminister for hele landet og bundet af Danmarks grundlov.
Derfor synes jeg, vi må kunne forvente, at der i den nuværende situation også lyttes til alle os, der har en anden mening om, hvad vej EU skal udvikle sig.
Jeg vil godt give statsministeren et godt råd med på vejen: Når statsministeren i morgen sætter sig til bords ved EU-topmødet, så sørg for at gøre det fuldkommen klart, at EUforfatningen ikke med dansk tilslutning kommer til at overvintre i dybfryseren for senere at blive vakt til live i ny forklædning og sendt til dansk folkeafstemning, når den franske præsident Chirac en dag er udskiftet og måske også den hollandske statsminister.
Måske er det det, man går og venter på der skal til.
Det er bare ikke et ærligt spil.
Det eneste redelige er, at Danmarks statsminister på topmødet erklærer EU-forfatningen for død og sørger for, at den bliver ordentligt begravet.
Der er en tillidskrise mellem folk og folkevalgte i EU-spørgsmålet, og jeg mener ikke, at den krise har godt af nye forsøg ovenfra på at banke folkeviljen på plads.
Grib den enestående historiske chance, der har åbnet sig for at viske tavlen ren.
Naturligvis skal vi have det.
Det er helt op til statsministeren, om han vil gå over i historien som den, der samlede det danske folk.
Og hvor har man dog talt meget om det med at samle det danske folk, hver gang der har været en folkeafstemning, hvor det viste sig, at den danske befolkning havde en anden mening end flertallet i Folketinget.
I min indledning omtalte jeg det forslag om en kræftplan II, Dansk Folkeparti fremsatte ved åbningsdebatten, og som vi er meget stolte af nu vil blive udmøntet.
Og hvis jeg ellers lige kunne finde mit forslag til vedtagelse, så har jeg et.
Ellers kan jeg måske få det nedefra?
Jeg har det her, tak.
Jeg vil gerne på vegne af Dansk Folkeparti, Venstre og Det Konservative Folkeparti fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at strukturreformen giver mulighed for at skabe større sammenhæng i sundhedsvæsenet i forhold til forebyggelse, behandling og rehabilitering.
Dette skal udmønte sig i et sundhedsvæsen, der i højere grad opfylder borgernes berettigede forventninger til sundhedsvæsenet.
Folketinget konstaterer endvidere med tilfredshed, at vedtagelsen den 24. februar 2005 om opprioriteringen af kampen imod kræftsygdomme er fulgt op med aftalen mellem regeringen og Dansk Folkeparti om kræftplan II.
Aftalen skaber det rigtige grundlag for, at Danmark kan nå det højeste internationale niveau i kampen imod kræftsygdomme til gavn for patienterne.«