runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-01-20:
Det gælder naturligvis i særlig grad på et følsomt felt som efterretningsområdet.
PET har imidlertid underrettet Justitsministeriet om, at cheferne for henholdsvis den norske efterretningstjeneste og den svenske efterretningstjeneste over for PET's chef har givet udtryk for, at Jyllands-Postens udtryk »omfattende materiale« er stærkt overdrevet.
PET har endvidere oplyst, at man i de to lande, altså Norge og Sverige, efter de oplysninger, der foreligger for tjenesten, ikke har bedre muligheder for direkte adgang til Stasiarkiverne, end danske myndigheder har.
Jeg kan i øvrigt som sagt henvise til vores debat om det foregående spørgsmål, nr. S 909.
Peter Skaarup (DF), 1999-01-20:
Nu sagde statsministeren i det sidste svar, at man ikke på noget tidspunkt har undladt at rette henvendelse, hvis det var sådan, at der var et sagligt indhold.
Så synes jeg, at der står et spørgsmål tilbage, og det er: Hvor mange tilfælde taler vi så om her?
Taler vi om ét, to eller tre tilfælde, eller taler vi måske om 10, 20, 100 tilfælde?
Ifølge de informationer, der fremgår af dagspressen, og den fornemmelse, man har haft, er det jo altså ikke i ét, to eller fire tilfælde, at der er foregået spionage mod centrale dele af de danske myndigheder, men måske i rigtig mange tilfælde og i rigtig lange affærer.
Derfor synes jeg, det vil være relevant at få at vide, i hvilket omfang der er sket henvendelser fra Danmark til andre myndigheder for at få de her oplysninger.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-01-20:
Det, jeg sagde før, var følgende efter oplysning fra Justitsministeriet og justitsministeren til mig: PET har oplyst, at Efterretningstjenesten ikke i noget tilfælde, hvor den har haft et sagligt grundlag for at rette henvendelse til Stasiarkiverne, har undladt det.
Altså: PET har ikke i noget tilfælde, hvor den har haft et sagligt grundlag for at rette henvendelse, undladt dette.
Det andet, der er oplyst, er, at ressourcemæssige forhold ikke i den forbindelse har spillet nogen rolle; eller på godt dansk: Det har altså ikke været, fordi man ikke ville eller ikke havde ressourcer til det.
Jeg synes, man er meget præcis her i det, man har oplyst for mig.
Det har altså ikke været et spørgsmål om de to justitsministre, hr. Jensby refererer til.
Som jeg opfatter det, har PET oplyst, hvordan man har håndteret dette spørgsmål.
Til det andet spørgsmål, der stilles af hr. Jensby, vil jeg godt begrænse mig til at sige, at en redegørelse for dette forløb har været forelagt Folketingets Udvalg vedrørende Efterretningstjenesterne, det såkaldte Kontroludvalg.
Svend Aage Jensby (V), 1999-01-20:
Jeg nævnte, hvad den tidligere justitsminister Bjørn Westh havde sagt, nemlig at vi ikke ville bruge ressourcer på det, og at vi ikke ville lave en systematisk gennemgang.
Over for det står så hans forgænger, Erling Olsen, der klart og tydeligt siger: Jeg sagde, vi skal gennemgå det her, vi skal bruge ressourcer på det.
Hvordan kan to justitsministre i en regering, som statsministeren hele tiden har haft ansvaret for, have en så vidt forskellig holdning til et for danske sikkerhedsinteresser så vitalt spørgsmål? Som jeg nævnte, har man altså i Tyskland kunnet afsløre alvorlige sikkerhedsrisici, som også kan eksistere her i landet den dag i dag.
Vi ved, at Østlandene havde sikret sig total viden om vore mest hemmelige militære planer.
Man kan da ikke som regeringsleder sidde og sige, at man ikke har ansvaret for, at ens justitsministre har forvaltet det på så lemfældig vis.
Det forstår jeg ikke.
Men så kan jeg følge op med at stille statsministeren et yderligere spørgsmål: Der blev sagt, at man måske havde fået oplysninger fra andre kilder end fra Stasiarkiverne.
Jeg vil gerne have et helt klart svar på: Har beslutningen om at undlade at efterforske været truffet alene i Justitsministeriet og nævnt for den politiske chef, eller har disse afgørelser været truffet af den sædvanlige anklagemyndighed?
Søren Søndergaard (EL), 1999-01-20:
Jeg vil bare sige, at jeg anerkender fuldstændig statsministerens overvejelser og vil selvfølgelig formulere spørgsmålet skriftligt.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-01-20:
Jeg synes ikke, at hr. Søren Søndergaards spørgsmål er tilstrækkelig præcist, og jeg vil ikke rodes ind i en eller anden smart spørgeteknik.
Man er velkommen til at stille nogle spørgsmål skriftligt, så skal man få skriftlige svar, og man er velkommen til at indkalde mig til samråd, som man allerede har gjort, og der kan vi tage tingene på en fornuftig måde. Så synes jeg i øvrigt, at det klogeste ville være - også når det gælder substansspørgsmål - at rette spørgsmålene til den pågældende ressortminister.
Der kan man få svarene direkte, frem for at jeg skal tage den omvej.
Undskyld mig, jeg var et øjeblik ved at sætte drager op, så nu skal jeg komme tilbage til spørgsmålet.
Jeg er ikke i stand til i dag at oplyse, hvor mange tilfælde der har været tale om.
Jeg kan som sagt nævne, at som det er oplyst for mig,
har en redegørelse for forløbet været forelagt Folketingets Udvalg vedrørende Efterretningstjenesterne, det såkaldte Kontroludvalg.
Jeg vil næsten igen som det korrekte, når det gælder faktuelle spørgsmål, foreslå, at man retter henvendelse til justitsministeren.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Aaen (EL), 1999-01-21:
Jeg skal da takke for, at SF går ind for en hundrede procents regulering af overførselsindkomster, og vi er selvfølgelig også enige i, at nogle burde have mere, fordi de er kommet meget bagud, naturligvis.
Derfor forstår jeg heller ikke den totale afvisning af vores forslag.
Hvad er virkelighedens verden i politik?
Det er jo ikke sådan et eller andet, der er givet.
Det er jo resultatet af en politisk kamp.
Derfor var det da rart, hvis SF meldte sig lidt klarere på banen i den politiske kamp, der går ud på, at vi i hvert fald fjerner denne automatiske mekanisme, som betyder, at alle på overførselsindkomst år efter år sakker mere og mere bagud.
Det ville jo være rart at se SF på banen dér.
Og så fik jeg ikke svar på mit spørgsmål: Hvis Socialdemokratiet, SF, CD, måske De Radikale ønsker det, kan de så gå ud sammen med Enhedslisten og skabe flertal for en hundrede procents regulering af overførselsindkomsterne?
Vil man være villig til det? Kan man gøre det af hensyn til forligspartnerne?
Per Kaalund (S), 1999-01-21:
Til hr. Thulesen Dahl
kun det, for at man ikke kommer ud i en overfortolkning af mine bemærkninger om, hvor mange områder
man kan gøre det her på, at jeg anser ordningen, som vi kender den i denne sammenhæng, for at være fuldt i overensstemmelse med lovgivningen og alt muligt andet og ikke for noget, rigsrevisorer eller andre behøver at gå i dybden med
Hvis det endelig var tilfældet, ville de nok have set på det forinden.
Man kender jo på en række områder, at puljemidler fordeles på forskellig vis, tips- og lottoloven f.eks., og andre steder er der jo fordelinger af forskellig art.
Så der er jo tale om et stykke praktik i det her.
Det var det, jeg mente med mine bemærkninger.
Jes Lunde (SF), 1999-01-21:
Svaret på det første spørgsmål er ja.
SF går selvfølgelig ind for, at overførselsindkomsterne skal reguleres i takt med indkomstudviklingen.
Der er endda nogle af dem, vi gerne vil regulere hurtigere, fordi vi mener, at der er nogle, der er bagud.
Vi mener, der er nogle af de laveste satser i førtidspensionen, som er for lave.
Vi har taget særskilt initiativ til at foreslå forbedringer dér, og det forbeholder vi os også vores mulighed for at gøre i fremtiden.
Det forlig, der er indgået her, er et forsøg på at sikre den bedst mulige regulering af overførselsindkomster i det her samfund ud fra det politiske flertal, der nu engang er i det her Folketing.
Det er det, Enhedslisten ikke vil erkende.
Enhedslisten bevæger sig i en anden verden og går ud fra, at man kan skabe flertal bag noget mere ideelt.
Hvis Enhedslisten vil dokumentere over for os, at de har det flertal parat her i salen, kan vi snakke om det, men det er jo ikke situationen.
Situationen er, at vi er nødt til at operere ud fra, hvad der er den politiske indstilling hos et flertal her i Folketinget, og på de præmisser at sikre den optimale regulering af overførselsindkomster og den bedst mulige socialpolitik.
Det er det, vi har lavet med forliget her, og den situation er ikke forrykket en tøddel.
Vores analyse i SF er fuldstændig klar på det her punkt.
Vi mener, at vi tjener en god regulering af overførselsindkomsterne bedst ved at blive i forliget.
Derfor har vi tænkt os at blive i det.
Svar på det andet spørgsmål: Ja, SF kan når som helst vælge at træde ud af forliget, hvis vi har lyst til det.
Vi kan meddele de andre politiske partier, at nu vil vi ikke være med længere, men det har vi ikke nogen planer om.
Frank Aaen (EL), 1999-01-21:
Hr. Jes Lunde har fuldstændig ret i, at det gik grusomt galt i Schlüters tid for stort set alle på overførselsindkomst, måske på nær pensionisterne, men ellers alle andre grupper.
Og det er også rigtigt, at dengang var der ikke noget alternativ, det vil jeg sådan set godt medgive.
Men i dag er der jo alternativer.
Mit spørgsmål tidligere var lidt mere raffineret.
Det er klart, at hvis de syv partier kommer i mindretal, så bortfalder det, det er klart.
Men hvis nu Socialdemokratiet og SF og De Radikale og CD finder ud af, at de ønsker en fuld regulering af overførselsindkomsterne, kan de partier så gå sammen med os udenfor og gennemføre det?
Eller er man bundet?
Det synes jeg ikke rigtig vi fik noget svar på før.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-01-21:
Udviklingen er parallel.
Det kommer jo an på, om man regner i faste kroner eller i procenter, om man vil se det på den ene eller den anden måde.
Så det synes jeg simpelt hen er et irrelevant spørgsmål.
Undskyld at jeg ikke var her, da det var min tur.
Enhedslisten har fremsat beslutningsforslag om at ophæve satspuljen.
Satspuljen og den måde, hvorpå den administreres, bakkes i dag op af et bredt flertal i Folketinget, og Det Radikale Venstre er en del af dette flertal.
Finanslovaftalen for 1999 betyder, at der er relativt bred enighed om udmøntningen af satspuljen, og hvert enkelt parti har jo vetoret for den samlede udmøntning. Enhedslisten opstiller en række argumenter for, hvorfor de mener, puljen bør afskaffes.
For det første hævder Enhedslisten, at bestemmelsen om satsreguleringspuljen indebærer, at folk på overførselsindkomster får mindre, end de ellers skulle have modtaget.
Vi mener ikke, at dette argument holder vand, idet det med satsreguleringsloven er bestemt, hvorledes satserne skal reguleres.
Det ligger selvfølgelig fast.
Men selve den reguleringslov, som ligger til grund for puljen, er Enhedslisten jo formodentlig imod.
Så det er jo ikke det, at der kommer en pulje, Enhedslisten har noget imod; det er måden, puljen kommer på.
Der er imidlertid fra Det Radikale Venstres side fuld opbakning til den måde, reguleringerne er indrettet på, og vi har ikke nogen hensigter om at ændre det.
Man kan jo se på det på flere måder, enten som en forringelse af nogle gruppers vilkår eller som et værn mod fremtidige forringelser.
Det er jo ikke tilfældigt, at de syv partier, der er med her, er nogle, der har været i regering med hinanden og enkeltvis på hver side af midten af Folketingssalen inden for de seneste 10 år.
Der ligger også i satspuljeforliget et værn mod fremtidige svækkelser af ordningen.
Så derfor mener vi heller ikke, at det argument fra Enhedslistens side holder vand. Så fremhæver Enhedslisten, at satsreguleringspuljen finansierer en række projekter, der ikke vedrører modtagere af overførselsindkomster.
Ja, det er jo ikke rigtigt, for en del af projekterne kommer faktisk modtagere af overførselsindkomster til gode, men ikke alle.
For det tredje synes Enhedslisten, at satspuljen er en udemokratisk institution.
Det er klart, man altid kan diskutere, om alt skal foregå ved afstemninger om hver enkelt post her i Folketingssalen.
Men jeg ser ikke noget som helst forkert i, at man sidder nogle partier sammen og uddeler midler fra en pulje - det sker også med andre ting - og ellers bliver vores arbejde herinde meget detaljeret, og det kan der være mange indvendinger imod.
På den baggrund kan Det Radikale Venstre ikke støtte forslaget fra Enhedslisten.
Frank Aaen (EL), 1999-01-21:
Bare to spørgsmål for at være helt sikker: Er Det Radikale Venstre af den opfattelse, at de, der modtager pensioner, de, der får sygedagpenge, førtidspension, arbejdsløse på bistandshjælp pr. definition skal have en lavere indkomstudvikling end andre grupper i samfundet?
For det er jo konsekvensen af satspuljen.
Punkt 1.
Punkt 2: Kan Det Radikale Venstre overhovedet ikke se nogen problemer i, at en sum på 3 mia. kr. fordeles uden om de normale procedurer her i Folketinget, hvor det bare er en udvalgt kreds af partier, som bag lukkede døre aftaler det hele - bytte, bytte købmand-princippet er det, man bruger - og så bliver det hele bare fremlagt til efterretning for resten af Folketinget?
Er der ikke noget demokratiproblem overhovedet at få øje på i det?
Elisabeth Arnold (RV), 1999-01-21:
Det første spørgsmål, hr. Frank Aaen stiller, går på, hvordan de forskellige overførselsindkomstmodtagere i Danmark skal reguleres. Jeg kan tage et eksempel, SU. Hvordan skal det reguleres i forhold til den almindelige indkomstudvikling?
Der synes vi, det er vigtigt, at der er en fast procedure for, hvordan disse overførselsindkomster reguleres i forhold til udviklingen på det almindelige arbejdsmarked, og det gælder sådan set for alle grupper.
Der er lagt et fast mønster, det synes jeg alt andet lige er et gode.
Så kan man diskutere, om den regulering er tilfredsstillende, om den er komplet nok, men at der gælder faste regler og er et solidt flertal bag disse faste regler, mener jeg er et gode og en tryghed og en vished for de grupper, det omhandler.
Og med hensyn til det sidste spørgsmål om den pulje, som man sidder og sjakrer om, eller hvad det var for et udtryk, hr. Frank Aaen brugte,
har jeg ingen problemer med, at der sidder nogle partier og fordeler disse få milliarder kroner på møder, så længe det bagefter er helt åbenlyst, hvem der får hvad.
Hvem puljens midler fordeles til,
er offentligt kendt, og det står alle partierne så inde for, fordi hvert enkelt parti har vetoret over for den samlede puljes anvendelse.
Det synes jeg er i orden.
Frank Aaen (EL), 1999-01-21:
Jamen vi er ikke uenige.
Det er en god ting at have en fast regulering.
Og så kan man med jævne mellemrum tage stilling til, om der er en enkelt gruppe, der har brug for at få et ekstra løft, men udgangspunktet er en fast regulering for alle.
Det var ikke det, jeg spurgte om.
Er det Det Radikale Venstres politik, at de, der får pension, arbejdsløshedsdagpenge, sygedagpenge, år efter år skal sakke bagud i forhold til andre indkomstgrupper?
Udviklingen er ikke parallel.
Der tages 0,3 pct. plus 0,3 pct. plus 0,3 pct. plus 0,3 pct. I 1992 var det et par hundrede kroner, man mistede på den her ordning.
I dag, 5-6 år efter, er det mellem 2.000 og 3.000 kr., folk mister på den her ordning.
, man vil miste på den her ordning.
Det gør simpelt hen, at indkomstudviklingen kommer til at gå sådan her for de to grupper, og jeg kan jo næsten forstå, at Det Radikale Venstre ikke synes, det er en grim ting, hvis indkomstforskellen for arbejdsløse og dem i arbejde bliver større og større.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-01-21:
Kristeligt Folkeparti synes, det var et både fornuftigt og fremadrettet forlig, der blev indgået i 1990, og som havde dette dobbelte sigte at sikre de forskellige grupper, der er på indkomstoverførsler, en fast stigning og samtidig sætte et lille beløb af, som bruges til en særlig målrettet socialpolitisk indsats.
Denne kombination, at man får en fast stigning, plus at der gøres en ekstra indsats, støtter vi fortsat, og vi har ingen planer om at melde os ud af forligsgruppen, og derfor har vi naturligvis heller ingen planer om at støtte det beslutningsforslag, som vi nu har til forhandling.
Tom Behnke (FP), 1999-01-21:
Fremskridtspartiet er tilsvarende tilfreds med, at Enhedslisten har fremsat forslaget her.
Vi var i Fremskridtspartiet tilbage i 1990 de eneste, der stemte imod, at man lavede denne ordning, og det har vi så stået alene med i nogle år.
Så sker der jo det, at der kommer nye partier til, som bliver valgt ind i Folketinget.
Og sagen er jo, som det er blevet fremhævet, at i det her satspuljehalløj er det ikke alle partier, der er med,
end ikke de partier, der kommer ind, efter at forliget bliver indgået.
Det vil sige, at der jo rent faktisk kan blive større og større dele af Folketinget, som holdes uden for dette forlig, og det er selvfølgelig ikke hensigtsmæssigt.
Det er ikke hensigtsmæssigt, at man laver en sådan pulje, hvorefter at politikerne efter forgodtbefindende kan rende rundt og lege julemænd og dele gaver ud i en lind strøm til dem, som man nu er gode venner med, eller som man i øvrigt kender på anden vis.
Det er det, der er tilfældet, og det er jo det, som man kan se igen og igen. Helt slemt bliver det jo, når det viser sig, at dér, hvor pengene til puljen kommer fra, er fra
de i forvejen dårligst stillede her i landet.
Havde man dog så bare taget pengene et sted, hvor man kunne undvære pengene, kunne man måske have set igennem fingre med det.
Der er naturligvis mange af de projekter, som bliver lavet for de her penge, som er gode projekter, og som vi også i Fremskridtspartiet støtter.
Vi mener bare, at finansieringen er forkert.
Så kan jeg se, den røde lampe lyser, det står jeg uforstående over for, formand?
Nu lyser den røde lampe ikke længere.
Så fortsætter jeg.
Det er jo så dér, hvor man kan købe politikere til at gå med til det ene eller det andet mod et løfte om, at når vi kigger på satspuljemidlerne, så kan vi jo nok finde ud af at lave nogle gode projekter dér, og det er selvfølgelig ikke acceptabelt.
Næ, det, der er sagen, er, som Enhedslisten stiller forslag om, at pengene bør tilbage til dem, de bliver taget fra.
Hvis man så ønsker en sådan pulje, og socialministeren ikke er i stand til af egen drift at sørge for, at disse gode initiativer bliver sat i værk, men at socialministeren er nødt til at have hjælp af Folketinget, så lav dog en særskilt pulje, men lad være med at tage pengene fra dem, der i forvejen har det dårligst.
Vi støtter som sagt forslaget.
Per Kaalund (S), 1999-01-21:
Til hr. Frank Aaen: Det at sammeligne de forskellige grupper, også hvad overførselsindkomstomstområder angår, er altid vanskeligt, og man kan altid finde grupper, som føler, at de har et efterslæb.
Det kan være de privatansatte i forhold til offentligt ansatte, og det kan være folkepensionister i forhold til invalidepensionister.
Der kan gøres en lang, lang række sammenligninger, og den højeste retfærdighed opnås næppe.
Vi tror ud fra en samlet vurdering, at denne ordning er til fordel for det, man lidt bredt kan kalde overførselsindkomstgrupperne, og vi ser sådan set uafhængigt af det her på, hvordan forholdene er for disse grupper i forbindelse med de forskellige reguleringer og satsændringer osv., der kommer over tid.
Og endelig vil jeg sige til hr. Frank Aaen, at jeg kan ikke stå her og garantere for noget i al fremtid; men jeg kan sige, at for mig at se er der ingen ønsker om for nærværende og i en overskuelig fremtid at ændre på disse forhold.
Gitte Seeberg (KF), 1999-01-21:
Hr. Frank Aaen stillede ikke noget spørgsmål, så jeg vil bare tage det til indtægt, der blev sagt.
Jeg synes, at det er hyklerisk, vil jeg sige til hr. Tom Behnke, hvor han end blev af, at fremføre det fra Folketingets talerstol af Fremskridtspartiet, som jo altid taler for, at skattetrykket ikke må stige osv.
Faktum er, at hvis man ikke gjorde det på denne her måde, ville der ikke være råd til at foretage nogle særlige tiltag over for de grupper, som vi gerne vil hjælpe.
Rent faktisk har man jo med den nye sociale indsats over for de dårligst stillede på arbejdsmarkedet finansieret det over satspuljemidlerne.
Og til hr. Kristian Thulesen Dahl, som spørger, om jeg ligesom hr. Per Kaalund kan forestille mig, at man gjorde det her på andre områder, må jeg sige, at jeg i dag ikke har fantasi til at forestille mig, hvad det skulle være, men det kan da godt være, at der på et tidspunkt bliver fremsat nogle forslag, som gør, at jeg ville sige ja til det, men som sagt ikke på nuværende tidspunkt.
Mogens Lykketoft (S), 1999-01-21:
Regeringen kan ikke anbefale Folketinget at støtte Enhedslistens forslag, og det skal jeg ganske kort begrunde.
Jeg mener faktisk, at den aftale, en lang række partier lavede i 1990, har skabt en overordentlig ønskværdig politisk stabilitet om den måde, hvorpå indkomstoverførsler reguleres.
Der findes ikke nogen entydig videnskabelig metode.
Det er en politisk afgørelse, og da vi havde oplevet næsten et årti med stærkt delte meninger her i Folketinget om, hvorvidt overførsler skulle reguleres, og på hvilken måde de skulle reguleres, fandt jeg dengang, som jeg finder det nu, at det var et betydeligt fremskridt, at der blev skabt den tryghed omkring indkomstoverførslerne, som ligger i satsreguleringsmekanismerne.
Det, som Enhedslisten har kritiske bemærkninger til, er vel især afhøvlingen af de 0,3 pct. i den generelle regulering hvert år til fordel for satsreguleringspuljen, som skal tilgodese specifikke behov i den gruppe, der modtager indkomstoverførsler.
Om det punkt vil jeg gerne sige, at jeg mener, det i sin idé er rigtigt, at vi har gjort det muligt for Folketinget at tilgodese overordentlig fornuftige, vigtige, særlige tiltag
for svage grupper og sikret finansieringen til det endnu igennem et tiår. Jeg er selvfølgelig også opmærksom på den kritik, der har været, som går ud på, at man, på grund af at så mange partier skal enes om udmøntningen af satsreguleringspuljen, også nogle gange har fordelt nogle af midlerne på en måde, som kunne kritiseres som værende på kanten af det oprindelige formål og den oprindelige tankegang. Jeg er enig i, at der er projekter, der falder ind under den kritik igennem de mange år, ordningen efterhånden har eksisteret.
Det tror jeg, alle partierne bag satsreguleringsforliget var enige i, og vi tog faktisk en drøftelse, som jeg husker det, for godt et års tid siden om denne sag, og der var rundt om bordet i forligspartikredsen enighed om at stramme op, så man var sikker på, man holdt sig inden for sine egne hensigter, da aftalen blev lavet i sin tid.
Der var også på det tidspunkt en diskussion, fordi jeg spurgte partierne, om de ønskede, at dette forlig skulle have holdbarhed også ud over næste valg, eller om vi i fred og ro skulle opsige det og stille hinanden frit.
Der var enighed om at fortsætte forliget og stramme op i anvendelsen af midlerne, så man ikke var åben for den kritik, der har kunnet rettes mod en mindre del af projekterne.
Jeg vil gerne understrege, at det er min opfattelse, at når man ser det samlede regnskab for brugen af dette forlig, brugen af satsreguleringspuljen over en 8-9-årig periode, så har vi for langt, langt, langt de fleste projekters vedkommende varetaget gode, nyttige og socialt ønskelige projekter. Derfor skal min opfordring være - og med de drøftelser, der har været for et års tid siden, er jeg sikker på, at et flertal i Folketinget vil være enig med mig - at Enhedslistens beslutningsforslag afvises.