runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-04:
Hr. Ove Fich spørger, hvorfor Enhedslisten ønsker at klare fortolkningsproblemerne af med EU-Kommissionen.
Jamen det er jo meget enkelt: Det er, fordi den danske regerings hovedkrav i forhandlingerne jo var, at det ikke skulle være EU-Kommissionen, der godkender eller forkaster brug af miljøgarantien. Det krav kom den danske regering ikke igennem med, og derfor står vi nu i den situation, at den nye traktat giver EU-Kommissionen beføjelser til at forkaste dansk anvendelse af miljøgarantien, og derfor er det da helt afgørende at vide, hvordan EU-Kommissionen vil bruge sin magt.
Det er jo EU-Kommissionen, der efter den ny traktat ganske enkelt bestemmer, om vi må bruge miljøgarantien. Jeg vil godt oplyse over for hr. Ove Fich, at de internationale miljøorganisationer efter Amsterdamtopmødet overvejede, om de skulle spørge EU-Kommissionen og EU-formandskabet.
De turde ikke spørge, for de var bange for at få et negativt svar.
Men jeg synes, at vi skal spørge, også selv om vi risikerer og sandsynligvis får et negativt svar, for befolkningen har krav på at vide, hvad vi stemmer om.
Ove Fich (S), 1997-12-04:
Jeg synes, det er urimeligt, at hr. Bent Hindrup Andersen sammenligner mit indlæg med det, som hr. Uffe Ellemann-Jensen, tidligere udenrigsminister, fremkom med i 1986, for dengang var der megen tvivl om miljøgarantien.
Vi var ikke trygge i Socialdemokratiet, og det var en meget medvirkende årsag til, at vi anbefalede et nej ved den folkeafstemning, der fandt sted på daværende tidspunkt. Men vi synes, at vi ved den her lejlighed kommer et langt skridt i retning af præcisering.
Så stiller hr. Bent Hindrup Andersen tre konkrete spørgsmål.
Dem kunne jeg godt give mig til at filosofere over, men jeg vil sige noget andet, nemlig: Lad det dog komme an på en test.
Hvornår tør Enhedslisten sige ja til nye og forbedrede regler og så teste dem?
Lad os da i fællesskab se, om de holder vand eller ikke holder vand.
Hvis de så ikke holder vand, så lad os ved en kommende regeringskonference tage et nyt skridt i præciseringen og forbedringen af miljøgarantien.
Jeg føler, at man her på forhånd skiber mulighederne af og siger, at det ikke duer, selv om man ikke ved noget om det og ikke tør lade det komme an på en test.
Så skal jeg blot sige til hr. Keld Albrechtsen: Europa-Kommissionen har ikke fået yderligere beføjelser med Amsterdamtraktaten.
Tværtimod.
De er blevet stærkt forpligtet til at svare og svare med det samme, således at vi kan træffe vore forholdsregler.
Charlotte Antonsen (V), 1997-12-04:
Jeg vil gerne spørge hr. Ove Fich, om jeg ikke har ret i, at
hvis de spørgsmål, der stilles fra Enhedslistens side, besvares positivt, så ville det simpelt hen være i strid med retssamfundet.
Har jeg ikke ret i, at når hr. Hindrup Andersen siger, at man fra Kommissionens side skal kunne fortolke en retsakt, så svarer det til, at man herhjemme siger, at den danske regering skal kunne fortolke en lov?
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-12-04:
Så vil jeg opfordre til, at man kommunikerer lidt tættere sammen i regeringen, for jeg har spurgt, og jeg har fået svar fra landbrugsministeren.
Jeg har fået det svar - jeg har også fået det skriftligt - at det ikke ændrer en millimeter, når det gælder vækstfremmerne.
Det er klart.
Og situationen er for Sveriges vedkommende den, at de må ophæve deres forbud mod vækstfremmere, som de har kæmpet 10-15 år for at få ud af deres svineproduktion.
Det er deres resultat af et medlemskab af EU.
Jeg er også godt klar over, at det netop var Socialdemokratiets grund til at stemme nej dengang, men der er ikke ændret noget som helst, som betyder, at de her sager har en større chance.
Det, man egentlig burde kunne gå ud og sige til befolkningen, er: Nu er det sådan, at nu har vi en miljøgaranti, der f.eks. betyder, at vi ikke i en komitéprocedure, selv om næsten alle EU-landene er imod, kan tvinges til at markedsføre en gensplejset majs, som har store sundhedsmæssige problemer.
Det er ikke tilfældet; der er ikke ændret ved det i Traktaten.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-04:
Jeg må minde hr. Ove Fich om, at da vi - VS og Socialdemokratiet - i sin tid sammen gik imod hr. Uffe Ellemann-Jensens EF-pakke, var det bl.a., fordi vi var bange for, at Kommissionen fik magten til at bestemme over miljøgarantien.
Det var også Socialdemokratiets begrundelse for at gå imod.
Men med Amsterdamtraktaten har man nu kapituleret og accepteret, at det er Europa-Kommissionen, der bestemmer.
Man har altså forladt de principper, som man sammen med os kæmpede for i 1986.
Så siger hr. Ove Fich, at Enhedslisten ikke vil være med til at teste miljøgarantien.
Jamen det er dog en fantastisk udtalelse.
Det, vi beder om, er jo at få den testet inden folkeafstemningen, mens hr. Ove Fich vil vente, for han tør ikke lade den komme på en prøve inden folkeafstemningen.
Han tør ikke spørge Kommissionen, for hr. Ove Fich ved godt, at hvis han spørger Kommissionen, får han et negativt svar, og det tør han ikke fremlægge for de danske vælgere, for så vil han komme til at ligne hr. Uffe Ellemann-Jensen i 1986 til forveksling.
Ove Fich (S), 1997-12-04:
Jeg må sige, at det er lidt groft at sammenligne undertegnede med hr. Uffe Ellemann-Jensen, men forhåbentlig er det til undertegnedes fordel.
Men så vil jeg sige til hr. Keld Albrechtsen, at forskellen på vores holdning er, at hr. Keld Albrechtsen vil lave en test på papir og diskutere det juridisk med Kommissionen, hvorimod vi vil lave en test i forhold til virkeligheden, idet vi vil prøve miljøgarantien af på de konkrete sager, når den nye, reviderede miljøgaranti er vedtaget, og så vil vi se, om den holder vand eller der fortsat er problemer.
Og hvis der fortsat er problemer, er vi klar til at fortsætte med at få den forbedret ved den næste regeringskonference.
Enhedslisten stiger af på forhånd.
Det er forskellen på vores holdning.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-04:
Jeg vil godt spørge fru Charlotte Antonsen, om Venstre ikke kan dele det synspunkt, at det vil være bedst for demokratiet, at vælgerne så vidt som overhovedet muligt ved, hvad vi kommer til at stemme om, således at vi ikke igen skal opleve den situation, som vi oplevede i hr. Uffe Ellemann-Jensens tid som minister: at man udsteder en masse løfter, og at de så bagefter viser sig ikke at kunne holde.
Det løfte gav man frejdigt i 1986.
Men det kunne naturligvis ikke holde, for det blev underkendt af Kommissionen og Domstolen.
Hvis vi vil forbyde en vækstfremmer her i Danmark, skal vi altså bevise, at den er mere skadelig i Danmark, end den f.eks. er i Tyskland, og det gør det jo håbløst at komme igennem med en dansk undtagelse over for Europa-Kommissionen.
Så jeg vil godt spørge fru Charlotte Antonsen, om det ikke fra et demokratisk synspunkt er rimeligt at få afklaret fortolkningstvivlen, inden vi stemmer.
Charlotte Antonsen (V), 1997-12-04:
Alene i den måde, den er beskrevet på i Amsterdamtraktaten, er der en meget, meget større afklaring
end det, der er i den gamle miljøgaranti, bl.a. det med de 6 måneder.
Og når hr. Keld Albrechtsen siger, at det er nyt, at for at man skal kunne benytte miljøgarantien, skal problemet være specifikt for det enkelte land, er det ganske enkelt forkert, for sådan er det allerede i dag.
Det er jo det, som Domstolen har slået fast er et nødvendigt krav, før man kan benytte miljøgarantien, så det er simpelt hen ikke korrekt.
Og hr. Keld Albrechtsen må finde på noget bedre, hvis han vil fortsætte med at påstå, at den nye miljøgaranti er ringere end den gamle.
Else Marie Mortensen (S), 1997-12-04:
Jamen jeg synes da, det er betryggende med den forsikring om hensigten med forslaget.
Jeg må så konstatere, at vi er fuldstændig enige i hensigten, men ikke helt enige om, hvilke veje vi skal gå.
Lis Greibe (S), 1997-12-04:
Lovforslag nr. L 71 er en formel ophævelse af seks tilskudslove på energiområdet.
Lovene har fungeret gennem 1970'erne og begyndelsen af 1980'erne, og ophævelse af dem er blot en regelsanering, Socialdemokratiet anbefaler lovforslaget, og jeg skal derudover viderebringe Det Radikale Venstres støtte til det.
Kim Mouritsen (V), 1997-12-04:
Jeg vil gerne på Venstres vegne sige, at vi også støtter lovforslaget.
Det er jo af den herlige type lovforslag, der giver lidt forenkling og afbureaukratisering ved, at vi får fjernet nogle af de love, som er overflødige, så vi hilser det såmænd også velkommen og vil da se frem til en meget hurtig behandling i udvalget.
Eva Møller (KF), 1997-12-04:
Efter disse to meget lange og blomstrende ordførertaler kan jeg indskrænke mig til at sige: Ja - eller jeg skal måske sige seks gange ja.
Anni Svanholt (SF), 1997-12-04:
SF støtter ophævelsen af de nævnte love ved dette lovforslag.
Addi Andersen (CD), 1997-12-04:
I folketingsåret 1996-1997 har bl.a. Enhedslisten rejst mange forespørgsler og spørgsmål til ministre med det formål at skabe mistillid til Amsterdamtraktaten.
Det gør man uden hensyn til, at et nej den 28. maj 1998 kan få alvorlige følger for Danmark for ikke at tale om de lande, der søger optagelse i EU, herunder Estland, Letland og Litauen.
Danmark har altid lovet at støtte disse tre lande, men det rører tilsyneladende ikke nejpartierne.
Ministrene har udmærket beskrevet indholdet af traktaten
på miljøområdet, og da jeg ikke mener, at jeg ved at blive her i salen i flere timer kan gøre Enhedslisten klogere, vil jeg nøjes med denne korte bemærkning.
Ole Donner (DF), 1997-12-04:
Nu har jeg på Dansk Folkepartis vegne flere gange i dag kritiseret alle disse tilskudsordninger, så derfor burde jeg holde en lang og flammende tale om dette glimrende lovforslag.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-04:
Når vi har rejst den her forespørgsel, er det naturligvis, fordi der fra mange sider er rejst tvivl, om den såkaldt reviderede miljøgaranti i Amsterdamtraktaten overhovedet, når det kommer til stykket, kan bruges til noget, eller om den indeholder så mange og så kringlede forbehold, at den i praksis ikke vil kunne anvendes - eller regeringerne i hvert fald næppe vil turde anvende den på grund af dens mange indviklede formuleringer.
Den ene del handler om den miljøgaranti, som vi fik løfte om tilbage i 1986, hvor daværende udenrigsminister Uffe Ellemann-Jensen lovede den danske befolkning, at vi frit kunne anvende miljøgarantien, når vi her i Danmark fandt det nødvendigt.
De løfter blev gentaget i 1992, igen af hr. Uffe Ellemann-Jensen, og i 1993 af den nuværende statsminister.
Det står i dag klart, som det også er dokumenteret,
bl.a. i en artikel af professor, dr. jur. Hjalte Rasmussen,
at det, som man kaldte maksimumsfortolkningen, altså de løfter, som man gav den danske befolkning, ikke kunne indfries.
Det blev bl.a. gjort klart ved en dom ved EF-Domstolen i 1994.
Nu står vi i den situation, at man har fået lavet en ny tekst, en revideret tekst, i Amsterdamtraktaten, som indeholder en række betingelser for at bruge miljøgarantien, som sandsynligvis betyder, at det bliver helt umuligt at anvende den i praksis.
Jeg mener, vi har krav på denne gang at få fuldstændig afklaret inden folkeafstemningen, hvad det egentlig er, vi stemmer om, således at alle de fortolkningstvivl, der er rejst, bliver afklaret inden folkeafstemningen, således at vi undgår, at vi for fjerde gang skal til en folkeafstemning, hvor en regering har udstedt en masse løfter, som bagefter viser sig ikke at kunne holde.
Det drejer sig selvfølgelig om, at brugen af miljøgarantien ikke må stride mod det indre markeds funktion, og bestemmelserne om, at der skal være specifikke nationale forhold, der kan begrunde anvendelsen af miljøgarantien, bestemmelser, som er indføjet i den nye tekst, og som altså efter vores bedømmelse - nu må vi høre, hvad ministrene siger, men efter vores bedømmelse - betyder, at det i praksis vil være på det nærmeste umuligt at få godkendt brugen af den ny miljøgaranti, og at man ved en eventuel sag ved EF-Domstolen, der jo har det sidste ord i spørgsmålet, faktisk med ret stor sandsynlighed vil tabe sagen.
Det vil i hvert fald nemt kunne begrundes fra EU-Kommissionens side med henvisning til de nye bestemmelser, at et land ikke må få lov til at bruge miljøgarantien.
Det er jo også blevet bekræftet, at det er Kommissionen, der bestemmer, om vi må bruge miljøgarantien.
Derfor håber jeg, at ministrene vil give tilsagn om, at vi nu skal have ryddet fortolkningstvivlen af vejen, så befolkningen kan vide, hvad vi stemmer om, når vi går til folkeafstemning.
Besvarelse
Niels Helveg Petersen (RV), 1997-12-04:
Det er, også set fra regeringens synspunkt, glimrende at få en diskussion netop om miljøbestemmelserne.
Den vil vise, at Amsterdamtraktaten er bedre end den traktat, vi har i dag, og lad mig føje til om Amsterdamtraktaten i øvrigt, at Amsterdamtraktaten har sikret de danske forbehold, og endelig, at Amsterdamtraktaten jo også er nøglen til udvidelsen med landene i Central- og Østeuropa.
Når jeg siger, at Amsterdamtraktaten er en bedre traktat end den eksisterende, så gælder det ikke mindst på miljøområdet.
Danmark opnåede på regeringskonferencen store resultater på miljøområdet.
Ambitionsniveauet var højt, og regeringens forhandlingsgrundlag, som var støttet af et meget bredt flertal i Folketinget, opstillede en række ambitiøse målsætninger.
Lad mig nævne, at bæredygtig udvikling indskrives som et mål for EU-samarbejdet.
Der skal fremover tages tværgående hensyn til miljøet i alle EU-politikker.
Ikke bare Kommissionen, men også Europa-Parlamentet og Ministerrådet skal stile imod et højt beskyttelsesniveau. Dertil kommer som bekendt en præcisering af miljøgarantien.
Lad mig nævne to klare præciseringer i miljøgarantien: at den også gælder for kommissionsretsakter, og den kan bruges ved ny viden.
Med disse ord vil jeg give ordet til miljø- og energiministeren for nærmere at redegøre for miljøgarantien og de foretagne prioriteringer og for miljøbestemmelserne i Amsterdamtraktaten.
Charlotte Antonsen (V), 1997-12-04:
Det var med den gamle traktat, som det er med den nye: Det er i sidste instans EF-Domstolen, der fortolker det.
Det er jo også derfor, hr. Keld Albrechtsen hverken kan få regeringen eller Kommissionen til at give nagelfaste fortolkninger af den nye traktat. Det, man gør fra politisk side, er, at man laver en lovgivning og en traktat, hvori man skriver det, man mener bør være gældende, og derefter er det op til domstolen at afgøre, hvordan det nu skal fortolkes helt konkret.
Og jeg er fuldstændig enig med hr. Ove Fich i, at hvis det så efterfølgende viser sig, at det, politikerne har villet, er noget andet end det, EF-Domstolen mener er konsekvensen af traktatændringerne, må vi lave traktaten om igen.
Men det er altså sådan i et retssamfund, at det er domstolen og ikke diverse politikere, der afgør, hvordan en lov skal fortolkes, og sådan er det både i EU og i Danmark.
Elisabeth Arnold (RV), 1997-12-04:
Det var hr. Ole Donners bemærkning om PCP-sagen, der fik mig til at tage ordet igen, for hr. Ole Donner sagde, at PCP-sagen netop viste, at vi ikke selv kunne bestemme i denne sag.
Jamen, PCP-dommen gav os medhold.
Den sagde jo, at Danmark har ret til at opretholde særlige foranstaltninger med hensyn til PCP, fordi der er et miljømæssigt henseende, et sundhedsmæssigt henseende, og her må reglerne for det indre marked vige.
Jeg har altså forstået, at hr. Ole Donner i hvert fald tidligere har været tilhænger af det indre marked.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-04:
Så vil jeg også godt sige, at det godt kan være, der er et tidsproblem i at få afklaret det hos EU-Kommissionen, især hvis EU-Kommissionen vælger at nægte at svare på henvendelsen, men jeg mener, det bør forsøges.
Det er årsagen til, at vi stiller forslaget til vedtagelse, og jeg kan godt åbenlyst indrømme, at jeg kan være bekymret for, hvad Kommissionens svar vil være.
Jeg kan godt frygte, at det vil være dybt negativt.
Det er også årsagen til, at en række miljøorganisationer har afstået fra at henvende sig til formandskab og Kommission for at få en præcisering, men jeg synes bare, at vi af hensyn til demokratiet har krav på at få den tilkendegivelse fra Kommissionen i bindende form, således at vi ved, hvad vi stemmer om.
Det er alene af den grund, vi stiller forslaget, og derfor synes vi faktisk, det er et væsentligt forslag, vi stiller.
Ole Donner (DF), 1997-12-04:
Jeg vil starte med at sige til fru Elisabeth Arnold, at vi er uenige i det her spørgsmål.
Vi kan godt begynde at diskutere
Der burde ikke være nogen, der kunne blande sig i, hvis et land siger, at det her er kræftfremkaldende, og det mener vi ikke skal puttes i den pågældende vare.
Så bør landene selvfølgelig selv kunne bestemme helt suverænt.
Til Enhedslisten vil jeg sige, at det måske var en fordel, hvis vi allerede nu fik en debat om, om vi skulle stemme ja eller nej til traktaten, men det er der ikke ret mange, der er interesseret i her i Folketinget.
Jeg tror, man håber på, at der ikke kommer stor oplysning og stor debat, og så får man heldigt overstået afstemningen med én eller to procent i overskud.
Elisabeth Arnold (RV), 1997-12-04:
Jeg ved ikke helt præcist, hvad det er, vi er uenige om, vil jeg sige til hr. Ole Donner.
Jeg troede for eksempel, at vi var enige om det indre marked.
Jeg har tidligere hørt hr. Ole Donners både tidligere og nuværende partifæller sige, at de gik ind for det indre marked.
Hvis der nu f.eks. er et andet land, som siger: Vi vil ikke købe dansk svinekød, for det har en gal farve, skal der jo være nogle, som siger: Nej, vi har nogle aftaler, der siger, at vi skal have mulighed for at handle tværs over grænserne uden restriktioner, hvis vi i øvrigt opfylder nogle minimumsbestemmelser.
Det er præcis det, miljøgarantien handler om: at vi kan sætte det indre markeds regler ud af kraft, hvis vi har nogle begrundelser, som bunder sig i miljøet.
Så hvis hr. Ole Donner vil komme herop og bekræfte, at Dansk Folkeparti også er modstander af det indre marked,
vil jeg sådan set have fået klargjort et af de problemer, som hr. Ole Donner har rejst her i dag.
Ole Donner (DF), 1997-12-04:
I Dansk Folkeparti er vi glade for, at vi her i dag får en debat om miljøgarantien.
Det har vist sig, at der i hvert fald blandt nogle af Folketingets partier og også blandt videnskabsfolk og jurister er stor uenighed om, hvorvidt denne miljøgaranti er bedre eller dårligere, end den var tidligere.
Det, vi mener i Dansk Folkeparti, er, at der i hvert fald er en understregning her af, at vi afgiver suverænitet på disse områder, i og med at vi ikke længere selv kan bestemme over egne forhold.
Vi mener, at Danmark selv bør bestemme sin politik og specielt inden for miljøområdet.
Så siger miljøministeren, at Domstolen har været positiv over for de sager, der er blevet indbragt, men vi mener
slet ikke, at det skulle være nødvendigt, at nogen skulle blandes ind i vores forhold her i Danmark.
Vi bør være suveræne på det område
Enhedslistens forslag til vedtagelse om, at man skulle have en bindende juridisk aftale, lyder selvfølgelig tillokkende, men vi tror ikke rigtig på, at man vil kunne nå at få sådan en aftale igennem, inden den tidsperiode er gået, og derfor er det sikreste jo, at vi forkaster den aftale, der
skal stemmes om i maj måned
Vi mener, at den PCP-dom, der er faldet, understreger, at landene ikke selv kan bestemme, og vi mener, at der slet ikke burde have været en domstolsafgørelse i sådan en sag.
Når et land mener, at der er kræftfremkaldende stoffer i produkterne, bør de selvfølgelig også kunne forbyde dem.
Så siger man godt nok, at hvis der er videnskabeligt belæg for det, vil man altid kunne komme igennem.
Ja tak, men lige så snart man taler om videnskabeligt belæg, er der en videnskabsmand, der mener ét, og så er der samtidig nogle andre, der mener det stik modsatte, så det giver vi ikke så meget for.
Det forslag til vedtagelse, der kommer fra Socialdemokratiet, Venstre, De Konservative, De Radikale og CD, kan Dansk Folkeparti ikke støtte, og det kan vi ikke, fordi det starter med, at »Folketinget konstaterer, at Amsterdamtraktatens miljøbestemmelser på en række punkter er blevet styrket«.
Der står også, at »Folketinget finder, at den reviderede miljøgaranti indeholder præciseringer og forbedringer, som sikrer, at garantien ikke alene kan anvendes til at opretholde eksisterende nationale regler ...« osv.
Vi mener absolut ikke, at det er tilfældet.
Vi mener, at debatten netop har bevist, at vi skal være suveræne på egne områder, og derfor skal vi sige nej til traktaten.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-04:
Blot en præcisering, fordi hr. Steen Gade hævdede, at det skulle være et fuldstændig enigt Folketing, som mente, at der var to forbedringer i miljøgarantien, og for at sikre, at den opfattelse ikke skal brede sig yderligere.
Man skal f.eks. kunne bevise, at et stof, vi vil forbyde her i Danmark, er mere giftigt for danskere end for tyskerne.
Men det kan man selvfølgelig ikke, og derfor er den bestemmelse efter min opfattelse ikke et fremskridt.
Svend Auken (S), 1997-12-04:
Jeg vil gerne sige tak for mange gode indlæg under debatten.
Jeg skal indskrænke mig til at sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg mener, at hans tanke om at få en erklæring fra Kommissionen om en nærmere udlægning af de kriterier, der skal bringes i anvendelse, før man kan bruge miljøgarantien, ikke bare er dumt.
Det er fantastisk dumt - forstået på den måde, at Kommissionen jo i hele forløbet har været meget kritisk indstillet over for Danmarks, Østrigs og andre landes ønsker om at få disse miljøbestemmelser ind.
Kommissionen har hele tiden ligget på den linje at begrænse miljøgarantien mest muligt, men Kommissionen tabte diskussionen, og det ville da være helt utroligt at give modparten, taberen i denne diskussion, monopol på at udlægge teksten.
Det bliver til syvende og sidst EF-Domstolen, der skal gøre det.
Vi kan ikke med sikkerhed sige, hvilket resultat Domstolen kommer til på disse områder, men jeg tror, at det, hr. Gade refererede fra Hjalte Rasmussens side, ikke er nogen helt forkert udlægning.
I det hele taget bevæger balancen mellem konkurrencesynspunkter, indre markedsynspunkter og miljøsynspunkter sig i øjeblikket i Europa klart i retning af at give større primat til miljøet, også inden for Kommissionen.
Må jeg bare minde om, at i går godkendte Kommissionen den danske ellov, som i forbindelse med gennemførelsen af liberalisering på elmarkedet i hele Danmark prioriterer elektricitet fremstillet af kraftvarme, vindmøller, affaldsforbrænding, biomasse osv.
På trods af, at der her er tale om klare indskrænkninger med hensyn til konkurrencesynspunktet, godkendte konkurrencekommissæren og hele Kommissionen det, og det blev på den måde demonstreret, at i valget mellem miljø, konkurrence og økonomisk hensyn valgte man miljøet.
Der er ingen tvivl om, at i denne politiske kamp - for det drejer sig jo om en politisk kamp, selv om vi er tilbøjelige til at reducere politiske spørgsmål til juridiske diskussioner - har miljøforkæmperne, som har kæmpet for at få disse bestemmelser ind i traktaten, også fået nogle våben og nogle argumenter, de kan bruge.
Jeg deler slet, slet ikke hr. Albrechtsens udlægning af begrebet »specifik«.
Selv Kommissionen har i sin hidtidige fortolkning lagt op til en nok så liberal udlægning af begrebet »specifik«, og når det gælder spørgsmålet om videnskabeligt belæg, vil jeg gerne sige en enkelt ting til hr. Gade: Jeg synes faktisk, det er godt, vi har fået begrebet »videnskabeligt belæg« ind.
I Danmark fører vi eksempelvis ikke miljøpolitik på løse påstande eller hovsa hovsa-reaktioner på avisartikler.
Vi tager stilling ud fra solide faglige argumenter, og det, der hidtil har været vanskeligheden i nogle af diskussionerne, vi har haft med Kommissionen - herunder også den sag, jeg ikke skal omtale, vedrørende drikkevareemballager - har været at få Kommissionen til at forholde sig til faglige argumenter.
Nu er det direkte slået fast i traktaten, at har man fagligt belæg, er det noget, der opfylder et vigtigt kriterium i selve traktaten, så det anser jeg ikke for at være noget problem.
Vi får ikke nødvendigvis et bedre miljø, fordi der kommer bedre miljøbestemmelser ind i en traktat.