runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Dam Kristensen (S), 2002-01-16:
Det må man sige.
Det var jo ikke så overraskende, og det fører mig så frem til det resultat, som må forekomme meget naturligt, nemlig at statsministeren så har ændret opfattelse fra dengang, da statsministeren var leder af oppositionen.
Her sagde statsministeren jo gentagne gange bl.a., at man kan ikke skabe en national diskussion om et emne, før man kender en dato, og Venstres leder sagde også dengang, at det er en illusion, at man kan få nogen substantiel diskussion om EU-forbeholdene, før man kender datoer.
Det fører mig frem til at sige, at det, som udenrigsministeren forsøgte at tage en diskussion om i sidste uge, var vel netop de problemer, som udenrigsministeren i kraft af sit embede ser komme tættere og tættere på for nogle
af forbeholdsområdernes vedkommende
Men det har statsministeren så besluttet at der ikke skal diskuteres om.
Ole Stavad (S), 2002-01-16:
Man kan jo i hvert fald takke statsministeren for et klart svar.
Jeg synes, jeg vil konstatere, at jeg faktisk aldrig mindes at have oplevet en statsminister sætte sin udenrigsminister på plads i den stil og grad, som vi lige har hørt med det korte ja fra statsministeren.
Det tager vi så til efterretning og vil også vurdere, om Venstres europapolitiske ordfører, fru Charlotte Antonsen, der jo har støttet udenrigsministerens udtalelser, også føler sig bundet af statsministerens sætten-på-plads?
Karen J. Klint (S), 2002-01-16:
Det er heller ikke det, at vi får en aktiv kirkeminister, der provokerer nogle debatter, der forskrækker os eller giver anledning til, at vi stiller nogle spørgsmål.
Det er konsekvensen af debatten, vi kan frygte lidt: hvis der bliver sået tvivl om det principielle i det samvær og den sammenhængskraft, der via vores grundlov er mellem staten og kirken.
Finder statsministeren det slet ikke betænkeligt, når kirkeministerens adfærd kan bringe nogle overskrifter frem, hvor der står »Kirkeministeren til kamp mod den professionelle kirke«?
Jeg ved jo godt, at det ikke er kirkeministeren, der laver overskrifterne, men med en sådan overskrift er der jo andre end os, der frygter, at der utilsigtet bliver sået tvivl om det principielle i vores samarbejde.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-16:
Jeg har aldeles ikke sat nogen på plads.
Det, jeg har gjort, er at understrege det, som allerede står i regeringsgrundlaget, og det, jeg har fastslået, er, at man ikke på nuværende tidspunkt meningsfyldt kan sætte nogen dato på, hvornår en folkeafstemning kan holdes.
Det, regeringen giver udtryk for i regeringsprogrammet, er netop, at vi respekterer forbeholdene, når de nu er der.
Det er regeringens klare mål, at forbeholdene skal væk, men alle ved, at det kan kun ske efter forudgående folkeafstemning.
Regeringen siger også i regeringsprogrammet, at det er utrolig vigtigt, at der er en bred folkelig opbakning til det, og det er grunden til, at regeringen ikke har fastlagt en tidsplan for, hvornår folkeafstemninger skal holdes.
Og jeg må understrege, at det har udenrigsministeren i øvrigt heller ikke gjort.
Men i forskellige medier er der efterladt et indtryk af, at der var sat en bestemt dato på.
Det var ikke udenrigsministerens hensigt, og mit ærinde var så blot at fastslå det, som hele tiden har været både udenrigsministerens holdning og holdningen i regeringsprogrammet, nemlig at i dag kan man ikke sætte en klar tidsplan for, hvornår en folkeafstemning skal afholdes.
Derfor er det heller ikke rigtigt, som hr. Henrik Dam Kristensen siger, at jeg med mine udtalelser skulle have stoppet diskussionen om forbeholdenes fremtid.
Tværtimod er det klart min opfattelse, at vi i Danmark skal have en bred folkelig debat, og min hensigt er klart at modne en beslutning om, at vi en dag kan komme af med forbeholdene.
Men jeg tror altså, at den debat bliver mest frugtbar, hvis den foregår, uden at vi på nuværende tidspunkt fastsætter nogen bestemt dato for, hvornår folkeafstemningen skal holdes.
Pernille Blach Hansen (S), 2002-01-16:
Med statsministerens korte svar her, nemlig ja, kan man diskutere, om det, der er sket, er, at statsministeren er blevet enig med udenrigsministeren, eller om udenrigsministeren er blevet enig med statsministeren.
Men jeg vil gerne spørge statsministeren om det citat i Politiken den 10. januar i år, hvor udenrigsministeren citeres for at ville tage alle tre forbehold på én gang.
Citatet lyder som følger: »Forsvars- og retsforbeholdet får vi også flere og flere praktiske erfaringer med.
Det mest sandsynlige vil være, sådan som det presser på inden for de to områder, og formentlig også inden for euroen, at det bliver dem alle tre på en gang«.
Når der nu ingen uenighed er mellem statsministeren og udenrigsministeren, skal det så forstås sådan, at statsministeren også er enig i, at der sandsynligvis bliver en fælles folkeafstemning om alle tre på en gang?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2002-01-16:
Der er sket en god ting i forhold til før folketingsvalget, og det er, at nu får vi en EU-debat her i Folketingssalen, hvor der også kan være meningsudvekslinger mellem Socialdemokratiet og Venstre og De Konservative.
Det har vi savnet.
Der har været sådan en grad af enighed om, at sådan nogle EU-debatter puttede man af vejen i nogle lukkede fora, og så kunne vi andre stå hernede og prøve at spørge ind til, hvad der foregik.
Det vil jeg da komplimentere.
Så vil jeg spørge omkring det her, som også fru Pernille Blach Hansen er inde på, om det, når man ikke vil sætte dato på, indgår i regeringens overvejelser, at man forbeholder sig muligheden for at tage en samlet afstemning om alle forbehold, måske endda inklusive en ny traktat, så det, befolkning pludselig bliver vidne til, er, at der bliver udskrevet en folkeafstemning, hvor man ikke skal tage stilling til en enkelt ting, men tage stilling til en lang række ting.
Er det en del af regeringens overvejelser i forhold til forbeholdene?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-16:
Hvor er det typisk for den danske EU-debat, at der nu igen diskuteres mere form og procedure end indhold.
Lad os nu holde os til indholdet.
Der er jo ingen tvivl om - set med regeringens øjne - at det skader danske interesser, at vi har forbeholdene, og det vil også blive mere og mere synligt i de kommende år.
Det er klart, at det skader danske interesser, at vi har
et forsvarsforbehold, når der nu i EU bygges en forsvarskapacitet op, det skader danske interesser, at vi ikke kan være med i en fælles asyl- og indvandringspolitik, og det skader også danske interesser, at vi ikke kan være med til at sidde ved bordet og træffe beslutninger om den pengepolitik i Europa, vi alligevel er afhængige af.
Det er indholdet i den her sag.
Men regeringens holdning er klart den, at selv om vi synes, at det skader danske interesser at have forbeholdene, vil vi respektere dem.
Vi vil altså ikke komme rendende med krav om folkeafstemninger i tide og utide, som kunne efterlade det indtryk i befolkningen, at jasigerne ikke helmer, før de får det ja fra befolkningen, som de ønsker.
Det er med til at skabe mistillid mellem politikerne og befolkningen, og jeg vil gerne bidrage til det modsatte, nemlig at bygge bro og skabe en konstruktiv debat om Europas fremtid og Danmarks placering i den.
Jeg vil også sige ligeud, at jeg lærte af det forløb.
Jeg lærte, at måske skal man i virkeligheden gribe det an på en anden måde, nemlig sørge for at tage den brede folkelige debat i god tid, før man forivrer sig med at fastsætte datoen.
Vi har vel alle lov at lære af de forløb, vi har været igennem.
Alt andet
Henrik Dam Kristensen (S), 2002-01-16:
Jeg oplevede det sådan, at udenrigsministeren i realiteten i sidste uge forsøgte at komme til at diskutere indhold baseret på de erfaringer, udenrigsministeren allerede havde gjort sig, baseret på den Laekenerklæring, som statsministeren selv har været med til at vedtage, hvor der er gået nogle skridt videre i forhold til fælles forsvarspolitik.
Og så er svaret fra statsministeren, at det skal ikke diskuteres nu, og sagen bliver lagt død.
Det er jo hermed statsministeren, som sikrer, at vi ikke kommer til at diskutere indhold, men i realiteten begynder at diskutere form. Jeg synes, at man skulle fortsætte den linje, som udenrigsministeren lagde op til i sidste uge, men som ikke kunne få lov til at videreføres på grund af statsministerens indgriben.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2002-01-16:
Jeg synes, det er pragtfuldt, og jeg synes virkelig, det er herligt med sådan en ny erkendelse af, at forløbet omkring euroen nok var forhastet, at man forivrede sig, og at man nok ikke skal gå til befolkningen med folkeafstemninger med ønske om at få ophævet forbeholdene; det er i hvert fald først om lang tid, man skal gøre det.
Den erkendelse synes jeg er rar, og jeg synes, det er godt, at statsministeren i virkeligheden gør det krystalklart, at selvfølgelig skal man ikke komme rendende med folkeafstemninger om forbeholdene i meget lang tid.
Det er pragtfuldt, at vi har den situation, at vi har et forbehold, der giver os mulighed for at have nogle strammere regler.
Det var den indholdsmæssige debat.
Til det med procedurer vil jeg bare med mit spørgsmål have en garanti fra statsministeren for, at man altså ikke gør det her med ikke at ville sætte en dato på med henblik på at kunne komme som en tyv om natten og lave et bunkebryllup med afstemning om alle forbehold og eventuelt en ny traktat på samme dag.
Pernille Blach Hansen (S), 2002-01-16:
Jeg synes, jeg stillede et meget klart spørgsmål, men jeg fik i hvert fald ikke noget klart svar.
Tværtimod snakkede
statsministeren nærmest udenom.
Jeg kan da godt forstå, at det er meget generende, at vi her læser op, hvad udenrigsministeren har sagt.
Men når statsministeren derefter kritiserer os, må det jo tages som en kritik af udenrigsministeren.
Jeg kunne godt læse selve citatet op en gang til.
Det vil jeg lade være med, for jeg ved jo godt, at statsministeren har hørt det.
Jeg vil bare bede om et svar
: Er statsministeren enig med sin udenrigsminister i, at det mest sandsynlige vil være, at vi får to folkeafstemninger på en gang - og måske også tre? Det kræver et meget, meget lille bitte svar, og det er sådan set ikke mig, der har rejst debatten, det er udenrigsministeren.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-16:
Til det sidste kan jeg svare meget klart, at der ikke er nogen, der på nuværende tidspunkt kan sige noget præcist om, hvordan det her skal gribes an.
Sådan har jeg hverken hørt eller set, udenrigsministeren udtale sig.
Det er, hvad udenrigsministeren har sagt, og det slutter jeg mig fuldstændig til.
Det ville da være det bedste, hvis vi havde været med, for hvis vi sad med ved bordet, skulle beslutningerne træffes i enstemmighed, og så ville direktivet jo kun blive vedtaget, hvis Danmark var enig i det og Danmark syntes, det var godt.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2002-01-16:
Det drejer sig om atomprøvesprængninger.
Det nye i den rapport er, at man foreslår at forkorte den tid, det skal tage at gennemføre atomprøvesprængninger.
Det kan forekomme et lille skridt, men udenrigsministeren har jo så lang politisk erfaring, at han ved, det er vigtigt at være opmærksom på udviklinger fra deres start, hvis man vil have mulighed for at øve indflydelse på dem.
Derfor spørgsmålet: Hvad er regeringens holdning, hvis den amerikanske regering genoptager atomprøvesprængningerne?
Per Stig Møller (KF), 2002-01-16:
Spørgsmålet er jo stillet med henvisning til Washington Posts artikel den 8. januar i år, som refererer en redegørelse om USA's fremtidige atomvåbenpolitik udarbejdet af det amerikanske forsvarsministerium.
Lad mig på den baggrund indledningsvis bemærke, at den omtalte redegørelse ikke i hovedsagen handler om atomprøvesprængninger, men om nedskæringerne i den amerikanske atomslagstyrke.
I forlængelse af præsident Bushs erklæring i november 2001 slås det fast, at USA agter at reducere sit arsenal af strategiske atomvåben fra det nuværende niveau på 6000 til mellem 1700 og 2200 sprænghoveder.
Hvad angår spørgsmålet om atomprøvesprængninger, som hr. Villy Søvndal præciserer det til her under den mundtlige fremlæggelse, fastslår redegørelsen, at USA fortsat ikke agter at ratificere atomprøvestoptraktaten.
Heri er der ikke noget nyt.
Bush-administrationen har siden sin tiltræden forfægtet dette synspunkt.
Som bekendt afslog Kongressen jo i efteråret 1999 at ratificere traktaten imod atomprøvesprængninger.
Samtidig slås det fast i redegørelsen, at USA fortsat har til hensigt at opretholde det frivillige moratorium for atomprøvesprængninger, som har været i kraft siden 1992.
Den amerikanske politik er således uforandret.
Der er derfor ikke belæg for de påstande om en snarlig genoptagelse af atomprøvesprængningerne, som fremføres i Washington Post-artiklen.
Lad mig så dertil generelt om den danske holdning, som jo nok er det, der interesserer hr. Villy Søvndal mest, sige, at den holdning er velkendt, den er klar, og den er uforandret.
Vi har sammen med EU-landene vendt os imod atomprøvesprængninger.
Den daværende regering gjorde det, og vi står ved det samme.
Vi har givet demarche til USA bl.a. i november måned om at være med til at støtte traktaten imod atomprøvesprængninger.
Danmark har sammen med sine EU-partnere beklaget den amerikanske beslutning om ikke at ratificere, og Bush-administrationens afvisning af på ny at overveje ratifikationen har vi beklaget både i EU og i Danmark. Dette skete senest ved FN's konference i november i fjor, hvor Danmark i utvetydige vendinger opfordrede alle stater, som endnu ikke har tilsluttet sig traktaten - og det er mange - til at gøre det hurtigst muligt og uden betingelser.
Den linje agter vi at videreføre over for USA.
Villy Søvndal (SF), 2002-01-16:
Jeg skal takke for svaret, som jeg synes var klart i hvert fald på to punkter, nemlig dels demarchen fra november måned, hvor den danske regering klart har givet udtryk for sin politik, dels beklagelsen af, at USA ikke er villig til at ratificere traktaten, som vi selvfølgelig deler hundrede procent.
Det, jeg i virkeligheden synes diskussionen går på, er: Er det rigtigt, som det er udenrigsministerens vurdering, at der ikke er noget særlig nyt i det her, at det vigtige i virkeligheden er et andet budskab, nemlig nedbringelse af antallet af atomsprænghoveder, og at man derfor ikke behøver at være så opskræmt af det?
Når der måske er grund til at være meget opmærksom på det, er det, fordi det jo er en sag, der er godt gemt væk.
Sådan noget sker jo tit ganske stilfærdigt, fordi man kan formode, at der ellers ville lyde et betydeligt ramaskrig fra europæiske lande, men også fra andre lande.
Men det, som fremgår af kilden i den amerikanske administration, som har videregivet det her til Washington Post, er, at man faktisk lægger op til en ny politik fra amerikansk side, og at her er et første skridt.
Per Stig Møller (KF), 2002-01-16:
Ja, det er svært; kilder behøver jo ikke være rigtige.
Det kan jeg godt sige i betragtning af alle de kilder, der synes, det er interessant at kildre læsernes opmærksomhed for tiden.
Men det væsentlige her er jo, at vi er enige om, at det ikke er godt med atomprøvesprængninger, at det betyder, at det breder sig, og at det bliver sværere at opretholde ikkespredningsaftalerne.
Derfor vil vi da fastholde den kurs,
at vi vil anbefale amerikanerne ikke at gøre det, og vi anbefaler amerikanerne at skrive under på traktaten.
Men der skal jeg lige minde om, at der er langt igen, selv om amerikanerne skriver under, for der er jo stort set ikke nogen af dem, vi gerne vil have skriver under, som har skrevet under - Kina har heller ikke skrevet under - så det er lidt svært at få denne her nye traktat til at trænge igennem.
Men vi fastholder jo fortsat, at der skal arbejdes for den, og vi vil også være opmærksomme på, om der kommer ændringer i den amerikanske politik; det er der ikke i dag.
Villy Søvndal (SF), 2002-01-16:
Tak igen for svaret.
Igen deler jeg fuldstændig udenrigsministerens opfattelse af, at hvis amerikanerne gør det her - det er så dér, vi deler os i diskussionen - vil det være sværere at arbejde for ikkespredning af atomvåben.
Det er klart, at der er en række lande, der står på spring.
Hvorfor skulle Iran og Irak holde sig tilbage?
USA opfordrer Nordkorea, Indien og Pakistan til at underskrive traktaten.
Hvorfor skulle de det?
Det er i øvrigt lidt svært med stor styrke i stemmen at anbefale i en situation, hvor man ikke selv underskriver.
Men måske er der en anden grund til, at amerikanerne er optaget af det her, som også er angivet i Washington Post, nemlig at konservative kræfter - og de er langt mere konservative end udenrigsministeren - højkonservative kredse i USA, er i færd med at argumentere for at udvikle en ny generation af mindre og mere brugbare atomvåben, hvor man i virkeligheden sænker tærsklen for, hvornår man sætter atomvåben ind, ud fra den tese, at man kan styre dem og i virkeligheden bruge dem som lidt stærkere krudt end stærke konventionelle våben. Er det ikke en argumentation, der bekymrer udenrigsministeren?
Henrik Dam Kristensen (S), 2002-01-16:
Udenrigsministeren fastsatte ikke datoer, men udenrigsministeren kom jo med nogle klare tilkendegivelser, som jeg formoder er baseret på den viden og erfaring, han har fået som udenrigsminister.
I sidste uge påpegede udenrigsministeren, meget rigtigt synes jeg, at på nogle af områderne begynder Danmark nu at få
større og større problemer
Men den debat har statsministeren så slået ned ved at sige, at der er ingen diskussion her og nu, og den skal ikke tages i en rum tid fremover.
Det står jo i skærende kontrast til det, statsministeren mente som oppositionsleder, nemlig at den daværende statsminister i langt højere grad burde lægge sig i selen i spidsen for debatten, for at man dermed kunne få befolkningen med.
Jeg synes, udenrigsministeren rigtigt påpegede, at debatten bør komme.
Men statsministeren har slået det ned og dermed sat sin udenrigsminister på plads, og det synes jeg ikke er så klogt.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-16:
Jeg kan sige til fru Karen Klint, at som alle ved, gik mit parti i hvert fald til valg under overskriften »tid til forandring«.
Det er der også kommet på Kirkeministeriets område
, og jeg glæder mig over, at landet har en kirkeminister, som er kendt.
Selvfølgelig skal den debat foregå på en måde, så alle kan være tjent med det, og sådan synes jeg også det har været.
Søren Krarup (DF), 2002-01-16:
Jamen jeg kan så spørge statsministeren, om han ikke er ganske enig med mig i det.
Søren Søndergaard (EL), 2002-01-16:
Nej, hvis jeg havde troet, man ville nedlægge Wambergudvalget, havde jeg spurgt om det.
Det er derfor, jeg bruger formuleringen tilpasse, for det er den, regeringen bruger i sin pjece.
Jeg spørger om det, som jeg vil have noget at vide om.
Der forstår jeg så nu, at det drejer sig om nødvendige effektiviseringer - og det er jo udmærket - som man vil undersøge, siger ministeren så.
Men så er jeg totalt forvirret, for jeg troede jo, at det her var sådan en slags udspil om, hvad man havde undersøgt, at det var et resultat af en undersøgelse.
Jeg troede ikke, at det her var bare sådan alt, hvad man havde fundet af råd og nævn rundtomkring i gemmerne, og så skrev man det ned i en bog, og så ville man efterfølgende undersøge det.
Derfor gik jeg ud fra, at man havde undersøgt det, før det kom på den her liste.
Jeg vil så godt spørge ministeren: Hvad er det for nogle konkrete effektiviseringer, man forestiller sig gennemført på Wambergudvalgets område - for et om end et meget beskedent
Morten Helveg Petersen (RV), 2002-01-16:
»Vil statsministeren overholde forliget fra november 1998 mellem den daværende regering og de nuværende regeringspartier om, at de afsatte midler til Miljø-, Freds- og Stabilitetsrammen skal udgøre 0,5 pct. af bruttonationalindkomsten i 2005?«
Statsministeren svarede både, at regeringen agter at leve op til indgåede forlig, og at man i valgkampen havde gjort opmærksom på, at man ville spare 1,5 mia. kr. på ulandsbistanden og Mifresta-rammen set under ét.
Samtidig sagde statsministeren, at man ikke på nuværende tidspunkt kan sige noget om, hvorvidt man i 2005 vil kunne nå målet på 0,5 pct. af bruttonationalproduktet.
Forvirringen er således noget, der minder om total, på området, hvorfor jeg føler anledning til at gentage mit spørgsmål: Vil statsministeren overholde forliget fra november 1998 om, at Mifresta-rammen skal udgøre 0,5 pct. af BNI i 2005?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-16:
Svaret er meget klart: Regeringen har ikke taget stilling til, om den såkaldte Mifresta-ramme, altså Miljø-, Freds- og Stabilitetsrammen, skal udgøre 0,5 pct. af bruttonationalindkomsten i 2005.
Det har vi altså ikke taget stilling til.
Regeringspartierne annoncerede allerede inden valget, at vi vil foretage en revurdering af den danske bistand til udlandet.
Regeringen har nu iværksat en gennemgang af udviklings-
og miljøbistanden til ulande, og regeringen vil søge gennemført en samlet besparelse på 1,5 mia. kr. på disse områder i 2002.
Den konkrete udmøntning af det vil fremgå af finanslovforslaget for 2002, som fremlægges i slutningen af januar.
Morten Helveg Petersen (RV), 2002-01-16:
Statsministeren siger, at man ikke har taget stilling til, om Miljø-, Freds- og Stabilitetsrammen skal udgøre 0,5 pct. i 2005, men er det ikke netop det, vi har et forlig om?
Jeg behøver vel ikke at læse teksten op fra det forlig, vi lavede tilbage i november 1998.
Det er vel netop det, vi har taget stilling til i kredsen af forligspartier.
Dernæst: Statsministeren siger, at man har bekendtgjort, at man ser miljøbistanden og ulandsbistand under ét.
Må jeg ikke også have lov at spørge statsministeren, hvor og hvornår under valgkampen statsministeren har givet udtryk for den holdning?
I Venstres finanslovoplæg skelner man mellem de to.
Hvornår i valgkampen har man set på de to størrelser under ét?
Jørn Jespersen (SF), 2002-01-16:
Det, statsministeren siger, er vel dybest set, at regeringen ikke har besluttet sig for, om man vil overholde det forlig, man har med hensyn til miljøbistanden.
Det prøver statsministeren allerede på nuværende tidspunkt at retfærdiggøre ved at sige, at det har man sagt et eller andet om i valgkampen. Helt præcist hvor i valgkampen har statsministerens parti sagt noget om, at man agtede at beskære miljøbistanden?
Hvor præcis er det sagt i Folketingssalen, i offentligheden?
Hvor har partiet Venstre sagt noget om det?
Så vil jeg også gerne spørge statsministeren: Hvis nu der skulle være nogle i Johannesburg til september, når man skal diskutere Global Deal, der var interesseret i Danmarks position, hvad har statsministeren så tænkt sig at sige på det pågældende tidspunkt om Danmarks fremtidige planer om miljøbistanden? Vil statsministeren være i stand til at give
et svar, eller vil han svare uden om på samme måde, som han hidtil har gjort i det danske Folketing?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-16:
Jeg vil gerne understrege, at regeringens fremgangsmåde i denne sag er fuldstændig som den tidligere regerings fremgangsmåde, når vi taler om rammen til miljø, freds- og stabilitetsformål.
Det er sådan, at også den tidligere regering gjorde det, at den fastsatte den såkaldte Mifresta-ramme på de årlige finanslove.
Og jeg kan også føje til, at det gjorde den tidligere regering uden - uden - at den tog kontakt til de partier, som i efteråret 1998 indgik en aftale om en målsætning på 0,5 pct. af BNI i 2005.
Så derfor kan man roligt fastslå, at den tidligere regering ikke har behandlet aftalen fra 1998 som et forlig, hvor forligspartierne hvert år skulle indkaldes for at drøfte udmøntningen, nej, den har brugt aftalen fra efteråret 1998 som et pejlemærke, som altså var den tidligere regerings pejlemærke. Vi er ikke blevet indkaldt til hvert år at drøfte, hvor meget det nu skulle stige, osv., så den nuværende regerings fremgangsmåde er fuldstændig nøjagtig den samme som den tidligere regerings. Jeg må fastslå igen, vi har ikke taget stilling til målsætningen for 2005.
Nu er det jo meget teknisk, om man deler op i en ulandsramme og en Mifresta-ramme, osv.
Vi har i den offentlige debat gjort det klart, at vi ønskede besparelser på 1½ mia. kr. i den danske bistand til udlandet; det er det, vi vedstår her efter valget, og det er det, der vil fremgå af finanslovforslaget.