Pia Kristensen (DF), 2006-01-17:
Hr. Ole Sohn har da lov til at kalde det for et løftebrud, men det tager vi egentlig ikke så højtideligt.
Vi ønsker slet ikke at ændre denne ordning, men Socialdemokraterne har meldt ud, at de godt vil pille ved den.
Det har regeringspartierne også, og så er det da klart, at man som et ansvarligt politisk parti går på banen og siger: Hvad kan vi gøre for at modvirke, at efterlønsordningens indhold ændres?
Vi vil godt være med til at diskutere højere tilbagetrækningsalder – 62 år for efterløn, 67 år for folkepension – men selve indholdet af efterlønsordningen og perioden på de 5 år vil vi under ingen omstændigheder røre ved.
Desuden er det jo kun et udspil, vi er kommet med, vi ved ikke engang på nuværende tidspunkt, om vi skal være med til at forhandle om en ændring af efterlønnen.
Nu skal jeg prøve at sige det for tredje gang, og jeg skal prøve at sige det meget langsomt og meget tydeligt: Som jeg sagde i min ordførertale, er der forskel på rig og fattig, og det er jo faktisk det samme som at sige, at der er ulighed.
Jeg sagde, at der altid har været forskel på rig og fattig, og det vil der blive ved med at være.
Man kan ikke udjævne den forskel, så skulle vi jo give alle mennesker det samme i løn.
Til det der med at være ligeglad: Det tager jeg mig virkelig meget nær, at fru Anne Baastrup sidder i et åbent forum og siger, at jeg og Dansk Folkeparti er ligeglade.
Er der noget, vi ikke er, så er det bestemt ligeglade.
Og vi ser frem til, at socialministeren tager det møde med organisationerne og melder tilbage – forhåbentlig – til Folketingets Socialudvalg, ellers skal vi nok spørge ind til, hvordan det møde gik, og at socialministeren kommer med forslag til konkrete ting, man kan gøre for at styrke hele det område.
Så sikkert som amen i kirken, så sikkert er det, at SF rejser en årlig forespørgselsdebat om ulighed og fattigdom i Danmark.
Det skal SF ikke klandres for, tværtimod deltager vi meget gerne i en debat, der handler om forholdene for de udsatte grupper.
Der har altid været forskel på rig og fattig, og den forskel tror vi ikke kan udlignes, men vi skal selvfølgelig bestræbe os på, at forskellen ikke bliver større.
Og vi skal tage de nødvendige skridt i kampen mod fattigdommen.
Set i et internationalt perspektiv eksisterer fattigdom ikke i Danmark.
Danmark er et rigt land; økonomisk og materielt hører den danske befolkning til blandt de allerbedst stillede i verden.
Risikoen for at blive socialt udsat i Danmark er relativt lav, og indsatsen over for de udsatte grupper er prioriteret højt.
Det danske samfund bruger årligt mange milliarder kroner på området til bl.a. forebyggelse og behandling, men penge gør det altså ikke alene.
En væsentlig prioritering må være, at initiativerne på området har en effekt, og at indsatsen er individuel og helhedsorienteret, hvilket kan være en vanskelig proces.
Det er nemlig svært at beskrive de socialt udsatte grupper statistisk eller med få ord.
Den sociale deroute, der typisk kendetegner deres liv, foregår ofte uden kontakt med det offentlige system, og problemerne og deres årsager er tit komplekse.
SFI har netop gennemført en høring af 51 organisationer om udviklingen i forholdene for udsatte grupper og borgere med lave indkomster gennem de seneste 4 år, og flere organisationer peger på en række generelle barrierer for en positiv udvikling.
Der er tale om, at man fra systemets side mangler forståelse for rækkefølgen af de tilbud, der skal gives.
Der kan f.eks. være sociale problemer, der skal løses, før det giver mening at fokusere på tilknytningen til arbejdsmarkedet.
Man efterlyser også mere fleksible muligheder inden for uddannelses- og arbejdsmarkedssystemet, f.eks. mobilitet fra pension til fleksjob eller alternativ beskæftigelse og meget andet.
Dansk Folkeparti ser frem til, at socialministeren som lovet i samrådet den 12. december inviterer den kreds af organisationer, der har deltaget i undersøgelsen, til et møde i Socialministeriet for at drøfte de spørgsmål og udfordringer, de har peget på, og jeg vil gerne opfordre ministeren til løbende at orientere Socialudvalget om det videre forløb.
Når de frivillige organisationer peger på, at en række mennesker i Danmark har det dårligt, tager Dansk Folkeparti det nemlig meget alvorligt.
Der har været talt meget om at indføre en fattigdomsgrænse.
Men jeg må sige, at det er Dansk Folkeparti modstander af, for hvilke kriterier skal man have med, når man ikke alene skal nøjes med de økonomiske kriterier?
Fattigdom er noget relativt, og fattigdom skal ikke anskues ud fra den økonomiske indkomst.
Adgang til sundhedsydelser, uddannelse og sociale ydelser, en basal infrastruktur og sårbarhed over for økonomiske kriser og social udstødelse hører sandelig også med i billedet.
Fattigdom forbindes også med afmagt, mangel på selvrespekt og ensomhed samt sårbarhed over for belastninger og pludselige forandringer, og det er lige præcis netop den situation, mange socialt udsatte befinder sig i.
Fattigdom handler altså ikke kun om mangel på penge.
Fattigdom handler i høj grad også om mangel på muligheder, og på den baggrund er der også i de seneste år sat fokus på de udsatte grupper.
Der bliver hvert år afsat midler på finansloven og i satspuljen til en målrettet indsats, og lad mig nævne nogle af dem: 1 mia. kr. til førtidspensionisterne; forhøjet SU til enlige forsørgere; behandlingsgaranti for misbrugere; vikar/mentorordninger; udvidelse af støtte- og kontaktpersonordninger; anbringelsesreformen og en forbedret indsats for udsatte børn og forældre.
Regeringen og Dansk Folkeparti har i forbindelse med finansloven for 2006 afsat 400 mio. kr. til bedre kvalitet i dagtilbud, og hovedparten af midlerne er målrettet udsatte børn.
Det er et langt, sejt træk, men det er en proces, som Dansk Folkeparti meget gerne deltager i.
Det er altså ikke politisk vilje, der mangler, men snarere en samlet fokus på forholdene, og vi mener, det er den udfordring, vi står over for, for det er i høj grad en socialpolitisk opgave at sikre, at de udsatte grupper ikke får det værre.