runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Rohde (V), 2005-06-07:
Hr. Morten Messerschmidt gør jo en masse ud af at tale om, hvad der står i traktaten, og når fru Lone Dybkjær så spørger om noget, som ikke står i traktaten, så vil hr. Morten Messerschmidt slet ikke diskutere det.
Sådan er det også med selvmodsigelserne, når vi har diskussionen om, hvad der skal ske ved et nej.
Vi har fru Pia Kjærsgaard og Dansk Folkeparti, der hele tiden siger, at jasiden ikke skal ud og botanisere, og vi skal ikke gå og definere, hvad et nej så end må betyde osv., og samtidig har vi Dansk Folkeparti, der stiller spørgsmål til jasiden: Hvad vil I gøre ved et nej, hvad vil I gøre ved et nej, hvad vil I gøre ved et nej?
Jeg er egentlig fuldstændig enig med hr. Morten Messerschmidt og Dansk Folkeparti i, at det ikke er jasiden, der skal tage ansvaret for et nej.
Det er heller ikke jasiden, der skal definere, hvad et nej betyder.
Det er hr. Morten Messerschmidt, som argumenterer for sin sag, der skylder den danske befolkning et ordentligt svar på, hvad Danmarks rolle skal være i det europæiske fællesskab, såfremt Danmark siger nej til denne her traktat.
Det har vi ikke fået et ordentligt svar på.
Kan vi ikke snart få det?
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Naturligvis anerkender jeg, at der er et flertal af danskere, der har støttet Amsterdamtraktaten.
Hvad anser fru Lone Dybkjær mig for at være?
Det vil jeg måske nok i virkeligheden slet ikke have et svar på.
Men selvfølgelig anerkender vi de traktater, hvor befolkningerne siger ja, lige så vel som vi har en klar forventning om, at Folketingets partier anerkender de traktater, hvor befolkningerne siger nej.
Men skulle det forhold, at et flertal af danskere har støttet Amsterdamtraktaten, pludselig få mig til at råbe halleluja og klappe i hænder sammen med fru Lone Dybkjær, hver gang EU taler?
Nej, naturligvis ikke.
Jeg går heller ikke ud fra, at fru Lone Dybkjær synes, at den danske udlændingelovgivning er helt forrygende og fantastisk, fordi et flertal i Folketinget har vedtaget den, og jeg går heller ikke ud fra, at fru Lone Dybkjær synes, at den kommende finanslov er helt fantastisk, fordi der vil være et flertal for den.
Vi politikere træffer vel ikke beslutning efter, hvad der er flertal for i befolkningen.
Vi træffer vel beslutning efter, hvad vi rent faktisk føler i vore hjerter, og det er altså, at en forfatning for Europa hverken er i Danmarks eller i Europas interesse.
Lone Dybkjær (RV), 2005-06-07:
Det er jeg jo naturligt nok ikke enig med hr. Morten Messerschmidt i, men jeg er glad for, at hr. Morten Messerschmidt ikke var i stand til at finde den paragraf, hvor der står »en stadig snævrere union«.
Rent faktisk er den udgået, og det var netop noget af det, der skete i forbindelse med konventets arbejde med forfatningen, at netop den sætning blev taget ud.
Det andet, der skete i forbindelse med konventets arbejde, var, at man gerne ville have præciseret, at der er tale om et samarbejde baseret på medlemsstaterne.
Mit spørgsmål til hr. Messerschmidt er så: Jeg forstår, at hr. Messerschmidt vil acceptere et ja – eller jeg har måske ikke hørt rigtigt – uanset om det er et eliteja eller et ikkeeliteja.
Men da Nice ikke har været til afstemning, må hr. Morten Messerschmidt jo anerkende Amsterdamtraktaten, og så må det være udgangspunktet, for den sidste folkelige afgørelse var faktisk et ja til Amsterdamtraktaten.
Er det korrekt, at hr. Morten Messerschmidt vil acceptere Amsterdamtraktaten, og synes hr. Morten Messerschmidt så, at der var et dramatisk indholdsmæssigt skift mellem Amsterdamtraktaten og Nicetraktaten?
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Nu indeholder forfatningen altså over 440 artikler, og jeg må indrømme, at jeg føler en smule bævende angst for at svare på det spørgsmål.
Det, det handler om, er altså, at vi siden Romtraktaten har haft en udvikling, hvor man er gået mod en stadig snævrere union.
Man har taget område for område – økonomipolitik, grænsekontrol, arbejdsmarkedsforhold, socialforhold – og samlet dem i en pulje og lagt dem over til EU, hvor andre landes politikere får lov til at regere i stedet for vort lands politikere, dvs. i stedet for fru Lone Dybkjær, i stedet for hr. Jens Rohde og i stedet for alle os andre, der sidder herinde.
Det er jo det, det handler om.
Fru Lone Dybkjær kan da ikke være i tvivl om, at denne forfatning for Europa – ordet siger det jo selv – medfører en stadig snævrere union.
Det er ikke mindre union, det er mere magt, der overgår til EU, og der bliver flere områder, hvor EU kan stemme Danmark ned.
Det er en stadig snævrere union.
Lone Dybkjær (RV), 2005-06-07:
Hørte jeg rigtigt?
Jeg synes, jeg hørte, at hr. Morten Messerschmidt sagde, at det er rigtigt, at sætningen om at arbejde mod en stadig snævrere union rent faktisk er udgået af forfatningstraktaten.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Det er klart en underdrivelse, når hr. Svend Auken siger, at Schengen ikke er en fiasko.
Det er klart en underdrivelse, for det er langt værre!
Den yderste grænse mod øst er fuldstændig ukontrolleret.
Nu har vi snart sommerferie, og hvis vi ikke skal have en forfatningsafstemning, har hr. Svend Auken tid nok, og så synes jeg, hr. Svend Auken skulle tage at rejse ned gennem Østeuropa og se, hvor fuldstændig gennemtrængelig den østeuropæiske grænse er.
Sagen er jo, at vi her i Danmark takket være hr. Svend Auken og andre gode mennesker har erstattet dansk grænsekontrol og danske tolderes dygtige arbejde med fattige og korrupte østeuropæiske landes grænsekontrol.
Det er det, Schengenaftalen indeholder.
Det kan vel ikke være hr. Svend Auken ubekendt, at de østlande, som nu er blevet medlemmer af Schengen, rent faktisk har en væsentlig lavere standard på alle disse områder?
Svend Auken (S), 2005-06-07:
Men er det så ikke mærkeligt, at Schweiz, som er et af de mest nationalt orienterede lande i Europa, efter alle disse erfaringer beslutter at gå ind i samarbejdet?
Er det ikke mærkeligt, at Norge, som står uden for EU, selv har valgt det, og at det ikke er noget diskussionsemne i Norge?
Realiteten er, at selvfølgelig er der et problem med kriminalitet.
Men et af argumenterne for forfatningstraktaten er jo netop, at vi skal prøve at samarbejde med andre lande om en meget mere effektiv indsats mod den grænseoverskridende kriminalitet, og det civile samarbejde i Schengen er i stedet for at være blevet en fiasko, som Dansk Folkeparti hævder, blevet en succes, som lande uden for EU – Norge og Schweiz – frivilligt har tilsluttet sig.
Er forklaringen ikke, at ligegyldigt hvad der kommer fra EU, er Dansk Folkeparti imod?
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Nu nævner hr. Svend Auken virkeligheden, og det synes jeg er et godt udgangspunkt for debatten.
Hr. Svend Auken og jeg har jo i hvert tilfælde én ting tilfælles, og det er, at vi er valgt i samme amt, nemlig Århus Amt.
Jeg går ud fra, at hr. Svend Auken også læser lokalaviserne, Randers Amtsavis, Midtjyllands Avis, Århus Stiftstidende osv., og her vil hr. Svend Auken altså kunne konstatere, at der efter Schengens ikrafttrædelse har været en veritabel opblomstring af kriminalitet begået af polske og andre østeuropæiske tyvebander og mafialignende bander, som især angriber biler, men også villaer, og at prostitutionen er helt ude af kontrol.
Hr. Svend Auken må da vel læse de aviser, som refererer til hans valgområde.
Politiet er foruroliget over det, og det skyldes naturligvis, at vi takket være hr. Svend Auken og andre gode mennesker her i Folketinget ikke længere har mulighed for at have en permanent grænsekontrol.
Jeg synes, det er beskæmmende at fremhæve noget sådant i dag, hvor vi kan se alle de negative konsekvenser, som Schengenaftalen har afstedkommet.
Svend Auken (S), 2005-06-07:
Det er vel ikke nogen hemmelighed, at uanset hvad der bliver vedtaget i EU af den slags, og det kommer til folkeafstemning, vil Dansk Folkeparti advare imod det.
Det tror jeg hr. Messerschmidt og jeg kan blive enige om.
Men kan hr. Messerschmidt huske afstemningen om Amsterdamtraktaten, hvor Dansk Folkeparti gjorde et stort nummer ud af, at Schengensamarbejdet, som samtidig blev gennemført, men som ikke var en del af Amsterdamtraktaten – også dengang talte man om noget andet – ville føre til, at vi blev oversvømmet, og at al kriminalitetsbekæmpelse ville høre op?
Er det gået sådan?
Og hvilken forklaring kan hr. Messerschmidt give på, at Schweiz i forgårs netop besluttede at tilslutte sig Schengensamarbejdet, hvis det er så forfærdeligt?
Schweiz står jo helt uden for EU, men hvorfor har de så tilsluttet sig?
Ville det ikke klæde Dansk Folkeparti, at man en gang imellem sagde, at når det kommer til virkelighedens prøve, viser det sig, at der ikke er meget hold i al den skrækpropaganda, man kører frem med?
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Det må altså have været en meget, meget ringe debat indtil videre, eftersom fru Charlotte Antonsen ikke har fået mere ud af den, end fru Charlotte Antonsen tilsyneladende har.
Det må jo stå fuldstændig lysende klart, at det, vi stemmer om – hvis nu regeringen og fru Charlotte Antonsens parti får lov til det på topmødet, hvor man åbenbart har besluttet, at beslutningen skal træffes – er forfatningen for Europa.
Hvis forfatningen for Europa falder, er det jo ikke sådan, at hele EU-konstruktionen falder bort.
Så står vi med Nicetraktaten, og Dansk Folkeparti er bestemt ikke tilhænger af Nice, for der er mange negative ting ved Nice.
Men det er bare ikke den, vi stemmer om.
Den har fru Charlotte Antonsens parti jo i øvrigt afvist overhovedet at holde en afstemning om, så derfor er det måske lidt mærkeligt at skulle træffe beslutning om det sammen med beslutningen om forfatningen.
Men man må bare forholde sig til, at det er altså forfatningen, vi stemmer om.
Vi stemmer om, hvorvidt der skal være flere flertalsafgørelser, om der skal være mere magtoverdragelse, og om det skal være EF-Domstolen, der definerer ytringsfrihed, forsamlingsfrihed og alle de andre frihedsrettigheder i charteret, eller om det skal være Højesteret og Folketinget.
Vi stemmer om, hvorvidt fru Charlotte Antonsens mandat i dette Folketing skal være mindre værd eller det samme værd, som det er i dag.
Det er det, vi stemmer om, ikke Nicetraktaten.
Jeg skal gøre det ganske kort, for forretningsordenen tilsiger jo 178 medlemmer, dvs. alle dem, der ikke er til stede på talerstolen, ret til at stille spørgsmål, og jeg er jo sådan set ikke herre over, hvem der stiller spørgsmål til mig.
Jeg tillader mig bare i ydmyghed at svare dem, der spørger, herunder fru Charlotte Antonsen, hvis hun vil stille et spørgsmål mere.
Johs. Poulsen (RV), 2005-06-07:
Tak for det.
Når man har hørt debatten tidligere i dag og også hørt Dansk Folkepartis ordfører tale nu, kan man godt komme en lille smule i tvivl.
Jeg vil derfor spørge: Hvordan ser Dansk Folkeparti her i dag den 7. juni 2005 på folkeafstemningen den 27. september 2005?
Ønsker Dansk Folkeparti en folkeafstemning, eller ønsker Dansk Folkeparti ikke en folkeafstemning?
Lone Dybkjær (RV), 2005-06-07:
Nej, det er jeg sådan set ikke enig i.
Der står faktisk heller ikke øget oprustning.
Realiteten er altså den modsatte i øjeblikket.
Militærudgifter øges ikke, men det er så, hvad det er.
Der står ikke øget oprustning.
Vi er selvfølgelig tilhængere af FN-samarbejdet, men vi er altså også tilhængere af, at man har en europæisk dimension inden for NATO.
Her er vi givetvis ikke enige med Enhedslisten, men det er vi tilhængere af.
Vi tror sådan set på, at hvis der opbygges noget i Europa, er det altså også muligt at være et stærkere mod- og medspil til USA, og det synes vi er i orden.
Hvis det var sådan, at vi stod over for kæmpemuligheder i forbindelse med FN og det var muligt at lave en verdensregering eller sådan noget, var det måske en anden situation, men det er jo ikke lige det, vi står over for.
Pia Kjærsgaard (DF), 2005-06-07:
Det anerkender jeg.
Men jeg vil godt spørge hr. Svend Auken: Hvordan ser hr. Svend Auken på en afstemning i Danmark?
Jeg må nok sige, at Dansk Folkeparti bliver måske mere og mere lune på en afstemning, fordi vi kan forstå, at regeringen stadig lægger op til det, men man kan jo altid diskutere, hvor mange lande der skal stemme nej.
Frankrig, Holland og Storbritannien har sagt fra, Danmark vil måske også sige nej, og måske er der også andre lande, der siger nej i en folkeafstemning.
Hvad vil hr. Svend Auken så gøre?
Vil man fuldt ud respektere et nej?
Det hørte jeg ikke fra Venstres ordfører, men jeg vil gerne høre det fra Socialdemokraternes.
Svend Auken (S), 2005-06-07:
Kommissionens rolle i handelsforhandlinger er jo ikke noget nyt, som kun er skabt af denne traktat, og den har faktisk skabt meget stor respekt for europæiske synspunkter.
Jeg har selv deltaget i nogle af disse møder, og det har gjort, at et land som Danmark har indflydelse på, hvad der overhovedet finder sted af liberaliseringer.
Jeg var leder af den danske delegation i Seattle, hvor vi kunne gøre vores indflydelse gældende med vores argumenter sammen med andre.
Men når man sidder i de afgørende forhandlinger, er det nu rart, at man kan tale med én stemme, for ellers havde det – det lover jeg for – været USA, der fuldstændig havde dikteret betingelserne for verdenshandelen.
Jeg synes, hr. Rune Lund begår den ene fejl, at han hele tiden ser Kommissionen og EU som uforanderlige og ubehagelige størrelser.
Det svarer til, at man betragter regeringen og Folketinget som uforanderlige størrelser, men det afhænger da af, hvem der sidder i regeringen, og hvem der sidder i Folketinget.
Det politiske arbejde i Europa afhænger også af og præges også af, hvem der sidder i Kommissionen, og hvem der sidder i Europa-Parlamentet, og det ville være vidunderligt, hvis f.eks. et sympatisk parti som Enhedslisten meldte sig på banen og prøvede at gøre sin indflydelse gældende.
Rune Lund (EL), 2005-06-07:
Skal det helt konkret forstås på den måde, at ordføreren synes, det er sympatisk, at der nu bliver åbnet mulighed for, at udenlandske koncerner kan tjene penge på noget som uddannelse og sundhed?
Det står i del III, artikel 315.
Når Kommissionen kommer til at forhandle på de områder, kan den komme hjem med aftaler på områderne, som så kan vedtages med et kvalificeret flertal.
Vi ved, hvordan Kommissionen agerer i handelspolitiske spørgsmål, den har bl.a. allerede opført sig som en bølle over for ulandene og tvunget privatisering af vandforsyningen igennem, så f.eks. Bolivia og Filippinerne har fået dyrere og dårligere vandforsyning.
Er det virkelig en sympatisk dagsorden?
Svend Auken (S), 2005-06-07:
Jeg har fremhævet de ting, som vi finder er sympatiske, altså mere effektive beslutninger, mere demokrati trods alt, en bedre mulighed for fælles optræden og afslutning af den føderalistiske proces.
Men er det forkert, at man har valgt en markedsøkonomisk model for det europæiske samarbejde?
Det er den model, vi har i Danmark og i de fleste andre lande, så jeg synes tværtimod, det ville være urealistisk, hvis vi ikke havde en markedsøkonomisk model.
Det, der er det nye ved traktaten her – i modsætning til indre markeds-beslutningen og i mange henseender også i modsætning til den eksisterende Nicetraktat – er, at den slår princippet om den sociale markedsøkonomi fast.
Rune Lund (EL), 2005-06-07:
Hr. Svend Auken siger, at det er et sympatisk projekt, men hvordan kan det være et sympatisk projekt at give mere magt til markedskræfterne?
Ifølge EU-forfatningen er det f.eks. sådan, at Kommissionen og dermed også de meget tætte relationer til de store virksomheder og deres lobbyistgrupper bliver styrket, og vi kan også se i EU-forfatningen, at Kommissionen nu bliver den institution, som får eneret til at forhandle på vegne af EU i handelspolitiske spørgsmål.
Samtidig bliver der overført kompetence til Kommissionen til at forhandle f.eks. uddannelses- og sundhedssager, hvilket vil åbne en port for profit på uddannelse og sundhed, så store europæiske eller amerikanske koncerner kan tjene penge på disse områder.
Er det virkelig et socialdemokratisk projekt?
Charlotte Antonsen (V), 2005-06-07:
Jeg er fuldstændig enig med hr. Johannes Poulsen i, at ratifikationsprocessen er et anliggende for hvert enkelt land, netop fordi EU er et samarbejde mellem selvstændige nationer.
Derfor er det uhørt, hvis man forsøger at blande sig i, hvordan andre lande fortolker deres henholdsvis ja eller nej.
Jeg er fuldstændig enig i det, der blev sagt, og jeg synes også, det er vigtigt at få understreget endnu en gang, at det ikke kan være sådan, at det skal være franskmændene, der skal bestemme, om vi her i Danmark kan få mulighed for at sige ja eller nej til en forfatningstraktat.
Johs. Poulsen (RV), 2005-06-07:
Det sidste var formodentlig udtryk for et fromt ønske hos Venstres ordfører, og da der også er fromme folk til stede i salen, kunne det jo være, at det hjalp en lille smule, at det er fromme ønsker, der fremsættes.
Men pointen med mit spørgsmål var så at sige at nå frem til at få fastslået, at det er os selv, der forholder os til, hvordan vi vil se på forfatningstraktaten, og dermed også hvilken proces vi vil køre.
Det er afgørende for os, og derfor må situationen selvfølgelig også være, at det ikke er sådan i dag, at man kan afpresse hverken regeringen eller Folketinget svar på, hvordan man forholder sig til Frankrig og Holland.
Det må først og fremmest være Frankrigs og Hollands opgave at give et svar på, hvordan de vil forholde sig til ratificeringsprocessen på nuværende tidspunkt efter det nej, de er nået frem til, og jeg går ud fra, at det også er ordførerens opfattelse.
Charlotte Antonsen (V), 2005-06-07:
Det er jo velkendt, at vi her i Folketinget har to partier, som optræder som støttepartier, henholdsvis når vi har en socialdemokratisk regering, og når vi har en borgerlig regering, nemlig Enhedslisten som det ene parti og Dansk Folkeparti som det andet parti.
De to partier har jo sådan set i mange år sagt nej.
Så der er da ikke noget nyt i den situation, og det er jo det, der – i øvrigt sammenholdt med hele ideen i EU – gør, at vi faktisk fra dansk side forsøger, når vi fører EU-politik, også når vi laver traktatforhandlinger, at få et meget bredt flertal bag de synspunkter, der bliver fremlagt fra dansk side på henholdsvis topmøder og rådsmøder.
Så jeg tror ikke, at vi sådan kan ændre noget, og slet ikke nu her, hvor der er fløjtet til folkeafstemning.
Men hvad angår Dansk Folkeparti, synes jeg da, det er værd at huske på det gamle Fremskridtsparti med Glistrup, som så på nogle områder måske var meget vidtløftigt i sin argumentation.
Men netop EF var Glistrup faktisk for, så det kunne da være, at vi engang kunne nå frem til, at også Dansk Folkeparti, måske ikke i denne runde, men så på et andet tidspunkt, kunne se mere positivt på det europæiske.
Johs. Poulsen (RV), 2005-06-07:
Tak for det.
Hvis man kan gradbøje sagers betydning, er der ingen tvivl om, at den sag, vi har på dagsordenen nu, er en af de meget betydningsfulde sager, vi behandler i det her Ting.
I lyset af, at vi nu har hørt en betydelig debat mellem det, der er regeringens parlamentariske støtteparti, og regeringens største parti og også tilsyneladende har fået udstillet en meget, meget betydelig uenighed i det her helt afgørende politiske spørgsmål i forhold til det, der er regeringens parlamentariske grundlag, vil jeg bare spørge ordføreren: Er det fortsat Venstres opfattelse, at det er et nationalt anliggende og i vores tilfælde altså dermed også et dansk anliggende at forholde os til, hvordan vi ser på forfatningstraktaten, og dermed også forholde os til den proces, som fører frem til, at vi får en meningstilkendegivelse frem?
Det synes jeg er ganske vigtigt.
For ud fra det, vi hører fra regeringens støttepartis side, synes man åbenbart ikke dér, at det er et nationalt anliggende at tage stilling til det.
Charlotte Antonsen (V), 2005-06-07:
Det gør ikke noget.
Nu kan jeg ikke engang huske, hvad vi kom fra.
Det siger sig selv, at hvis vi spørger befolkningen om en EU-traktat, kan der selvfølgelig blive stemt både ja og nej.
Venstre anbefaler et ja, og derfor mener vi, at det ville være forkert for Danmark og den danske befolkning at stemme nej.
Når hr. Søren Krarup så går tilbage og taler om EU's tilblivelse, hvor det bl.a. netop var franskmændene, der stod i spidsen, vil jeg sige, at det altså i mine øjne lige præcis er den udvikling, vi med den nye forfatningstraktat har sat en stopper for.
Det er også derfor, at det i mine øjne ikke er så mærkeligt, at nejet netop er kommet fra fransk hold.
Franskmændene ønsker jo en endnu dybere integration, hvorimod forfatningstraktaten faktisk lægger op til, at man kan fastholde og udvide integrationen i bredden, altså at det er et mere praktisk håndterbart EU, vi får.
Det er derfor, det er så svært for mig at forstå, at Dansk Folkeparti anbefaler Nicetraktaten frem for den forfatningstraktat, som vi har liggende på bordet.
Nåh, men jeg kan godt tage to med det samme.
Søren Krarup (DF), 2005-06-07:
Ja, nu er der ikke meget tid, men når nu fru Charlotte Antonsen anfører, at det er 50 år tilbage, vi skal gå, må vi sige: Problemet med EU fra begyndelsen, da det hed EF eller Fællesmarkedet, er jo, at hvor alle ønskede et europæisk samarbejde efter anden verdenskrig, der fik Jean Monnet og ledende kræfter med ham det forvandlet fra et samarbejde til en sammenslutning eller union.
Det er den statsdannelse af Europa, der er en ødelæggelse af Europas virkelighed, som altid har været nationernes Europa.
I denne situation, hvor Europa er truet af EUforfatningen på en sådan måde, at det virkelig er en identitetskrise for Europa, reagerer befolkningerne med rette, og så ser vi, at den samme overklasse af politikere er fulde af foragt for befolkningen og ikke vil respektere, når befolkningen siger nej.
Vi er frygtelig bange for, at det klare nej, der er sagt, og som formodentlig også deles af danskerne, bliver lagt i skuffen, for det er at stemme forkert, og det vil sige, at vi kan konstatere, at det simpelt hen er foragten for demokratiet, der bærer EU.
Charlotte Antonsen (V), 2005-06-07:
Hr. Søren Krarup går 13 år tilbage.
Det, jeg har forsøgt at komme ind på her i dag, og som vi burde beskæftige os lidt mere med, er, hvad der skete i Europa for 50 år siden og før den tid.
Er EU ikke svaret på de stridigheder, der har været i Europa op gennem det forrige århundrede, hvor vi har haft krige, hvor vi også har haft økonomiske krige?
Nu er der så endnu en fra Dansk Folkeparti, der har meldt sig som spørger.
Kunne hr. Søren Krarup så ikke kort sige, hvad det er, Nicetraktaten gør bedre?
For hvis der bliver stemt nej til denne her traktat, har vi jo altså stadig væk en traktat, og der har jeg forstået, at den respekterer Dansk Folkeparti.
Men på hvilke punkter er Nicetraktaten en fordel?
Er det, der lægges op til med den nye forfatningstraktat, ikke netop meget mere enkelt, meget mere ubureaukratisk, meget mere åbent?
Søren Krarup (DF), 2005-06-07:
Det, der jo er baggrunden for denne debat, er vores erindring om, hvad der skete for 13 år siden.
Da stemte danskerne nej til Maastrichttraktaten.
Så fik de at vide mere eller mindre direkte, at de havde stemt forkert, og så skulle de stemme om.
Så fik vi altså slumpet et ja igennem i 1993.
Det er jo denne uvederhæftighed, som er det virkelig betænkelige.
Hr. Jesper Langballe, der somme tider siger noget fornuftigt, citerede forleden, da vi gik til Christiansborg efter Hollands nej, Grundtvigs ord fra 1832: Det er Europas folkeånder, der vågner.
Det mener jeg er en meget præcis beskrivelse af, hvad der sker.
Det er befolkningerne, der imod deres politikere siger nej til noget, som de kan se er en dødelig trussel imod Europa.
Så er problemet stadig væk politikerne, for politikerne vil ikke respektere det nej, folket siger.