Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-10-31:
Vi er jo ikke til møde i amtsrådet i Århus.
Det er jo sådan set der, man lokalt må forholde sig til det forslag, som den socialdemokratiske amtsborgmester har fremsat om, hvor meget køretid der skal være fra Grenå til skadestuer.
Det hverken vil eller kan jeg sådan set forholde mig super detaljeret til, fordi det ville være forkert, og det ville være respektløst over for dem, der driver sygehusene, nemlig amterne.
Så kan jeg sige mere antydningsvis, for jeg har faktisk været inde på det allerede i to omgange, at den anbefaling, jeg synes at jeg kan signalere, er ikke nogen anbefaling af, at man bare centraliserer.
Der er jo ikke noget perspektiv i, at man skal køre det halve land igennem, fordi ens barn er faldet ned fra pæretræet og har brækket det ene ben, selvfølgelig er der ikke det.
Men der er i en række sammenhænge, når vi snakker de komplicerede behandlinger, stor fornuft i at samle behandlingerne, også af hensyn til det personale, der er til rådighed.
Jeg synes bare, det bliver så ærgerligt i sådan en debat, at vi skal stå og skyde på hinanden, for jeg kunne jo også spørge: Hvem er det, der i de sidste 9 år har haft ansvaret for at sørge for, at der var det tilstrækkelige personale til rådighed i sundhedssektoren?
En af grundene til hele denne her bevægelse er jo nemlig det forhold, at der rundtomkring er rekrutteringsproblemer, der gør, at det er relevant at overveje, om man skal have så mange akutte beredskaber, fordi det er vagttungt, det er personaletungt.
Hvem har ansvaret for det?
Men hvor fører det os hen?
Vi bør jo have en debat her - det er i hvert fald det, beslutningsforslaget lægger op til -
om vi skal hælde cement ud over hver eneste sygehusafdeling og sygehusseng i de næste 3 år, eller om vi skal give amterne en mulighed for at flytte rundt på sengene, på afdelingerne, på behandlingstilbuddene, for med de ressourcer, der er til rådighed - og det ligger jo inden for rammen af den økonomiske plan, som den gamle regering selv lagde frem - at få det bedst mulige sygehustilbud.
Det ligger inden for de rammer, den gamle regering selv lagde frem.
Så har den nye regering skævvredet det, sådan at vi har opprioriteret sygehusområdet.
Vi har lagt 1,5 mia. kr. oven på den forbrugsmulighed, som den gamle regering havde tænkt sig at der skulle være til rådighed ude i sygehussektoren i år, og derfor er det falsk propaganda og polemik at køre
Jeg skal beklage meget over for hr. Jan Petersen, at der ikke er svaret på det omtalte § 20-spørgsmål, det skal jeg drage omsorg for sker i dag.
Nu skal jeg ikke bruge Folketingets talerstol til at komme med alenlange undskyldninger for det, men jeg vil bare lige antyde, at det var sådan, at på det tidspunkt, hvor jeg var klar til at afgive svaret, havde jeg en forventning om, at der ganske få dage efter ville ligge nye mere aktuelle tal.
Det er baggrunden for, at jeg lige klappede den papirbunke lidt, men jeg skal drage omsorg for, at hr. Jan Petersen bliver udstyret med svaret på det spørgsmål, inden debatten er slut.
Vi kommer unægtelig noget rundt i alle hjørner her lige fra mekanismer til sikring af aftaleholdelse til efter min bedste overbevisning noget simplificerede udlægninger af den dynamik, der gemmer sig bag de 1,5 mia. kr.
Lad mig bare lige tage fat i det sidste, som hr. Jan Petersen spurgte om: Regeringen har jo ikke indført nogen ny kultur her i forhold til den gamle regering.
Det er fortsat sådan, at regeringen hvert år indgår en aftale med amterne under ét og
med kommunerne under ét.
Sådan har det vist været altid, tror jeg nok, og det betyder også, at for at finde ud af, om en aftale er overholdt eller ikke overholdt, må man jo se det hele under ét.
Der er jo ikke isoleret set noget galt i, at man i Vestsjælland har sat skatten op, altså det er der jo ikke isoleret set noget galt i.
Man kunne have sat den op med 5 pct., det ville der ikke isoleret set være noget galt i, hvis bare der var nogle andre, der sørgede for at sætte den tilsvarende ned, for sådan er den aftale jo, der er lavet med regeringen.
Altså prøv nu lige engang at høre her: I repræsenterer et parti, som sidste år indgik en aftale, som blev fremlagt i medierne som sådan det paradisiske gennembrud for den danske sygehussektor, 2,3 mia. kr., så ville der stort set ikke være en venteliste at få øje på, straks valget var slut.
Lige rundt om hjørnet ville alle problemer være løst. Oven i det beløb har den nye regering lagt 1,5 mia. kr., og det er jo ikke, må jeg sige til fru Line Barfod, udtryk for, at man skal nedprioritere noget, det er sådan set penge, vi har lagt oveni.
Jeg er som folketingspolitiker jo ikke så fantastisk overrasket over, at den debat, der er i gang rundtomkring regionalt om at tilpasse strukturen, som jo i virkeligheden er varslet i den gamle sygehuskommission nedsat under en tidligere regering omkring bæredygtige enheder, kommer nu efter et amtsrådsvalg, og at den kommer med henvisning til Folketinget og regeringen.
Det overrasker mig egentlig ikke, og jeg kan egentlig heller ikke forestille mig, at der kan være nogen i denne her sal, som har været i politik i en periode, som kan lade sig overraske over, at man benytter muligheden for at henvise til kræfter uden for sig selv, når man skal i gang med at feje for egen dør.
Det er vist set før i politik, og jeg tror da også, at det vil blive set senere.
Jeg er meget enig i, vil jeg sige til fru Birthe Skaarup, at man skal lytte til befolkningen.
Det er også derfor, at de, der er bedst til at finde de her balancer mellem det nære og det centrale, mellem at skrue op for akutberedskabet ved den præhospitale indsats og se det i forhold til, hvordan man dimensionerer det, der sker inde på sygehusgangen, er dem, der er tæt på befolkningen. Det bør vel også være sådan, at vi tillader amtsråd rundtomkring i landet at fremlægge ideer og ikke alene dømmer dem på de ideer, der bliver fremlagt, men forholder os til de kendsgerninger, der er, når man har været i dialog med befolkningen.
Mig bekendt er der jo ikke besluttet noget i Århus.
Mig bekendt er der jo ikke besluttet noget i Vestsjælland.
Der har været nogle forslag, som for tiden er i høring, og man må bedømme resultatet, når de engang er bragt i hus.