runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 2000-04-11:
Jeg tror, hr. Holger K. Nielsen har misforstået mine indledende betragtninger om, hvordan man forestillede sig euroen i en eller anden fjern fremtid.
Det er fuldstændig rigtigt, at traktaten om Den Økonomiske og Monetære Union var beskrevet fuldstændig detaljeret og hele tiden har været det. Vi har hele tiden vidst, hvad det handlede om.
Men det har været svært for mange af os at forestille os, at det nogen sinde blev en realitet, fordi der har været diskussion om, om alle disse lande med deres enormt store budgetunderskud, lande med en kæmpe inflation og en kæmpe rente, nogen sinde kunne komme så vidt, at de kunne blive så ensartede i deres økonomiske udvikling, at det kunne realiseres. Og det har der jo været tvivl om i mange år, indtil man nærmede sig tidspunktet, den 1. januar 1999, hvor det altså lykkedes.
Så der er ingen, der har været i tvivl om, hvordan konstruktionen skulle være; det var ikke det, jeg mente.
Jeg mente, at realiteten, realiseringen af den, var der i høj grad diskussion om, indtil i hvert fald et halvt år før den blev etableret.
Så det skal ikke opfattes som nogen som helst form for udtryk for, at vi ikke har vidst, hvad vi stemte om, eller noget som helst i den retning.
Overhovedet ikke.
Det har vi hele tiden vidst fuldstændig klart, men der har været usikkerhed om, om den overhovedet kunne realiseres.
Og så vil jeg godt sige til hr. Keld Albrechtsen om, at jeg skulle have sagt, at udvidelsen var uanfægtet af euroen eller uanfægtet af den danske beslutning: Danmark kan ikke ved et nej bremse udvidelsesprocessen eller forhindre den eller hjælpe den.
Vi kan heller ikke hjælpe den ved et nej.
Det har betydning for Danmark, men det har ikke betydning for udvidelsen.
Til sidst til hr. Claus Larsen-Jensen: Det er jo fuldstændig rigtigt, at de nye lande vil være med i det hele. De vil have det fulde medlemskab.
Det er kun det fulde medlemskab, der giver den rigtige balance mellem indflydelse og pligter og mellem pligter og rettigheder, og det er også derfor en af grundene til, at jeg synes, vi skal stemme ja for at være fuldt medlem.
Kun derved får vi også den fulde indflydelse på dette meget vigtige samarbejde.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-11:
Ligesom fru Mimi Jacobsen for lidt siden så påstår fru Elisabeth Arnold, at udvidelsen kan foregå fuldstændig uanfægtet af euroen.
Det er og bliver jo en forkert påstand.
Jeg vil godt spørge fru Elisabeth Arnold, om hun ikke er klar over, at man i Europa-Kommissionens forhandlinger med de østeuropæiske lande, som ansøger om optagelse, rent faktisk arbejder på det grundlag, at man ikke antager det muligt for dem at komme med i euroen fra starten.
Euroen er simpelt hen et problem i optagelsesforhandlingerne.
Man koncentrerer sig om at etablere et system på de vestlige landes betingelser og dikterer en masse vilkår for de østeuropæiske landes betingelser uden at ville omfordele den europæiske pengekasse, og dér vil jeg godt spørge fru Elisabeth Arnold: Hvorfor ville Det Radikale Venstre ikke støtte Enhedslistens forslag om en omfordeling af pengene? Fru Mimi Jacobsen ville ikke svare på det spørgsmål, men det kan være, Det Radikale Venstre så vil svare på det, for hvis det virkelig var sådan, at man mente, at det var af hensyn til udvidelsen, så ville man vel også tage de praktiske konsekvenser og omfordele pengene.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-04-11:
Jeg har et spørgsmål med hensyn til den her påstand om, at det i forhold til 1993 er nyt, at euroen faktisk er blevet indført.
Det er også et argument, andre bruger.
Jeg må tilstå, at det forekommer mig sådan en smule meningsløst og absurd at bruge det argument.
Når vi gennemførte undtagelsen i 1993, så var det da ikke, fordi vi var i tvivl om, at euroen skulle indføres.
Det var netop, fordi der i Maastrichttraktaten lå en helt klar plan for ØMU'ens gennemførelse.
Vi gjorde da ikke undtagelse i forhold til noget spøgelsesagtigt, til noget, der ikke var noget som helst. Vi gjorde da en undtagelse i forhold til noget fuldstændig konkret, der var i en plan, der var skitseret i en traktat, som vi stemte om.
Og derfor kan jeg da ikke forstå, hvordan det kan være noget fuldstændig fundamentalt anderledes nyt, at euroen faktisk er blevet til noget.
Det har hele tiden været meningen, at ØMU'en skulle gennemføres.
Det var meningen i Maastrichttraktaten, og det var derfor, vi fik den undtagelse, som regeringen og ja-partierne nu vil have ophævet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-11:
Den meningsmåling, jeg henviste til, er den sidste, der er offentliggjort inden for de sidste 7 dage i dagbladet Børsen, og den viste, at 38 pct. af Venstres vælgere nu vil stemme nej, og at 40 pct. af De Konservatives nu vil stemme nej.
Så nu ligger bolden hos V og K. Jeg vil gerne spørge fru Lene Espersen, om fru Lene Espersen ikke i det mindste har forståelse for, at mange konservative mennesker i deres hjerter føler, at der er noget galt: Nu skal - og det er jo sket - den nationale grænsekontrol, personkontrollen, ophæves.
Det er besluttet, og det sker i løbet af 12 måneder.
Vi skal have
fælles udenrigspolitik, og det er også på vej.
Vi skal have fælles retspolitik.
Og nu skal altså pengepolitikken, rentepolitikken og valutapolitikken flyttes fra København til Frankfurt.
Vores mønt og vores pengevæsen skal nedlægges og gøres fælles med de andres.
Kan fru Lene Espersen ikke forstå, hvis der er mange konservative, der siger: Nu må grænsen være nået.
Man afskaffer alt, hvad der har med nationalstaten at gøre, og er det ikke konservativ politik at stå vagt om det nationale folkestyre?
Mimi Jakobsen (CD), 2000-04-11:
Jeg kan i hvert fald bekræfte, at der ikke er nogen vaklen i geledderne.
CD er 150 pct. tilhænger af et stærkt samlet Europa og er hunderæd for splittelser, for tidligere tiders tilstande, og ønsker et Europa, der vokser og bliver bredere og stærkere.
Så vil jeg godt sige: Man skal ikke stemme ja den 28., september, hvis man forventer, at EU derved får overhøjhed
over de sociale arrangementer i Danmark
Det skal man altså ikke.
Det har vi klart økonomiministerens ord for i dag.
Danmark kunne for dens sags skyld beslutte at fordoble folkepensionen - det har vi stadig væk ingen planer om - bare vi selv betaler.
Sådan er det.
Det, jeg svarede på, var: Hvad er min vision for Europa?
Jeg ser meget gerne, at man ved flertalsafgørelser prøver at trække minimumsgrænserne op, altså hive niveauet op for dem, der har det dårligst.
Og jeg ser da også med stor glæde, at stats- og regeringscheferne på det seneste topmøde vedtog, at man ville forsøge at forhindre social udstødning.
Nu er det vel ikke noget, der rigtig ryster danskere, for det kan vi jo nok blive enige om alle sammen, men det er da et tegn.
Det er da også et tegn, at man siger, at vi skal IT i skolerne.
Hvem var i øvrigt imod det herhjemme?
jeg meget, meget svært ved at se, og jeg kan i hvert fald udelukke, at man berører det ovenfra.
For der er ingen, der sætter grænser for vore sociale ydelser oppefra og trykker dem ned, så længe vi selv betaler, og det er jo faktisk det vi gør.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-11:
Jeg må indrømme, at jeg synes, jeg aner en vaklen hos CD med hensyn til begejstringen for dette europæiske unionsprojekt.
CD har jo ellers blandt alle partier har været det parti, som var mest ihærdig fortaler.
Nu står de foran porten til denne europæiske forbundsstat, og så gud hjælpe mig om de vil gå ind ad den.
Nu begynder de ligesom alle de andre ja-partier at bortforklare projektet.
Jeg synes, at det i og for sig er bemærkelsesværdigt at konstatere.
Men så vil jeg gerne spørge fru Mimi Jakobsen med hensyn til Østeuropa, hvor CD og Enhedslisten jo er enige om, at vi burde gøre mere for de østeuropæiske lande: Hvorfor ville CD så ikke støtte det forslag, Enhedslisten har stillet om at omfordele EU's midler, således at de først og fremmest går til de fattige lande?
Hvorfor koncentrerer man al energien om at opbygge en magtpyramide med Centralbanken i Frankfurt og de rige landes klub?
For det er det jo.
Og når vi så stiller et konkret forslag om at omfordele pengene, sådan at de fattige lande også kan få andel, så siger CD nej.
Mimi Jakobsen (CD), 2000-04-11:
Til hr. Keld Albrechtsen: Nationalisme er vi enige om er et faresignal - helt klart - men jeg har bare meget, meget svært ved at se, at dette store Europa, som for min skyld meget gerne må blive større og engang med tiden omfatte Ukraine og andre fattige lande, skulle blive enigt om en rendyrket nationalisme.
Rettet mod hvem?
Kan man forestille sig 27 europæiske lande blive enige om at dyrke nationalisme over
for andre dele af verden?
Jeg har meget svært ved at forestille mig det, men jeg har ikke meget svært ved at forestille mig, at en meget, meget stærk tysk økonomi vil se alene på tyske interesser, på, hvad der er godt for Tyskland.
Jeg synes, at tyskerne,
ikke mindst under helmut Kohl og så videre,
nu med genforeningen og euroen er sluppet rigtig flot bort fra den tankegang.
Men jeg har meget, meget svært ved at se den fælles mønt som en truende nationalisme; det må jeg ærlig talt sige.
Og så vil jeg i øvrigt bare erindre om en anden af de 26½ årige traumer fra dengang, som hr. Albrechtsen lige minder mig lidt om, og det er jo den med de riges klub. Det hed det også dengang.
Siden da har EU optaget en lang række nye demokratier og i visse tilfælde ludfattige lande, som måtte kæmpe sig op.
Og vi står over for en historisk opgave igen.
Jeg ved godt, at der aldrig er noget, der er godt nok til hr. Albrechtsen, og man har lov at være kritisk, men en gang imellem må der da være noget, hvor man siger, at det er et skridt i den rigtige retning.
Jo, jeg kan sagtens høre hr. Holger K. Nielsen om flæskepriser og økonomi, men det er sjovt nok aldrig det, CD har beskæftiget sig med i disse kampagner, og det tror jeg heller ikke det bliver.
Jeg har faktisk ikke været ude at tale om renten eller flekslån, ikke engang husejerne har jeg nævnt.
For mig er EU et politisk samarbejde, som gerne må gå videre, et solidarisk projekt, der gør, at når man bruger - også hr. Holger K. Nielsen - de her skræmmemidler med: Uh, nu skal vi have samarbejde på det sociale område, så siger jeg ja tak.
Jeg ser gerne fælles regler, der kan hæve niveauet for nogle af dem, der lever sølle i Europa.
Det ser jeg gerne.
At det skulle berøre Danmark, har jeg meget svært ved at forestille mig.
Og det sidste, jeg vil sige, er så dette med, at vi har vel alle sammen en fornemmelse af, at Danmark er det bedste land at leve i totalt set, men vi behøver vel ikke at være blinde for, at der er andre lande, der ikke bare famler i middelaldermørke: at man ikke har ventelister på tyske hospitaler, at franskmændene bruger betydelig flere penge på børn, end vi gør, at italienerne har nogle arbejdsmarkedspensioner, der siger sparto, og hvor enhver dansker vil sige: Wow, lad mig få sådan en!
Lad os dog også prøve at åbne lidt for det og ikke bare tro, vi er verdensmestre på alle distancer.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-11:
Nu handler debatten jo om den her rapport.
Jeg går ud fra, at fru Mimi Jacobsen for sin fede folketingsløn, som vi andre jo også får, har forberedt sig og har læst rapporten, og jeg vil gerne spørge, hvad hun mener om den, om alt på hver eneste side bare er i orden.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-04-11:
Men jeg må sige, at jeg nu også har set meget deja-vu fra jasiden i den her kampagne.
Når man hører om alle de økonomiske katastrofer, der vil ske, hvis det bliver et nej, så forekommer det mig nu, at det har jeg også hørt helt tilbage fra 1972, og der er ikke meget nyt under solen dér.
Jeg vil godt spørge fru Mimi Jacobsen, som jo grundlæggende er et ærligt menneske, ved jeg, om det ikke generer hende lidt, at jasiden her i starten har kørt frem med den argumentation, med de her fuldstændig traditionelle, jeg vil næsten sige platte argumenter om, at man skal sige ja af økonomiske grunde, ellers kan vi ikke klare os økonomisk, ellers vil renten stige, osv. Og i forlængelse af det: Når man tænker på CD's stiftelse i sin tid og på stifteren af CD, Erhard Jakobsen - han var jo en supereuropæer, det var virkelig Europas Forenede Stater, han kæmpede for - så kan jeg da ikke forstå det.
Når vi nu siger, at der er meget vidtgående politiske konsekvenser af det her projekt, så burde CD da være glade og tage imod vores argumentation og så sige: Ja, I har ret, og derfor siger vi ja til euroen.
Jeg fatter simpelt hen ikke, at CD ikke tager imod den flade hånd, som den ligger.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-11:
Jamen jeg vil bare sige til fru Mimi Jakobsen, at der er altså en international årsag til, at vi siger nej til euroen, fordi vi ser en euronationalisme i det her projekt.
Nu opretter man nationalsymboler i EU-staten: hær og mønt, det, som er karakteristisk for en statsdannelse.
I stedet for at sige EU begynder man at tale om Europa, og ligesom i USA taler man om, at USA er amerikanerne og EU er europæerne.
Man former altså en ny nationalisme, som kan blive endnu farligere end den gammelkendte nationalisme, som man jo har fra hvert enkelt land, og som vi er enige med CD i at vi ikke skal bygge på.
Men vores nej til euroen er altså et internationalt nej.
Det er, fordi vi ønsker en anden vej for Europa.
Den skaber en ny form for nationalisme, som kan være dødsensfarlig.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-04-11:
Ja, jeg tror nu nok, at Luxembourg føler sig lidt trængt i det samarbejde.
Jeg synes i det hele taget, at det er en forunderlig diskussion, hr. Kristian Jensen forsøger at rejse, for det, der er pointen - og det er egentlig ret banalt - er, at hvert eneste skridt man tager, når det drejer sig om EU-forhold, flytter magt fra nationalstaterne til Bruxelles.
Det eneste fantasifulde, man kan finde ud af, hvis man er hr. Kristian Jensen eller Venstre i øvrigt, er lige at tage et skridt mere, ligegyldigt hvilket politisk område vi snakker om.
Om det er udenrigspolitik, om det er det grænseløse Europa, hvor alle skal kunne bevæge sig frit, eller hvad man end diskuterer, så er det hele tiden bare lige at tage et skridt mere for at nå i retning af en eller anden form for Europas Forenede Stater.
Og så kan man da godt diskutere, hvornår vi når det, og hvornår vi ikke når det, men at det er den retning, samarbejdet bevæger sig i, kan hr. Kristian Jensen eller andre Venstrefolk altså ikke benægte.
Og den danske befolkning har i hvert fald for længst fundet ud af, at det er den vej, det går, og det er jo også derfor, der er stadig flere af Venstres vælgere og gudskelov også af De Konservatives vælgere, som nu ser ud til at ville stemme nej den 28. september - en udvikling, som Dansk Folkeparti ser med meget stor tilfredshed på.
Det er rent demokrati, vi taler for.
Det er folkestyre, vi taler for.
Det er, om det er den danske befolkning, der afgør, hvilke regler vi skal have her i landet, eller om det er EU, der skal bestemme.
Men det er os, der skal vælge det.
Det er ikke EU, der skal vælge det. Og den dag vi ikke synes, at det er fornuftigt længere som en del af det demokratiske folkestyre med folk, der bliver valgt her til Folketinget, jamen så må det være anderledes.
Men det afgørende er altså, at det er det danske Folketing, der tager teten i de her spørgsmål.
Og så må jeg sige, at det signal, vi sender med et ja den 28. september, vil være, at de øvrige forbehold også står for skud, at de også skal fjernes.
Det vil være et signal til de øvrige lande i EU om, at nu kan de bare køre løs på den regeringskonference; den danske befolkning er banket på plads, nu er den inde på jasiden igen.
Derfor tror jeg, at signalet med et nej er så vigtigt også i forhold til regeringskonferencen, så vi undgår flertalsafgørelser bl.a. på det sociale område, på skatteområdet, på arbejdsmarkedsområdet ...
Kristian Jensen (V), 2000-04-11:
Jeg går bare på talerstolen for at konstatere, at hr. Kristian Thulesen Dahl ikke kunne svare på mit spørgsmål om, hvorvidt det var Belgien eller Luxembourg, der var ophørt som selvstændigt land, fordi de har haft en valutaunion og ikke har haft en selvstændig valuta. Jeg kan dermed konstatere, at det argument, som Dansk Folkeparti så kraftigt har ført frem, ikke er andet end hul retorik.
Og af en eller anden grund er jeg ikke så overrasket.
Et land er jo meget mere end det at have en valuta, og hvis man bare er sammensluttet i en organisation med fælles valuta, kan man sagtens være et selvstændigt land.
Det er Belgien og Luxembourg ganske udmærkede eksempler på, og hr. Kristian Thulesen Dahls og Dansk Folkepartis argument er tom retorik.
Marianne Jelved (RV), 2000-04-11:
Når nu der er noget, vi kunne glæde os over, fordi der er mange danskere, der er meget glade for det, skulle vi så ikke gøre det?
Derfor spørger jeg, og jeg forventer ikke at få noget regulært svar: Er det en frihed eller ej, at efterlønsmodtagere kan tage deres efterløn med ud af Danmark til deres svenske ødegård eller til et sommerhus eller en lejlighed på Spaniens solkyst?
Er det en større frihed, eller er det ikke?
Er det en arbejdstagerrettighed, der nu bliver effektueret?
Det er godt nok efter en diskussion med regeringen, jeg sagde jo, at det ikke en gang var mig selv, der havde fundet på det.
Det var jeg nok for nærig til.
Men det er slået fast, og regeringen har accepteret den arbejdstagerrettighed.
Det har der været diskussion om.
Men er det positivt, eller er det negativt for de mennesker, som har en efterløn?
Svaret er nemt. Må jeg så korrigere hr. Thulesen Dahl: Et dansk nej den 28. september sætter ikke en ny diskussion i Europa.
Danmark har med sit nationale kompromis og de forbehold og den aftale, vi har, sagt og erkendt, at Danmark ikke forhindrer de andre i at fortsætte udmøntningen af de traktater, der er vedtaget.
Danmark er bare ikke med på nogle områder.
Derfor er det et dansk anliggende og kun et dansk anliggende, og det er en helt, helt anden situation end ved de tidligere folkeafstemninger.
Må jeg til allersidst sige, at det er virkelig en nedvurdering og efter min opfattelse en meget kedelig nedvurdering at sige om den europæiske befolkning, alle de mange kulturer, den europæiske historie, alle de selvstændige lande med deres egne parlamenter med deres egne politikere, deres egen politiske dagsorden, at det er et ensrettet Europa.
Det passer ikke.
Det er mangfoldighedernes fællesskab i Europa.
Det vil Det Radikale Venstre arbejde for.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-04-11:
Jeg må altså tilstå, at jeg ikke opfatter nogen vaklen hos CD
i den her sag.
Det er da sympatisk, at man siger det så klart, som tilfældet er her.
Og det kan da forhåbentlig betyde, at vi kan få nogle mere klare skillelinjer i debatten, for det her drejer sig jo netop om, hvorvidt EU skal have det.
For mig er det fuldstændig legitimt.
Det er ikke landsforræderi at være tilhænger af det.
Det er et legitimt synspunkt.
Jeg er bare uenig og vil sige til den danske befolkning, at hvis man er uenig i det, så skal man stemme nej, men hvis man er enig, så skal man stemme ja den 28. september.
Og den klarhed synes jeg faktisk at fru Mimi Jakobsen bidrog meget konstruktivt og positivt til.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-04-11:
Kan fru Lene Espersen ikke bekræfte, at det, man sådan møder af lidt usikkerhed hos konservative vælgere, egentlig meget vel kan ligne det, vi også møder andre steder i det politiske system, og at årsagen vel egentlig er, at når man prøver at bilde befolkningen ind, at nu er Danmarks selvstændighed ved at blive undergravet, Danmark som selvstændig nation ryger sig en tur, så er der en masse mennesker, der lige tænker over det, for det er man selvfølgelig ikke tilhænger af.
Er fru Lene Espersen ikke enig i, at det, der er fundamentet for EU-samarbejdet, er og i fremtiden skal være, at der er tale om et samarbejde mellem selvstændige, suveræne nationer, der vil samarbejde om nogle ting i fællesskab, hvor vi bedst vil kunne opnå det, og at det sådan set er ganske væsentligt for os at få sagt det til den danske befolkning i forhold til den propaganda, den bliver mødt med?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-11:
Jamen så kan det være, jeg stiller nogle spørgsmål, der giver fru Lene Espersen anledning til at lande på en eller anden facon.
Det var ikke mit indtryk, da jeg var medlem af partiet.
Det var sådan lidt lunkent.
Det var sådan lidt: Nå ja, det må vi vel; vi følger i Venstres slipstrøm.
Hold nu op, det går ikke så galt!
Polen vil jo ikke afgive den selvstændighed og frihed, det har vundet.
Er fru Lene Espersen ikke bekendt med, at ifølge meningsmålingerne er det altså nu fire ud af ti konservative vælgere, som tilkendegiver, at det her kan de ikke være med til, og derfor vil de stemme nej.
Men jeg har måske taget fuldstændig fejl?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-11:
Jeg vil gerne spørge fru Charlotte Antonsen, om hun er enig i det, som hendes partis formand, hr. Anders Fogh Rasmussen, sagde i 1998, nemlig at euroen er udtryk for gedigen liberal tankegang.
Jeg forstår jo godt, at Venstre er tilhænger af det her projekt, for det er jo et dybt borgerligt projekt, og hr. Anders Fogh Rasmussen gav dengang et lysende klart eksempel på, hvad han syntes var det gode ved ØMU'en og den fælles mønt.
Det var, at den forhindrer uansvarlig økonomisk politik, som f.eks. socialdemokratiske frontfigurer med Lafontaine i spidsen ellers taler for.
Den socialdemokratiske finansminister Oskar Lafontaine faldt jo på et forsøg på at føre en mere social politik.
Den blev stoppet af euroen, og hr. Anders Fogh Rasmussen så det som noget af det gode ved euroen, at den forhindrer socialdemokratisk politik.
Jeg vil gerne spørge, om det stadig væk er Venstres opfattelse, for det var jo meget præcist analyseret af hr. Anders Fogh Rasmussen for et par år siden.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-04-11:
Tidligere hr. Jann Sjursen og nu også hr. Kristian Thulesen Dahl
har frejdigt påstået heroppefra, at vi har stemt om euroen tre gange.
Det er jo helt forkert.
Vi har ikke stemt om den.
Den indgik heller ikke i det afstemningsgrundlag, der var i 1992.
Da var det meningen, at hvis man havde vedtaget Maastricht dengang, ville der senere, når det blev aktuelt, skulle holdes en folkeafstemning om vores tilslutning, men hverken i 1993 eller i 1998 var det en del af afstemningstemaet.
Jeg håber, at vi kan grave det der fuldstændig ned.
Hr. Kristian Thulesen Dahl kan jo gå hen og læse på lektierne og se, at det er rigtigt, hvad jeg siger.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-04-11:
Tak til fru Charlotte Antonsen for at understrege, at det, vi stemmer om, er en politisk union.
Jeg synes, det var dejligt, at det ord også var med i Venstres ordførertale, ikke mindst fordi hr. Anders Fogh Rasmussen i går gav indtryk af, at det, vi stemte om, alene var et praktisk redskab, sådan et lille praktisk redskab, der ikke rigtigt betød noget politisk.
Men jeg var glad for fru Antonsens understregning. Så vil jeg spørge Venstre: Altså nu er det tredje gang, vi stemmer om euroen; der er stemt nej to gange, i 1992 og i 1993, og nu spørger man så befolkningen igen.
Hvis det bliver et nej den 28. september, vil Venstre så respektere det nej?
Vil Venstre så respektere det, så det også står uantastet i årene fremover, eller vil Venstre bestræbe sig på, så hurtigt det overhovedet kan lade sig gøre, at få det nej omgjort ved en ny folkeafstemning?
Holger K. Nielsen (SF), 2000-04-11:
Hvad jeg siger om 50 år, er rigtigt nok ganske meningsløst, og det skal jeg medgive.
Men hvad SF vil sige om 50 år, har jeg ikke noget svar på, og så langt rækker min magt heller ikke.
Det kan jeg forsikre for.
Om det bliver aktuelt om 5 år, tvivler jeg på.
Jeg mener, det er dårligt for demokratiet, og jeg tvivler meget på, at man har et europæisk demokrati, der kan matche det, som er nødvendigt.
Hvis vi en dag får en egentlig europæisk offentlighed, en europæisk demokratisk samtale, og Europa betyder noget i en demokratisk sammenhæng, kunne det måske være fornuftigt at genoverveje det.
Men det varer mere end 5 år, det varer mere end 10 år, det varer altså mindst 50 år, og til den tid har jeg som sagt ikke magt til at bestemme noget som helst.