runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rune Lund (EL), 2005-04-13:
Det er så i orden
hr. formand.
En af grundene til, at det her også er utrolig vigtigt, er, at vi desværre frem til WTO's ministerkonference i december ser en dagsorden, som vi ser på på den måde, at EU holder ting tilbage for at have noget at forhandle om med ulandene, selv om vi i dag står i en situation, hvor ulandene i høj grad har åbnet deres markeder for store vestlige firmaer, mens der omkring EU er rejst nogle meget høje toldmure.
Det går ud over ulandenes produktion.
Der er linjen fra EU, sådan som vi ser det i Enhedslisten, at man ikke giver sig en millimeter.
Man giver sig ikke en millimeter, selv om det er de fattigste lande i hele verden, man sidder og forhandler med, selv om folk dør af sult, og selv om der er underernæring og meget store problemer i ulandene.
Der ville det være et godt signal, hvis man allerede nu fra EU i virkeligheden gik ud og sagde, at man så fjerner den støtte, så den ikke bruges til at ligge og forhandle med.
Hans Christian Schmidt (V), 2005-04-13:
Nu vil jeg gerne sige, at også jeg synes, at det er godt, at man i dag sætter fokus på fair trade.
Jeg har ikke en trøje på, som jeg forstår spørgeren har, men til gengæld har jeg holdt et møde med repræsentanter fra organisationerne her i formiddag.
Det var meget udbytterigt, og der fik vi også mulighed for at udveksle synspunkter, så jeg synes, det er godt, vi sætter fokus på det.
Jeg var af den opfattelse, da jeg læste referatet fra Parlamentet, at vi var kommet endnu længere væk fra de signaler, som jeg havde opfattet i første runde.
Derfor synes jeg også, at EU nu klart bør gå i gang med de her ting.
Det er også, hvad jeg siger igen og igen på rådsmøderne.
Men jeg er altså nødt til at sige til spørgeren, og måske tror jeg endda, at spørgeren ved det, at vi altså er fuldstændig isoleret.
Det var selvfølgelig også et af de signaler, jeg kunne sende til organisationerne, at vi altså ikke er mange, hvis vi er flere end Danmark overhovedet, der ligesom synes, at vi skal gå betydelig længere.
Jeg er indstillet på, at man selvfølgelig får nogle ordentlige overgangsordninger, og jeg er også indstillet på, at det her skal ske i trinnedtrapning, men det skal bare ske.
Så jeg er selvfølgelig enig med spørgeren i, at det er regeringens politik, at der skal ske en liberalisering på det område.
Men vi må altså afvente, at vi får en afgørelse af den appelsag, og derefter er jeg sikker på, at vi får rig mulighed for også at diskutere det igen.
Rune Lund (EL), 2005-04-13:
I Enhedslisten synes vi, at det her spørgsmål er utrolig vigtigt, og det er ikke, fordi vi tror, at de frie markedskræfter kan klare alting i hele verden.
Hvis man bare lukkede op for sluserne og slet ikke styrede den handel, der er med sukker, ville resultatet blive, at vi så f.eks. en masse brasiliansk kemisukker vælte ind over grænserne, mens det f.eks. kunne gå ud over nogle af de fattige lande, som i dag har nogle kvoter.
Vi går ind for en styret verdenshandel, vi går ind for fair trade.
Det er også derfor, jeg har den her fine T-shirt på i dag.
Der er et fair trade-arrangement, som kører i de her dage lavet af en lang række ulandsorganisationer, og de har bl.a. også et arrangement inde på Rådhuspladsen i dag.
De har givet mig den her T-shirt, og jeg vil gerne vise, at jeg synes, at det er en god dagsorden, vi prøver at sætte, ved at tage den på her i dag.
Men synes fødevareministeren ikke, når man nu i EU har vedtaget, at man vil afskaffe de her sukkerordninger, og specielt er det eksportstøtten, der er problemet, fordi den udkonkurrerer lokalindustri i ulandene, at det er et enormt stort problem, at man vedtager en ting i EU, og så går der nogen tid, og så arbejder man ikke for det alligevel, når det kommer til stykket?
Hans Christian Schmidt (V), 2005-04-13:
Jeg vil gerne medgive spørgeren, at jeg synes, det er interessante betragtninger, og jeg ved også, at sådan som jeg kender hr. Steen Gade, vil vi have en diskussion om det også i fremtiden.
Men det er for tidligt at sige noget om det, før vi kender afgørelsen fra WTO, og den synes jeg at vi skylder hinanden ligesom at se først.
Det er også i det lys, man skal se, at jeg, der er tiltrådt som fødevareminister den 2. august 2004, holdt møder med alle partierne for at diskutere med dem, hvordan de så det låste problem med sukker, for det skal jo ikke være nogen hemmelighed, at Danmark er helt isoleret i EU med hensyn til den politik, vi har lagt frem.
Derfor er det også, vi prøver at lave en følgegruppe, hvor politikere fra partierne kan følge med i, hvad der egentlig er af muligheder, og hvad vi skal gøre i de enkelte situationer.
For jeg tror, at vi har en fælles interesse i at få indflydelse, men alligevel ikke tabe det langstrakte mål af sigte.
Steen Gade (SF), 2005-04-13:
Så kommer de næste hurdler jo, når der skal forhandles, og når det kommer frem, om man er villig til at indgå et kompromis.
Er regeringen enig i det?
Tak for svaret.
Jeg er enig med ministeren i, at situationen rundt omkring os ikke ser særlig lystelig ud med et Parlament, som ikke ønsker reformer, og en stor gruppe lande i EU, der heller ikke ønsker reformer.
Det, jeg gerne vil have undersøgt hos ministeren, er: Er regeringen enig i, at det udspil fra Kommissionen, som indtil nu har været drøftet, ikke lever op til EU's egne forpligtelser til at afskaffe eksportstøtten?
For EU har jo tidligere lovet WTO – og skal levere varen senest i Hongkong – at man faktisk afvikler eksportstøtten.
Det betyder efter min opfattelse, at man, hvis man skal leve op til det løfte, faktisk også er nødt til at liberalisere.
Man er oven i købet nødt til at liberalisere mere end det udspil, som Kommissionen har lagt på bordet.
Er ministeren enig i det?
Hans Christian Schmidt (V), 2005-04-13:
Inden for et par måneder forventer jeg, at Kommissionen vil fremsætte deres egentlige forslag til reform af EU's markedsordning for sukker.
De drøftelser, der har fundet sted siden Kommissionens meddelelse fra juli 2004, tyder desværre ikke på, at der på nuværende tidspunkt vil kunne findes et flertal for en vidtgående reform af EU's sukkerordning.
Det skal imidlertid ikke forhindre mig i at fortsætte den linje, som jeg har ført hidtil, og linjen er på ethvert relevant tidspunkt at advokere for behovet for en liberalisering af sukkerordningen.
På baggrund af den strategi, som regeringen udarbejdede i sommeren 2003 til liberalisering af sukkerordningen, blev der fra dansk side fremlagt et memorandum herom for Ministerrådet for landbrug og fiskeri.
På ethvert rådsmøde, hvor sukkerreformen har været debatteret, har jeg fremført synspunktet, ligesom jeg også gerne har benyttet muligheden for at drøfte sagen, når jeg har haft bilaterale møder med mine kolleger.
Der er således blandt de øvrige lande eller i Kommissionen ingen tvivl om, hvad den danske indstilling til indholdet af den foreslåede reform er.
Når jeg rejser til Tjekkiet primo maj vil jeg således også sætte den kommende reform på dagsordenen, ligesom den har været det i det forløbne halve år, hvor jeg f.eks. har mødtes med kolleger fra Frankrig, Polen, Estland og Ungarn.
Men realistisk set
er der på nuværende tidspunkt ikke meget, der tyder på, at der vil være flertal for en liberalisering endsige en vidtgående reform af den europæiske sukkersektor.
Parlamentets beretning, som blev støttet af et stort flertal, kan mest af alt siges at gå ud på så lidt reform som overhovedet muligt, ligesom en række EU-lande ønsker så lidt reform som muligt.
De mindst udviklede lande ønsker heller ikke en reform, som sænker priserne i EU.
Tværtimod vil disse lande gerne begrænse deres eksport gennem kvoter, og dette til trods for at EU har givet sukker fra disse lande fri adgang fra 2009 gennem initiativet »Alt undtagen våben«.
Steen Gade (SF), 2005-04-13:
Det er kendt, at EU's sukkerordning er en stor belastning for skatteyderne.
Det koster 40 mia. kr. for EU's skatteydere og forbrugere om året, og desuden er det til stor skade for ulandene, specielt mange af de fattige ulande.
Derfor er der god grund til at kæmpe hårdt for at leve op til den beretning, der blev skrevet i 2003.
Det, jeg vil spørge regeringen om, er: Når der nu ligger et forslag fra EU-Kommissionen, som efter min opfattelse ikke lever op til det, EU har lovet op til WTO-forhandlingerne i Hongkong her til efteråret om at afvikle eksportstøtten, hvad gør regeringen så for virkelig aktivt at følge op på den beretning, hvor vi skulle kræve en fuld liberalisering af sukkerhandelen hurtigst muligt?
»Hvordan agter ministeren aktivt at arbejde for en fuld liberalisering af EU's sukkerproduktion og -forsyning i overensstemmelse med Udvalget for Fødevarer, Landbrug og Fiskeris beretning over B 119 fra juli 2003?
Skriftlig begrundelse
Udvalgsberetningen pålagde regeringen at arbejde for en fuld liberalisering af EU's sukkerproduktion og -forsyning inden for højst 5 år, og en omgående åbning for fuld adgang til EU's sukkermarked for de mindst udviklede lande.
Et flertal konstaterede dengang, at EU's protektionistiske sukkerordning er til stor skade for en række udviklingslande, betales dyrt af EU's forbrugere, fører til en voldsom forvridning af et frit marked og derfor ikke kan forsvares på nogen måde.
Kommissionen fremsatte et mindre vidtgående reformforslag i juli 2004, og det diskuteres fortsat i Ministerrådet med henblik på fremsættelse af et endeligt forslag i juni 2005.
Det forventes, at forslaget skal kunne vedtages inden WTO ministermødet i Hong Kong i december.
Der er kommet flere indikationer af stærk modstand mod en reform fra en større gruppe EU-lande, og senest har Parlamentets Landbrugsudvalg i marts 2005 godkendt en rapport om sukkerordningerne og fået det til at fremtræde som om, at der er flertal i Parlamentet for at bevare støtten til EU's sukkerproduktion.
Der er derfor al mulig grund til, at den danske regering tydeligt og aktivt arbejder for en afvikling i overensstemmelse med Folketingets beslutning.
Kristen Touborg (SF), 2005-04-13:
Sidste år blev der tilført 11 årsværk til fødevaresikkerhed.
Nu beskæres der kraftigt.
Var det i virkeligheden helt unødvendigt, at man sidste år tilførte disse 11 årsværk?
Det var det jo sandsynligvis ikke.
Jeg vil godt have ministerens vurdering af, om den slingrekurs, som det her er udtryk for, ikke risikerer fuldstændig at smadre hele området med risiko for, at fødevaresikkerheden går helt i bund, at dyresundhedsområdet smadres fuldstændigt, så Danmarks status som et land, der egentlig er i front, vil komme til at stå i bageste række på grund af det her.
Vi fastholder målsætningerne som hidtil.
Men der er opstået en meget uheldig situation i Danmarks Fødevareforskning.
Den ubalance må vi se at få håndteret på en forsvarlig og ordentlig måde, men der er ikke tale om nogen slingrekurs.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-13:
Jeg forstår udmærket godt ministerens forkærlighed for redskaber.
Problemet er så bare, at hvis vi ser på effekterne af starthjælpen og introduktionsprogrammet, kan man jo ikke sige noget som helst om, om redskaberne er rigtige.
Det, man kan sige noget om, er, at efter 2 år er der stadig væk to tredjedele af de her mennesker, som lever af starthjælp.
Med hensyn til den sidste tredjedel har nogle af dem arbejde, nogle af dem er blevet hjemmegående.
Det kan vi jo så diskutere.
Det, man kan sige, er, at redskaberne har været forkerte til at få folk i arbejde.
Steen Gade (SF), 2005-04-13:
Det, der er projektet, er at liberalisere EU's sukkerordninger, og med hensyn til det med at ikke være de første, der skal melde ud, vil jeg sige til ministeren, at sådan som jeg kan se det, er vi forpligtet til at kunne leve op til de løfter, EU allerede har givet, om, at vi vil afskaffe eksportstøtten.
Hvis vi vil afskaffe eksportstøtten for sukker, er vi simpelt hen nødt til at lave ordningerne om, også mere end hvad der ligger her, og det gælder også krydssubsidiering, hvor vi har den der sag ved WTO.
Så spørgsmålet til sidst er: Vil regeringen, når resultatet ligger fra appelsagen, fremlægge et nyt memorandum over for de andre, hvor vi tydeliggør, at EU ikke lever op til de løfter, EU allerede har givet, medmindre det laves fundamentalt om?
Hans Christian Schmidt (V), 2005-04-13:
Jeg vil sige det på den måde, at det jo ikke er sagt, at den kommende reform ikke vil blive vidtgående.
Det er for tidligt at sige noget om det, og en årsag til, at Kommissionen ikke er fremkommet med dens forslag endnu, er jo netop, at den vil afvente WTO og appelafgørelsen, som også spørgeren nævner her.
Appellen forventes omkring den 1. maj og vil, hvis den opretholder den oprindelige afgørelse, er jeg enig med spørgeren i, medføre et væsentligt pres for en dybtgående reform af sukkerordningen.
En eksport af sukker fra EU af det nuværende omfang vil i så fald ikke være mulig, og dette vil i givet fald også føre til et pres for et større prisfald eller en større kvotereduktion end hidtil drøftet.
Jeg vil gerne sige, at der ikke skal være tvivl om, at vi fra regeringens side er enige med spørgeren i, at der skal ske en liberalisering af sukkerordningen, ligesom regeringen i WTO vil arbejde for, at verdenshandelen, herunder handelen med landbrugsvarer, liberaliseres til gavn for også de mindst udviklede lande, samtidig med at de nye vækstøkonomier selvfølgelig påtager sig deres ansvar og naturlige forpligtelser.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-13:
Som jeg også var inde på i mit første svar, bygger vores kontanthjælpssystem, og det er altså i denne her sammenhæng inklusive starthjælpen, på et princip om gensidig forsørgelsesforpligtelse.
Hvis den ene ægtefælle har arbejde, så bliver den indtægt, der ligger ud over kontanthjælpsniveauet eller starthjælpsniveauet, modregnet i ægtefællens ydelse, og hvis indtægten er højere end det, familien kunne have fået i ydelse, kan familien dermed ikke længere få ydelse.
Om det har betydning for, hvor stor en andel af de to grupper, der er blevet selvforsørgende på grund af beskæftigelse, kan jeg ikke svare på, og det er, som jeg også svarede til det første spørgsmål, ikke noget, man på nuværende tidspunkt kan måle ud fra det eksisterende register.
Hvis man forsørges af sin ægtefælle, så er man selvforsørgende, og det er det, der er konklusionen.
Så vil jeg derudover tillade mig at antage, at en stor del af dem er i beskæftigelse, om ikke andet så er ægtefællen kommet i beskæftigelse, og det er et utrolig godt skridt for sådan et ægtepar.
Forudsætningen har ikke kun været at få folk i arbejde.
Før starthjælpen blev indført, var det sådan, at et ægtepar skulle tjene i nærheden af 25.000 kr. om måneden før skat og arbejdsmarkedsbidrag, før det kunne betale sig for den ene at få et arbejde.
Det var meget uhensigtsmæssigt, og derfor skulle enten netop den ene ægtefælle have et job med en månedsløn, som var højere end 25.000 kr., eller også skulle begge ægtefæller finde beskæftigelse samtidig.
Det betød helt generelt, at der var rigtig mange danskere, for hvem det ikke kunne betale sig at arbejde.
Og det har også betydet, at mange familier, hvor begge ægtefæller har været på kontanthjælp, har været fastlåst i det her ydelsessystem.
Det, der har været hele ideen bag det her, har været at sikre, at det har kunnet betale sig at arbejde, at der er en økonomisk forskel på, at man er på passiv forsørgelse, og at man har et arbejde.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-13:
Nu har integrationsministeren jo tilladelse til at antage hvad som helst, men jeg synes faktisk, at det her spørgsmål er for alvorligt til at bygge svaret på antagelser.
Altså, hele forudsætningen for, at man gennemførte starthjælpen, som tvinger folk ned på en indkomst, de har meget svært ved at leve af, for ikke at sige at den er så godt som umulig at leve af,
var, da loven blev vedtaget, at folk skulle i arbejde.
Forudsætningen var ikke, at folk skulle ud af ydelsessystemet.
Forudsætningen var ikke, at folk skulle blive hjemmegående og forsørges af deres ægtefælle.
Forudsætningen var, at folk skulle i arbejde.
Det er lykkedes at få 36 pct., en tredjedel, kun en tredjedel, ud af ydelsessystemet.
Hvor mange der er kommet i arbejde, ja, det svæver i luften, men integrationsministeren tillader sig at antage, at det er mange af dem.
Jeg mener bare, at forudsætningen for hele denne her lovgivning er, at folk kommer i arbejde.
Man kan ikke sige noget om, hvor mange der kommer i arbejde.
Så jeg synes, vi har et problem med lovgivningen.
Det er et spørgsmål, som ligger i forlængelse af det foregående spørgsmål.
Derfor vil jeg bare til en begyndelse forsøge igen at sige, at når man laver en sammenligning med to grupper af mennesker, skal man jo sikre sig, at det rent faktisk er muligt at lave den sammenligning.
Der er i undersøgelsen om starthjælpens virkninger lavet en sammenligning mellem folk, som har været på kontanthjælp eller på introduktionsydelse på kontanthjælpsniveau, og folk, der har været på starthjælp, og der er himmelvid forskel på, hvornår disse mennesker forlader ydelsessystemet.
Vi ved jo, at mange af de mennesker, vi har med at gøre, er ægtepar, hvor det for den ene gruppe betyder, at en i arbejde vil medføre, at to forlader ydelsessystemet, mens det ikke gælder for den anden.
Og derfor er den sammenligning mellem de to grupper fuldstændig umulig at lave, hvis det, der er ens målsætning, er at lave en sammenligning af, om folk kommer i arbejde eller ej.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-13:
Jamen hr. Jørgen Arbo-Bæhr hører ikke ordentlig efter, hvad jeg siger, for jeg sagde ikke »bare«, jeg sagde »også«.
Det er ikke kun et spørgsmål om at få folk i beskæftigelse.
Vi er også nødt til at have de rigtige redskaber.
De redskaber, som regeringen har taget fat i, for at der er bedre adgang til arbejdsmarkedet, for at det bedre kan betale sig at tage et arbejde, er starthjælpen og det, at regeringen har indført et introduktionsprogram på 3 år, hvor der stilles krav, således at vi sikrer, at de, der kommer til Danmark, kommer ordentligt ind i det danske samfund, får et fodfæste.
Så ud over at vi sikrer, at der er et økonomisk incitament til at få et arbejde – det skal der altså være, for ellers er der mange, der synes at det ser meget tåbeligt ud, at man skal tage et arbejde, hvis man ikke får mere ud af det – har vi samtidig fra regeringens side taget en række initiativer til integrationsindsatser for at sikre, at de også har et bedre grundlag for at få et arbejde.
Det er jo hele pakken for at sikre, at der er flere, der kommer i beskæftigelse, der skal ses på.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-13:
Altså, for det første skal integrationsministeren være klar over, at der er forskel på, om man er på starthjælp, eller om man er på kontanthjælp.
For starthjælpsmodtagere kræver det bare, at den ene ægtefælle får et almindeligt arbejde, så ryger den anden automatisk ud.
Man kan sige, at det statistisk set er at slå to fluer med et smæk, men i virkelighedens verden er det kun en, der kommer i arbejde.
For kontanthjælpsmodtagere gør det sig ikke gældende.
Først når man kommer op på et anseeligt beløb, ca. 25.000 kr., vil det samme gøre sig gældende.
Derfor: Den statistik, det her bygger på, går ud på at sammenligne pærer og bananer.
Det holder ikke.
Jeg vil bare så her til sidst bede ministeren bekræfte, at den undersøgelse er strikket sammen på en sådan måde, at man ikke kan konkludere noget som helst om, hvor mange af dem, som har været på starthjælp, der rent faktisk er kommet i arbejde, efter at de har forladt ydelsessystemet.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-13:
Jeg er helt enig i, at det er vigtigt, at der er arbejde til dem.
Det er også derfor, at regeringen har prioriteret beskæftigelse for flygtninge og indvandrere i Danmark utrolig højt.
Så det kan vi måske gå hen at blive enige om.
Men lad os så lige holde fast i, at vores kontanthjælpssystem helt overordnet bygger på et princip om gensidig forsørgerforpligtelse.
Det er et generelt princip, som gælder starthjælp eller ikkestarthjælp.
Jeg vil nu fortsat antage, at hovedparten af de her personer er kommet ud af ydelsessystemet, ud af starthjælpen, fordi de er kommet i beskæftigelse.
Der kan være nogle, der er kommet ud af det, fordi ægtefællen har fået job.
Det er vel også en god historie.
De sværeste tilfælde er der, hvor begge personer er uden for beskæftigelse og på overførselsindkomst.
Så er der en, der er kommet i beskæftigelse.
Det ændrer altså ikke på, at det for den anden kan betale sig at komme i arbejde, og så kan det faktisk, må man så sige, endnu mere betale sig at tage et job, også selv om det så ikke er på fuld tid, og det er færre timer.
Det kan stadig væk betale sig at arbejde, og det er en af konklusionerne.
Der er en konklusion om, at der er mange flere, der er blevet selvforsørgende; at der er god grund til at antage, at en meget stor del af dem er kommet i beskæftigelse.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-13:
Nu bliver jeg altså nødt til at tage fat i den sidste sætning, for det første sætningen om, at det er positivt.
Nu er der forskellige måder, man kan blive selvforsørgende på i virkelighedens verden.
Den ene måde er, at man kan komme i arbejde, det er den gode måde.
Den anden måde er, at man bliver afhængig af sin ægtefælle, fordi ægtefællen er kommet i arbejde, og man på den måde mister retten til overhovedet at få noget som helst, og det er faktisk det, der er gældende for enormt mange af de her mennesker.
Folk, der har forstand på området, siger, at 40 pct. af dem, der er røget ud af ydelsessystemet, rent faktisk har mistet deres ret til starthjælp.
Hvad sker der med de mennesker?
De bliver hjemmegående.
Hvis det er integration på arbejdsmarkedet, så har jeg misforstået noget.
Jeg mener, det er at fjerne folk fra arbejdsmarkedet.
Vi er jo enige om, at det, det handler om, er, at så mange mennesker som muligt skal komme i arbejde.
Der er det bare ikke nok med motivation, det kræver også, at der er arbejde til dem.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-13:
Det er rigtigt, at vi ikke kan sige med nøjagtighed, at hundrede procent af de her personer er kommet i arbejde.
Det, som konklusionen handler om, er selvforsørgelse, enten at man er kommet i beskæftigelse, eller at ens ægtefælle nu har ansvaret for forsørgelsen, og så er der måske grund til, i forhold til hvad hr. Jørgen Arbo-Bæhr siger, der har været af citater i den pressemeddelelse, måske lige at genopfriske, hvad det er for et citat, jeg står for: »... nyankomne flygtninge på starthjælp ... får en ydelse, der ligger på niveau med gennemsnittet af ydelserne til flygtninge i andre EU-lande ...
Og undersøgelsen bekræfter desuden, at den lavere ydelse har en positiv effekt i forhold til at få nyankomne gjort selvforsørgende – nu kan det nemlig betale sig at arbejde.«
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-13:
Ja, så er det, jeg bare siger: Når nu så vel integrationsministeren som beskæftigelsesministeren så gerne vil nævne, hvor mange der er kommet i arbejde – det var i hvert fald den konklusion, de to ministre drog samme dag, som rapporten kom – og de to ministerier har haft repræsentanter i den arbejdsgruppe, der har arbejdet med rapporten, ja, man har gjort sig den ulejlighed, det er al ære værd, at man rent faktisk gennem kommunerne også har lavet spørgeskemaer, ville det så ikke være muligt, hvis man nu er så vild med gerne at ville konkludere, hvorvidt beskæftigelseseffekten af starthjælpen er positiv eller negativ, at man gennem en sådan spørgeskemaundersøgelse sørgede for også at stille det meget relevante spørgsmål: Hvad sker der med de mennesker, der forlader starthjælpssystemet?