Svend Auken (S), 2006-05-31:
Statsministeren har fuldstændig ret, når han siger, at det interessante ved de mange tilkendegivelser, vi har fået under tænkepausen – ikke bare ved folkehøringen i Odense, men i det hele taget – er, at de afspejler et Danmark, der er optaget af Europa.
Jeg vil sige et Danmark, som er kritisk/positivt optaget af Europa, men ikke et todelt Danmark.
Altså ikke et for og imod-Danmark, men et Danmark og danskere, der er optaget af det europæiske samarbejde.
Jeg vil godt prøve at give mit bidrag, og det ligger ikke så langt fra det, vi har hørt fra de to ministre, hvis besvarelser af forespørgslen jeg siger tak for.
Jeg vil prøve at beskrive et par hovedelementer i denne danske konsensus.
Jeg tror, det store flertal af danskere ønsker et enklere, mere åbent og mere demokratisk europæisk samarbejde.
Dernæst ønsker man større europæisk udenrigspolitisk fællesoptræden, mere disciplin og loyalitet, og endvidere ønsker man en bedre indsats over for de fælles grænseoverskridende problemer som terror, kriminalitet, klima, miljø og arbejdsløshed.
Man har også et ønske om, at miljø, sundhed og forbrugerbeskyttelse skal være højt prioriteret, når vi gennemfører vores økonomiske samarbejde ved realiseringen af det indre marked, og endelig ser man positivt på udvidelsen og kommende udvidelser af EU, forudsat at betingelserne er opfyldt, og at EU er i stand til at modtage de nye lande.
Disse elementer kunne man kalde en dansk konsensus.
Det synes jeg faktisk er meget positivt, og det er derfor, Socialdemokratiet i forlængelse heraf har lanceret tanken om et memorandum, dvs. en rundskrivelse til andre lande om, hvad man ud fra disse sigtepunkter kan gøre inden for de bestående traktater – ikke som fru Charlotte Antonsen helt fejlagtigt siger ved ændring af traktaterne, nej, inden for rammerne af de bestående traktater.
Jeg vil bare nævne elementerne i et sådant memorandum med opfordring til, at når vi samarbejder partierne imellem, prøver vi at finde frem til de konkrete formuleringer.
Et sådant initiativ har jo kun mening, hvis regering og opposition i dette spørgsmål kan finde hinanden.
Hvad angår åbenhed, nærhed, demokrati, er forfatningstraktaten et godt grundlag for os at se videre på, men meget kan gøres inden for de bestående traktater.
Det glimrende forslag til vedtagelse, fru Charlotte Antonsen fremlagde,
indeholder en række forslag.
Åbne ministerrådsmøder, åbenhed om lobbyisme og høringssvar, åben forvaltning, fuld aktindsigt for borgerne står der i vedtagelsen.
Det er et glimrende forslag.
Komitologi, som udvalgets formand fru Elisabeth Arnold nævnte før, er også et oplagt emne for mere demokratiske metoder.
Stærkere inddragelse af de nationale parlamenter, som Barroso har peget på, kan man også følge op.
Jeg ved ikke, om Messina II-erklæringen er en god idé med hensyn til værdier og holdninger, men selve det at tilkendegive nogle holdninger til, nogle værdier for det europæiske samarbejde er fornuftigt.
Det andet hovedpunkt er så det udenrigspolitiske samarbejde, herunder større koordination mellem den høje repræsentant og Kommissionen.
Det kan ske inden for de bestående traktater, og det arbejder man på.
Jeg har endda forstået, at den danske regering er positivt indstillet over for det.
Det gælder flere ressourcer, også til de repræsentationer, informationskontorer, man har i forvejen, som da kan bruges til udvikling af en egentlig udenrigstjeneste.
Det gælder større disciplin og loyalitet, jeg tror, det virker tosset på mange, at vi i FN's Sikkerhedsråd optræder forskelligt.
Hvorfor dog ikke prøve at have en fælles EU-optræden?
Det giver vægt.
Det kan give stor gennemslagskraft, hvis vi er i stand til at samarbejde.
Så er der inden for rammerne af de bestående traktater mulighed for at udarbejde strategier for enkelte spørgsmål, og når man implementerer strategierne, er der da mulighed for at vedtage disse implementeringsbeslutninger med et kvalificeret flertal.
Endelig er der spørgsmålet om De Forenede Stater, der er vores store allierede, men også et land, som vi kan have forskellige meninger og synspunkter om.
Hvis vi skal have vægt i det samarbejde, vi gerne vil have med De Forenede Stater, er en fælles optræden en forudsætning.
Det tredje hovedpunkt er en mere effektiv indsats over for grænseoverskridende problemer.
På terrorområdet kan der gøres meget på politisiden.
Jeg er i stigende grad blevet skeptisk over for at indsamle hundredvis af milliarder af enkeltoplysninger og opbevare dem i lagre.
Det tror jeg også man er blevet mere og mere skeptisk over for i USA, hvor ideen stammer fra, men alt, hvad der er virkningsfuldt uden at krænke borgernes retssikkerhed ved terrorbekæmpelse, bør vi være positive over for.
Der er kriminalitet, hvor ikke mindst en række af vores kolleger har været dygtige til at sætte spørgsmålet om menneskehandel på dagsordenen; her kan EU gøre en indsats, der er endnu stærkere end den, man gør i forvejen.
Det gælder også økonomisk kriminalitet og arbejdsløshed, herunder den danske flexicurity model, større satsning på investering og forskning, som statsministeren var inde på.
Der er miljø, klima, hvor der var diskussioner af en fælles energipolitik allerede i 1990, og op til Maastrichttraktaten i 1992 foreslog Danmark et særligt kapitel om energipolitikken.
Det kom vi desværre ikke igennem med.
Men nu kan alle se, at der er behov for en sådan fælles energipolitik til sikring af forsyningssikkerhed og energieffektivitet, men også til sikring af miljø og forebyggelse af klimaforandring.
Så er der hele spørgsmålet om markedet og borgerne.
Det er jo ikke kun i Danmark, at den diskussion kører om, at man må forene hensynet til borgernes forbrugerbeskyttelse, miljø og sundhed med gennemførelsen af det indre marked.
Endelig er der et aspekt, som optager meget af tiden i Europa-Parlamentet og andre steder, hvor vi også fra dansk side burde have vores bud, nemlig vedrørende hele den sociale dimension.
Flexicurity, den danske velfærdsmodel, som har været under angreb, efterspørger man nu over hele Europa, og man er optaget af den.
Der er mange, der taler om krise for det europæiske samarbejde, men faktisk lever Europa og det europæiske samarbejde.
Med alle dets fejl blev der vedtaget finansielle retningslinjer frem til og med 2013; der er med alle dens fejl vedtaget en regulering på kemikalieområdet, der udfaser 2.000 farlige kemikalier i løbet af de nærmeste par år; vi har fået et servicedirektiv med respekt for værtslandets regler, når man sikrer den lige adgang, og for velfærdssamfundets kerneydelser; vi har forhindret tosset lovgivning på hele softwarepatentområdet osv.
Europa lever, men det er klart, at der kan gøres meget mere.
Jeg tror i virkeligheden, der er en konsensus i Danmark.
Der er jo ingen grund til, at partipolitisk spil mellem højre og venstre side og regering og opposition skal stille sig hindrende i vejen for en samlet melding fra vores side.
Ligesom vi ville være optaget af, hvad andre lande skrev til os om de her ting, ville de også være interesserede på nuværende tidspunkt i at få noget at vide fra os.
Det kan være konkrete forslag, javel, men jeg tror, Danmark kan komme med en samlet fremstilling – det er i hvert fald vores ambition – en fremadrettet beretning om, hvad vi kan gøre inden for de bestående traktater.
Vi vil satse meget på, at Danmark kan komme med en sådan bagage.
Selvfølgelig vil vi bruge statsministeren og regeringens medlemmer som budbringere i denne proces.
Jeg mener, at de står langt stærkere, også som regering, hvis de kan henvise til, at der er bred politisk enighed bag det her.
Det er altså det, vi forestiller os, og det er det, vi håber.
Og jeg glæder mig over i de to besvarelser, vi har hørt her i dag, at afstanden mellem regeringen og oppositionen på alle de indholdsmæssige punkter er til at overse.