Søren Søndergaard (EL), 1999-12-10:
Hvis Enhedslisten skulle være tvunget til - og det må Herren forbyde - at vælge mellem de foreliggende forslag, så er der ikke tvivl om, at vi ville vælge forslaget fra Frihed 2000.
Det har i hvert fald den store fordel, at det skaber enkelhed på området, at reglerne bliver klare, og at unge mennesker ikke skal medbringe en advokat for at finde ud af, hvordan de på den smarteste måde skal ski sig gennem den lovjungle, som man er ved at opbygge.
For det er jo det, man skaber med det her lovforslag.
Man skaber en lovjungle, hvor en person, som har en ren straffeattest, let kan komme til at vente længere end en person, som har begået kriminalitet.
Hvis vi tager et konkret eksempel: To personer kommer hertil som 13-årige.
Den ene, som er ustraffet, og som vælger at få indfødsret ved erklæring, kan få det som 23-årig.
Den anden, som har fået ét års karenstid f.eks. på grund af noget hash, kan få statsborgerskab som 21-årig ved at vælge at søge statsborgerskab gennem Folketinget.
Det er altså en lovjungle, der bliver etableret her, hvor det gælder om at vælge den rigtige vej gennem systemet for at kunne få det så hurtigt som muligt.
Det synes vi ikke er særlig smart.
Vi synes ikke, det er særlig hensigtsmæssigt og frem for alt: Det opfylder jo ikke den påstand, man er kommet med, om, at det her entydigt var noget, der gik ud på at gøre det vanskeligere for folk, der havde begået kriminalitet, hvorimod de lovlydige borgere skulle have lov til at få tingene enkelt og hurtigt.
Vi mener også, at der er tale om en forskelsbehandling blandt unge.
Lad os tage tre unge, som har boet hele deres liv i Danmark, er vokset op sammen, har boet sammen og leget sammen.
Den ene er født af danske forældre, den anden er født af udenlandske forældre, men er blevet naturaliseret sammen med de udenlandske forældre.
Så er der en, som ikke er blevet naturaliseret endnu.
Lad os sige, at de er til en fest og går udenfor og ryger lidt hash - det er der jo mange, der gør.
De går udenfor og ryger lidt hash, og politiet kommer, og de får så alle tre en advarsel.
For de to af dem får det ingen konsekvenser.
For den, der er født af danske forældre, får det ingen konsekvenser.
For den, der er født af udenlandske forældre, men er blevet naturaliseret som biperson på et lovforslag her i Folketinget, får det heller ikke nogen konsekvenser.
Men for den sidste person får det konsekvenser.
Det synes vi er en forskelsbehandling, som ikke har en pind at gøre med det, der er den erklærede målsætning i det her, nemlig den målsætning som går ud på, at folk, der begår alvorlig kriminalitet, kan vi jo ikke bare give dansk statsborgerskab.
Justitsministeren har ude på Nørrebro i går udtrykt sin store frygt for Dansk Folkeparti.
Det var noget med, at de kunne få 40 pct. af stemmerne.
Jeg ved ikke, om der er særlig grund til det, altså alle lande i Europa har jo sådan et højrepopulistisk parti med en 10-20 pct. af stemmerne, så det skal jeg sådan set ikke dvæle meget ved.
Jeg vil bare dvæle ved det, der var årsagen til justitsministerens frygt for Dansk Folkeparti.
Det var, hvis vi ikke lykkedes med at bekæmpe kriminaliteten blandt indvandrere og flygtninge.
Det er åbenbart en særlig forpligtelse for landets justitsminister.
For Enhedslisten forholder det sig sådan, at vi ønsker at bekæmpe kriminalitet begået af alle, uanset hvor de kommer fra.
I den forstand gør vi ikke nogen forskel.
Men som et råd til justitsministeren, så er der måske en anden ting, som justitsministeren skulle overveje at være lidt nervøs for.
Det er det, der kommer af, at der er en gruppe i vores samfund, som føler, at den konsekvent bliver forskelsbehandlet, som går sammen med andre danske unge, som den er vokset op sammen med, men som alligevel bliver stoppet gang på gang på deres knallert og bliver spurgt: Er det din knallert?
Og hvor danske unge, der kører ved siden af, ikke bliver stoppet.
Eller som senere gang på gang bliver stoppet i deres bil, og bliver spurgt: Er det din bil, må vi se dit kørekort?
Og hvor danske unge ikke bliver stoppet.
Eller som er vokset op sammen med andre danske unge og laver nøjagtig det samme, som de laver, men alligevel får en ekstra straf.
Den form for forskelsbehandling får nogle konsekvenser.
Den får nogle meget kedelige konsekvenser for det danske samfund og nogle konsekvenser, som kan vise sig at blive langt større end Dansk Folkepartis flygtige fremgang.