runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2002-05-21:
Hr. Poul Nyrup Rasmussen taler om visioner og om, hvem der har dem, og hvem der ikke har dem.
Men i en lang række af landene holder man ikke folkeafstemninger, og mit spørgsmål til hr. Poul Nyrup Rasmussen skal derfor være: Har man en vision om, hvordan det undgås, at det demokratiske underskud vokser i forbindelse med optagelsen?
Hvordan sikres det, at befolkningerne i de lande, der optages, reelt også ønsker optagelse, og at det ikke alene er politikere?
Hvordan sikres det, at befolkningerne og selvfølgelig i særdeleshed også politikerne
ikke føler sig presset ind i et samarbejde, ind i et EU-medlemskab, som befolkningen i det pågældende land måske egentlig slet ikke ønsker, hvis der ikke holdes folkeafstemninger?
Hvordan sikrer vi, at den vision kommer
frem, så det ikke bliver sådan, at det demokratiske underskud bliver forøget i forbindelse med optagelsen i stedet for det modsatte?
Jens Kirk (V), 2002-05-21:
Det, der får mig til at komme herop, er, at hr. Nyrup Rasmussen siger, at der ikke er noget perspektiv.
Men alene det, at man sætter sig et mål og vil have udvidelsen igennem, er dog et perspektiv at have foran sig.
Det er hr. Nyrup Rasmussen vel enig i.
Hr. Nyrup Rasmussen havde engang en minister i sin regering, der aldrig havde hørt, at Venstre gik ind for en liberalisering af landbrugspolitikken.
Hvis hr. Nyrup Rasmussen var i forhandlerens situation nu, ville hr. Nyrup Rasmussen så have udslynget nogle procentsatser om, hvor meget man vil give ekstra i støtte eller nedskære en støtte med?
Ville det være et godt udgangspunkt som forhandler, hvis man allerede offentliggjorde det nu i stedet for dér, hvor man skal sidde og samle trådene?
Charlotte Antonsen (V), 2002-05-21:
Jeg bemærkede, at hr. Poul Nyrup Rasmussen agtede at føre en mere offensiv debat om Danmarks fremtidige placering, og det er vi meget tilfredse med i Venstre.
Det mener vi nemlig der er behov for, for vi har stadig nogle undtagelser, som i den grad er med til at sætte os uden for under formandskabet, f.eks. på det retlige område og også på forsvarsområdet.
Det vil jeg gerne kvittere for, det er vi helt enige i i Venstre.
Så var der er en enkelt ting i det, som statsministeren sagde - undskyld, hr. Poul Nyrup Rasmussen, nu burde jeg have lært det - der var forkert.
Den danske Øststøtte, bliver ikke reduceret de kommende år, så det med, at det går i den modsatte retning, er altså ikke korrekt.
I 2001 giver vi 1,75 mia. kr., i 2002 1,9 mia. kr. og i 2003 1,9 mia. kr.
Der er altså tale om en stigning i år og en fastholdelse til næste år, så det var simpelt hen ikke korrekt.
Charlotte Antonsen (V), 2002-05-21:
Til fru Arnold og hr. Villy Søvndal
: Ja, jeg er enig med fru Elisabeth Arnold, østudvidelsen har første prioritet.
Men landbrugsordningerne påvirker da naturligvis også østlandene, og i særdeleshed kan man sige, at de påvirker østlandenes muligheder for rent faktisk at få et ja ved en folkeafstemning.
Det er der da ikke nogen tvivl om, og det er også derfor, jeg hele tiden har lagt vægt på, at når vi taler landbrugsordninger, er der altså to parter, nemlig de gamle EU-lande og de nye ansøgerlande, og de skal i fællesskab finde en løsning, som er fornuftig for begge landegrupper. Hr. Villy Søvndal refererer til en tur til Polen.
Den deltog jeg også i, og noget af det, hr. Villy Søvndal behændigt glemmer, er forudsætningen for den beregning, de fremlagde fra polsk side.
Det var nemlig, at man under nogle helt specielle forhold kunne forestille sig, at Polen ikke kunne nå at søge de forskellige ordninger, som de for så vidt var berettigede til, og derfor får man et lidt ejendommeligt billede af de beregninger, polakkerne har fået foretaget.
Det siger sig selv, at når vi taler strukturstøtte og til dels også landbrugsstøtte i EU, er det normalt de fattigere egne, der får mest.
Derfor er jeg også helt overbevist om, at det reelle billede efter østudvidelsen ikke bliver, at Polen bliver den helt store nettobidragyder, for selvfølgelig vil Polen have mulighed for at få gavn af de forskellige ordninger, der er beregnet for de allerfattigste egne i EU.
Villy Søvndal (SF), 2002-05-21:
Det er sådan set den samme risiko, jeg har været inde på et par gange, så jeg vil derfor lige prøve at genopfriske nogle af vore erfaringer fra vores fælles tur til Polen.
De gjorde opmærksom på i det polske udenrigsministerium, at såfremt Kommissionens udspil er det udspil, der bliver gældende, bliver Polen nettobidragyder til EU - jeg gentager: Så bliver Polen nettobidragyder til EU!
Man kan vel ikke forestille sig en mere absurd situation: de rige lande dikterer nogle betingelser, der gør, at det største ansøgerland, som har betydelige sociale problemer, skal bidrage.
Jeg vil spørge til slutresultatet: Er fru Charlotte Antonsen ikke enig i, at det set ud fra ethvert synspunkt om solidaritet vil være en fuldstændig uacceptabel situation, at et ansøgerland som Polen bliver nettobidragyder til EU?
I forlængelse af det tror jeg altså, at man risikerer et polsk nej, og på den måde hænger de to spørgsmål altså uløseligt sammen, som den radikale ordfører påpegede.
Elisabeth Arnold (RV), 2002-05-21:
Jeg synes, det er godt, at regeringen holder fast i de tidligere tagne beslutninger på området.
Men jeg vil gerne spørge lidt videre til landbrugsordningerne, som har været diskuteret meget under denne ordfører.
Det virker, som om Venstres ordfører mener, at landbrugsordningerne er én ting og udvidelsen en anden ting, og at det er udvidelsen, der har højeste prioritet hos regeringen.
Den prioritering er vi fra Det Radikale Venstres side fuldstændig enig i.
Men er Venstre ikke klar over, at hvis landbrugsordningerne er tilstrækkelig ugunstige for ansøgerlandene, vil de stemme nej til at blive optaget, og så påvirker landbrugsordningerne jo alligevel udvidelsen. Venstres ordfører må da være klar over, at en meget stor opmærksomhed på landbrugsordningerne er en forudsætning for, at udvidelsen overhovedet kan blive en realitet.
Er Venstres ordfører ikke enig i det?
Charlotte Antonsen (V), 2002-05-21:
Hr. Villy Søvndal og hr. Keld Albrechtsen spørger til landbrugsstøtten og Venstres syn på landbrugsstøtten.
Grunden til, at vi ikke ønsker under dansk formandskab at åbne en landbrugsdiskussion, er, at vi af erfaring ved, at landbrug er et af de spørgsmål, der i den grad kan hidse alle de lande op, der er i EU, og for den sags skyld vil det sikkert også gælde østansøgerlandene.
Så det, der er prioriteten for os, er østudvidelsen.
Men jeg kan da godt forstå, at hr. Keld Albrechtsen opfordrer os til at kaste grus i maskineriet, for dybest set synes hr. Keld Albrechtsen jo ikke, det er nogen særlig god idé for østansøgerne at komme ind i EU.
Derfor er det da klart, at hvis man kan finde en hel masse ting, så man kan skabe kludder i maskineriet og underminere det danske formandskab, så vi glemmer prioriteterne, ja, så vil man selvfølgelig gerne det i et modstanderparti som hr. Keld Albrechtsens. Til hr. Kristian Thulesen Dahl: Denne regering har samme synspunkt som den forrige, og det tilkendegav vi for den sags skyld allerede før valget.
Det, der er interessant, når vi taler om, hvordan europæerne vandrer efter arbejde, er, at der faktisk er en tendens til, at når lande kommer ind i EU, foretrækker borgerne i de pågældende lande at blive i deres egne lande, fordi der pludselig er udsigt til yderligere vækst, pludselig er der udsigt til job.
Derfor har vi ikke - i hvert fald ikke her på dansk jord - haft nogen særlig stor indvandring som følge af udvidelsen f.eks. med Grækenland, Spanien og Portugal på et tidligere tidspunkt.
Så jeg mener, at hr. Kristian Thulesen Dahl ser spøgelser ved højlys dag.
Der er ikke noget problem.
Dernæst er det altså også for os at se vigtigt, at vi begynder at tage den demografiske udvikling i Danmark alvorligt på en måde, så vi begynder at lukke mennesker ind, som vi faktisk har brug for for at sikre velstanden her i landet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2002-05-21:
Jeg spørger fru Charlotte Antonsen om noget, som også, dengang den tidligere regering traf sin beslutning, faktisk blev karakteriseret som en reel problemstilling, og så hører man et eller andet om: Hvad nu, hvis alle polakker vandrer, eller hvordan er det nu med dagens EU?
Det er jo fuldstændig useriøst at håndtere sagen på den måde.
Vi har en situation, hvor vi står over for en udvidelse med et helt andet antal mennesker, end vi tidligere har håndteret.
Tidligere havde man en udvidelse med Spanien, Grækenland og Portugal.
Der var tale om tre lande, man opererede med en 7-årig overgangsperiode, og man opererede med et indkomstgrundlag i de tre lande, som var ca. to tredjedele af EU's gennemsnit.
Men nu taler man om at udvide med 10 lande, hvor lønindkomstgennemsnittet er en tredjedel af EU's gennemsnit, og man taler om ikke at operere med nogen form for overgangsperiode - jo, Tyskland og Østrig vil sandsynligvis operere med en overgangsperiode - og hvorfor er det interessant i denne sammenhæng?
Jo, fordi hovedparten af dem, der efter den 7-årige overgangsperiode rent faktisk vandrede fra Spanien, Grækenland og Portugal, vandrede til Tyskland.
Derfor er det da interessant, at Tyskland vælger at have
en overgangsperiode i en situation, hvor motivationen for de nye ansøgerlandes ønske om optagelse er, at deres arbejdskraft ønsker at flytte sig.
Det land, som tidligere tog imod de fleste, lukker af i en overgangsperiode, og derfor bør fru Charlotte Antonsen m.fl. tage det her lidt mere seriøst, end de svar, der er kommet indtil nu, giver udtryk for.
Villy Søvndal (SF), 2002-05-21:
Det, jeg forsøger, er ikke at få fru Charlotte Antonsen til at afsløre den dybe hemmelighed: hvad er regeringens kompromis, hvad er det for et udspil, man vil komme med?
Jeg forstår sagtens, at det har regeringen selv behov for at vide noget om.
Jeg efterlyser noget andet under overskriften www, nemlig: Hvad vil Venstre?
Og jeg forstår ikke, at fru Charlotte Antonsen ikke er i stand til at komme nærmere ind på det.
Der er jo andre oplagte risici end dem, fru Charlotte Antonsen beskriver.
Er det en højere sats end de 25 pct.?
Er det strukturmidler?
Eller er det et perspektiv, der hedder, at efter 2006 aftrapper vi i løbet af 5-6 år de eksisterende landbrugsordninger?
Er det en sympatisk tanke for Venstres ordfører?
Keld Albrechtsen (EL), 2002-05-21:
Fru Charlotte Antonsen taler om at kaste grus i maskineriet, men jeg vil nu sige, at det gør regeringen og EU så sandelig bedst selv.
F.eks. er Nicetraktaten, som udenrigsministeren var inde på, den absolut ringeste traktattekst, jeg kan mindes nogen sinde at have læst, og det siger ikke så lidt, for jeg har læst mange ganske skrækkelige traktattekster.
Men Nice er den absolut ringeste, og den presser man på for at få vedtaget ved en folkeafstemning i Irland; det mislykkes nu sandsynligvis.
Men hvad gør man så, hvad gør den danske regering, når den traktat er faldet ved endnu en folkeafstemning i Irland under det danske formandskab?
Det har fru Charlotte Antonsen vel heller ikke noget svar på?
Jeg må konstatere, at når det gælder landbrugsstøtten, møder man også tomhændet frem fra den danske regerings side, så jeg synes, der er grundlag for at konstatere allerede ved starten af denne debat, at den danske regering ikke har forberedt sig ret godt på EU-formandskabet, og det synes jeg
er et gevaldigt problem.
Der burde have foreligget et egentligt program ved denne debat, f.eks. for løsning af landbrugsproblemet, men der ligger ingenting.
Charlotte Antonsen (V), 2002-05-21:
Undskyld - hr. Thulesen Dahl.
Som jeg tidligere sagde direkte til hr. Thulesen Dahl, opfatter vi det ikke som noget særligt problem.
Men det er da rigtigt, at det kan være med til at skræmme befolkningen, hvis man foregiver, at den dag, vi åbner EU, står alle polakker uden for vores dør og vil ind.
Det er meget, meget vigtigt at understrege, når vi taler om EU-borgere, der kommer til Danmark, at det drejer sig om arbejdskraftens frie bevægelighed, så de skal altså have et job, før vi skal lukke dem ind. Til sidst til hr. Henrik Dam Kristensen: Der er altså mange kompromismuligheder, men man skal vel ikke som kommende formandskabsland begynde at lufte kompromismulighederne over for offentligheden, inden man overhovedet har sat sig i formandsstolen?
Først til hr. Poul Nyrup Rasmussen: Ja, selvfølgelig skal udvidelsen fungere, og derfor er det så glædeligt, at når de nye lande kommer ind i EU, får de mulighed med frihandel med os.
De får, som hr. Henrik Dam Kristensen lige har gjort opmærksom på, også landbrugsstøtte, de får regionalstøtte og socialstøtte, så på en række områder får de altså en ny form for støtte.
Men det vigtigste af alt, for at et land kan skabe sig økonomisk fremgang, er altså frihandel, og det er jo her, EU kan tilbyde noget, som intet land kan give ét eneste af de ansøgerlande, der står på spring, på bilateral basis.
Hr. Claus Larsen-Jensen spørger, om vi vil sætte en dato på, hvornår Rumæniens og Bulgariens optagelsesforhandlinger skal finde sted.
Det synes jeg er meget, meget svært, for vi ved jo begge to fra Europaudvalget, at der er meget stor forskel på optagelsestempoet for de to lande.
Det ene land er jo meget tættere på medlemskab end det andet, og derfor tror jeg ikke, det ville tjene noget fornuftigt formål, hvis man forsøgte at fastsætte en eller anden dato om et halvt år eller om 2 år.
Så til spørgsmålet om vandrende arbejdstagere og Thulesen Dahl...
Henrik Dam Kristensen (S), 2002-05-21:
Nu står det tindrende klart, at Venstre ikke ønsker at åbne landbrugsforhandlingerne, og det kan jeg sådan set godt forstå.
Men at man ikke vil arbejde for nogle politiske erklæringer synes jeg er uforståeligt.
På den anden side synes jeg også, at vi står tilbage med et problem.
Statsministeren, udenrigsministeren og Venstres ordfører erkender alle, at landbrugsdelen nok bliver en af de store klumper, som man først forventer at kunne få løst i december måned med danske politikere for bordenden.
Men vi har ikke fra Venstres side og indtil nu heller ikke fra regeringens side hørt bare en antydning af, hvad man kunne forestille af løsningsmodeller.
Er det øgede kvoter?
Er det den procentsats på 35 pct., som Kommissionen er kommet frem med, når det gælder dyrepræmie, hektarstøtte osv., og som ansøgerlandene har sagt er for lidt?
Er det den procent, der skal sættes op?
Eller er det dét, som ansøgerlandene nok mest af alt har brug for, nemlig bedre mulighed for at lave en strukturudvikling?
Vi får ingen svar i dag, og det synes jeg faktisk
er lidt bekymrende, for der er ingen, der er i tvivl om, at hvis det her skal lykkes, er det et af de steder, hvor det er allermest vigtigt at have klare svar.
Men det har Venstre og regeringen desværre ikke, og der er ikke ret lang tid til at finde de klare svar inden december.
Claus Larsen-Jensen (S), 2002-05-21:
Jeg vil gerne sige til fru Charlotte Antonsen, at det var sådan set ikke for at genere hverken regeringen eller Venstre, at jeg rejste problemstillingen om Bulgarien og Rumænien.
Men er det ikke rigtigt - jeg prøver for tredje gang på en ny måde - at det, der har været drivkraften for, at forhandlingerne er forløbet, som de er, så vi forhåbentlig kan udvide med 10 lande, er, at der har været en deadline, december 2002? Når X antal lande, forhåbentlig 10, bliver optaget i december, er der altså to tilbage på bagsmækken, og hvis de skal samles op, er der vel en vis udsigt til en ny deadline.
Så vil jeg stille fru Charlotte Antonsen et andet spørgsmål
: Mener fru Charlotte Antonsen ikke, at hr. Kristian Thulesen Dahl spekulerer lidt i at skabe et trusselsbillede af antallet af vandrende arbejdstagere?
I dagens EU med 376 millioner indbyggere er der tale om 1,2 pct., dvs. 2,5 mllioner vandrende arbejdstagere.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2002-05-21:
Mit eksempel med den tyske genforening var alene for at illustrere, hvilke enorme krav det stiller os at få udvidelsen til at fungere også i det virkelige liv for ganske almindelige hårdt arbejdende familier i de nye lande.
Enorme ressourcetilgange forudsætter det.
Jeg kender udmærket forskellen mellem den tyske genforening og EU's udvidelse, men min pointe er den: Er det egentlig ikke et forkert signal, at regeringen, samtidig med at man taler om udvidelsen og et fælles ønske, som jeg deler, om at underskrive aftaler i København om udvidelsen, skærer ned i øststøtten til ansøgerlandene?
Må jeg minde om, at i tre af de baltiske lande har selv en beskeden hjælp på det sociale område faktisk fungeret og kommet en masse mennesker til gode, også de hårdt ramte gadebørn eksempelvis i Riga eller en af de andre store byer.
Derfor finder jeg, at det er et forkert perspektiv, et minussignal til ansøgerlandene, at man ved starten af det danske formandskab i virkeligheden har truffet beslutning om at nedskære øststøtten.
Vi får en debat om det senere i dag.
Men jeg synes ikke, vi i dag med hensyn til formandskabet kan lade et par bemærkninger usagt om netop det dilemma her: Når man ikke har orden i eget hus som formand for det europæiske samarbejde, står man også svagere i den vigtige nye alliance, der skal opbygges.
Charlotte Antonsen (V), 2002-05-21:
Først til hr. Keld Albrechtsen: Jeg håber nu, at det bliver et ja i Irland, men jeg synes ikke, det er noget, vi skal blande os i her i Folketinget.
Det er irernes egen sag.
Hr. Keld Albrechtsen vil ikke forstå, at man kan prioritere østudvidelsen på dette tidspunkt frem for at rejse landbrugsspørgsmålet, men det gør vi altså.
Prioriteten for formandskabet er østudvidelsen, og derfor kommer landbruget og vores ønske om at reducere landbrugsstøtten i anden række.
Hr. Villy Søvndal spørger ligesom hr. Henrik Dam Kristensen om kompromismuligheder: Jamen det er da klart, at de ting, der bliver nævnt, er noget af det, der kan indgå i de forhandlinger, der kommer til at finde sted mellem de gamle lande med Danmark i spidsen som formandskabsland og de nye ansøgerlande.
Det er bl.a. den overgangsperiode, der lægges op til, og som i Kommissionens forslag er 10 år; det er en meget lang overgangsperiode, når den gælder generelt.
Strukturstøtte kan også godt indgå, for
det, vi taler om her, er at hjælpe de mindre velstående egne af Europa, og det kan jo være i form af enten landbrugsstøtte eller strukturstøtte.
Alt, hvad der ligger inde under det, jeg har nævnt, kan måske bidrage til, at man finder et rimeligt kompromis, så begge parter kan tilslutte sig aftalen.
Til sidst til hr. Kristian Thulesen Dahl
: Ja, vi udvider forhåbentlig med 10 lande; og ja, de er relativt fattigere end de lande, vi tidligere har taget ind.
Men det ændrer altså ikke ved, at vi i Europa i meget høj grad er hjemmefødninge.
Vi har jo hver vores sprog, og derfor er vi ikke, i modsætning til i USA, særlig gode til at være mobile, altså til at flytte os efter arbejdsmulighederne.
Jeg synes heller ikke, der er noget som helst i vores erfaringer fra tidligere udvidelser, der tyder på, at det forhold skulle ændre sig.
Tværtimod kan man sige
, at netop fordi landene er endnu fattigere, er deres konkurrencemuligheder på nogle områder bedre.
Deres produkter bliver lidt billigere, fordi lønomkostningerne er mindre.
Derfor mener jeg ikke, at der er nogen grund til den frygt, og jeg deler heller ikke Tysklands og Østrigs ønske om en 7-årig overgangsperiode.
Lars Barfoed (KF), 2002-05-21:
Jeg vil starte med spørgsmålet om parallelaftaler, som vi jo kan komme ud for, og som vi har set vi kommer ud for.
Når det gælder det retlige og det indre samarbejde, er jeg fuldstændig enig med hr. Poul Nyrup Rasmussen i, at det selvfølgelig aktualiserer en debat om, hvorvidt vi er tjent med det forbehold, vi har indtaget på det område.
Det er oplagt, at det med stor tydelighed illustrerer, at vi ikke er tjent med forbeholdet og derfor selvfølgelig også i den offentlige debat må argumentere stærkt og klart for, at det forbehold skal fjernes. Det ligger i naturlig sammenhæng med spørgsmålet fra hr. Thulesen Dahl.
Jeg noterer mig, at hr. Thulesen Dahl ligefrem skulle have set mig citeret
for, at det skal gå rasende stærkt - tror jeg, at hr. Thulesen Dahl sagde - med at få afskaffet forbeholdene.
Jeg mindes nu ikke at have udtalt mig helt på den måde, men jeg kan selvfølgelig ikke udelukke, at jeg er blevet citeret for at udtale mig på den måde.
Men det, jeg har sagt, er, at jeg synes, at det ville være for tidligt nu at afskrive muligheden for, at vi tog en afstemning om de danske forbehold i 2003.
Det er muligt, at det ikke skal foregå i 2003, men først i 2005, hvad ved jeg.
Det er der ikke taget stilling til i
regeringen
Vi har heller ikke i den konservative folketingsgruppe taget stilling til, om vi synes, at det bedst sker på det ene eller på det andet tidspunkt.
Min opfattelse er vel den, at når vi er færdige med det danske formandskab, må vi nøje overveje, hvornår tiden er inde til at tage en afstemning om de danske forbehold.
Men helt grundlæggende er det den konservative folketingsgruppes synspunkt, at forbeholdene skal væk så hurtigt som muligt. Til hr. Keld Albrechtsen: Jeg forstod slet ikke bemærkningerne.
Sikre fødevarer er klart en målsætning, og sikre fødevarer er noget, vi lægger vægt på.
Det fremgik også af statsministerens tale.
Det vil være et højt prioriteret område under det danske formandskab.
Jeg kan ikke se, at det er noget, som er i modstrid med den politik, der føres her i landet.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-05-21:
Jo, men når jeg slår ned på det punkt, er det jo, fordi man altså får den mistanke, når man gennemgår tingene, at regeringen ikke rigtig har forberedt konkret, hvad det egentlig er, man vil med det danske EU-formandskab.
Jeg tror, det har sammenhæng med, at regeringen har været så optaget af at gennemføre den ene massive lovpakke
efter den anden om forringelser på miljøområdet, fødevaresikkerhed og alt muligt andet her i Danmark, at man ikke rigtig har fået passet arbejdet med at forberede EU-formandskabet
Og så spørger jeg: Hvad er det, man vil foreslå?
Det kunne jo være, at man vil gøre noget for at sikre bedre fødevarekontrol, men det viser sig, at der heller ikke er noget svar på dét punkt.
Det kan da ikke være rigtigt, vil jeg sige til hr. Lars Barfoed.
den sætning?
Jeppe Kofod (S), 2002-05-21:
Det kan godt være, at jeg skal tale lidt tydeligere heroppe fra talerstolen.
Jeg har aldrig nogen sinde påstået, at udviklingsbistand alene løser verdens fattigdomsproblemer eller andre problemer i verden.
Der er masser af elementer i det, og jeg er fuldstændig enig i, at frihandel er et væsentligt og vigtigt element i at løse nogle af de problemer, der er.
Det er også derfor, jeg gentagne gange har spurgt Venstres ordfører om, hvad man vil gøre i forhold til frihandel.
Jeg nævnte beløbet på 350 mia. US dollars, som de rige industrialiserede lande hvert år giver i landbrugsstøtte.
Der er et sted at sætte ind.
Hvis man bare tager de gennemsnitlige toldsatser på landbrugsvarer, er de langt højere, end de er på industrivarer, hvilket igen favoriserer de industrialiserede lande i forhold til de fattigste udviklingslande.
Der er en masse ting at tage fat på, men intet af det hører man noget svar på fra talerstolen.
Det er et første.
Konklusionerne fra Monterrey er meget klare.
14 EU-lande minus Danmark har alle besluttet at øge bistanden.
USA har besluttet at øge deres udviklingsbistand, ikke fordi den ikke virker, men fordi den virker.
Danmark er det eneste blandt de 15 EU-lande, som ikke vil øge bistanden eller fastholde det niveau, man har, i de kommende år.
Det synes jeg er trist.
Og til sidst: Man må vel gå ud fra, at Venstre også står ved det vedtagelsesforslag, som vi vedtog for mindre end et år siden.
Vi skal bare have et ja eller nej.
Står Venstre ved den vedtagelse, som man vedtog sidste år i Folketinget?