Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-05-04:
Samtidig med, at der i en lang række udviklingslande, postkoloniale stater og tidligere kommunistiske lande finder en positiv udvikling sted i retning af øget demokratisering, fattigdomsbekæmpelse og hensyntagen til menneskerettighederne, spores der en uheldig modsatrettet udvikling.
En radikalisering af nationalistiske og religiøse synspunkter i f.eks. Indien og Indonesien kendetegner en udvikling, hvor der skabes samfundsmæssige kløfter i det enkelte land med forværrede forhold for nationale og religiøse mindretal til følge.
Religionsfriheden ser ud til at være kommet under pres adskillige steder.
I flere postsovjetiske stater, især de sydlige, har der på trods af en positiv og stærk udvikling efter 1991 fundet lovmæssige stramninger, uretmæssig myndighedsudøvelse og regulære forfølgelser sted over for protestantiske, kristne og muslimske grupperinger.
I Kina er forholdene for religiøse mindretal også yderst problematiske.
En lang række frivillige og statslige internationale menneskerettighedsorganisationer beretter om en udbredt forfølgelse af både kristne, buddhister og muslimer.
I Nigeria har flere delstater ønsket at indføre muslimsk sharialovgivning uden hensyntagen til store kristne mindretal.
Jeg kunne nævne flere andre eksempler.
Når Kristeligt Folkeparti har rejst denne forespørgselsdebat, så er det, for at vi kan overveje og vurdere, om den indsats, Danmark yder for at fremme religionsfriheden, gøres godt nok.
Hvilke handlingsmuligheder og strategier kan og vil vi benytte for at beskytte
menneskers religionsfrihed?
I USA har man f.eks. gennem vedtagelsen af Religious Freedom Act forpligtet sig til at understøtte religionsfriheden.
Også i Norge har man arbejdet meget målrettet bl.a. gennem udarbejdelsen af og opfølgningen på Oslodeklarationen vedtaget efter Oslokonferencen om tros- og livssynsfrihed i 1998.
Danmark nyder stor international goodwill på baggrund af vores humanitære bistand og vores vægtning af menneskerettighederne.
Men spørgsmålet er: Kan vi gøre det, vi gør, endnu bedre?
Jeg tror, at vi har mulighed for yderligere at kæmpe for de mennesker, der er forfulgt på grund af tros- og livssyn.
Dem kan vi yde en endnu bedre indsats.
Besvarelse
Jeg vil allerførst takke ministeren for redegørelsen og derefter selv komme med en række kommentarer og bemærkninger.
Hvordan er det at leve i et land, hvor man må forlade hjem, familie og arbejde, og hvor man udsættes for vold, tortur og trusler, fængsling og drab, blot fordi man fastholder retten til at have en religiøs overbevisning?
Det tror jeg de færreste danskere kan forestille sig, men mange mennesker verden over er truet på sikkerhed og frihed, fordi de lever i et land, hvor retten til at have en religiøs overbevisning bliver dem nægtet.
Gennem flere år har jeg indsamlet baggrundsstof om religionsfrihedens vilkår rundt omkring i verden, og listen over overgreb mod religionsfriheden er deprimerende lang.
Her vil jeg komme med et udpluk af eksempler: Den kinesiske præst Li Dexian fra Guangdongprovinsen er nu for 13. gang blevet fængslet og udsat for fysisk overlast, fordi myndighederne ønsker, at hans menighed skal ophøre med at eksistere.
Tusindvis af andre kristne i Kina befinder sig i en lignende situation.
De fængsles, tortureres, forfølges og dræbes på grund af deres tro, ligesom tibetanske buddhister, muslimer og meditationsbevægelser også modarbejdes og forfølges af Kinas myndigheder.
Piger og kvinder i de sydlige Sudan bortføres, udnyttes, seksuelt, er ofre for kvindelig omskæring, tvangskonverteres til en anden religion og holdes som arbejdsslaver i militærlejre.
I Saudi-Arabien er den philippinske gæstearbejder Art Abreu blevet arresteret i januar sammen med ni voksne og fem børn for at dyrke den kristne tro, selv om det var på privat ejendom.
Jævnligt arresteres og deporteres mennesker, når det religiøse politi, al Mutawa'en, pågriber dem under anklage for at handle mod islamisk tro.
Når det gælder Saudi-Arabiens egne borgere, er billedet endnu strengere.
Konvertering fra islam til en anden religion koster ikke bare familielivet og arbejdet, foruden en total social udstødelse kan det koste livet.
Mennesker forfølges, fængsles, tortureres og dræbes for at have en anden overbevisning end den, myndighederne foreskriver.
For nylig udsendte Amnesty International en rapport om forholdene i Saudi-Arabien.
Det er barsk læsning, men trods dette er Saudi-Arabiens myndigheder ikke blevet udsat for en international kritik og fordømmelse af behandlingen af landets indbyggere og gæstearbejdere, som står mål med overgrebene.
De realpolitiske spilleregler, landets strategiske betydning og dets betydning som storproducent af olie har tilsyneladende afholdt det internationale samfund fra at melde klart ud med kritik og fordømmelse, endsige handling.
I Indien blev den australske missionær Graham Staines dræbt i januar 1999 sammen med sine to drenge, da en gruppe fundamentalistiske hinduer brændte dem inde i deres bil, og mange fattige indere udsættes for forfølgelser og tvang, hvis de har valgt at konvertere til en anden religion.
Jævnligt kommer der rapport om de evangeliske kristne i Turkmenistan og Usbekistan.
Kirker og ejendomme blev ødelagt og konfiskeret, kristne trues, slås, fængsles, gøres retsløse, udvises, pålægges bøder og forbydes at udøve deres religion på trods af landenes officielle accept og ratificering af gældende menneskerettighedskonventioner.
Jeg kunne nævne forhold fra flere andre lande, men tiden tillader det ikke.
Min vision er, at Danmark skal sætte sig nye mål for arbejdet med menneskerettighederne, herunder religionsfrihed, og formålet med dagens forespørgselsdebat er, at regeringen intensiverer den udenrigspolitiske indsats for at sikre de religiøse mindretal mod undertrykkelse, diskrimination og forfølgelse.
De enkelte lande skal overholde de forpligtelser, som de gennem internationale konventioner har bundet sig til.
Det koster noget at holde fast i sin holdning til menneskerettighedsspørgsmål, og her mener jeg, at Danmark må gå foran med en høj profil.
Vi er på mange måder et velstillet land, både økonomisk, socialt og menneskeligt.
Vi har fået meget givet, bl.a. et samfund, hvor vi har en række
helt store fundamentale rettigheder
Vi er virkelig et privilegeret land, men det forpligter os også til at tage et ansvar over for de områder af verden, der ikke er så gunstigt stillet, og hvor en lang række mennesker af forskellig religiøs overbevisning bliver undertrykt.
Her har vi et ansvar, og det ansvar kan vi ikke unddrage os.
Som afslutning på mit indlæg skal jeg på vegne af Kristeligt Folkeparti, Socialdemokratiet, Venstre, Det Konservative Folkeparti, SF, CD, Det Radikale Venstre, Enhedslisten og Frihed 2000 samt hr. Frank Dahlgaard fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget tager regeringens redegørelse til efterretning og noterer sig, at regeringen - går konstruktivt og aktivt ind i arbejdet med at fremme religionsfrihed i dansk udenrigspolitik både bilateralt og i multilaterale fora, herunder FN, Europarådet og OSCE, - inddrager menneskerettighederne, herunder religionsfriheden, under de årlige forhandlinger om bistandssamarbejdet med programsamarbejdslandene og - påtaler og reagerer på krænkelser af menneskerettighederne, herunder religionsfriheden, både bilateralt og multilateralt.
Folketinget pålægger regeringen at - arbejde for at forbedre forholdene i de lande, hvor religionsfriheden ikke respekteres, - arbejde for, at religionsfriheden respekteres og gennemføres i overensstemmelse med programsamarbejdslandenes internationale forpligtelser, - inddrage offentligheden, herunder de frivillige organisationer, i fremme og beskyttelse af menneskerettighederne, herunder religionsfriheden og - udarbejde en redegørelse for, hvorledes arbejdet for religionsfriheden bedst kan fremmes.