Kim Behnke (FRI), 2000-05-26:
Det er en lidt underlig sag.
Den startede tilbage i februar måned med, at vi blev gjort opmærksom på, at specielt mange af de politibetjente, der har været udstationeret i international tjeneste, ikke vendte hjem til tak for dåd og tjeneste, men til et brev fra de lokale skattemyndigheder med krav om efterbetaling af skat på nogle gange 50.000 kr., nogle gange flere penge, og de rettede derfor henvendelse bl.a. til mig og spurgte, om det virkelig kunne være rigtigt.
Der blev afholdt et samråd i Folketingets Skatteudvalg, og efterfølgende erklærede skatteministeren til citat, at det var noget kludder.
Og det, der var noget kludder, var, at man jo var blevet opmærksom på, at en række offentlige myndigheder, bl.a. skatteministerens egne skatteforvaltninger, havde givet folk forkerte svar på spørgsmål om denne skattefrihed ved udsendelse.
Da ministeren ikke havde til hensigt at løse problemet, mente vi, at det var vores pligt at bringe sagen til forhandling i Folketingssalen.
Vi valgte så den metode, som er beskrevet i beslutningsforslaget ved fremsættelsen, nemlig at man gik ind og lod Finansudvalget løfte ansvaret fra ministerens skuldre ved både at skaffe den fornødne hjemmel til og det fornødne økonomiske grundlag for at kunne løse det her problem.
Men der blev særlig fra ministeren rejst begrundet tvivl om, hvorvidt det sådan var statsretlig sædvane, at man gik ind og gav dispensation
fra skattelovgivningen gennem aktstykkebehandlinger i Folketinget
Derfor valgte vi så undervejs i udvalgsarbejdet at ændre forslaget med de ændringsforslag, der nu skal stemmes om.
Ændringsforslagene går ud på, at vi sådan set opnår det samme resultat, nemlig at holde de betjente og andre, der har været udsendt, skadesløse i forhold til de begrundede forventninger, de naturligvis har haft om, at de ikke skulle have et skattesmæk, når de kom hjem efter at have tjent Danmarks internationale interesser.
Når vi læser betænkningen, er der såmænd ikke engang nogen begrundelse fra regeringspartierne og fra regeringen.
Man siger bare nej og er fuldstændig ligeglad med, at her er en række personer, som er kommet i en helt uacceptabel situation, fordi offentlige myndigheder har givet dem forkerte råd og forkert vejledning.
Svaret fra ministeren var, at han anså det for oppositionens opgave selv at formulere sin politik, så skatteministeren havde ingen forslag til, hvordan den her sag kunne klares.
Tak for kaffe, blev der sagt rundtomkring i frokoststuerne på politigårdene, hvor man fik den spand koldt vand i hovedet.
Altså en total afvisning fra regeringen.
Ingen som helst interesse for sagen.
Ingen vilje til at finde en løsning.
Det, der sætter den her sag i en skærende kontrast, og det, der efterlader det indtryk, at Folketingets medlemmer en gang imellem ikke tænker sig om, er en anden sag, som ikke har noget med betjente at gøre, og som ikke har noget med international udstationering at gøre; men de fleste folketingsmedlemmer vil kunne huske, hvordan kulturministeren for et par år siden kom til Folketinget med en særlig løsning: Der var nogle såkaldte bådteatre i København, som pludselig havde budgetproblemer, og kulturministeren brugte dengang en meget interessant formulering: Hun sagde, at hun havde støvsuget i ministeriet og i den anledning fundet 5 mio. kr.
De 5 mio. kr. udbetalte man så til disse særlig nødstedte bådteatre i Københavnsområdet.
Det var altså en lynaktion, hvor Folketingets flertal gik ind, skrabede 5 mio. kr. sammen, som åbenbart lå og flød ovre i Kulturministeriet, og udbetalte dem til nogle bådteatre.
Men det her er ikke bådteatre, og det er ikke kulturbevillinger; det er betjente, som har måttet lide det afsavn at være væk hjemmefra.
De har sovet i fragmentationsveste af angst for at blive ramt, når der var snigskytter og andet.
De har måttet skrive og telefonere hjem til familien og fortælle, at det går godt,
selv om familierne i tv-aviserne så ubehagelige billeder fra det område, hvor betjentene lå udstationeret.
Og takken for det er ikke kors og bånd og stjerner.
Næ, takken for det er, at skatteministeren giver dem én med fluesmækkeren i form af efterbetaling, og de løfter, som særlig Udenrigsministeriet, men altså også lokale skattemyndigheder har givet, er man ikke parat til at indfri.
Derfor er den afstemning, der bliver i dag, ikke afslutningen på denne her sag.
Vi vil forfølge den.
Vi vil blive ved med at sørge for, at der er en flintesten i ministerens sko, en sten, som hele tiden minder ham om, at der er et uløst problem - ikke kun for at få løst problemet med henblik på fremtiden, som ministeren jo har lovet at gøre, men også for at få løst problemet for de betjente, der i dag sidder og føler, at de er blevet holdt for nar: Det var hele Folketinget, der sendte dem af sted med fanfarer og musik, men da de kom hjem, var det, de fik ud af det, et skattesmæk.
Sådan må det naturligvis ikke være, særlig ikke når Danmark ønsker at forpligte sig til flere internationale opgaver.
Så bliver det jo ikke nemt at få folk af sted, når det er det eneste, de får ud af det.
Derfor håber vi stadig væk på, at et flertal vil støtte ændringen.
Så kan de skattetekniske argumenter og undskyldninger, der blev gjort gældende ved første behandling, i hvert fald ikke være den brugbare undskyldning længere.
Og så håber vi selvfølgelig på, at et stort flertal - og det vil antagelig være 89 mandater - vil støtte selve forslaget, og så vender vi tilbage til sagen i oktober med håbet om, at der på et eller andet tidspunkt kan være 90 mandater, som ønsker at løse dette her problem.