runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helge Adam Møller (KF), 2003-01-23:
Jeg kunne og burde måske også være lige så kort som de sidste to ordførere.
Jeg vil alligevel godt bruge et par minutter, ikke fordi jeg ikke har nøjagtig samme holdning som dem og som ministeren, der lægger lovforslaget frem.
Jeg og den konservative gruppe støtter det selvfølgelig hundrede procent.
Men man siger jo indimellem, eller nogle siger, at man ikke skal lovgive på grund af enkelttilfælde.
Og man kan jo sige, at denne her lovgivning er på baggrund af et enkelt tilfælde.
Det var en sag, der var oppe for et lille års tid siden, hvor en ung soldat, som havde været tjenstgørende i Eksjugoslavien, havde begået selvmord.
Der var så rejst en sag, om han kunne få erstatning, og den blev afvist i Vestre Landsret.
Jeg mener, at Vestre Landsrets dom var klingende klar og rigtig.
Således som loven var, kunne der ikke gives erstatning.
Jeg tror, der var mange, der dengang umiddelbart tænkte, om det kunne være rigtigt, at forældrene til en, der begår selvmord, får erstatning for det.
Men det er det jo, hvis man tænker lidt mere over det.
to døgn i træk.
Han fik en særlig æresbevisning for sin egen indsats
under de kamphandlinger.
Han fik en personelbedømmelse
bagefter, der sagde, at han havde udvist selvkontrol ud over det normale.
Det var altså på alle måder en soldat, som også Venstres ordfører var inde på, ligesom de fleste af de andre soldater, vi har udsendt, der gør et flot og et godt stykke arbejde.
Men han tog skade af det.
Ikke de traditionelle skader,
som vi kender, hvor man bliver ramt af en kugle eller noget andet det ene eller andet sted, men han tog psykisk skade, og 7 måneder efter, på baggrund af det, der var sket i de dage, ja, så tog han sit eget liv.
Det er faktisk årsagen til lovforslaget.
Jeg havde i hvert fald ikke, og det havde de andre heller ikke, da vi lavede loven i sin tid.
Men havde den samme soldat i den samme kamphandling fået nogle alvorlige granatskader, og der sad en bunke granatsplinter inde i ham, der gjorde, at han 7 måneder efter var død på grund af granatsplinterne, så var erstatningen givet, for det var krudt og kugler.
Men fordi det var noget, der havde påvirket psyken, havde vi altså ikke været forudseende nok.
Det er det, ministeren nu retter op på.
Det kan godt ske, at det kun er en gang hvert 3. eller 5. år, vi må jo alle sammen håbe, at det er sjældent, men kommer det alligevel igen, synes jeg, det er en rigtig tankegang.
Det er det ogs som baggrund for forslaget, og derfor kan vi selvfølgelig fuldt og helt støtte det.
Peter Skaarup (DF), 2003-01-23:
Jeg skal også sige på Dansk Folkepartis vegne, at vi er meget positivt indstillet over for det forslag, som er kommet her.
Vi synes, det er helt afgørende, at når danske soldater bliver udsendt i tjeneste og de kommer til skade, også når det gælder det psykiske, og de så efterfølgende forvolder skade på andre mennesker eller på sig selv, så kan der falde en erstatning til familien.
Det synes jeg er helt rimeligt, og derfor kan vi støtte forslaget fra regeringen.
Per Kaalund (S), 2003-01-23:
Jeg synes, den foregående ordfører har givet en udmærket beskrivelse af lovforslaget og intentionerne bag det, og jeg kan sige, at den socialdemokratiske gruppe kan anbefale forslaget til vedtagelse.
Ulrik Kragh (V), 2003-01-23:
Dansk udenrigspolitik er igennem de sidste 10 år ændret markant.
Danmark har forladt lilleputmentaliteten, og efter 1980'ernes pinlige fodnoteperiode er Danmark blevet en aktiv, sikkerhedspolitisk medspiller, som den øvrige verden regner med.
Denne ændring i den danske profil er ikke kommet af ingenting.
Derimod har danske soldater med ekstremt flot arbejde repræsenteret vores land i det til tider barske og meget farlige arbejde med at stoppe uroligheder og krigshandlinger.
De nye opgaver, som det danske forsvar har udført igennem de sidste 10 år, har selvfølgelig også ændret vores soldaters arbejdsvilkår.
Der stilles større krav til psyke og styrke end tidligere.
Det har igennem hele internationaliseringsprocessen været væsentligt for Venstre, at de danske soldater er optimalt udstyret til de opgaver, vi sætter dem til.
Det gælder, hvad angår mandat og udstyr, men også mentale forberedelser.
Forsvaret har opsamlet erfaringerne fra tidligere udsendte soldater, og dette har ført til en oprustning af den mentale forberedelse af de danske soldater.
Der gøres en ihærdig indsats for at forberede soldaterne og deres pårørende på, hvad man kan møde i aktionsområderne.
Soldaterne hjælpes løbende til at bearbejde, hvad de oplever under deres aktion, og ved hjemkomsten hjælpes soldaterne med efterbearbejdelse af oplevelserne fra deres udsendelse.
Hele dette væsentlige psykiske arbejde er vigtigt for Venstre, for vores soldater skal være bedst muligt rustet til deres opgaver både før, under og efter hjemsendelse
Til trods for de tiltag, der gøres for at hjælpe vores soldater, har det desværre vist sig, at der er enkelte, der alligevel får alvorlige psykiske problemer efter deres hjemsendelse.
Det er endda gået så vidt, at soldater har begået skade på sig selv og endda selvmord på grund af oplevelserne som soldat.
Det blev i foråret 2002 i Vestre Landsret fastslået, at forsvaret ikke har lovhjemmel til at yde de tilbageblevne erstatning, såfremt en soldat begår selvmord eller fysisk skade på sig selv på grund af psykiske traumer pådraget i forbindelse med international tjeneste.
Det forhold finder Venstre urimeligt.
Derfor støtter Venstre regeringens lovforslag, som medfører, at erstatning kan ydes, såfremt Arbejdsskadestyrelsen anerkender, at selvmord eller fysisk skade påført af personen selv skyldes psykiske traumer forårsaget af de særlige forhold i opgaveområdet, og derfor skal Venstre anbefale loven til vedtagelse.
Per Kaalund (S), 2003-01-23:
Ja, og jeg skal nok gøre det meget kort, for så må det komme an på en prøve.
Så må vi jo bede om at få oversat
Nordisk Råds forslag til dansk, og så vil jeg tro, at hr. Villy Søvndal vil give mig ret i, at det er en direkte oversættelse.
Der er ikke noget med, at der er afsnit, der er udeladt og nye, der er tilføjet, osv.
Altså bortset fra at svensk og dansk kan have forskellige ordstillinger osv., så er det altså stort set ord for ord en direkte afskrift. Kunne jeg bare få ét eksempel på, hvad SF har tilføjet til Nordisk Råds forslag eller har udeladt, så ville jeg være glad - bare ét eksempel.
Villy Søvndal (SF), 2003-01-23:
Til hr. Per Kaalund: Det kunne man godt have gjort.
Skal vi, eller skal vi ikke?
Det er heller ikke rigtigt, at det kun er direkte oversættelse.
Og når man lader sig inspirere af et forslag, men ændrer det, hvor meget kan man så ændre det og stadig fastholde, at det er det oprindelige forslag?
Det var diskussionen hos os.
Jeg synes til gengæld ikke, at vi har gjort noget som helst for at skjule, hvor inspirationen kom fra i debatten.
Så glemte jeg at sige under mit indlæg, at jeg skulle hilse fra Enhedslisten og sige, at de støtter forslaget, og at de også kunne genkende forslaget fra Nordisk Råd.
Og dér havde de også støttet det.
Per Kaalund (S), 2003-01-23:
Det skal være en bemærkning omkring det her med Nordisk Råd.
Jeg vil gerne sige, at jeg betragter hr. Villy Søvndal som et meget redeligt menneske, der ofte er på mærkerne, når andre er kommet lidt for langt ud i forskellige sammenhænge.
Og derfor var jeg rent faktisk af den opfattelse, at hr. Villy Søvndal var blevet vildført i det her.
Men det er altså rent faktisk sådan, at forslaget fra Nordisk Råd er på svensk.
Jeg føler, at jeg er rimelig god til svensk, og jeg har læst det linje for linje.
Og jeg tror, der er halvanden linje, som er udeladt, ellers er det stort set ord for ord en direkte oversættelse.
Derfor føler jeg, at man burde have antydet og skrevet i bemærkningerne, at det var et forslag, der var behandlet i Nordisk Råd.
Jeg medgiver, at der indledningsvis er en sætning, hvor der i Nordisk Råds forslag står SIPRI i parentes.
Det er en forkortelse for Stockholm International Peace Research Institute, parentes slut.
Det vender SF om, sætter SIPRI i parentes, og så skriver det andet omvendt, men ellers er det altså ord for ord Nordisk Råds forslag.
Og det synes jeg burde have været skrevet - for en anden god gangs skyld.
Jann Sjursen (KRF), 2003-01-23:
Forslagets grundantagelse, antagelsen om, at våbeneksport er udenrigspolitik, er Kristeligt Folkeparti enigt i.
Derimod er Kristeligt Folkeparti ikke enigt i de konsekvenser, som antagelsen efter forslagsstillernes opfattelse bør have.
Vi kan tilslutte os ønsket om større åbenhed i forhold til den danske våbeneksport.
Det er et ønske, der kun er blevet mere relevant i en tid, hvor der i stigende grad fokuseres på terrorismebekæmpelse, og hvor den militære oprustning derfor er steget.
Netop i lyset af de politiske debatter, der på globalt plan er toneangivende i form af terrorbekæmpelse, mener Kristeligt Folkeparti, at behovet for åbenhed og gennemsigtighed i dansk våbeneksport understreges.
Vi bliver nødt til at give offentligheden bedre muligheder for indsigt i til hvem og hvilken form for våben, vi eksporterer.
Vi bliver altså nødt til at gøre beslutningerne om våbeneksportlicenser lettere tilgængelige for at sikre, at der ikke i terrorismebekæmpelsens navn leveres våben til parter, der udbygger konflikter yderligere.
Her er der ikke kun tale om konflikter i form af terrorisme, men også om overtrædelse af menneskerettigheder og i forbindelse med nationale stridigheder.
At konstatere, at våbeneksport er udenrigspolitik, er sandt. Men fra at konstatere det til at forvandle Folketinget til sagsbehandler i forhold til dansk våbeneksport, er der langt - alt for langt.
Folketingets rolle kan og skal ikke være at behandle enkeltsager.
Den parlamentariske indflydelse skal afgrænses til at vedrøre opstillingen af generelle kriterier for våbeneksport og for de følgelige muligheder for kontrol af eksporten.
Den parlamentariske indflydelse skal altså ikke øges til også at gælde selve beslutningsprocessen i forbindelse med de enkelte våbeneksportlicenser.
Danmark er på nuværende tidspunkt medlem af adskillige eksportkontrolregimer, der alle har til formål at sikre udvekslingen af oplysninger og overholdelse af diverse våbenembargoer og konventioner.
Kristeligt Folkeparti mener på den baggrund ikke, at det er nødvendigt med endnu en konvention som foreslået af SF.
Kristeligt Folkeparti mener derimod, at ressourcerne vil være bedre udnyttet, og at udbyttet vil blive større, hvis Danmark fortsat kæmper for implementeringen af allerede eksisterende konventioner inden for de også allerede eksisterende eksportkontrolregimer.
Kristeligt Folkeparti ser dette forslag som et nyttigt indspark i debatten om dansk våbeneksportpolitik, men kan af de førnævnte grunde ikke støtte forslaget i dets nuværende form.
Villy Søvndal (SF), 2003-01-23:
Jeg forstår jo godt det principielle synspunkt, netop når vi diskuterer et forslag om åbenhed.
Men det er faktisk sådan, og det skal jeg give udvalgsmedlemmerne lejlighed til at forvisse sig om under udvalgsarbejdet, at det ikke er en direkte oversættelse.
Dels har vi ændret i det, dels har vi forkortet voldsomt i det, hvis man læser parallelt - det er også et svar til hr. Per Kaalund fra før - dels har vi udeladt nogle steder. Så kommer man et eller andet sted til et punkt, hvor man spørger, om man så kan være bekendt at karakterisere det, man har ændret i, forkortet i,
som værende det oprindelige forslag.
Det har vi ikke syntes at man skulle, men herregud, det er vel en detaljediskussion.
Men for dem, der har lyst til at fordybe sig i sammenlignende studier, skal jeg sørge for, at det nordiske forslag også kommer frem til udvalgsarbejdet.
Marianne Jelved (RV), 2003-01-23:
Jeg vil gerne spørge hr. Hans Andersen, om vi kunne få en uddybning af, hvorfor en sådan markedsføring eller reklamering ikke må foregå i tv.
Morten Helveg Petersen (RV), 2003-01-23:
Det Radikale Venstre kan også tilslutte sig lovforslaget.
Det har den triste baggrund, som beskrevet af tidligere ordførere, sagen fra Vestre Landsret i foråret 2002 gjorde det klart, at lovgivningen hidtil har haft en mangel, som vi nu retter op på.
Derfor støtter vi forslaget.
Lene Garsdal (SF), 2003-01-23:
Jeg deler fru Line Barfods spørgsmål om, hvad begrundelsen egentlig er for, at vi skal have et marked for sundhedsydelser.
Nu er det sådan med markedsføringsloven, at der i den første paragraf er nogle regler for god markedsføring.
Ikke engang det er kommet med i dette forslag!
Der er ikke lavet et kodeks eller nogen principper for, hvad almindelig god markedsføring skal være.
På det almindelige markedsområde, hvor man handler varer, er de skader, man eventuelt oplever, hvis man kommer til at købe det forkerte vaskepulver, til at overse, men hvad mener Venstres ordfører om de skader, som en patient kan blive udsat for, hvis hun vælger en forkert behandling?
Tove Videbæk (KRF), 2003-01-23:
Kristeligt Folkeparti er grundlæggende positiv over for, at borgerne får flere informationer om sundhedsydelser generelt - det er f.eks. offentlige og private sygehuse, private klinikker og privatpraktiserende sundhedspersoner og andre, der leverer sundhedsydelser.
Der må ikke ved markedsføringen af sundhedsydelser anvendes urigtige, vildledende eller urimeligt mangelfulde angivelser.
Jeg studser lidt over udtrykket »urimeligt mangelfulde«, for må angivelserne godt være bare helt almindeligt mangelfulde?
Markedsføring må dog ikke finde sted i fjernsyn, film, video eller lignende, og det helt fint.
Overordnet er vi i Kristeligt Folkeparti positive over for forslaget, men vi ser dog nogle problemer eller dilemmaer i horisonten, for der er nogle dilemmaer: Vil denne lov blive brugt til at markedsføre en række ydelser, som måske ikke er strengt nødvendige eller absolut ikke er nødvendige?
I givet fald: Vil loven dermed kunne medvirke til unødige udgifter i sundhedsvæsenet?
Vil annoncørerne få borgerne til at bruge nogle ydelser, der måske er dyrere, end de samme ydelser udført af andre instanser eller personer, der arbejder på området?
Det er nogle spørgsmål, vi skal have arbejdet med.
Men grundlæggende er vi positive over for borgernes frie valg og lettere tilgang til yderligere oplysning, således at borgerne selv får mulighed for at orientere sig på området og vælge ud fra egen beslutning og egne holdninger.
Kristeligt Folkeparti vil under udvalgsarbejdet stille nogle spørgsmål, så vi kan få afklaret, om dilemmaerne skal få os til at trykke på den røde knap, eller om vi kan trykke på den grønne knap.
Marianne Jelved (RV), 2003-01-23:
Dette lovforslag får ikke støtte af Det Radikale Venstre.
Det er ikke et spørgsmål, om markedsføringslovens bestemmelser er relevante eller ej, eller om de er tilstrækkelige eller ej i denne sammenhæng.
Det er et spørgsmål om etik.
Dette lovforslag er et af en lang række typiske forslag
fra den siddende regering.
Og det er efter vores opfattelse et led i regeringens strategi for at gøre velfærdssamfundet til et marked.
Vi taler i denne sammenhæng, når det er sundhedsydelser, om mennesker, der er mere eller mindre syge eller er bekymrede eller bliver bekymrede over det bombardement, der kan forventes af reklamer for sundhedsydelser.
Nu er vi pludselig på vej ind i et samfund, hvor vi ikke længere taler om behandlere, men om udbydere af sundhedsydelser.
Vi taler heller ikke længere om patienter.
Lovforslaget er fyldt af ordene »forbrugere af sundhedsydelser«.
Vi taler om patienter, der er syge.
Det er det gamle samfund.
Med det nye er vi alle sammen forbrugere for Vorherre.
Venstre taler om at give kvalificerede valg, at give patienterne, nå nej, forbrugerne kvalificerede valg.
Så argumenterer Venstres ordfører med, at man skal kunne se praksislægens kompetencer.
Det er ganske relevant.
Men så spørger jeg alligevel: Kan kursusdeltagelse i et bestemt kursus sige forbrugerne af sundhedsydelser noget kvalificeret?
Hvem skal godkende eller se, at den fremhævelse af en kursusdeltagelse ikke er urimeligt vildledende i en bestemt sammenhæng?
Eller måske er den bare rimeligt vildledende? Skal Sundhedsstyrelsen tjekke, om lægen har særlig interesse for børn, og om de kurser, der trækkes frem, er relevante i en reklamesammenhæng?
Hvad er egentlig »urimeligt mangelfuld angivelse«
- for at tage et citat?
Hvad er urimeligt mangelfulde angivelser?
Og hvad koster det at udstyre Sundhedsstyrelsen med mandskab eller kapacitet til at varetage disse nye opgaver?
Ja, det koster ingenting - i hvert fald ikke efter lovforslagets angivelser.
Hvordan skal Sundhedsstyrelsen prioritere?
Hvordan skal almindelige mennesker, patienter, kunne skelne mellem disse reklamers lødighed eller ikkelødighed og kunne vurdere, om en reklame er urimeligt eller kun rimeligt mangelfuld?
Hvordan er ansvarsfordelingen mellem Sundhedsstyrelsen og udbyderen af sundhedsydelserne
, efter som Sundhedsstyrelsen nu skal se på, om de holder sig inden for markedsføringslovens rammer?
Markedets natur forudsætter, at forbrugeren selv betaler.
Det er rigtigt, at det enkelte menneske er bedst til at vælge, i særdeleshed når det selv skal betale.
Men en efterspørgselsstyring af gratisydelser er en virkelig dyr og uprioriteret anvendelse af borgernes skattekroner efter Det Radikale Venstres opfattelse.
En naturlig konsekvens af vedtagelsen af et sådant lovforslag er den direkte vej til at kræve brugerbetaling på alle sundhedsydelser, ellers har det ingen mening at markedsgøre hele sundhedsområdet.
Og slet ikke når vi taler om en offentlig del, det, der i dag er gratis.
Men markedet har sin pris, og den kommer borgerne til at betale, når de er blevet reduceret til forbrugere.
Det Radikale Venstre kan ikke støtte lovforslaget.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2003-01-23:
Det var i hvert fald en meget løsagtig konstatering.
Vi har meget stor tillid til indenrigs- og sundhedsministeren, og vi har fuld tillid til, at han har styr på tingene, også de forhold, som fru Marianne Jelved fremhæver.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2003-01-23:
Nu er det jo ikke mig, der har udarbejdet lovforslaget, det er ikke mig, der har fremsat lovforslaget.
Fru Marianne Jelved har jo været her i Folketinget i ganske mange år, er tidligere minister, og derfor ved fru Marianne Jelved udmærket godt, at et spørgsmål af den karakter vil det være mest naturligt at rette til den pågældende minister på området, som er forslagsstilleren.
Marianne Jelved (RV), 2003-01-23:
Jeg går ud fra, at hr. Knud Erik Kirkegaard erkender, at der nu må blive et særligt arbejdsfelt for Sundhedsstyrelsen med at modtage eventuelle klager og behandle dem.
Og i den behandling indgår vel også, at man skal undersøge forskellige forhold, som måske ikke uden videre fremgår af en reklame.
Vil hr. Knud Erik Kirkegaard kunne beskrive, hvilke konsekvenser det arbejdsmæssigt får for Sundhedsstyrelsen, og hvordan man i givet fald prioriterer?
Er der andre opgaver, Sundhedsstyrelsen ikke længere skal påtage sig? Eller er der afsat ressourcer til det, som vi bare ikke kan se af lovforslaget?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2003-01-23:
Da den konservative sundhedsordfører, Fru Else Theil-Sørensen, ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne fremføre følgende: Dette forslag til lov om markedsføring af sundhedsydelser skal ses i sammenhæng med den langt større mulighed for frit valg af sundhedsydelser, som patienter har fået gennem de seneste år.
Ved at give udbyderne friere regler for markedsføring af sundhedsydelser giver de patienterne større mulighed for at orientere sig om de muligheder, der er for at få den pågældende sundhedsydelse, og der bliver skabt øget konkurrence mellem udbyderne.
Som hovedprincip indfører lovforslaget den almindelige markedsføringslovs principper, men naturligvis tilrettet til det specielle område, som sundhedsområdet er.
En af de meget synlige afvigelser fra almindelige markedsføringsregler er forbuddet mod markedsføring i tv, på film, video eller lignende. Både denne regel og de andre afvigelser fra almindelige markedsføringsregler skal ses i lyset af, at personer, der efterspørger sundhedsydelser, ofte vil være særlig påvirkelige på grund af et stærkt ønske om bedring eller helbredelse.
er det aftalt med Økonomi- og Erhvervsministeriet, at der nedsættes et kontaktudvalg med repræsentanter fra Sundhedsstyrelsen og Forbrugerombudsmanden, ligesom det er aftalt mellem de pågældende ministerier, at der efter en 3-årig periode, dvs. i efteråret 2006, skal foretages en evaluering af det hensigtsmæssige i at have en separat lovgivning om markedsføring af sundhedsydelser.
Den liberalisering af reglerne for reklamering af sundhedsydelser, der her lægges op til, er efter Det Konservative Folkepartis mening en tidssvarende og forbrugervenlig ændring, som vi fuldt ud kan støtte.
Anita Knakkergaard (DF), 2003-01-23:
Fru Marianne Jelved spørger, hvor pengene er til Sundhedsstyrelsen.
Jamen det går jeg da ud fra at man har fundet ud af.
Nu er det jo ikke mig, der er forslagsstilleren
til det her lovforslag, men det lader jo til, at man ikke regner med, det får nogle økonomiske konsekvenser.
Jeg går da ud fra, at man har spurgt Sundhedsstyrelsen, om de kan påtage sig opgaven.
Til fru Line Barfod, der spørger, hvorfor vi mener, at der skal være reklamer: Vi mener også, der ligger informationer i reklamer.
Jeg mener, det er vigtigt, at det kommer ud til den gruppe, der har behov for det.
Jeg er helt sikker på, at mange af de patienter eller dem, der har det dårligt - det behøver ikke at være patienter, det kan også være nogle, der ikke har et særlig godt velvære - kan vælge. Og det er det, vi i Dansk Folkeparti giver dem muligheden for. Til fru Lene Garsdal med hensyn til autoriseret og ikkeautoriseret og reelt frit valg
Jeg mener, at patienterne og de mennesker, der har behov for det, selv kan vurdere det.
Den tillid har vi i Dansk Folkeparti til den gruppe af borgere.
Det er i hvert fald ikke mig heroppefra, der skal stå og vurdere det.
Og hvis de er i tvivl, kan de jo gå til deres læge.
Så taler fru Sophie Hæstorp Andersen om dårlig behandling, og at det er lettere at klage over sin hårtørrer.
Jeg er helt sikker på, at vi får let ved at klage, det vil der ikke være nogen problemer i.
Det kommer selvfølgelig an på, hvor man går hen, men hvis jeg får en dårlig behandling af min kiropraktor, kan jeg da også klage - det er da ikke anderledes, fordi de får nogle ekstra muligheder nu - bl.a. ved, at Sundhedsstyrelsen går ind og kigger efter.
Tingene er da ikke ændret dér.
Marianne Jelved (RV), 2003-01-23:
Fru Anita Knakkergaard siger, at hvis der er noget, der skulle være underlødigt, kan man jo sende det til Sundhedsstyrelsen.
Ja, det er jo også interessant.
Hvilke konsekvenser af økonomisk art har
dette lovforslag for f.eks. Sundhedsstyrelsen, altså for staten?
Så slår man op i lovforslaget.
Ingen!
Det har vi ikke hørt noget om, men det kan fru Knakkergaard måske oplyse os om.
Det er fuldstændig korrekt, at jeg har været her en del år og også har været minister i en del år.
Og det er faktisk ud fra det, jeg spørger, for når et lovforslag passerer
regeringspartiernes folketingsgrupper, må de også være interesseret i, hvordan det økonomisk kommer til at hænge sammen.
Det, der undrer mig virkelig meget, er, at der ikke er angivelse af noget som helst, der vedrører økonomiske konsekvenser, i dette lovforslag.
Det gik jeg ud fra også interesserede Det Konservative Folkepartis folketingsgruppe, men det kan jeg forstå at det ikke gør.