Jette Gottlieb (EL), 1998-06-02:
Og Enhedslisten og SF opfordrer altså regeringen til at fremsætte et lovforslag, som sikrer, at elever og studerende får et lige så sikkert arbejdsmiljø, som hvis de var omfattet af arbejdsmiljøloven, og det er en anden formulering end den, mange af ordførerne har forholdt sig til - altså »et lige så sikkert arbejdsmiljø, som hvis de var omfattet af arbejdsmiljøloven«.
Det handler om studerende, der i timevis må arbejde med computere siddende på hårde træstole og ved borde, der ikke kan indstilles, og i trange lokaler uden udluftning, og det handler om skoleelever, der skal opholde sig hele dagen i klasseværelser, hvor de er dobbelt så mange, som der ville være plads til, hvis arbejdsmiljøloven skulle gælde, og hvor der er træk fra utætte vinduer, dårlig belysning, fugt og et usundt indeklima.
Og tal fra Arbejdsmedicinsk klinik fortæller, at 10 pct. af alle skoleelever lider af astma eller allergi, og at hver tredje klager over hovedpine og koncentrationsbesvær og unormal træthed hver dag eller flere gange om ugen.
En stor del af årsagen skal utvivlsomt findes i den kendsgerning, at mange skoler og uddannelsesinstitutioner er bygget for mange år siden og har måttet spare på vedligeholdelsen igennem et årti, og at bygninger og inventar derfor forfalder og er utidssvarende.
Og kommunerne er ikke meget for at få pålagt at gøre noget, for det koster jo penge. Men det er temmelig ulogisk og uhyre kortsigtet, at skoleelever og studerende ikke er omfattet af de samme regler med hensyn til, at arbejdsmiljøet skal være sådan, at man ikke bliver sløj af at opholde sig i det og ikke får påført skader på længere sigt.
For her lægges utvivlsomt grunden til muse- og rygskader, som kan blive dyre for samfundet senere hen, og vi ved oven i købet, at det er, mens man er barn og ung, man er mest følsom over for skadelige påvirkninger som f.eks. giftige dampe i et fysiklokale uden udsugning.
Både SF og Enhedslisten har tidligere fremsat forslag
om, at elever og studerende skulle ind under arbejdsmiljøloven, og det er måske årsagen til den misforståelse, som flere af ordførerne har givet udtryk for.
Argumentationen imod dette forslag har været, at arbejdsmiljøloven bygger på et forhold mellem arbejdstagere og arbejdsgivere.
Imidlertid skal de unge jo opholde sig på en uddannelsesinstitution daglig i op til 10-20 år uden den mindste mulighed for indflydelse på indeklimaet, støjproblemerne og møblementet, og som vi ved, giver det store problemer mange steder.
Og de kan ikke tilkalde Arbejdstilsynet, hvis forholdene er dårlige.
I grelle tilfælde kan embedslægen selvfølgelig inddrages, men han kan jo ikke give påbud til skolelederen eller kommunen om forbedringer, kun komme med henstillinger.
I Sverige har man i modsætning til her gennemført en lovgivning, der ligestiller studerende med folk på arbejdspladserne, og på trods af skepsis fra bl.a. arbejdsmarkedets parter har det givet positive resultater, idet antallet af anmeldte arbejdsulykker for elever og studerende faldt fra 1.600 i 1990, da loven blev indført, til 138 i 1995, dvs. et fald på 91 pct. Og erfaringerne fra Sverige viser også, at lovændringen har betydet meget begrænsede økonomiske udgifter. Der er derfor al mulig grund til at tage problemet op til fornyet debat.
Og det er påvist mange steder.
I 30 år er sammenhængen mellem stillesiddende arbejde og ergonomiske problemer blevet analyseret og beskrevet, og overlæge Aage Chresten Mandal siger, at allerede i dag har op mod 60 pct. af eleverne i danske skoler rygproblemer.
Det er jo bemærkelsesværdigt, at stort set alle ordførerne og ministeren støtter hensigterne i vores forslag, nemlig et sundt og sikkert arbejdsmiljø for eleverne.
Heldigvis er det jo ikke sådan uden for murene her:
I elevorganisationerne, som gennem foretræder og konferencer har gjort en kæmpeindsats for at bringe Folketinget op på et forståelsesniveau,
er viljen til gennemførelse her og nu klar.
Ligeledes er opbakningen i LO og DA til, at der må gøres noget nu, stor.
Også her ser man med stigende interesse på elevernes ønske om og vilje til at deltage aktivt i forbedringerne af deres arbejdsmiljø.
Vi så meget nødigt, at Folketinget skulle være en direkte bremse for en positiv udvikling ude i det pulveriserende liv, og derfor ser jeg det som et lyspunkt, at ministeren åbner sig på et par områder, for ellers er
meldingen jo, at eleverne er dækket ind på alle områder.
Men jeg synes, det er en fin åbning, at der bliver sagt, at nu må man måske inddrage eleverne i en arbejdspladsvurdering.
Det synes jeg er en udmærket måde at starte på, men det er jo ikke nok.
Vi er glade for den sprække, der er åbnet, men det er altså ikke nok.
Om de øvrige ordførere kan vi sige, at alle er kommet med en hensigtserklæring om, at det her problem skal løses, men at viljen til at gøre noget ikke er til stede.
Til sidst vil jeg sige tak til CD og Kristeligt Folkeparti for deres positive opbakning, og jeg tror, at fremtiden i det her tilfælde tilhører os.
Og så vil jeg i lighed med min medforslagsstiller sige, at ethvert skridt, der yderligere åbner sprækken for elevers og studerendes mulighed for at deltage ansvarligt, forpligtende og indgribende i forbedringen af deres eget arbejdsmiljø, vil blive modtaget med stor tak både af os og af eleverne.