Marianne Jelved (RV), 2001-05-15:
Og i modsætning til tidligere har vi i dag et meget godt grundlag at bygge på.
Ledigheden er mere end halveret, og underskuddet på betalingsbalancen og på de offentlige budgetter er vendt til solide overskud.
Det er faktisk ikke mange år siden, at det hed sig, at vi enten måtte leve med underskud på betalingsbalancen eller med stor ledighed. Men vi har vist, at sådan behøver det ikke at være, hvis vi løser opgaverne, inden de bliver til problemer.
Vi kalder det også rettidig omhu.
Vi kan sætte os, og vi har sat os langsigtede mål
, og til trods for, at ikke alt gik, som vi forventede, er det lykkedes i samarbejde med Folketingets partier at justere kursen og alligevel nå målene, og det er sket samtidig med, at vi har været i stand til at løse en lang række påtrængende opgaver i samfundet. Det er også lykkedes at bryde den historiske sammenhæng imellem økonomisk vækst og miljøbelastning.
Udledningen af CO2, af SO2 og en række andre farlige stoffer falder, selv om vi har vækst. Vi skal sikre en holdbar udvikling i forhold til de kommende generationer, og en måde at vurdere det på er at se på det, der hedder den ægte opsparing.
Det betyder, at vi ud over den almindelige forrentning af investeringer også skal tage hensyn til trækket på naturressourcerne. Og meget tyder på, at udviklingen herhjemme er bæredygtig, også målt på den ægte opsparing.
En sund økonomi i balance er forudsætning for at skabe gode sociale forhold og en miljømæssigt bæredygtig udvikling.
Ressourcebevidstheden skal vi fortsat fremme, både i husholdningerne, i virksomhederne, i den private og i den offentlige sektor.
I EU har alle medlemslandene langt sundere økonomisk grundlag i dag end for bare 5 år siden.
Der er en langt bedre koordinering og en langt mere afbalanceret økonomisk politik, fordi medlemslandene følger de fælles målsætninger, som de har sat sig i enighed. 12 lande om euroen giver en større stabilitet, alene fordi der ikke længere kan opstå spændinger imellem valutaerne i eurolandene, spændinger, som tidligere har belastet enkeltlandes økonomiske muligheder.
Vi så det f.eks. under Asien- og Ruslandkrisen, hvor euroen udgjorde et bolværk mod spredning af uro på markedet.
Krisen skabte ikke uro i euro-området, og renten steg ikke.
Og euro-området og EU har siden 1998 haft stor fremgang i velfærd og beskæftigelse.
Også dét er en del af Danmarks grundlag for fremtiden.
Danmark har glæde af den stabile udvikling, der sker i EU.
Også andre internationale organisationer som FN, Valutafonden, Verdensbanken og OECD samarbejder om en bæredygtig udvikling.
Det drejer sig om en stabil økonomisk udvikling, kampen mod fattigdom og for social sammenhæng og beskyttelse af miljø og natur.
Også WTO kommer til at spille en central rolle i den sammenhæng.
Det intense og stigende intense internationale samarbejde er udtryk for den erkendelse, der breder sig: at vi globalt er afhængige af hinanden, og at de grænseoverskridende problemer og muligheder kræver fælles løsninger.
Danmark skal være med i det internationale samarbejde, fordi vi har brug for det samarbejde, og fordi vi skal tage vores del af ansvaret.
Danmark er, som vi udmærket ved, en lille, åben økonomi integreret i og afhængig af den verden, vi lever i, og som vi skal leve af.
På mange måder er grundlaget for fremtiden som sagt godt, nå vi ser på Danmarks situation.
Bilen kan køre, både koblingen, bremsen og speederen fungerer, og vi har også produktion, dvs. brændstof til kørslen.
Vi kan tilmed se den vej, vi kører på, og vi kan køre efter omstændighederne og se, når vejen svinger, nøjagtig som vi kan se, når der bliver flere ældre i forhold til dem, der skal sikre produktionen.
Det er et vilkår, som ethvert parti må forholde sig konkret til.
Det er derfor, regeringen har fremlagt »Danmark 2010«.
Regeringen fremlægger en analyse af, hvilke opgaver der ligger foran os, og giver et bud på en strategi.
Og vi ønsker en bred debat, en demokratisk debat om de fremtidige udfordringer.
Regeringen har sat som mål at halvere statsgælden inden 2010, og det sparer renteudgifter.
Penge til renter er penge op af statskassen.
Når gælden afdrages, går der færre og færre penge ud til betaling af renter, og der er nogle, der tror, at de sparede renteudgifter bare kan bruges her og nu, men det vil være ganske uklogt.
Derimod er opgaven at reservere det råderum, der er brug for til at imødegå de udfordringer, som vi ved kommer, og som vi kan se venter på os.
Der er en række forudsætninger, der skal være opfyldt, for at gælden kan halveres i 2010: Beskæftigelsen skal øges i gennemsnit 10.000 om året i 10 år. Punktafgifter inklusive miljø- og energiafgifter skal følge med pris- og lønudviklingen, så indtægterne ikke udhules, og således at incitamenterne til at lette presset på miljøet og ressourcerne ikke mindskes.
Og vi skal sikre et overskud på de offentlige finanser på 2-3 pct. af bruttonationalproduktet
hvert år.
Hvis disse forudsætninger kan holde, så kan gælden også halveres, og så er der plads til - det er det råderum, vi gerne vil reservere - at det offentlige forbrug stiger jævnt hen over årene med lidt under 1 pct. i gennemsnit, samtidig med at vi skaber et råderum til at lette skattetrykket med ca. 1 pct. at bruttonationalproduktet. Dette råderum skal anvendes målrettet til at opfange pres, vi kommer ud for fra udlandet eller til at imødegå problemer med arbejdsudbudet.
Det er faktisk utrolig vigtigt at afvikle gælden, både af hensyn til vores børn og af hensyn til vores ældre.
For når vi har halveret gælden, så har vi sparet renteudgifter i størrelsesordenen 25 mia. kr.
Og dermed bliver der plads til at imødekomme behovet for flere fremtidige udgifter til bl.a. flere ældre, uden at vi skal øge skatterne, og uden at vi skal spare voldsomt andre steder.
Men kan vi skabe 100.000 flere job i Danmark?
Kan vi hjælpes ad med det?
Kan det lade sig gøre?
Det tror vi på at det kan.
Reformerne af førtidspension og efterløn, nye fleksjob, afskaffelse af overgangsydelsen skal virke, og vi kan allerede i dag se, at reformerne virker og trækker i den rigtige retning.
Det er jo helt centralt at sikre et godt arbejdsmiljø.
Vi skal forsat forbedre det både i private og offentlige virksomheder.
Det sociale ansvar, en fremsynet personalepolitik, en god ledelse og arbejdstilrettelæggelse med mulighed for ansvar og indflydelse for medarbejderne vil give mulighed for, at flere får fodfæste på arbejdsmarkedet, og at flere kan fastholdes på arbejdsmarkedet.
Og midt iblandt os har vi en ganske stor ressource, som vi kunne have endnu mere glæde af, end vi har i dag.
Det er vores indvandrere.
De er her allerede.
Vi vil fortsat modtage flygtninge, hvoraf nogle får asyl, nogle bliver familiesammenført, og mange bliver i Danmark.
Det er regeringens ambition, at arbejdsstyrken skal forøges med 25.000 personer ved at øge indvandrernes erhvervsfrekvens fra de nuværende 57 pct. til 65 pct. i 2010.
De er vitaminer, der kan være med til at skabe dynamik og give os inspiration, nye kulturelle udfordringer og bedre forståelse af og lettere adgang til verden omkring os.
Det er ikke lige nemt.
Der kan være mange problemer, men de kan løses, hvis vi hjælpes ad.
Vi ved, at deltagelsen på arbejdsmarkedet er utrolig vigtig.
Alene det at få arbejde mindsker problemerne.
En investering i en god integration kommer mangefold igen.
Det gælder investeringer både fra samfundet og fra virksomhederne.
Vi har brug for indvandrernes arbejdskraft.
Alene i den offentlige sektor vil i størrelsesordenen en kvart million medarbejdere gå på pension i løbet af de næste 5 år.
Der bliver konkurrence om medarbejderne, og derfor vil der blive et pres både på de offentlige og de private ledere for at udforme en personalepolitik, der både integrerer, giver muligheder og fastholder medarbejderne i et godt arbejdsliv, der fleksibelt kan forenes med familiernes hverdag.
Vi taler ofte om, at vi er på vej til et vidensamfund, og vi ved, at uddannelse og kompetenceudvikling bliver uhyre vigtig for alle.
Og derfor er folkeskolen, grunduddannelserne helt centrale også i fremtiden og måske i en endnu højere grad, end vi har været vant til at at tænke på.
Derfor skal vi løbende vurdere rammerne for folkeskolen i lyset af de nye udfordringer, som overgangen til et vidensamfund stiller os alle over for. Der er ikke plads til slinger i valsen.
Det ville også være særdeles uklogt. Vi har lagt alvorlige balanceproblemer bag os, og derfor kan vi koncentrere os om at se frem.
Vi skal ikke slukke ildebrande.
Vi har overskud til at tage fat på de opgaver, som uden planlægning og uden prioritering vil blive til problemer senere.
Og det er i virkeligheden det bedste tegn på den succes, regeringen har haft med sin økonomiske politik.
Men det er vigtigt at udvise rettidig omhu.
Ingen af os kan løbe fra fortidens forpligtelser, f.eks. den gæld, vi har bygget op, eller fra fremtidens opgaver og udfordringer.
Og vi kan skabe en bæredygtig udvikling, hvis vi vil, og hvis vi prioriterer i stedet for at lade stå til. Vi skal nøje overvåge, at ressourcerne bruges målrettet også i den offentlige sektor.
Nu er der jo gode grunde til, at vi har en offentlig sektor.
Der er opgaver, der skal løses.
Opgaver, hvis løsning ikke bare kan produceres på markedet.
Velfærdssamfundet er til for, at vi i fællesskab tager ansvar for, at en række behov kan opfyldes i forhold til borgerne.
Ikke fordi det kan betale sig i markedsforstand, men fordi det er forudsætningen for borgernes og dermed for samfundets muligheder og fremtid. Folkeskole, børnehave, plejehjem, hospitaler skal opfylde ganske bestemte behov, som fastlægges i samarbejde og samvirke med borgerne.
Vi opnår ikke nødvendigvis vores mål alene med økonomiske styringsinstrumenter, alene med reguleringer og kontrol.
Vi skal skabe en kvalitetskultur.
Kvalitetskulturen forudsætter brede, klare rammer med klare mål og værdier, og på den måde kan vi engagere medarbejderne.
For de fleste af os er indflydelse på arbejdsopgaven den største motivationsfaktor.
Og vi skal huske, at det er i det daglige arbejde, det daglige møde, velfærden skabes i et samvirke mellem medarbejdere og borgere.