Otto Steenholdt (V), 1997-10-09:
Jeg takker statsministeren for den del af åbningstalen, som vedrørte Grønland.
Af de korte indlæg fremgik det, at forholdene de to lande imellem stadig væk er gode. Landstinget i Grønland startede sit efterårsmøde i sidste måned.
Det er glædeligt at mærke, at båndene mellem Grønland og Danmark aldrig har været stærkere, end de er i dag.
Der er selvfølgelig blandt den grønlandske befolkning en stadig trang til at diskutere rigsfællesskabet og eventuel selvstændighed, men det er dejligt at konstatere - i hvert fald hos landsstyrepartierne - en enighed om ikke at rokke ved fundamentet for rigsfællesskabet.
Regeringen og landsstyret i Grønland er for nylig kommet til enighed om en ny råstofordning, som bygger på det grundlæggende princip, at Danmark og Grønland er lige.
Det er et godt resultat, som åbner mulighed for en reel indflydelse på fælles anliggender, også set med grønlandske øjne.
I den indgåede aftale om råstofforvaltningens overførsel til hjemmestyret er der skabt et godt grundlag for videreførsel af den gode udvikling.
Med den aftale kan den internationale olie- og mineralindustri få direkte kontakt med landets egne myndigheder.
Som formand for Landstingets udenrigs- og sikkerhedsudvalg vil jeg gerne sige tak til formanden for Folketingets Udenrigspolitiske Nævn for hendes velvilje til et godt og tættere samarbejde de to udvalg imellem.
Jeg glæder mig til at arrangere de to udvalgs første møde i Grønland i det nye år, for jeg synes, at Grønlands politiske berøringsflade udadtil bør uvides.
Dette fremtidige samarbejde ser jeg meget frem til.
Man bliver ved med at finde mortergranater - det er da mærkeligt nok - i Kangerlussuaq, Søndre Strømfjord.
Den første blev fundet i 1996 og den sidste her i denne sommer. Det ser ud til, at amerikanerne ikke har ryddet ordentligt op efter sig, da de forlod den daværende militærbase.
Man ved ikke, om andre farlige genstande stadig befinder sig i området, hvor mange mennesker færdes.
Jeg vil i den forbindelse spørge udenrigsministeren, om det er en sag for den danske regering, eventuelt i samarbejde med amerikanerne, at der bliver foretaget en definitiv oprydning i området.
Det grønlandske landsstyre og det danske udenrigsministerium har i enighed henvendt sig til amerikanerne om at tilbagelevere Dundas til Thulebefolkningen.
Jeg har stillet et spørgsmål til udenrigsministeren om denne sag, og jeg vil gerne høre nærmere, hvis der er nyt i den.
For mig er det uacceptabelt, at et tredjeland har den endelige afgørelse i denne så alvorlige sag.
Det er uforståeligt for os grønlændere, der betragter Grønland som helt vores eget.
Det grønlandske Landsting og landsstyre har tidligere udtalt deres store utilfredshed over for den danske regering med forsvarsaftalen mellem Danmark og USA fra 1951.
Må jeg gentage, hvad jeg har sagt så mange gange her i salen: Hændelserne omkring Thule samt de mange fortielser i årenes løb er en skamplet på det ellers gode dansk-grønlandske forhold.
Vi kan ikke lave om på fortiden, men vi kan sikre, at der ikke i fremtiden handles hen over hovedet på det grønlandske folk.
Det er meget forståeligt, at vi vil forstærke vore krav til regeringen og amerikanerne om en tilbundsgørende revision og modernisering af forsvarsaftalen med det sigte, at sikkerhedspolitikken for Grønland bør anskues med grønlandske øjne.
Det er ikke ukendt - heller ikke her i landet - at købe brugte biler, fartøjer eller huse; men det kan blive dyrt for køberen i den sidste ende, når sælgeren ikke har sørget for at forbedre gamle skader inden salget.
Sådan noget foregår også i Grønland, og her tænker jeg på vore gamle skolebygninger, som vi har overtaget fra den danske stat.
Det er måske vores egen fejl, at vi ikke dengang krævede, at den danske stat skulle renovere dem, før de videregav dem til os, men nu står vi i Grønland med disse problemer i vores nuværende økonomisk vanskelige situation.
Jeg ved, at statsministeren og landsstyreformanden har haft et møde i denne uge.
Jeg er sikker på, at de har drøftet sagen, og jeg ser frem til en positiv løsning på dette problem.
Politivæsenet i Grønland hører stadig under den danske stat, altså Justitsministeriet, og jeg har udtalt mig mange gange om politiet i Grønland her fra Folketingets talerstol. Grøndslands Landsting ønsker at ansætte jagtbetjente, og hvis de får deres ønske opfyldt fra Justitsministeriet, koster det
landskassen 11 mio kr.
Jeg har den opfattelse, at de kommende jagtbetjentes opgaver sorterer under politiet, kort sagt under Justitsministeriet, og justitsministeren må give mig en forklaring på, om det er naturligt, at hjemmestyret og Justitsministeriet skal have hver deres betjente.
Jeg vil opfordre justitsministeren til at kontakte landsstyret og tale med dem om de nødvendige jagtbetjente i Grønland.
I Grønland har vi denne sommer fulgt udviklingen i debatten i Danmark med megen spænding.
Der er indimellem brugt hårde ord, og da diskussionen endnu ikke er tilendebragt, håber jeg, at regeringen én gang for alle vil afslutte den tilspidsede diskussion på en så hæderlig måde som muligt for begge parter.
Et sådant ønske er på sin plads, når man tænker på mennesker, som er nødsaget til imod deres vilje at skulle forlade deres fædreland og søge ophold i et andet land for at overleve.
Til slut vil jeg gerne - med håb om ikke at blive misforstået - blande mig lidt i den færøske politik.
Jeg har været på Færøerne i løbet af sommeren og har besøgt en bygd i den sydlige del af øerne.
Her mødte jeg ældre mennesker, og de fortalte mig kort, at ungdommen forståeligt nok var udvandret derfra.
Jeg så en bygd dømt til undergang.
Fabrikken var lukket, og fiskerkutterne var flyttet bort derfra, så bygdens eksistensgrundlag var væk.
Da jeg fik den opgivende befolkning i tale, blev jeg dybt trist og efterlyste på stedet rigsfællesskabets og de nordiske landes ånd.
Jeg forstår den dag i dag ikke, hvorfor hverken Danmark eller de øvrige nordiske lande ikke har gjort noget på et tidligere tidspunkt for at genoprette øernes økonomiske tilstand.
De hører dog Norden til.
I disse år taler regeringerne i de nordiske lande meget om at gøre noget ved Østersølandsproblematikken, og store summer pumpes ud den vej.
Men man vender bare ryggen til sine egne problemer.
Jeg mener, at Færøernes problemer hører til denne kategori, og jeg synes, man skal være solidarisk og også hjælpe dem, der hører én til.