Christian Mejdahl (V), 1998-04-28:
Jeg må indledningsvis sige til hr. Martin Glerup, at jeg mere føler mig som folketingsmedlem end som klubkammerat.
Det er et omfattende, detaljeret og i nogen grad uoverskueligt lovkompleks, der med disse lovforslag lægges frem på Folketingets bord som opfølgning af aftalen om Vandmiljøplan II.
Det er også blevet unødigt detaljeret og bureaukratisk, men det skal jeg komme tilbage til senere.
Tabet blev i 1984 opgjort til 290.000 t årligt, hvoraf de 260.000 t henførtes til landbruget.
Folketinget traf på den baggrund en beslutning om at halvere kvælstoftabet, altså en politisk beslutning, og virkemidlerne blev lagt fast, efter at der var blevet afholdt en konsensuskonference, og disse er blevet strammet op undervejs, bl.a. ved Bæredygtighedsudvalgets beretning i 1991 og ved 21. marts-dagsordenen i 1996.
Landbruget har næsten til punkt og prikke fulgt de anvisninger, politikerne har stillet op.
I 1997, 10 år efter Vandmiljøplan I,
Danmarks Miljøundersøgelser kommer så til det resultat, at reduktionsmålet for det kvælstoftab, der kommer fra markerne, kun er indfriet med to tredjedele.
Der mangler ca. 37.000 t i, at målsætningen er opfyldt.
Det er baggrunden for Vandmiljøplan II, og det er baggrunden for, at Venstre lægger navn og stemmer til Vandmiljøplan II.
Ved hele den øvelse, som vi var igennem, inden aftalen var i hus den 17. februar,
var der især en iøjnefaldende svaghed blandt mange.
Regeringen og regeringens rådgivere og eksperter kan nemlig ikke give et bekræftende svar på to spørgsmål, som kunne få det hele til at glide lettere ned.
Spørgsmålene lyder: Hvis alt det, vi har besluttet, gennemføres, når vi så målet om en halvering af kvælstoftabet?
Intet svar.
Det havde gjort mange ting lettere, hvis spørgsmålene kunne afføde et bekræftende svar.
Venstre løber ikke fra en aftale, selv om den har givet os mange hug, og selv om det heller ikke har skortet på opfordringer til det fra bønderne, som synes, det er at gå for vidt.
Anstødsstenen har især været, at vi politikere går ind og blander os i de fagområder, som bonden er uddannet til
at håndtere, og som han har stor erfaring i at forvalte
Er man bonde, forstår man reaktionen.
Venstres mål i alt det her er, at der fortsat kan drives landbrug i Danmark, som kan sikre fødevarer af høj kvalitet, også for den krævende forbruger, som kan sikre bonden økonomi og arbejdsbetingelser, der kan måle sig med andre erhverv, som kan sikre beskæftigelse i service- og forarbejdningsledet samt sikre valutaindtjening til samfundet - alt sammen på en måde, der tager hensyn til dyrene, naturen og ressourcerne, altså grundvandet, vandmiljøet og luften.
Derfor har vi særlig lagt vægt på at inddrage naturens egne virkemidler i aftalen i størst muligt omfang, f.eks. våde enge, skovtilplantning, efterafgrøder m.v.
Jeg vil nu vende mig mod lovforslagene, som bærer præg af, at de er udarbejdet og skrevet i flere ministerier og af flere personer.
Det skal jeg nævne et eksempel på, nemlig efterafgrøder, som regeringen nødtvungent og kun i allersidste øjeblik tog med som et positivt element.
I L 67 står der 6 pct. efterafgrøder i den skriftlige fremsættelse.
I L 58 står der 6 pct. græsefterafgrøder i den skriftlige fremsættelse
, men i lovteksten og i bemærkningerne står der efterafgrøder.
Jeg vælger definitionen i L 58.
Også her vælger jeg definitionen i L
58, selv om det kan undre, at udtagne arealer skal med, men det må vi have en klaring på. Det er kun ét eksempel på, hvor forvirrende det kan være, hvis man ikke er konsekvent i definitionerne af samme emne.
Så er der en lang række eksempler i de fire lovforslag
på, hvor knudret det hele er blevet, uden at det er i direkte modstrid med aftalen
Jeg ved udmærket, at vi ikke kan slå os igennem med ændringer og lempelser, men jeg vil alligevel godt appellere til aftalepartierne om at være lydhøre, når vi tager fat på udvalgsbehandlingen.
Jeg har allerede sagt, at Venstre ikke løber fra
aftalen
Det er heller ikke et forsøg på at rokke ved måltallet, men kunne vi gøre det nemmere at efterleve planen, så burde vi kunne forenes i det ønske.
eksempler i flæng for at illustrere, hvad jeg mener: I L 58, § 19, er der en afstandsregel på 5 km, som relaterer til grønne marker.
Her burde man bruge landbrugslovens afstandsregler på 10 km. Det har ingen negativ miljøeffekt i hvert fald.
I L 58, § 11, er det hensigten, at en landbrugsbedrift maksimalt må have et ultimolager af husdyrgødning på 50 pct. af årsproduktionen.
I Venstre synes vi, at den bestemmelse er inderlig overflødig.
Det har ingen miljømæssige konsekvenser at sløjfe den.
Jeg ser heller ingen steder i lovkomplekset, at det er beskrevet, at kvælstofgødning, som bruges til foderformål, f.eks. flydende ammoniak, som bruges til ludning af halm, er undtaget fra bedriftens gødningskvote.
Hvorfor tager man planternes kvælstofnorm i 1997-98 som udgangspunkt?
Det er et statisk tal.
Hvorfor ikke tage de årlige kvælstofbehov som udgangspunkt minus 10 pct.?
Det ville være fagligt rigtigt.
Er det rimeligt og sikkerhedsmæssigt forsvarligt, at fordoblingen af straffelovens forældelsesfrist fra 2 til 4 år gælder for alle overtrædelser af reglerne?
Og så kan det godt undre, at skatteministeren som anført i bemærkningerne til L 67 kan finde en reduktion af kvælstofudvaskningen på 500 t, som ikke er regnet med i tallene fra DMU.
Det er væsentlig mere, end stramningerne af harmonikravene giver.
Endelig lægges der også i de her lovforslag op til, at kontrollanter kan gå uhindret ud og ind af folks ejendom og sågar bolig uden retskendelse.
Man kan f.eks. sagtens kontrollere grønne marker og efterafgrøder, selv om man melder sin ankomst i forvejen.
Venstres modstand mod en sådan bestemmelse, som mere og mere vinder indpas i dansk lovgivning, er kendt.
Lovforslagene oser langt væk af mistillid til landbrugserhvervets udøvere, bønderne.
I Venstre tror vi, vi kunne komme langt ved at motivere.
Gulerod er nu engang bedre end pisk.
Derfor lægger vi også vægt på, at kommuner og amter får de fornødne værktøjer til at udføre de opgaver, som vi henlægger til dem.
Jeg vil her henvise til Amtsrådsforeningens brev, som er dateret den 4. marts 1998.
I Venstre er vi fuldt ud overbevist om, at Vandmiljøplan II også lever op til EF-nitratdirektivets bestemmelser.
Jeg skal afslutningsvis give Venstres principielle tilslutning til lovforslagene, men endnu en gang appellere til aftalepartierne og til andre partier om en konstruktiv udvalgsbehandling med henblik på at minimere bureaukratiet og styrke retssikkerheden.
Det vil også være en fordel, hvis regeringen inddrager erhvervet i de praktiske udformninger af regelsæt og skemaer.
Der blev stillet mange spørgsmål, inden aftalen om Vandmiljøplan II blev indgået.
Lovforslagene afføder yderligere spørgsmål.
Og så er det Venstres håb, at de to spørgsmål, som er nævnt i indledningen, engang vil kunne besvares bekræftende.