Tom Behnke (FP), 1998-11-05:
Forslaget fra Venstre er et godt forslag, og hele diskussionen om, at det nu er tredje gang, vi diskuterer forslaget, fjerner ikke det faktum, at det er et godt forslag.
Det er et godt forslag på den måde, at det er rart at få sat ord på tingene.
Vi går i virkeligheden ofte i det daglige og diskuterer disse ting, men her har Venstre gjort sig den ulejlighed at sætte papir i maskinen og få skrevet ned i 10 punkter, i hvilken retning man ønsker at få lavet nogle opstramninger og forbedringer.
Det er vi i Fremskridtspartiet meget enige med Venstre i, og derfor støtter vi naturligvis forslaget fra Venstre. Når jeg ser på forslaget her, er der nogle ting, som jeg ønsker at fremhæve.
Vi har i Fremskridtspartiet f.eks. med undren set på, at Socialdemokratiet, mens de sad i opposition, havde den opfattelse, at det ville være hensigtsmæssigt, at vi i Folketinget nedsatte et lovråd.
Men lige så snart Socialdemokratiet fik regeringsmagten og vi fik en socialdemokratisk justitsminister, der jo har Justitsministeriets Lovkontor, var Socialdemokratiet pludselig ikke interesseret i, at der blev nedsat et lovråd i Folketinget.
Vi synes, det er lidt ærgerligt, at et parti på den måde, blot fordi man nu har fået regeringsmagten, ændrer principiel holdning til, om der skal være et lovråd i Folketinget, eller om der ikke skal være det.
Vi synes stadig væk i Fremskridtspartiet, at det ville være en god idé at have et uafhængigt lovråd her, som Folketinget kunne konsultere, og at man ikke kun har Lovkontoret i Justitsministeriet.
Så vil jeg sige, at for Fremskridtspartiets vedkommende er der fem ting, vi ønsker at fremhæve i denne debat.
Den ene er, at lovgivningens forståelighed er et meget stort problem.
Vi ser flere og flere love - det er i hvert fald min erfaring igennem otte år i Folketinget - som er formuleret på en måde, så end ikke folketingsmedlemmer er i stand til at forstå, hvad det er, der står.
Man er nødt til at komme til teknisk gennemgang ved forskellige ministre, bare for at folketingsmedlemmerne ved, hvad det er, de stemmer om, når de skal stemme her i Folketingssalen, og det er ikke hensigtsmæssigt.
Det er ikke hensigtsmæssigt, at man har en lovgivning, der er så svært tilgængelig, at end ikke folketingsmedlemmer ved, hvad det er, de taler om.
Hvordan skal borgerne så kunne overholde den lovgivning, vi fastsætter her i Folketinget?
Det andet, som vi ønsker at påpege, er problematikken med forskellige myndigheders adgang til ransagning af private boliger, gemmer, forretningslokaler og lignende uden nogen form for dommerkendelse, endsige samtykke fra den, hos hvem man ønsker at foretage en ransagning.
Der er jo over hundrede bestemmelser i dansk lovgivning, ifølge hvilke myndigheder blot kan vade ind på privat ejendom og bede om at få lov til at se det ene og det andet.
Det burde som minimum være sådan, at de almindelige betingelser, der er gældende for politiets ransagning, jf. retsplejeloven, i hvert fald er opfyldt, altså at der som minimum er en begrundet mistanke om, at man kan finde noget ulovligt, når man går ind og ransager.
Så har vi også lagt mærke til det punkt i Venstres forslag, der handler om lettere adgang til at anlægge sag mod det offentlige.
For os i Fremskridtspartiet har det været vigtigt at få understreget, at den diskussion, som vi ønsker at sætte fokus på, er i forhold til, at når privatpersoner vinder en sag, får de også en tilstrækkelig erstatning og kompensation for de udgifter, som de har haft til at vinde den pågældende sag.
Det er utrolig vigtigt, at man kan få dækket de udgifter, man har haft, når man lægger sag an mod det offentlige.
Så er der en anden del af den offentlige sektor, nemlig kommunerne og amterne, som formentlig er det sted, hvor retssikkerheden har langt mindre mulighed for at udfolde sig
end i Folketinget
Det er rent faktisk sådan, og det kan vi se i Fremskridtspartiet.
Alene Fremskridtspartiets folketingsgruppe får 8.000-10.000 henvendelser om året fra borgere, der er kommet i klemme i systemet.
Ombudsmanden får vel godt og vel 3.000 af den slags sager.
Det, som vi kan se gør sig gældende igen og igen, er, at borgerne er magtesløse over for hele den offentlige forvaltning, og det, vi kan se, er, at ude i de kommunale og amtskommunale forvaltninger er der rystende mange steder, hvor man end ikke kender forvaltningsloven.
Man aner end ikke, hvad der står i forvaltningsloven, og vi er nødt til at vejlede borgere om, at de skal gå ned på biblioteket og tage en kopi af de og de paragraffer i forvaltningsloven og gå op til deres sagsbehandler og sige: Det står der i forvaltningsloven.
Først på det tidspunkt kan borgeren begynde at få bare nogenlunde medhold i sin klage eller i sin sag i øvrigt.
Her bør det være et krav, at enhver, der er ansat i den offentlige sektor og har med sagsbehandling at gøre, kender forvaltningsloven udenad.
Vi synes også, det er problematisk, at når det offentlige nu har pligt til at vejlede og til at henvise borgere til den rigtige instans og til at hjælpe dem i øvrigt, når de har problemer, at man så igen og igen ser, at de offentlige myndigheder end ikke overholder den lille bestemmelse, der hedder, at der skal være en skriftlig begrundelse, hvis man giver et afslag.
Det springer man hen over og siger bare: Nej, det kan ikke lade sig gøre.
Kendskab til forvaltningsloven var noget, som man burde lave som et eksamenskrav og et optagelseskriterium for enhver, der ønsker ansættelse i den offentlige sektor.