runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-10-25:
Lidt agurketid må det have været dengang i juli, da Nordjyske Stiftstidende publicerede en artikel under overskriften »Nordjyske projekter er for uprofessionelle«, for når man læser videre i artiklen, ser man, at Teaterrådets formand reelt kun har udtalt, at et enkelt danseteater, Dance Action, ikke er professionelt.
Det er ikke en værdidom, Teaterrådet dermed udsteder over ensemblet.
Rådet konstaterer simpelt hen fakta om gruppens faglige baggrund, og det er deres soleklare pligt.
Kravet til Teaterrådets støttefordeling er jo for det første, at aktørerne skal være professionelle, for det andet, at projekterne skal fremme nye teaterformer eller være eksperimenterende, og for det tredje, at den geografiske spredning skal søges fremmet, og i den rækkefølge.
Jeg er overbevist om, at Teaterrådets støttefordeling er i overensstemmelse med lovens krav.
Bodil Thrane (V), 2000-10-25:
Jeg skal gøre ministeren opmærksom på, at i den samme artikel, som der bliver refereret til, siger formanden for Statens Teaterråd, at hvis kvaliteten havde været i orden, så havde flere måske været imødekommet. Hovedparten af de ansøgninger, der har været indsendt til Statens Teaterråd, har været fra professionelle, men man har åbenbart fundet kvaliteten af dem for dårlig, og det synes jeg ministeren bør give et andet svar på end det, jeg netop har modtaget.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-10-25:
Jeg synes jo, det er vigtigt, at der er armslængde i kulturpolitikken, det vil sige, at det ikke er kulturministeren eller et flertal i Folketinget, der løbende skal tage stilling til, hvad der er kvalitet i kunst.
Og det er baggrunden for, at vi har en række råd og nævn, der tager stilling til, hvordan statens penge skal bruges på det her område, og for teaterområdets vedkommende spiller Teaterrådet en vældig vigtig rolle. Jeg har fuld tillid til, at Teaterrådet rent faktisk foretager meget faglige vurderinger, når det drejer sig om at fordele rådets midler, og for så vidt angår Nordjylland, synes jeg, man skal være opmærksom på, at der jo er en række andre bevillinger til teaterområdet i Nordjylland end dem, som Teaterrådet har.
Teaterrådets opgave er først og fremmest at støtte det eksperimenterende teater, det anderledes teater, det teater, der måske i første omgang kan have vanskeligt ved at finde et publikum, mens vi har en række andre bevillinger, som gives til det mere etablerede teater.
Det drejer sig bl.a. om egnsteaterstøtteordningerne, som også bruges af vældig mange teatre i Nordjyllands Amt, og jeg håber, at fru Bodil Thrane kan glæde sig over, at vi i Nordjyllands Amt har et meget rigt og varieret kulturliv og også et meget rigt og varieret teaterliv.
Herunder synes jeg også, at man selvfølgelig skal tage ind i betragtningen, at der er en række opsøgende teatre, som løbende kommer i Nordjyllands Amt, bl.a. Peter Schaufuss Balletten.
Bodil Thrane (V), 2000-10-25:
Det sidste er jeg meget enig i; vi er faktisk meget gode i Nordjylland.
Derfor er det også lidt ærgerligt, at Statens Teaterråd ikke synes det samme.
Og jeg er enig med ministeren i, at vi ikke, når der er ting uddelegeret, så skal gå ind og blande os.
Men alligevel: Af så stor en pulje bliver der givet så lidt, og når jeg så oven i købet i den samme artikel, som både ministeren og jeg sidder med, kan se, at formanden for Teaterrådet siger, at det er dejligt, at teaterområdet får en meget nordjysk, lokal indsprøjtning, så vil jeg gerne spørge ministeren: Mener ministeren, det er rimeligt, at lokale kulturarrangementer skal straffes, fordi man giver sin pulje dér og derfor ikke kan få hjælp og støtte fra Statens Teaterråd?
Jeg vil meget anmode ministeren om at undersøge, om vi ikke har overskredet grænsen, om der ikke er sket en misindsprøjtning til vores kulturliv i det nordjyske?
Spørgeren ønsker at få belyst, på hvilket grundlag
Statens Teaterråd uddeler støtte.
Jeg kan forstå, at ministeren også mener, at vores kvalitet i det nordjyske er for dårlig, og derfor er mit næste spørgsmål
stillet, for hvordan kan et råd udtale sig om en for dårlig kvalitet i den nordjyske kulturaktivitet, medmindre man hele raden rundt har besøgt de arrangementer, der har været tale om?
Derfor vil jeg gerne spørge: Hvor mange gange har Statens Teaterråd overværet noget som helst i det nordjyske?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-10-25:
Jeg vil gerne endnu en gang understrege, at jeg forholder mig ikke til kvaliteten af de nordjyske projekter.
Det er nemlig ikke min opgave.
Det er Teaterrådet, der vurderer, hvordan kvaliteten er, men lad mig svare på det konkrete spørgsmål.
Jeg kan ikke svare på, hvor mange nordjyske teaterprojekter, Teaterrådet har set i de senere år.
Teaterrådet er sammensat af særdeles kompetente og erfarne fagfolk, der både har arbejdet og stadig arbejder forskellige steder i landet.
Jeg ved, at rådets medlemmer ser så mange forestillinger som overhovedet muligt, og at rådet især lægger vægt på at se forestillinger, hvor der kan være tvivl om en eventuel støtte, men Teaterrådet behandler imidlertid 500 ansøgninger hvert år.
De kan umuligt nå at se alle ansøgeres forestillinger, uanset om de opføres i Nordjylland eller København, men jeg mener, at dets vurderinger sker på det bedst mulige grundlag.
Bodil Thrane (V), 2000-10-25:
Måske er det ikke muligt at se 500 forestillinger, men når der er tale om en så stor forfordeling eller skævvridning af bevillingerne, så kan jeg godt undre mig over, at ministeren ikke, når spørgsmålet er stillet, har undersøgt, hvor mange man egentlig har set og i hvert fald på den baggrund har valgt så mange fra.
Derfor skal mit spørgsmål altså én gang til være, om ikke ministeren vil være så venlig at undersøge, om baggrunden for de manglende bevillinger til det nordjyske hænger sammen med, at man har opprioriteret det nærkøbenhavnske område og har glemt den fjernere liggende landsdel, som Nordjylland jo er.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-10-25:
Altså det er ikke sådan, at Teaterrådet går ind og vurderer, hvor et teaterprojekt hører hjemme, eller hvor det spilles.
Det, man alene ser på, er kvaliteten, så det er altså hverken en fordel eller en bagdel at høre til i Nordjyllands Amt.
Og da vi jo begge to kommer deroppefra, så tror jeg, at vi har den opfattelse, at det selvfølgelig er en fordel at komme derfra.
I forhold til spørgsmålet om, hvor mange gange Teaterrådet har været der, synes jeg, at det er glædeligt, at der i løbet af enten den her uge eller næste uge vil blive afholdt et møde i Nordjyllands Amt mellem medlemmer fra Teaterrådet, politikere og folk med interesse i det her område, og jeg er faktisk ret overbevist om, at på det møde vil man også få afklaret nogle af de problemstillinger, vi har lejlighed til at diskutere her i dag.
Bodil Thrane (V), 2000-10-25:
Jeg synes også, det er en god idé, at nogle fra Statens Teaterråd tager til det nordjyske og diskuterer de her ting, og jeg kan kun medgive, at når jeg rejser spørgsmålet her, så er det for at sætte yderligere fokus på det, for jeg mener faktisk, at der er blevet begået en fejl, ved at man har unddraget at give bevillinger til nogle af de ansøgninger, der har været, for jeg vil lægge hovedet på blokken og sige, at det jo er en smagssag, hvordan man bedømmer kvalitet i kunst og kultur. Derfor kan man godt sige, når ministeren siger, at det ikke er hendes opgave, at det kan godt være, at Statens Teaterråd har kompetence og viden og alt det, der hører til.
Men den individuelle vurdering, der ligger, for at en bevilling falder, må jo alligevel ske på baggrund af en eller anden afvejning i forhold til den geografi, vi har i Danmark, for det kan da ikke være rigtigt, at det nordjyske kulturliv har en kvalitet, der er så meget lavere end der, hvor der er faldet væsentlig flere bevillinger.
Så jeg er tilfreds med, at der kommer en samtale, og jeg håber, at det vil ændre på det bevillingsniveau, vi har oplevet i Nordjylland.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-10-25:
Jeg betragter det ikke som et spørgsmål, men som en kommentar, og jeg håber, at fru Bodil Thrane er opmærksom på, at det er vigtigt, at det ikke er politikerne, der begynder at vurdere, hvad der er kvalitet i dansk kunst og kulturliv; at det er utrolig vigtigt af hensyn til ytringsfriheden i samfundet, at vi har den her frie kunst og vi har et frit kulturliv.
Og det gælder overalt i Danmark.
Bodil Thrane (V), 2000-10-25:
Men det er alligevel godt, at vi har nogle politikere, der er lidt vagthunde, for ellers tror jeg, vi blev helt glemt oppe i det nordjyske.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-10-25:
Det er jeg altså ret overbevist om at man ikke gør.
Jens Rohde (V), 2000-10-25:
»Vil ministeren redegøre for aftalen med TV2 angående børnereklamer, herunder hvorvidt kompensationen til TV2 på 60 mio. kr. årligt opretholdes?«
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-10-25:
For det første: Programmer, der er rettet mod børn under 8 år, sikres overalt i sendefladen et frirum af 1½ minuts varighed, hvor der ikke sendes reklamer.
For det tredje: I de reklameblokke, der ligger op ad programmer henvendt til børn i alderen 8-12 år, må der ikke vises reklamer rettet mod børn under 8 år.
For det fjerde: Der bringes ingen reklamer rettet mod børn under 12 år før kl. 9.30 på lørdage, søndage og helligdage.
Og endelig: Ingen børneprogrammer kan sponsoreres, ligesom børneprogrammer, studieværter og synlige redaktører ikke optræder som reklamesøjler for børneprogrammer.
Der sondres i aftalen med TV2 mellem børneudsendelser rettet til børn i aldersgruppen under 8 år og udsendelser for børn under 12 år.
Ved vurderingen af, om en konkret udsendelse skal anses for at henvende sig til børn under 8 år og/eller under 12 år, skal der anlægges en helhedsvurdering, hvori man bl.a. inddrager følgende forhold: Programmets indhold og form, om der medvirker børn under 8 år og/eller under 12 år, programmets sendetidspunkt, hvem der er potentielle seere i forhold til sendetidspunkt, faktiske seere og sprogbrugen i programmerne.
Selvreguleringen medfører endvidere, at der skal tages stilling til, hvorvidt en reklame retter sig til børn under henholdsvis 8 år og 12 år.
Med denne stillingtagen må der ifølge aftalen anlægges en helhedsvurdering, hvori bl.a. elementer som produktets art og anvendelsesmuligheder samt reklamens udformning skal tillægges betydning.
Hvis der er tale om produkter, som både anvendes af børn under 8 år og af større børn, skal det tillægges betydning, hvilken alder hovedparten af børnene, der anvender produkterne, har. Hvis der er tale om en reklame for produkter til børn, som foregiver at være rettet mod voksne, men hvor det tydeligt fremgår af produktet eller dets emballage eller lignende, at målgruppen er børn, er disse reklamer tillige omfattet af den aftalebegrænsning. Det er endeligt aftalt med TV2, at Radio- og tv-nævnet vil få til opgave at følge udviklingen på børnereklameområdet, herunder om selvreguleringen fungerer efter hensigten.
Hvad angår licensmidler til TV2, så er disse ikke omtalt i den frivillige aftale.
De ekstra licensmidler, som TV2 får, er besluttet i medieaftalen.
Ifølge medieaftalen får TV2 og Danmarks Radio ekstra penge til en række konkrete formål, herunder til styrkelse af programvirksomheden i forhold til børn.
Der gives desuden ekstra midler til at udvide public service-virksomheden på Internettet.
Baggrunden herfor er bl.a., at vi ved, at børn og unge har en tendens til at fravælge de danske public service-stationer til fordel for de udenlandske kanaler.
Men da formålet med den public service netop er at nå hele befolkningen, så er der al mulig grund til at gøre en særlig indsats i forhold til den unge generation.
Jens Rohde (V), 2000-10-25:
Kulturministeren siger, hun glæder sig til de mange kanaler.
Det gør vi andre sandelig også.
Men det giver da nogle problemer.
Og jeg synes da, at i forhold til de retningslinjer, som kulturministeren her vælger at anlægge, så er det måske også en idé, at man tænker mere end 4 år ud i fremtiden.
Dér er dette vel et relevant spørgsmål: Skal vi sidde med 12, 15, 20 forskellige regelsæt for hver enkelt tv-station?
Eller havde det måske ikke været en idé, hvis kulturministeren havde taget en drøftelse med hele branchen -
de eksisterende kanaler, som vi i hvert fald kender på nuværende tidspunkt - og så lavet en fælles aftale med dem?
Peter Duetoft (CD), 2000-10-25:
Jeg vil gerne spørge kulturministeren, om ministeren ikke synes, det er et problem, at en politiker, som kalder sig liberalist, er mod individuelle aftaler.
For jeg kan jo høre på hr. Jens Rohde, at det er et problem, at man ikke har lavet en samlet aftale.
Men netop forligspartiernes opfattelse af, at man skal lave aftaler, der passer til de stationer, det drejer sig om, burde da i virkeligheden være noget, der kunne tilpasses en liberalist.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-10-25:
Hvis der var flere penge, så var der også flere projekter at støtte.
Men med de få penge, der er, er det klart, at så må man først og fremmest gå efter kvaliteten, altså sørge for at give pengene dér, hvor der er mest at få for pengene.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Peter Skaarup (DF), 2000-10-25:
»Vil regeringen tage initiativ til, at den danske støtte og bistand til de palæstinensiske selvstyreområder fremover gøres afhængig af, at selvstyreområderne begynder at tilbagetage herboende palæstinensiske flygtninge og indvandrere, således at støtten og bistanden fremover kommer til at følge antallet af palæstinensere, der benytter reglerne om repatriering eller tilbagerejser på eget initiativ?«
Villy Søvndal (SF), 2000-10-25:
Det er efter min opfattelse ikke det vigtigste socialpolitiske forslag, vi har behandlet i Folketinget, og jeg deler sådan set ærgrelsen over, at vi skal til det igen, men vi gav tilslutning i sin tid til at komme ventelisterne til livs på den måde, at vi åbnede op for, at også private kunne levere høreapparater under forudsætning af, at de var godkendte.
Til gengæld var det en klar forudsætning, da vi vedtog loven, at man skulle opkræve betalingen for godkendelsen hos de private leverandører.
Den tvivl vil vi meget gerne være med til at rydde af vejen.
Aase D. Madsen (DF), 2000-10-25:
Dansk Folkeparti finder, at dette lovforslag vist må kaldes et hovsaforslag.
Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvorfor mon spørgsmålet om kontroludgiften overhovedet ikke har været drøftet i forbindelse med det oprindelige lovforslag.
Jeg har gransket forslaget og referatet af debatten her i Folketingssalen på kryds og tværs, og jeg har ikke fundet blot en antydning af, at det netop var de private leverandører, der skulle betale for denne godkendelse.
Så mon ikke det har ligget i kortene, at det skulle være det offentlige, der skulle sluge den udgift? Dansk Folkeparti stemte ja til det oprindelige forslag, på trods af at vi ikke mente, at tilskuddet på de 3.000 kr. var stort nok.
Dansk Folkeparti er derfor meget skeptisk over for de meget høje gebyrer, og at det er de private høreklinikker, der skal betale disse omkostninger, som det jo præciseres i dette forslag.
Denne udgift vil klinikkerne naturligvis ikke kunne undgå at skulle vælte over på høreapparatprisen.
Det i forvejen for lille tilskud på 3.000 kr. vil på den måde blive udhulet, og forslaget vender dermed den tunge ende nedad.
Det er Konkurrencestyrelsen da også inde på i sit høringssvar.
Forslaget er altså konkurrenceforvridende, og de høje gebyrer medvirker uden tvivl til, at mange af de private leverandører af høreapparater ikke vil være med.
Det betyder så alt i alt, at ventelisterne måske ikke bliver nedbragt i det omfang, som var formålet med det oprindelige forslag.
Dansk Folkeparti mener, at det er det offentlige, der må betale.
Det er jo det offentlige, altså amterne, der ikke i første omgang har sørget for, at ventelisterne blev bragt ned på et acceptabelt niveau.
Så det var altså derfor en håndsrækning til amterne i forbindelse med muligheden for at få nedbragt ventelisterne, da ordningen om tilskud med de 3.000 kr. blev indført, og de private høreklinikker kom ind i billedet.
Amterne slipper jo på den måde for en meget ressourcekrævende udbygning af de offentlige høreklinikker.
Derfor må det være ret og rimeligt, at når det offentlige kræver en kontrol, må det i dette tilfælde også være det offentlige, der betaler.
Dansk Folkeparti er for så vidt enig i sigtet med lovgivningen, der går ud på at sikre, at høreapparatbehandlingerne foretages af seriøse, private høreklinikker, når der er offentlige midler involveret.
Men på den anden side findes der ikke en tilsvarende kontrol- og gebyrordning for f.eks. speciallægeklinikker, tandlæger, optikere osv.
Her løber en eller flere ingeniører ikke rundt og kontrollerer deres arbejde, og de leverer jo også ydelser, der helt eller delvis bliver finansieret af det offentlige.
Men vi er som sagt bange for, at dette lovforslag kan ødelægge økonomien for de hørehæmmede, der ellers ville vælge den private løsning, og at de derfor bliver nødt til at stille op i ventelisten til de offentlige høreklinikker igen.
Dansk Folkeparti finder, det er totalt uacceptabelt, at man eventuelt igen skal gøre ventelisterne længere.
Men vi vil naturligvis under udvalgsbehandlingen se på, om de positive ting i dette forslag kan opveje de negative ting, som jeg her har omtalt.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-10-25:
Da CD's socialordfører er forhindret i at være til stede her i salen ved behandlingen af dette lovforslag, skal jeg hermed give denne korte melding: Uanset at CD ikke hører til dem, der stemte for ændringen i serviceloven i sidste samling om en privatiseringsløsning på høreapparatområdet, skal jeg på mit partis vegne sige, at CD ikke har nogen indvendinger mod at give den hjemmel til opkrævning af betaling, som socialministeren har bedt om. De private leverandørers betaling for de omkostninger, der er forbundet med deres godkendelse, var en forudsætning ved ordningens indførelse, og derfor kan CD også gå ind for forslaget.
Det betyder dog ikke, at CD i øvrigt har ændret holdning til den offentlige høreomsorg og ordningen som sådan.
Dorit Myltoft (RV), 2000-10-25:
Det Radikale Venstre støttede, at mennesker med hørehandicap kunne få lov til at købe høreapparater hos en anden høreapparatleverandør end den, som anvises af amtskommunen.
Det er en betingelse for at opnå tilskud, at høreapparatet udleveres fra en godkendt, privat høreapparatleverandør, der opfylder de godkendelseskrav, som sundhedsministeren har fastsat.
Det var forudsat, at godkendelsesordningen skulle hvile i sig selv, således at godkendte private skulle betale for omkostningerne ved udstedelse og vedligeholdelse af godkendelsen.
Når det så viser sig, at det er tvivlsomt, om der i den vedtagne lov er tilstrækkelig hjemmel til at opkræve denne betaling i forbindelse med godkendelsen, ja, så må Det Radikale Venstre sige, at vi selvfølgelig støtter, at det i loven præciseres, at der kan kræves betaling.
Så vi støtter det her lovforslag.
Jette Gottlieb (EL), 2000-10-25:
Enhedslisten stemte ikke for det oprindelige forslag fra sidste samling om at gøre det muligt at vælge private høreapparatleverandører, og det var jo specielt, fordi vi syntes, at muligheden kun reelt eksisterede for dem, der havde råd til selv at betale en del af udgifterne.
Men vi kan da derimod godt støtte det her forslag, for vi finder det betryggende, at de, der skal levere høreapparaterne, er godkendt.
Det giver tryghed for kunderne.
Og vi finder det også rimeligt, at man som leverandør selv skal afholde udgifterne til autorisationen.
Jens Ove Kjeldsen (KRF), 2000-10-25:
Ja, jeg kan meddele, at Kristeligt Folkeparti kan tilslutte sig dette forslag.
Det er vigtigt, at vi sørger for, at lovgrundlaget er i orden for reel valgfrihed mellem leverandører af høreapparater, men det er dog også vigtigt, at det offentlige begrænser udgifterne mest mulig til godkendelsesprocedurer, også selv om det nu kan pålægges de private at betale den udgift.
Henrik Dam Kristensen (S), 2000-10-25:
Jeg vil gerne takke de fleste af ordførerne.
Der blev også rejst nogle konkrete spørgsmål, som jeg synes vi skal tage os tid til at dyrke under udvalgsarbejdet.
Men jeg vil gerne som en overordnet betragtning sige, at de omkostninger, der vil blive tale om for de private leverandører, er de reelle omkostninger, der er i forbindelse med godkendelsen. Jeg tror, det var hr. Erik Larsen, som sagde, at det var trist, at der nu skulle repareres på lovforslaget.
Det kan jeg være enig i, og derfor har jeg sådan set kun at tilkendegive over for Folketinget, over for Socialudvalget, at ministeriet vil gøre, hvad vi kan, for at vi så hurtigt som muligt kan få dette lovforslag igennem Folketinget, så vi kan nå den situation, som vi egentlig gerne ville have nået allerede fra før sommer.
Aase D. Madsen (DF), 2000-10-25:
Nu sagde ministeren lige før, at det er de reelle omkostninger med hensyn til kontrollen, der skal pålægges de private høreapparatleverandører.
Jamen så vil jeg gerne spørge: Hvordan er det muligt at kontrollere gebyrprisen, om det virkelig er den lavest mulige, når det, der hedder DELTA, Teknisk Audiologisk Laboratorium, har fået monopol på denne kontrolvirksomhed og dermed jo selv kan prissætte, som de vil?
Det, jeg vil spørge om, er, om der er andre udbydere her i landet, der kan udøve den samme kontrol.
Og så vil jeg ligesom hr. Tom Behnke under udvalgsarbejdet komme ind på, hvorfor der ikke er den samme kontrol med de offentlige høreklinikker.
Hvorfor skal de private høreklinikker kontrolleres så voldsomt, når de offentlige høreklinikker ikke har den samme kontrol?
Egil Møller (DF), 2000-10-25:
Den socialdemokratiske ordfører var inde på forbrugerne, og der vil jeg godt lige stille et spørgsmål direkte til ordføreren: Hvis der er fri konkurrence, det vil sige at alle forretninger har mulighed for at holde åbent,
får man så ikke hermed en større konkurrence?
Er det ikke noget, der vil gavne forbrugerne?
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-10-25:
Jeg synes, det var en god ordførertale, den socialdemokratiske ordfører holdt; den kunne jeg faktisk fuldstændig tilslutte mig.
De hensyn, som hr. Frode Sørensen nævner, til de butiksdrivende og til de handlende, de svage forbrugere, som hr. Frode Sørensen kaldte dem,
kan jeg fuldt tilslutte mig.
Men hvorfor skulle det blive mindre nødvendigt at tage de hensyn om 4 og 8 år, altså når vi får de her henholdsvis fire og otte søndage, hvor man kan handle?
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-10-25:
For Det Konservative Folkeparti har det i mange år været en hjertesag at sikre, at handicappede kan få mulighed for frit at vælge mellem leverandører af hjælpemidler.
Derfor var vi meget tilfredse med, at det blev muligt at give denne valgfrihed. Nu står vi så over for spørgsmålet, om det skal være muligt at sikre lovhjemmel for, at der kan opkræves penge for godkendelsesproceduren af de private leverandører.
Vi vil gerne give tilslutning til forslaget, men understreger, at det ikke må være en glidebane, som ender med, at man faktisk lægger forhindringer i vejen for, at der bliver tilstrækkelig mange private udbydere, som bliver godkendt.
Med den forudsætning vil vi tilsige en positiv udvalgsbehandling.