Søren Søndergaard (EL), 2001-05-31:
Vi synes ikke, det er nok, at en ravnesort regering ville have været endnu værre.
Det burde simpelt hen være for lille en ambition, og målt med den alen må vi sige, at den nuværende regering ikke har udnyttet de muligheder, der også parlamentarisk har været for at fremme en økologisk og solidarisk politik til gavn for dem, der har det svært, og til gavn for samfundet som helhed. Det er også baggrunden for Enhedslistens placering i det politiske billede.
Vi er i dag i opposition til Venstre, både til partiet Venstre og dets liberalistiske tilbedelse af markedet, og vi er en venstreopposition til den nuværende regering, som efter vores mening i alt for stort omfang har givet efter for højrekræfterne.
Et af de helt store problemer er, at uligheden i samfundet er vokset.
Mens samfundets generelle rigdom og velstand er steget, har vi også oplevet en stigning i antallet af mennesker, der fører en daglig kamp for bare at overleve, der fører en daglig kamp for at få økonomien til at hænge sammen og give deres børn anstændige opvækstvilkår.
Det er de enlige forsørgere i lavtlønsjob.
Det er især kvinder, som må klare det daglige ensidigt gentagne arbejde på smertestillende piller.
Det er mennesker, som er henvist til at overleve på kontanthjælp.
Det er ældre, som efter et langt liv må leve med kun at komme i bad en gang om ugen, kun at få gjort rent hver fjortende dag og kun at få vasket tøj hver fjerde uge - højst.
Og det er hjemløse, der ikke ved, hvor de skal finde læ og varme næste nat.
Alle de grupper genkender ikke beskrivelsen af Danmark
som et velfungerende velfærdsland.
Og skal der rettes op på det, så kræver det vilje til omfordeling.
Men paradoksalt er det sådan, at de reelle marginalskatter er størst for de lave indkomster.
Derfor har Enhedslisten fremlagt et forslag, som giver skattelettelser netop for de lave indkomster. Generelt er hovedideen i forslaget, at indkomster under 300.000 kr. får skattelettelser, at der er uændret skat til indkomster mellem 300.000 kr. og 500.000 kr. og skattestigninger for indkomster over 500.000 kr. Samtidig har vi klart signaleret, at vi er villige til at diskutere enhver teknisk løsning, som kan opfylde målsætningen om at give skattelettelser til lavindkomsterne.
Desværre ser det ud, som om regeringen har valgt at sende sagen i udvalg, og nu vil der tidligst kunne ske noget på den anden side af næste valg.
Et andet stort problem er udstødningen fra arbejdsmarkedet og den umyndiggørelse, der sker gennem tvang
af arbejdsløse
Det første år bliver man tvunget til passivitet, derefter tvinges man ud i projekter, som alt for tit er spild af tid.
Enhedslisten har foreslået, at tvang erstattes af tilbud, som man kan sige nej til, ellers er det ikke et tilbud.
Vi har foreslået, at man allerede fra første dags arbejdsløshed kan få tilbud om videre- eller efteruddannelse. Vi har foreslået, at a-kasserne og de arbejdsløse får direkte indflydelse på tilbudene.
Vi har foreslået, at ingen, der står til rådighed for arbejdsmarkedet, kan miste retten til dagpenge uden at have fået tilbudt et passende, ordinært arbejde.
Men regeringen har valgt at holde fast i samarbejdet med de borgerlige, at holde fast i de meget begrænsede muligheder for uddannelse i dagpengeperioden, at holde fast i, at aktiveringsindsatsen skal udliciteres til alskens private firmaer, og holde fast i en nedsat dagpengeperiode, så den i dag er 4 år.
Vi har påpeget det urimelige i, at hvis en arbejdsløs i aktivperioden bare én eneste gang glemmer en aftale på arbejdsformidlingen, så kan dagpengene ryge. Derfor har vi foreslået reglerne lempet, så en arbejdsløs ikke kan miste sit underhold for bagateller.
Vi har også påpeget det urimelige i, at dagpenge og kontanthjælp ikke følges med den øvrige indkomstudvikling, så den økonomiske ulighed i samfundet vokser.
Derfor har vi foreslået satspuljetyveriet afskaffet.
Og vi har påpeget det problematiske i, at stadig mere arbejde bliver udført på såkaldt særlige vilkår.
Det vil sige uden ordinær løn og overenskomstmæssige rettigheder.
Derfor har vi også foreslået, at servicejobordningen udstrækkes til også at kunne bruges af arbejdsløse på kontanthjælp og folk under 48 år, og at regeringen skal forpligte kommuner og amter til at oprette et vist antal servicejob.
Men på disse områder har regeringen ikke villet bruge det flertal, som ellers ligger sammen med SF og Enhedslisten.
Det samme gælder spørgsmålet om udliciteringer.
Den har haft uacceptable følger, sagde statsministeren ellers i sin nytårstale.
Alligevel fortsætter regeringen sin udliciteringslinje sammen med den borgerlige side i salen.
For eksempel opretholder regeringen ufortrødent cirkulære nr. 42 af 1. marts 1994 om udbud og udlicitering af statslige drifts- og anlægsopgaver.
Men statsministeren havde jo ret i sin nytårstale.
Udliciteringer fører ofte til dårligere arbejdsmiljø for de ansatte, ofte til dårligere service for brugerne og altid til
mindre demokratisk kontrol med den sociale service
Vi har derfor foreslået, at man i arbejdsmiljøloven slår fast, at udliciteringer ikke må forringe eksisterende standarder for de ansattes arbejdsmiljø, og at der skal afsættes penge til forsøg med udvikling af den offentlige service, der bygger på de ansattes selvforvaltning, mere varieret arbejde og direkte samarbejde mellem ansatte og brugere.
Når det gælder miljøet, skal det erkendes, at regeringen siger pæne ord om det rene drikkevand, om fjernelse af kræftfremkaldende, energifremkaldende og hormonforstyrrende stoffer, men ordene er pænere end handlingen.
Regeringen har endnu ikke indfriet sit løfte om at få
pesticiderne væk fra private haver.
Siden 1998 har man bebudet initiativ, men her 3 år efter må vi konstatere, at det lader vente på sig.
Regeringen har fravalgt et konsekvent forsvar for vort grundvand og fører fortsat vandmiljøpolitik på bonde-Venstres betingelser. Regeringen blokerer for en afgift på kvælstoftab, selv om det anbefales af de økonomiske vismænd.
Vismændene skriver: »Et nyttigt alternativ til vandmiljøplanerne er en afgift på landbrugets nettoudledning af kvælstof til naturen.«
Men statsministerens pæne ord om den jyske hede omsættes ikke i handling.
Anvendelsen af kvælstof og pesticider fortsætter, og problemerne består.
Enhedslisten har over for det fremsat forslag om en konsekvent økologisk omstilling.
Vi har bl.a. foreslået byggestop for alle konventionelle slagterier.
Den planlagte fremtid med et eller to superslagterier i Danmark er gift for enhver omstilling i retning af økologi, dyrevelfærd og bæredygtige lokalsamfund.
Samtidig skaber en sådan udvikling en ekstrem sårbarhed i tilfælde af smitsomme dyresygdomme.
I stedet har vi foreslået opførelse af økologiske slagterier og mejerier samt en massiv satsning på økologiske fødevarer bl.a. ved at fjerne momsen på økologisk mad.
En lakmusprøve på den økologiske bevidsthed er trafikområdet, men regeringen har satset massive investeringer i motorveje.
Det er ikke særlig miljørigtigt,
og det er heller ikke særlig venligt mod de husstande eller personer i husstande, som ikke har bil og dermed er afhængig af en velfungerende kollektiv transport til en rimelig pris.
Husk lige på, at f.eks. i Københavns Kommune har 80 pct. af indbyggerne ikke adgang til egen bil.
80 pct. af indbyggerne i Københavns Kommune har ikke adgang til egen bil, og derfor er det helt galt, at regeringen har cementeret investeringsforholdet mellem vej og jernbane i forholdet 6:1.
Resultatet er mere forurening med støj, møg, længere køer, mere utryghed og flere trafikulykker.
I den forbindelse er det jo tankevækkende, at det årlige antal trafikofre på de fynske motorveje efter Storebæltsbroens åbning er steget fra 2.209 til 3.446, det vil sige med 56 pct. Mon vi ville have set den samme udvikling, hvis den øgede trafik, som Storebæltsbroen har ført med sig, var sket med bus eller med tog?
Efter Enhedslistens opfattelse er der ikke noget alternativ til vores forslag om en omfattende udbygning af det kollektive trafiksystem, først og fremmest til gavn for pendlere og nærbrugere, med det formål at kunne gøre bymiljøerne til væresteder for alle borgere, også for børnene og de ældre.
Nu drejer forespørgslen sig i dag jo ikke bare om den indenrigspolitiske situation, men også om den udenrigspolitiske, og her står det os også klart, at regeringen ikke bruger det flertal, den har sammen med SF og Enhedslisten, til at gøre Danmark til et foregangsland i kampen for demokrati, fred og social udvikling.
Lad mig give fire hurtige eksempler:
For det første: Echelon.
I en række rapporter senest fra Europa-Parlamentet er det blevet dokumenteret, at først og fremmest USA og Storbritannien driver et globalt aflytningsnet, der oftest omtales under betegnelsen Echelon.
Den har i stedet valgt en position, hvor den benægter ethvert kendskab til Echelon og fornægter
ethvert initiativ, som kan kaste lyst over sagen.
For det andet: Tjetjenien.
Senest har vi set, hvordan berusede russiske soldater skød til måls efter en dansk nødhjælpskonvoj.
Vi er kommet med en række konkrete forslag til reaktioner over for Rusland, f.eks. at Danmark fulgte opfordringen fra Europarådets parlamentariske forsamling om at tage initiativ til at indklage Rusland for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg, men regeringen vil ikke være med.
Kritik i ord: rigtigt, nødhjælp til ofrene: rigtigt og godt, men konkrete forpligtende initiativer over for Rusland: desværre nej.
For det tredje: EU.
Den tog til Nice og godkendte en ny traktat med mere magt til bureaukraterne i Bruxelles, og da regeringen frygtede, at den måske ikke kunne få vedtaget Nicetraktaten ved en folkeafstemning, så bliver der ingen folkeafstemning.
I stedet vil et flertal her i morgen godkende Nicetraktaten, uden at befolkningen er blevet spurgt, som vi i Enhedslisten har foreslået.
Og for det fjerde: Raketskjoldet.
Derfor foreslog Enhedslisten, at Danmark klart gik imod de amerikanske planer, og at vi sammen med Grønland afviste at lade Thule indgå i det her oprustningsvanvid.
Men hvad har regeringen gjort?
Den har simpelt hen ikke gjort noget som helst for at påvirke én af de internationalt vigtigste politiske, militære og økonomiske afgørelser i det her årti.
Om ikke andet så understreger dét forløb det kloge i at bedømme regeringen både på, hvad den har gjort, og hvad den ikke har gjort.
Og det er jo også det, vi gør, når det gælder flygtningeområdet.
Her må vi nok sige, at vi synes, at regeringen har fejlet på begge punkter.
Regeringen har gjort meget ud af at snakke om kriminelle asylansøgere, snakke om tvangsægteskaber, snakke om menneskesmuglere og vedtage stramninger af udlændingeloven her og der og alle vegne.
Til gengæld har regeringen gjort for lidt ud af at omstille det danske samfund konkret til den fremtid, som er lige så sikker som amen i kirken eller Allah i moskeen, nemlig et flerkulturelt samfund, hvor stadig større grupper har en anden kulturel baggrund end den traditionelt danske.
Og den omstilling sker jo ikke først og fremmest ved at holde nogen udenfor eller ved at have forbud eller ved at sætte folk i fængsel, den sker først og fremmest ved at give plads og vise respekt.
Hvis ikke vi formår det, så får vi store problemer.
Det er også baggrunden for det forslag til vedtagelse, som vi har fremsat her i dag.
Vi har i det sidste år haft en indenrigsminister, som vi synes har brugt meget tid og meget energi på at snakke om øde øer og på at snakke om de ting, hun ikke kan lide ved dem, som kommer til vores land.
Men vi har altså også haft en indenrigsminister, som ikke har formået at forhindre, at sagsbehandlingstiderne er eksploderet med alle de negative følger, det har, og det har selvfølgelig enorme negative følger, når folk i månedsvis eller længere skal være i overfyldte asylcentre.
Vi har hørt tallet 160 pct. overfyldning i Sandholmlejren.
Det synes vi at Folketinget skal udtale sin kritik af, og vi synes, at Folketinget skal pålægge regeringen at få problemerne bragt i orden.
Det er vel den slags ting, man har
en regering til, og det er baggrunden for det forslag, vi har fremsat.