Henriette Kjær (KF), 2002-01-16:
Enhedslisten ønsker med dette forslag at udvide reglerne om helbredstillæg til også at omfatte udgifter til tandproteser, briller, diætkost og fodpleje.
Efter de gældende regler om helbredstillæg kan der ydes tilskud til pensionistens egne udgifter til medicin, tandbehandling, kiropraktik, fysioterapi, fodterapi og psykologhjælp, forudsat at behandlingen er tilskudsberettiget efter sygesikringsloven.
Jeg forstår derfor forslaget sådan, at udvidelsen skal gælde for de behandlingstyper, der fremgår af forslaget, og hvortil der ikke ydes sygesikringstilskud og derfor intet helbredstillæg.
Der kan imidlertid efter de gældende regler allerede ydes personlige tillæg til at dække andre udgifter end dem, der er omfattet af helbredstillægget.
Udgifter til tandproteser, briller, diætkost og fodpleje kan således dækkes med personlige tillæg efter en individuel, konkret vurdering af pensionistens samlede økonomiske forhold.
Denne individuelle vurdering er afgørende for at sikre, at den økonomiske hjælp kan målrettes til de pensionister, der er i en vanskelig økonomisk situation.
en omlægning af den administrative praksis for tildeling af personlige tillæg, idet nogle kommuner tidligere har tildelt disse tillæg ud fra mere eller mindre automatiske kriterier.
Det forhold, at kommunerne i større omfang foretager individuelle, konkrete vurderinger af det økonomiske behov, kan medføre ændringer for pensionister, der tidligere har fået tildelt personlige tillæg efter en anden administrativ praksis i kommunerne.
Jeg skal understrege, at det ikke var en del af hensigten med indførelse af helbredstillægget, at der skulle ske en samlet opstramning i tildelingen af de personlige tillæg.
Der blev således tilført området ca. 300 mio. kr.
årligt, og reglerne om personlige tillæg blev præciseret over for kommunerne, samtidig med at det blev fremhævet, at der skal ydes personlige tillæg til nødvendig anskaffelse eller udskiftning af briller.
En eventuel opstramning i tildelingspraksis kan derfor ikke tilskrives de gældende regler, men den kommunale administration.
Sådan som helbredstillægget er konstrueret, er sygesikringsloven med til at regulere, hvilke udgifter der kan dækkes.
Hvis andre udgifter skal kunne dækkes med helbredstillæg, vil det derfor være nødvendigt at få defineret, i hvilket omfang pensionisterne kan få dækket sådanne udgifter.
Faste regler for tilskud forudsætter således faste definitioner af behovet, f.eks. vil der skulle tages stilling til, hvor ofte, man som pensionist kan få dækket udgiften til nye briller, og hvilke grænser der skal være for udgiften til stel m.v.
Efter forslaget skal Socialministeriet én gang årligt fastsætte de takster, hvorefter der ydes tillæg; men dette kan netop vise sig at være utilstrækkeligt for de økonomisk dårligt stillede pensionister.
Ulempen ved at lave sådanne centralt fastsatte takster er jo, at det af hensyn til de merudgifter, der vil være forbundet med ordningen, kan være nødvendigt at fastsætte taksterne relativt lavt.
Der skal imidlertid ikke herske tvivl om, at regeringen finder det helt centralt, at de pensionister, der har behov for det, får den nødvendige hjælp, bl.a. til de udgifttyper, der er omfattet af lovforslaget.
Jeg finder det problematisk, hvis økonomisk vanskeligt stillede pensionister generelt har oplevet, at der ydes mindre i personligt tillæg, og regeringen vil derfor følge udviklingen nøje på området for at sikre, at tildelingen af personlige tillæg sker efter hensigten, og at tillæggene målrettes de pensionister, der er i en vanskelig økonomisk situation.
På denne baggrund finder regeringen ikke, at reglerne om helbredstillæg kan udvides som foreslået, og kan således ikke støtte forslaget.