Carsten Koch (S), 1998-11-13:
Til hr. Jørn Jespersen vil jeg kun sige, at vi har jo netop behandlet et lovforslag før dette, hvori der via øget hjemmel til at indberette netop bliver mulighed for at afgøre, om en læge har en uhensigtsmæssig ordinationspraksis, og at amterne får langt større mulighed for at få informationer, som kan sætte dem i stand til at afgøre, om en læge udskriver uforholdsmæssig store mængder eller sære mængder af medicin.
Så der er i hvert fald mulighed for, at man med det lovforslag, vi netop har behandlet, i større udstrækning end i dag vil være i stand til at kunne afsløre de her ting.
Om det er tilstrækkeligt, kan vi diskutere, men jeg mener altså, at vi er på vej med en opstramning, hvad det angår.
Vedrørende spørgsmålet om en landmand, der bruger et ordineret middel til noget helt andet, end det er ordineret til, kan straffes i dag: Det kan man ikke med denne lovgivning, men jeg vil ikke udelukke, at hvis en landmand direkte skader sine dyr, at han så muligvis kan straffes i forbindelse med lovgivning under fødevareministerens område.
Det er jeg ikke ekspert på, men det vil så formentlig være efter den type lovgivning og ikke den lovgivning, der har med lægemidler at gøre.
Af fru Birthe Skaarup blev jeg spurgt om, hvor belastende det ville være at skulle betale til EØS.
Der må jeg sige, at det vil jeg være bedre i stand til at svare på under udvalgsbehandlingen.
Så jeg vil bede fru Birthe Skaarup om at stille spørgsmål dér, og så skal jeg svare på det.
Til hr. Jørn Jespersen: Formelt set har lægerne fri og uhæmmet ordinationsret.
Det kan man godt sige, men det sker jo under ansvar.
Det sker jo under ansvar i forhold til lægeloven og straffeloven, hvis det skal være det.
Så man kan da ikke bare sige, at der er en fuldstændig fri og uhæmmet ordinationsret.
Det er klart, at der er forpligtelser og der er et ansvar.
Derudover kan man jo sige, at selv om en læge er omhyggelig med at fortælle - hvad man går ud fra vil være tilfældet i langt de fleste situationer - hvad dette middel skal bruges til, hvordan det skal bruges, hvordan det skal doseres osv., og selv om der er indlægssedler osv. osv., så kan man jo ikke forhindre mennesker i at misbruge det, om jeg så må sige, mod bedrevidende. Man kan jo sagtens forestille sig situationer, hvor en læge eller en dyrlæge har ordineret noget til nogle bestemte dyr, men hvor andre så finder ud af at bruge det til andre dyr, som det ikke er ordineret til.
Derfor er det jo ikke bare et spørgsmål om den fri ordinationsret, det er også et spørgsmål om oplysning af befolkningen i al almindelighed om, hvilke farer og hvilke komplikationer der kan være ved at bruge medicin og lægemidler på områder og til ting, som overhovedet ikke er egnet til det.
Til hr. Frank Aaen, som spørger, om Lægemiddelstyrelsen ikke skulle overtage denne informationspligt, som der i dag ligger i lægemiddelindustriens reklameaktivitet, vil jeg sige, at jeg synes, vi skal have nogle gode gedigne og alvorlige eksempler på, at det går galt.
Jeg synes ikke bare, vi skal gøre det for at statsliggøre de her ting, uden at der er nogen gode, grundige argumenter for, at en statsligt organiseret informationsvirksomhed afgørende vil ændre det her.
Det er da noget, vi kan tage op i udvalget.
Det er noget, som jeg i hvert fald godt vil se noget mere dokumentation for.
Jeg kan ikke på stående fod sige, om Lægemiddelstyrelsen vil være i stand til at have al den information, som er nødvendig for, at den kan give den pågældende information, men det er da noget, vi kan drøfte i udvalget.