runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Svend Erik Hovmand (V), 2003-12-10:
Jeg må altså beklage, at spørgeren åbenbart ikke rigtig vil høre efter, hvad jeg siger.
Jeg har faktisk tre gange nævnt nødvendigheden af et internationalt samarbejde om grænseoverskridende spil og nævnt de initiativer, vi har taget fra dansk side, også over for de andre skandinaviske lande, England og Holland.
Det er jo heller ikke bare et spørgsmål om it-området.
Der er en række områder, hvor vi i øjeblikket er stærkt opmærksomme på, hvad det egentlig er, der foregår, og hvad det er for en udvikling, vi kan imødese.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Anders Samuelsen (RV), 2003-12-10:
Ja, hvis man gav det hele frit, men hvem har talt om at lade det hele være frit?
Jeg har ikke hørt nogen tale om det, men jeg har hørt nogle, inklusive mig selv, tale om, at man skal prøve at forebygge en situation, hvor spillet på specielt oddset, altså på fodbold, forsvinder ud af Danmark, og overskuddet til de frivillige organisationer dermed siver ud af Danmark.
Det, vi ved, er, at de, der spiller de spil, stort set kun er unge mænd i alderen fra 25 til ca. 40 år, der er knaldhamrendedygtige - for nu at bruge en eller anden tv-kanals udtryk - til at bruge en computer, og de lægger i højere og højere grad deres spil uden for landets grænser.
Det, der er hele øvelsen, er at sikre, at spillet fortsat bliver holdt inden for Danmarks grænser, men her ser jeg ingen initiativer fra ministerens side.
Når pengene er væk, er det jo for sent, så er der ikke noget at gøre ved det, og så kan de frivillige organisationer hænge og blafre derude.
Svend Erik Hovmand (V), 2003-12-10:
Jeg tror, at mange, der har beskæftiget sig med dette tema, må sige, at spørgeren desværre ikke kan se helt så entydigt på problemstillingen, som tilfældet er.
Til gengæld tror jeg, at vi alle sammen - i hvert fald de fleste af os - kan være enige om, at hvis man gennemførte en udvikling, hvor man gav det hele frit og åbnede for, at alle kunne byde ind, ville vi totalt set få flere spil i Danmark.
Vi ville totalt set få større spilleaktivitet, vi ville få større markedsføringsindsats, og vi ville få højere tilbagebetalingsprocenter og dermed et mindre overskud til velgørende formål.
Det er en udvikling, som jeg har påpeget nogle gange, og som jeg synes man skal være opmærksom på.
Anders Samuelsen (RV), 2003-12-10:
Jeg har allerede henvist til én dom, så lad mig tage en anden med.
Gambellidommen er den nyeste, og her blev det også præciseret klart og tydeligt, at restriktioner kan være berettigede, såfremt de er nødvendige for at beskytte forbrugerne og samfundsordenen, idet der skal tages f.eks. moralske og religiøse hensyn.
De områder, hvor man ikke har et monopol i Danmark, er spilleautomater og kasinoer.
Det er her, alle ludomanerne findes, de findes ikke på det andet område, så der er ingen sammenhæng i den begrænsning, man lægger på markedet, når vi ser på, hvor det er, man virkelig burde sætte ind med beskyttelse.
Vil ministeren ikke erkende det?
Svend Erik Hovmand (V), 2003-12-10:
Med hensyn til det sidste har jeg allerede bebudet, at det er en sag, vi ser på i øjeblikket med henblik på eventuel lovgivning, og med hensyn til de grænseoverskridende aktiviteter tror jeg faktisk, jeg nogle gange fik nævnt vigtigheden af, at man samarbejder internationalt på området, hvilket vi i høj grad har taget initiativ til fra dansk side, både over for de øvrige nordiske lande og andre lande.
Lad mig så sige til spørgsmålet om ludomani, at der er jo - heldigvis vil jeg endda sige - fra dansk side gjort et meget fornemt arbejde med forebyggelse af ludomani og også forskning i, hvad der er med til at forårsage det.
Det er ikke sådan, at man kan sige entydigt, at det er det ene eller det andet eller det tredje, men man kan godt konstatere, hvis man ser på dem, der har været behandlet, at der har været en overvægt af den ene eller den anden gruppe.
Men løsningen af problemet kan jo også være mangesidet, og en af de løsninger, man i øjeblikket er optaget af fra faglig side, er at se på f.eks. indretningen af spillehallerne, den måde de drives på, osv. Jeg vil blot sige, at det er et område, som vi har støttet og fortsat vil prioritere.
Jeg har selv taget en række initiativer, også om begrænsning af antallet af nye spillehaller i Danmark, fordi jeg syntes,
det på et tidspunkt var gået for vidt.
Jeg har fortsat den holdning, og derfor glæder det mig ganske meget, at der er nogle mennesker i Ludomanicentret i Odense, der er meget optaget af problemstillingen, og hvis arbejde også nyder international anerkendelse.
Mikkel Dencker (DF), 2003-12-10:
De spil, som tilbydes hos de udenlandske bookmakere, er netop de samme spil, som findes i Dansk Tipstjenestes regi, bortset fra at der er flere begivenheder at spille på, og der er lidt højere præmier.
Men jeg fik ikke helt konkret svar på det, jeg spurgte om i første omgang, nemlig om der er nogle konkrete initiativer på vej for at sikre, at en større del af omsætningen bliver inden for landets grænser.
Der kommer jo snart større incitament til at spille uden for landets grænser, idet vi nu bliver tvunget til at afskaffe beskatningen af de danskere, der vinder gevinster i udlandet.
Anne Baastrup (SF), 2003-12-10:
Jeg vil godt følge lidt op på fru Elsebeth Gerner Nielsens spørgsmål, idet jeg vil prøve at spørge, hvordan integrationsministeren forestiller sig, at man vil forsøge at løse problemet.
I alle andre dele af straffeloven er der regler, når det drejer sig om kriminelle handlinger i familiens kreds, og for mig at se virker det som en noget tynd undskyldning, at det er af hensyn til ofrene, ministeren ikke vil have, at der bliver rejst sager.
Hvad med de fremtidige ofre?
Eller hvordan og hvorledes?
Anders Samuelsen (RV), 2003-12-10:
Vi har en udtalelse i forbindelse med Zanettidommen, hvor der bliver præciseret følgende
: »Såfremt en sådan begrænsning af spilmuligheden kan accepteres af et liberalt marked, såfremt den reelt modsvarer ønsket om virkelig at reducere spilmulighederne, og såfremt finansieringen af sociale aktiviteter via en afgift på indtægter fra tilladte spil kun er en ekstra fordel som følge af ...«
Det frivillige arbejde er altså en sekundær begrundelse.
Så langt så godt.
Men så undrer det mig bare, at på det område, hvor man er rimelig liberal herhjemme, spilleautomater og kasinoer, udsteder man rask væk licenser.
Der ligger en undersøgelse på skatteministerens egen hjemmeside, som viser, at af de 61 ludomaner, der har været med i undersøgelsen, er de 45 blevet ludomaner, fordi de kunne spille på spilleautomater, de 12 ved at spille på kasino og 1 som følge af spil på oddset - 1 ud af 61!
Kan ministeren ikke se, at der ikke rigtig er proportionalitet i de ting, som foregår på området?
Mikkel Dencker (DF), 2003-12-10:
Nu kan jeg høre, at selv om man ikke må bruge det som begrundelse for, at vi opretholder et monopol, så gør vi os alle sammen nogle tanker om, hvordan man opretholder et vist provenu til modtagerorganisationerne.
Men da man nu ikke ønsker en liberalisering af markedet, kunne jeg godt tænke mig at høre: Finder man det fortsat tilfredsstillende, at en så stor del af den danske omsætning på sportsspil stadig går til udlandet uden for organisationsmodtagernes rækkevidde?
Eller vil man prøve at beholde en større del af den danske spilomsætning inden for landets grænser, og hvilke initiativer vil man tage i den retning?
Anders Samuelsen (RV), 2003-12-10:
Ministeren siger, at det grundlæggende er etiske overvejelser, der ligger til grund for den regulering, vi har, og det synes jeg er klogt af ministeren at sige, for hvis ministeren havde sagt det samme, som statsministeren sagde forleden dag på sit pressemøde, nemlig at det var målsætningen at få skaffet penge til huse til det frivillige arbejde, så havde han virkelig været ude på et skråplan.
Det er statsministeren ude på.
Derfor vil jeg gerne høre, om skatteministeren ønsker at irettesætte statsministeren, som overhovedet ikke var inde på etiske overvejelser, men udelukkende begrundede forholdet på det danske spilleområde med hensynet til at skaffe midler til det frivillige arbejde?
Jeg støtter målsætningen om at skaffe penge til det frivillige arbejde, men lige netop fordi vi har den type lovgivning, vi har i dag, så er vi på vej til at blive underkendt, og så er det penge, der går ud af Danmark.
Men vil skatteministeren her irettesætte og præcisere, hvad det egentlig var, statsministeren mente, da han henviste til det velgørende arbejde?
Svend Erik Hovmand (V), 2003-12-10:
Der skal ikke herske tvivl om, at de primære begrundelser for den danske ordning på spilleområdet, hvorefter spillet er forbudt, hvis ikke andet er tilladt, er funderet i etiske overvejelser om at begrænse spillelysten samt hensynet til forbrugerbeskyttelse, forebyggelse af kriminalitet osv. Som jeg tidligere har nævnt vil flere udbydere på landsdækkende spil, eksempelvis bookmakerspil, føre til øget konkurrence om de samme kunder.
Øget konkurrence fører normalt til lavere priser og øget markedsføring, og det vil på spilleområdet betyde større spilleaktivitet, højere tilbagebetalingsprocenter og dermed oven i købet også mindre overskud til velgørende formål.
Den sammenhæng er der jo, og jeg tror, selv om jeg har redegjort for det nogle gange, at det altså er meget, meget vigtigt at understrege denne her sammenhæng.
Anderledes forholder det sig med spilleautomater og kasinoer.
Når den beslutning er truffet, at det i Danmark, som i de fleste andre lande, skal være muligt under kontrollerede former at spille på automater og på kasinoer, er det jo både naturligt og rimeligt, at der etableres spilletilbud af denne type rundtomkring i hele landet.
Her tvinger hensynet til at begrænse og kontrollere spillelysten ikke til, at der kun gives tilladelse til én udbyder.
Afgørende for at varetage de førnævnte hensyn er derimod f.eks. momenter som: Hvor mange steder kan der spilles, og hvor er disse spillesteder placeret, i hvilken sammenhæng kan der spilles, hvornår eller hvordan foregår det, og hvordan forebygger vi hvidvaskning af penge?
Disse forhold er reguleret af meget detaljeret lovgivning på dette område.
Anders Samuelsen (RV), 2003-12-10:
Det, der er problematisk ved spørgetiden her, er selvfølgelig, at ministeren altid får det sidste ord og derfor har mulighed for at manipulere, og det er ret vanskeligt at forsvare sig imod.
Men jeg får så lige anledning her til at sige, at det egentlig ikke er ret interessant, hvad der er foregået tidligere.
Det interessante er, hvad der foregår fremadrettet, efter at de seneste domme er faldet.
Det er der, skillelinjen går.
Alt, hvad der er foregået tidligere, fred med det.
Det er foregået på baggrund af den viden, man havde på det tidspunkt.
Det er fremover, det er interessant.
I den sammenhæng kommer det spørgsmål selvfølgelig også ind, som jeg har stillet angående ludomani, nemlig om ministeren vil redegøre for, hvorfor det efter regeringens opfattelse er nødvendigt for bekæmpelse af ludomani og økonomisk kriminalitet at begrænse antallet af licenser til at udbyde sportsspil, altså tips og oddset, til én statslig virksomhed, når der samtidig udstedes flere licenser til private udbydere af automatspil og kasinospil, som dokumenterbart er langt mere risikable med hensyn til risikoen for at blive ludoman.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-12-10:
Det Radikale Venstre forstår godt reaktionen på de tragiske begivenheder i sommer, hvor knivoverfald medførte død og lemlæstelse, men vi mener dog, at et knivforbud som det foreslåede er at gå for langt.
Der er utrolig mange mennesker, der har en lommekniv på sig, uden at de af den grund er potentielle voldsforbrydere.
De farligste knive er allerede forbudt, og de skarpeste, nemlig dem, vi har i køkkenet, er der ikke planer om at forbyde, selv om de også kan bruges til overfald.
Derfor kan Det Radikale Venstre ikke støtte forslaget, som det ligger her, men vi vil selvfølgelig meget gerne diskutere spørgsmålet og være medvirkende til at lave en handlingsplan mod knivbæring.
Vi kunne forestille os forskellige initiativer, f.eks. at man gav alle uddannelsesinstitutioner en opfordring til at sætte et skilt op ved indgangen med teksten »Her må ikke bæres kniv«.
Ligesom man har et skilt med en mobiltelefon med en streg over, kan man jo også have et med en kniv med en streg over, og man kunne overlade til de institutioner, hvor det kunne være et problem, selv at sige: Her prøver vi at håndhæve, at man ikke går med kniv.
Jeg mener, det er et problem, at man kriminaliserer eller på en eller anden måde mistænkeliggør en meget, meget stor del af befolkningen.
Man kan også forestille sig forbud mod glasskår, sakse, skruetrækkere osv., men det bliver jo fuldstændig uhåndterligt i praksis.
Svaret på henvendelsen til Retsmedicinsk Institut, som er beskrevet i bemærkningerne til lovforslaget, er, at for at en kniv skal være ufarlig, skal den have en klinge på ikke mere end 1-2 cm.
Det er altså en meget lille kniv, og den er ikke meget værd, når man skal skrælle et æble eller snitte en bøgekæp, som det har været diskuteret tidligere i dag.
Jeg synes hellere, vi skulle prøve at finde ud af at komme knivstikkeriet til livs på en anden måde end ved at vedtage et forbud, som for det første ikke kan håndhæves, og for det andet vil gøre lovgiverne til grin i befolkningen, fordi vi simpelt hen ikke ved, hvad det er, vi har med at gøre.
Jeg mindes, at på et tidspunkt, hvor Retsudvalget var på besøg i et af de danske fængsler, blev vi præsenteret for en samling våben, som de indsatte havde fabrikeret af redskaber eller materialer, som de havde fundet i deres celler eller på arealet.
Det var alt, lige fra plexiglasruder, som var blevet filet knivskarpe og sylespidse, til fjedre fra madrasserne, og hvad ved jeg.
Alt kunne bruges til våben.
Vi må være indstillet på, at hvis der er nogle, der vil bruge våben, kan de også finde ud af at skaffe dem på en eller anden måde, og det kan vi altså ikke lovgive os ud af.
Det vil være uigennemførligt, og det vil virke grotesk.
Svend Erik Hovmand (V), 2003-12-10:
Hermed sluttede spørgsmålet.
kL. 16.25
Anders Samuelsen (RV), 2003-12-10:
Hvis det er så vigtigt for ministeren at følge det her, hvis det ligger ministeren så meget på hjerte at være opmærksom på udviklingen på det her område, hvad er så grunden til, at ministeren ikke vil bede en uafhængig EU-retsekspert om stille og roligt at sætte sig ned og kigge på det her, komme med en uvildig redegørelse og lade den tilflyde Folketinget efterfølgende?
Det er da ikke verdens største ønske.
Det er hverken en kommissionsdomstol eller noget som helst andet, vi beder om.
Vi beder såmænd bare om, at regeringen beder en uafhængig EU-retsekspert om at kigge på området.
Hvorfor vil man ikke det?
Svend Erik Hovmand (V), 2003-12-10:
Jeg har faktisk lige oversendt en fortegnelse til udvalget over, hvor mange udvalg, kommissioner, arbejdsgrupper, og hvad ved jeg, der har siddet på det her område igennem de sidste, jeg kan ikke huske, hvor mange år, 10 år eller sådan noget.
Husker jeg ret, var det noget med, at man hvert andet år havde et nyt udvalg, en ny kommission, en ny arbejdsgruppe
om et eller andet på det her felt
Så man skal i hvert fald ikke sige, at det er et felt, der ikke påkalder sig opmærksomhed, og man skal heller ikke sige, at det er et felt, hvor man ikke har foretaget vurderinger af så det ene og så det andet.
Herudover har jeg selvfølgelig tæt kontakt med ikke bare branchen, idrætsorganisationerne, alle, som er meget optaget af, hvad der sker på det her område, hele diskussionen om ludomani, som vi om lidt vender tilbage til, men også andre lande.
Det er da klart et område, som optager mig, fordi det ligger i Skatteministeriets ressort, og jeg er da også glad for, at udvalgets medlemmer er optaget af det, og jeg vil selvsagt, når der er ting, som jeg har behov for at gå videre med, og som udvalget spørger om, selvfølgelig være beredvillig.
Anders Samuelsen (RV), 2003-12-10:
Det, jeg så beder om, er, at ministeren som det mindste løbende holder os orienteret i Folketinget, når det tilsyneladende er ministeren så meget imod at få en uafhængig EU-retsekspert til at kigge på det område.
At man altså prøver at dokumentere over for Folketinget, hvad det egentlig er, man foretager sig i forbindelse med den løbende opfølgning.
Kan vi få noget at vide om det, kan vi få noget oversendt til Folketinget, som fortæller, at det ikke bare er ord, når man siger, at man faktisk følger det her, men at man reelt foretager sig noget ud over at få en ekstern, altså Kammeradvokaten, til at udtale sig?
Deri ligger en usikkerhed, som i hvert fald har bredt sig helt ind i Tipstjenesten.
Så et vist indtryk har det i hvert fald gjort.
Så kan vi få noget at vide om ministeriets egne konkrete tiltag?
Svend Erik Hovmand (V), 2003-12-10:
Som jeg tidligere har gjort opmærksom på, er der jo tale om, at vi har et system i Danmark, som i høj grad kan sammenlignes med det system, man har i andre skandinaviske lande, og derfor har vi selvfølgelig et tæt samarbejde med dem.
Men vi har også kontakter til andre europæiske lande, for det er jo klart, at den udvikling, der foregår på specielt it-området, og den grænseoverskridende aktivitet stiller os alle sammen over for en udfordring.
Derfor er der ingen diskussion om, at det spørgsmål, som hr. Mikkel Dencker rejser, er af høj værdi.
Med hensyn til hr. Samuelsens spørgsmål skal jeg blot henvise til den gældende lovgivning og dens forudsætninger.
Anders Samuelsen (RV), 2003-12-10:
Det undrer mig en anelse, at ministeren lægger så høj vægtning på, at det er synd for ofrene.
Det er selvfølgelig fair nok at synes, det er synd for ofrene, men som fru Anne Baastrup var inde på, er det måske et spørgsmål om, at vi bare ser toppen af isbjerget, men faktisk kan få hele isbjerget til at smelte ved for alvor at angribe toppen og sende et meget, meget klart signal.
Ministeren kunne faktisk være med til at lave et meget, meget stort forebyggende arbejde, og det i sig selv kunne tale for, at man var noget mere håndfast på området og levede op til regeringens generelle udsagn om retspolitikken.
Hvor stor vægt lægger ministeren på den problemstilling?
Bertel Haarder (V), 2003-12-10:
Som jeg sagde, er der allerede nu en strafbestemmelse for tvang, og den kan selvfølgelig bringes i anvendelse.
Men den kan kun bringes i anvendelse, hvis der er ført vidner, og hvis der foreligger en dom, og når denne vidneførelse er så smertefuld og så farefuld for vidnet, må man jo overveje, om hensynet til vidnet skal gå først. Når vi overvejer at indføre en udvisningsbestemmelse for udlændinge, som har fået ubetinget frihedsstraf, hænger det sammen med, at vi gerne vil sende et endnu tydeligere signal om, hvad der er tilladt, og hvad der ikke er tilladt i Danmark.
I de tilfælde, hvor pigen fuldstændig har brudt med forældrene, er det måske også lettere for hende at udholde at skulle vidne mod dem med alt, hvad det indebærer, hvis hun ved, at vidneudsagnet kan føre til, at de bliver sendt hjem og altså ikke længere kan genere hende.
Men selv i de tilfælde er det en meget vanskelig situation at stille den pågældende i, for der kan jo også være brødre, og brødre spiller en meget stor rolle i disse frygtelige sager.
Jeg kan kun anbefale spørgerne at læse Unni Vikans bog »Fadime til eftertanke«, som lige er blevet oversat til dansk og blev præsenteret ved et pressemøde for en måneds tid siden på Schäfergården i Gentofte.
Jeg kan også anbefale Manu Sareens bog »Når kærlighed bliver tvang« og i øvrigt også anbefale Rushy Rashids »Et løft af sløret«. Det, man lærer ved at læse denne indvandrerlitteratur, er, at udlændinge tænker kollektivt i en helt anden grad, end vi gør.
Vi betragter mennesket som et individ, men i mange indvandrermiljøer betragter man mennesket som en del af et familiefællesskab, og dette at kaste skam over familien, at forulempe sine forældre og tilmed vidne mod dem, så de risikerer at komme i fængsel, er simpelt hen det værste, en person kan udsætte sig selv for.
Jeg troede, jeg fik forklaret fru Elsebeth Gerner Nielsen det sidste onsdag, men jeg skal da gerne forklare det næste onsdag igen.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-12-10:
Jeg skal styrke ministerens hukommelse: Sidste onsdag ville ministeren ikke svare, men jeg er meget glad for, at ministeren er mere beredvillig i dag.
Jeg kan anbefale, at ministeren læser Güver Cilles bog, der hedder «Æresdrab«.
I den bog beskriver den unge kvinde, hvordan hun går til politiet og fortæller, at hun er på vej ind i et tvangsægteskab, og der sker ingenting, ud over at hun bliver anbragt i familiepleje.
Først da hendes far dræber hendes danske kæreste, sker der noget.
Først da er der en smule konsekvens fra det danske samfunds side.
Det, Güver Cille siger i bogen, er, at der er brug for konsekvens.
Der er brug for politi, der er brug for retssager, og selvfølgelig har den danske stat et ansvar for at beskytte de mennesker, der måske er blevet forfulgt af brødre, tanter og onkler.
Derfor forstår jeg slet ikke, at ministeren åbenbart ikke agter at gøre noget som helst ved denne sag.
Det er jo sådan, at med de regler, vi har på familiesammenføringsområdet nu, undgår vi ikke tvangsægteskaber; vi undgår bare, at de ikke foregår i Danmark.
Med andre ord er der garanteret masser af par, der har fået nej til ægtefællesammenføring i Danmark, og som nu hutler sig igennem et andet sted i verden, og de skal oven i købet se på, at deres forældre, som har tvunget dem, bare lever videre.
Kan det virkelig være en borgerlig-liberal regerings holdning, at der ingen konsekvenser skal være for de kriminelle forfølgere, som er årsag til, at der overhovedet er ofre?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2003-12-10:
Der er forhåbentlig ikke tale om, at politiet skal overtage ret meget arbejde fra Arbejdstilsynet, for så er det altså udtryk for, at Arbejdstilsynet har rendt rundt og leget politi.
Jeg ved godt fra Ugeskrift for Retsvæsen, at der er domme, hvor dommere sætter særmyndigheder på plads, fordi de render rundt og leger politi.
Det, det handler om, er, at de fornødne retsgarantier er til stede, og naturligvis kan politiet finde ud af arbejdsulykker, det er jo faktisk det, politiet allerede behandler i dag.
Der er rent ud sagt en masse vås i denne her diskussion, hvor man først og fremmest ikke har læst lovforslaget.
Det er rent sludder, at man nødvendigvis skal forlade en virksomhed.
Der er jo gjort op med side op og side ned i lovforslagets bemærkninger, at der kan være andre hensyn, der gør, at man skal blive, give et påbud, stoppe en ulovlig virksomhed osv.
, osv.
Men hvis der er tale om, at enkeltpersoner eller virksomheder skal sigtes og retsforfølges, så er det politiets opgave, og det har det altid været.
Enhver virksomhedsejer har altid haft den mulighed at sige til særmyndighederne, at de kan tage og blande sig udenom, at han nægter alt, og så skal politiet alligevel tilkaldes.
Det er der ikke grund til at have nogen bekymringer over, for selve undersøgelserne foretages jo i dag og i fremtiden af Arbejdstilsynet.
Politiet benytter sig jo af sagkyndig bistand i straffesager fra alle mulige myndigheder, revisorer osv., så det er der ikke noget nyt i.
Men der har jo været en masse misforståelser, og der har været en masse fagforeningspolitik i det her, og det håber jeg inderligt at vi får skrællet fra, når vi nu sidder i Retsudvalget og sagligt prøver at finde ud af, hvad konsekvenserne af dette lovforslag er.
Bent Bøgsted (DF), 2003-12-10:
Jeg vil gerne spørge fru Birthe Rønn Hornbech om politiets arbejde i forbindelse med Arbejdstilsynet.
På en konference, jeg tror, det var tilbage først i oktober, hvor beskæftigelsesministeren også var med, blev det sagt, at hvis Arbejdstilsynet fandt noget, der kunne være strafbart, skulle de forlade virksomheden, og politiet skulle overtage.
På den konference var der nogle politifolk til stede, og de sagde så, at de ikke havde kapacitet og ekspertise til at kunne gå ind og overtage Arbejdstilsynets undersøgelser.
Er der nogen afklaring af det?
Eller er der mulighed
for, at fru Birthe Rønn Hornbech eventuelt vil arbejde på, at vi kan få en afklaring af, om politiet besidder den kapacitet og ekspertise, der skal til for at overtage arbejdet efter Arbejdstilsynet?