runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jeppe Kofod (S), 2004-02-19:
På vegne af Socialdemokratiet, Socialistisk Folkeparti, Det Radikale Venstre, Enhedslisten og Kristendemokraterne vil jeg gerne fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget finder det uacceptabelt, at USA på ubestemt tid tilbageholder ca. 600 fanger på Guantánamobasen i Cuba, som foreløbig har siddet tilbageholdt i over 2 år. Folketinget fastslår, at de tilbageholdte på Guantánamobasen er omfattet af reglerne i den tredje Genèvekonvention om krigsfanger og internationalt anerkendte humanitære normer.
Efter Folketingets opfattelse er tidsubegrænset tilbageholdelse i strid med disse regler.
Folketinget ser med stor alvor på Den Internationale Røde Kors Komités kritik af forholdene på basen.
Folketinget opfordrer regeringen til at gøre en aktiv indsats for, at der bliver tilvejebragt en hurtig afklaring for de 600 indespærrede.«
Søren Søndergaard (EL), 2004-02-19:
Grunden til, at vi ikke kan støtte det forslag til vedtagelse, som bl.a. hr. Peter Skaarup står bag, er jo den enkle, som vi har gjort opmærksom på gentagne gange, at vi mener, at folk, der er anklaget for terrorisme, skal stilles for retten og dømmes eller løslades og ikke bare tilbageholdes.
Det er jo en forskel i hvert fald med hensyn til det, der står i forslaget til vedtagelse.
Men jeg er lidt usikker på, hvad Dansk Folkeparti egentlig mener, for jeg står her med et ritzautelegram, hvor Dansk Folkepartis ordfører, hr. Peter Skaarup, udtaler: »Vi har hele tiden ønsket at kende anklagerne, og det er meget betænkeligt, at det nu viser sig, at en dansk statsborger har samarbejdet med Al-Qaeda.« Vil det sige, at det, som Dansk Folkeparti gør, er, at man bifalder en vedtagelse, som nærmest lykønsker med, at en person, som Dansk Folkeparti for få dage siden sagde samarbejdede med Al-Qaeda, nu kan gå frit rundt i København? Jeg er fuldstændig forbløffet.
Er det virkelig Dansk Folkepartis politik på det her område?
Peter Skaarup (DF), 2004-02-19:
Vi har haft det synspunkt, og vi har stadig væk det synspunkt, at er der personer, som er danske statsborgere eller har ophold i Danmark, men er af fremmed herkomst, f.eks. som den pågældende, må man undersøge de personers skæbne til bunds og undersøge de kontakter, de måtte have haft, til bunds.
Har den person eller andre personer kontakt med Al-Qaeda, har de personer mistænkelige rejseruter, befinder de sig steder, hvor der begås terrorisme, må man undersøge det til bunds.
Vi kan ud fra de oplysninger, vi har fået i Folketinget i dag, ikke vurdere, om det er det ene eller det andet.
Det må vi selvfølgelig undersøge nærmere.
Vi forventer, at regeringen vil oplyse om, hvad baggrunden er for, at den pågældende kan være en fri person.
Det er klart.
Det tror jeg også hr. Søren Søndergaard er interesseret i at få at vide.
Men det helt grundlæggende er, at vi i det vestlige samfund skal være på vagt over for personer, der på den ene eller den anden måde måtte indgå i samarbejdet med terrorister.
Det er uanset, om de er med til at samle penge ind til terrorisme, om de er med til at hjælpe terrorister, eller om det er nogle, der rent faktisk begår terrorisme.
Her er jeg enig med hr. Søren Søndergaard i, at der må en afklaring til, så vi ved, om den pågældende person har medvirket til de her ting eller ikke har medvirket til de ting.
Vi viger ikke fra, at man under alle omstændigheder må undersøge sådan nogle sager til bunds, og der kunne jeg måske godt ønske mig, at Enhedslisten vil være lidt mere hjælpsom.
Søren Søndergaard (EL), 2004-02-19:
Jeg ville bare ønske, at hr. Skaarup svarede på det spørgsmål, der blev stillet.
For et par dage siden var der ikke tvivl i hr. Skaarups sind
der udtalte han, citeret overalt: »Vi har hele tiden ønsket at kende anklagerne, og det er meget betænkeligt, at det nu viser sig, at en dansk statsborger har samarbejdet med Al-Qaeda.« For et par dage siden var der tale om en dansk statsborger, der havde samarbejdet med Al-Qaeda.
I dag leverer hr. Skaarup et lykønskningstelegram, fordi man har fået den mand frigivet; en person, der har samarbejdet med Al-Qaeda, er hr. Peter Skaarup nu glad for frit kan gå rundt i København.
Jamen det er jo mageløs nonsens.
Kan hr. Peter Skaarup ikke prøve at få hoved og hale på, hvad der er grunden til, at den person, som hr. Skaarup for et par dage siden kunne påstå var medlem af Al-Qaeda, er man nu glad for er sluppet fri?
Kan hr. Skaarup ikke bare forklare det og så gemme den der plade med den islamiske fundamentalisme og de islamiske IRA-terrorister osv. til en anden dag?
Peter Skaarup (DF), 2004-02-19:
Det, der undrer mig, og det, jeg synes er mageløst, er den pludselige interesse, vi nu ser fra Enhedslistens side, for, om nogle samarbejder med Al-Qaeda eller ej, for det er ikke en interesse, jeg får øje på, når jeg følger Enhedslistens politiske arbejde.
Det eneste, man er interesseret i, er at undergrave kampen mod terrorisme, den kamp mod Al-Qaeda, Talebanregimet, og hvad der ellers findes af bevægelser rundtomkring i verden, der truer vores selvstændighed, der truer vores frihed.
Det er det eneste, Enhedslisten er interesseret i.
Nu er det lykkedes at finde frem til en afklaring af den danske statsborgers situation, og det må vi så spørge mere til.
Vi kan ikke få svaret her i Folketinget, men det kan være, vi kan få svar i Det Udenrigspolitiske Nævn på, hvad der er baggrunden for, at han kan løslades, selv om den amerikaner, der har ansvaret for Guantánamobasen og de internerede, Prosper, siger, at den pågældende har haft samarbejde med Al-Qaeda.
Ligesom hr. Søren Søndergaard og andre fik jeg forelagt i den forløbne weekend, at man havde det indtryk, at den pågældende havde samarbejdet med Al-Qaeda.
Hvis det ikke er realiteten, eller hvis det viser sig, at han måske har gjort det, men ikke kan dømmes for det på grund af den danske lovgivning på området,
er det selvfølgelig en anden sag.
Så kan man måske ikke dømme ham for det, men det er jo det, vi må have afklaret, og det er jeg lige så lidt klog på som hr. Søren Søndergaard er.
Jeg er lige så lidt klog på, hvad den person har begået, som hr. Jeppe Kofod er.
Vi har ikke her i Folketinget kunnet få oplysninger om det fra regeringen, og det ved hr. Jeppe Kofod også, for hr. Jeppe Kofod har jo selv spurgt til det.
Derfor må vi undersøge sagen nærmere og få svar på, hvad den pågældende person har begået eller ikke begået, og hvad den pågældende persons eventuelle netværk og kontakter er.
Alle den slags spørgsmål er interessante at få afklaret.
Det, vi bare kan henholde os til fra vores side, er, at hvis personer samarbejder med Al-Qaeda og bin Laden og andre terrorister i det omfang, vi har set ved begåede terrorhandlinger rundtomkring i verden, er det klart, at så må hammeren falde. Derfor kan man da kun have forståelse for, at amerikanerne undersøger forholdene hundrede procent til bunds, når det pludselig viser sig, at der opholder sig personer fra en række vestlige lande i Afghanistan på det pågældende tidspunkt. Jeg er ikke klog på, hvad den danske statsborger har begået. Men det virker i hvert fald mistænkeligt, at man opholder sig i Afghanistan på lige netop det tidspunkt, og jeg kan i hvert fald godt forstå, at amerikanerne også synes det.
Helge Sander (V), 2004-02-19:
var lidt tøvende, sådan som jeg måtte tolke det.
Jeg mener nu, at der vil være gode muligheder under udvalgsbehandlingen for at få tilslutning også fra fru Pernille Rosenkrantz-Theil, for jeg er helt sikker på, at vi vil kunne dokumentere, at i hvert fald de ting, som ordføreren frembragte her fra talerstolen, er ganske vidtrækkende. Jeg vil gerne erkende omkring masteproblematikken, at der er nogle ting, som stadig væk udestår, og jeg har også klart tilkendegivet i offentligheden, at de nærmere regler om, hvordan og hvorledes vi skal regulere området, og hvordan og hvorledes vi sikrer gennemsigtigheden, vil ske ved hjælp af en bekendtgørelse, som vi vender tilbage til, og hvor der naturligvis vil være en høringsfase.
Men det er klart målsætningen - det er indiskutabelt - netop at opnå den størst mulige åbenhed og gennemskuelighed, og jeg har også hørt fra de fleste sider, at det er der blevet kvitteret positivt for.
Jeg er opmærksom på, at Kommunernes Landsforening har givet et andet bud på det.
Men det er altså et bud, som man kan sige er lidt vanskeligere at iscenesætte og iværksætte, og det er også lidt mere kostbart, så i første omgang har vi sagt: De signaler, vi har hørt, er, at man ønsker handling her og nu, og det giver vores løsning mulighed for.
Men lovforslaget er til gengæld også formuleret på en sådan måde, at hvis vi ønsker en anden løsning på sigt, kan vi gøre det, uden at sagen skal i Folketingssalen igen.
Jeg mener, vi har udvist megen åbenhed og imødekommenhed.
Det har også været tilfældet hos de parter, som er involveret, og det vil jeg gerne kvittere for her i dag.
Jeg håber, vi kan imødekomme det ønske, som helt klart er hos befolkningen, nemlig at skabe gennemskuelighed.
Jeg har hørt debatten sådan, at vi forhåbentlig kan imødese en forholdsvis kort udvalgsbehandling, og det kan være et mål i sig selv, fordi vi meget gerne vil have disse ting iværksat så hurtigt som overhovedet muligt.
Ole Sohn (SF), 2004-02-19:
Intet varer jo ved, så jeg vil ikke være i stand til at gentage min tilslutning til den konservative ordførers ordførertale, som jeg gjorde under det forrige punkt, for jeg er sådan set lodret imod forslaget her, og det er jeg af mange grunde.
Jeg vil sige, at jeg ikke principielt er imod, at man udbreder aktieoptioner.
Men jeg er imod, at man meget entydigt laver et lovforslag, som er udformet med direkte henblik på at forringe lønmodtagernes forhold.
Jeg forstår simpelt hen ikke ideen i det - jo, ud fra et ideologisk klassekampssynspunkt, men ikke ud fra det samarbejdende folkestyres ånd og efter at have lyttet til faglige og saglige høringssvar.
Men en gang imellem skal den ideologiske fane selvfølgelig hejses, og her har regeringen af forunderlige grunde valgt, at den med Dansk Folkepartis støtte vil køre et forslag igennem, som ensidigt er vendt mod lønmodtagerne.
Hr. Lars Barfoed siger, at forslaget ikke straffer lønmodtagere, der rejser fra en virksomhed, fordi der stadig er frie muligheder.
Jamen det gør det da.
Ideen med aktieoptioner er jo sådan set at give medarbejderne en gulerod.
Hvis optionerne ser ud til at have en vis værdi, har de selvfølgelig den effekt, at man bliver på virksomheden, for ideen med dem er selvfølgelig, at man ikke må rejse; det er
jeg godt klar over.
Men hvis man rejser for at gøre brug af den mobilitet, som hele samfundet og i øvrigt også De Konservative og vel også Venstre går ind for, bliver man straffet, for så mister man sine optioner, og det er da en straf.
Derfor kan jeg ikke se andet, end at lovforslaget er blevet til ud fra et ønske, virksomhedsejerne har om at sikre, at lønmodtagerne bliver bundet tættere til virksomheden.
Omvendt skal lønmodtagerne fratages muligheden
Det synes vi er en urimelig måde at lave arbejdsmarkedslovgivning på, og derfor kan vi ikke støtte forslaget.
Hr. Bent Bøgsted bemærkede, at vi kunne risikere, at virksomheder undlader at flytte til Danmark, hvis vi har for restriktive optionsordninger, og at danske virksomheder omvendt måske kunne finde på at flytte ud af landet.
Jeg vil lige spørge hr. Bent Bøgsted: Er det ikke lidt underligt, at de udenlandske virksomheder, som kommer til Danmark, hovedsagelig er virksomheder inden for erhvervsområder, hvor man i udpræget grad benytter sig af aktieoptioner?
De vælger altså at flytte til Danmark på trods af den retspraksis, der er under udvikling, men som nu bliver ændret med lovforslaget, hvorimod de danske virksomheder, som flytter til udlandet, primært er nogle, som aldrig har gjort brug af aktieoptioner.
Bent Bøgsted (DF), 2004-02-19:
Til det kan jeg sige, at de udenlandske virksomheder, der er flyttet til Danmark, flyttede jo til Danmark, før der var tale om, at der kunne komme en dom om, at man kunne tage sine aktieoptioner med sig, hvis man selv sagde op.
Om virksomhederne stadig ville flytte til Danmark, hvis der faldt en dom om, at alle medarbejdere skulle have ret til at tage aktieoptioner med sig, når de selv sagde op, kan jeg af gode grunde ikke sige noget om, for det er selvfølgelig kun virksomhederne selv, der kan afgøre det. I den forbindelse kan jeg lige nævne, at af de lande, vi sammenligner os med, har Tyskland ingen lovregulering; i England beholder man aktieoptionerne ved fyring efter mindst 3 års ansættelse, men man kan ikke tage dem med sig, hvis man selv siger op; i Frankrig kan man beholde aktieoptionen, hvis der er tale om fyring, invaliditet og dødsfald, men man kan ikke tage den med sig, hvis man selv siger op, og USA, Østrig, Belgien, Sverige og Finland har ingen ordninger.
Det er alle sammen lande, vi normalt sammenligner os med.
Hvis vi lavede en ordning om, at medarbejderne frit kunne tage deres optioner med sig, når de selv sagde op, ville Danmark komme til at stå med en særordning, der ikke er sammenlignelig med noget i andre lande, og det tror jeg ville skade Danmark.
Lars Barfoed (KF), 2004-02-19:
Det har længe været et konservativt ønske at få gennemført en lovgivning om aktieoptionsordninger.
Derfor er vi også meget tilfredse med, at beskæftigelsesministeren efter et grundigt udvalgsarbejde nu har fremsat dette lovforslag, og jeg skal allerede nu afsløre, at Det Konservative Folkeparti agter at stemme for lovforslaget.
Det er jo sådan, at vi har et behov for at skabe vækst i dette land, og det har igen noget at gøre med, at vi skal skabe gode rammevilkår for virksomhederne, ikke mindst for de virksomheder, der vil skabe udvikling gennem f.eks. forskning.
I den forbindelse er der en række virksomheder, som gerne vil benytte sig af aktieoptionsordninger, så de kan fastholde medarbejderne i længere projektforløb, f.eks. i forbindelse med forskning, og her har vi manglet en afklaring af retstilstanden.
Det har simpelt hen ikke været klart, hvad retstilstanden er for medarbejdere, der har aktieoptionsordninger, især i forbindelse med fratrædelser.
For det første har der været et behov for en afklaring
af retstilstanden.
Problemet var helt konkret, i hvilken udstrækning og på hvilken måde funktionærloven regulerer disse aktieoptionsordninger.
Det får vi nu en afklaring på, idet vi får en særskilt lovgivning om aktieoptionsordninger og samtidig gennemfører en ændring af funktionærloven, så disse ordninger ikke er reguleret den vej rundt, men er reguleret i den specielle lov, vi nu gennemfører, og som omfatter alle medarbejdere, ikke blot funktionærer.
Det andet, der var vigtigt - altså ud over en afklaring af retstilstanden -
var at få skabt sådanne vilkår for aktieoptionsordninger, at optionerne kan anvendes sådan, som de er tiltænkt, nemlig med netop det formål at skabe et incitament for medarbejderne til at blive i virksomheden i en længere årrække.
Det er selvfølgelig en balance, der skal findes mellem på den ene side hensynet til virksomhedernes behov for aktieoptionsordninger for dermed at skabe et incitament til, at medarbejderne bliver i virksomheden i en længere periode, fordi de kan høste udbyttet af optionerne på et senere tidspunkt, og på den anden side selvfølgelig også hensynet til, at de arbejdstagere, som har optionsordninger, er sikret visse minimumsrettigheder i forbindelse med fratræden.
Den side af sagen er naturligvis også vigtig.
Vi synes i Det Konservative Folkeparti, at der med dette lovforslag er fundet en ganske tilfredsstillende balance, og derfor kan vi som sagt støtte forslaget.
Lene Jensen (S), 2004-02-19:
Jeg skal tage mig voldsomt sammen for ikke at spørge, hvori minimumsrettighederne består for de medarbejdere, som af en eller anden grund selv må sige op.
Det, jeg i virkeligheden godt kunne tænke mig at høre den konservative ordfører reflektere lidt over, er spørgsmålet om, hvorvidt denne form for - nogle har kaldt det gyldne håndjern - rettighedsafgrænsning ikke betyder noget for mobiliteten på arbejdsmarkedet.
Jeg kender Det Konservative Folkeparti som et parti, der er meget optaget af iværksætteres vilkår, antallet af iværksættere og hele den diskussion, og jeg synes faktisk, det er en reel diskussion, når man ser på, hvem der er omfattet, og hvem der typisk er nøglearbejdskraft og skifter arbejdsplads med henblik på innovation og iværksætteri.
Jeg kunne godt tænke mig at høre lidt om, hvad Det Konservative Folkeparti mener om det.
Lars Barfoed (KF), 2004-02-19:
Det synes jeg er en relevant og i og for sig rigtig indvending mod lovforslaget.
Det er klart, at hvis vi skaber et incitament til, at folk gerne vil blive på en virksomhed, kan det jo ikke være andet, end at det i et eller andet omfang begrænser mobiliteten, i og med at folk bliver længere tid på den virksomhed, de nu er ansat i, når de har nogle optionsordninger.
Sådan hænger tingene sammen.
Men det er jo ikke sådan, at lovforslaget på nogen måder straffer folk, fordi de forlader virksomheden.
Det giver et incitament til at blive, men der er jo ingen, der bliver straffet, fordi de forlader virksomheden.
Hvis de får nogle attraktive tilbud om job andre steder, er der intet som helst i lovforslaget, der forhindrer dem i at forlade virksomheden og tage ansættelse et andet sted, så det er ikke min vurdering, at det i nogen mærkbar eller skadelig udstrækning overhovedet vil begrænse mobiliteten på arbejdsmarkedet.
Men det er naturligvis en vigtig faktor, som vi skal tage hensyn til og være opmærksomme på i denne forbindelse.
Lene Jensen (S), 2004-02-19:
Jeg tager spørgsmålet op, fordi jeg selv blev overrasket over den oplysning, at 19 pct. af ingeniørerne er omfattet af en eller anden form for incitamentsprogram.
Når erfarne medarbejdere skal ud på små og innovative virksomheder, er det jo ikke mindst ingeniører, der er tale om, og jeg mener, at netop derfor er argumentet om mobilitet interessant, hvis ordningerne får en vis udbredelse.
Jeg synes, hr. Lars Barfoed sagde to ting, nemlig at selvfølgelig går det ud over mobiliteten, når man vil fastholde folk, men at det ikke vil få nogen konsekvenser.
Jeg synes, det lå lidt i svaret, og hvilken af delene er mon den rigtige, hvis vi f.eks. kigger på den del af arbejdsmarkedet, hvor 19 pct. eller op imod en femtedel af medarbejderne åbenbart er omfattet af en eller anden form for ordning?
Lars Barfoed (KF), 2004-02-19:
Nu er alt jo ikke enten sort eller hvidt i denne verden, og det er derfor, jeg startede med at give fru Lene Jensen ret i, at alt andet lige er det begrænsende for mobiliteten, at man gennemfører nogle incitamenter, der i større udstrækning fastholder folk dér, hvor de nu engang er ansat.
Til gengæld mener jeg ikke, at den begrænsning af mobiliteten, der ligger i lovforslaget, er så betydelig eller så væsentlig, at den på nogen måde har en skadelig påvirkning.
Jeg mener, det er en begrænset effekt i retning af mindre mobilitet, der bliver tale om som følge af et lovforslag som dette her, og vi kan jo se, at i de lande, som har langt mere udbredte optionsordninger og ingen restriktioner på aftalerne, er der alligevel masser af mobilitet.
Så vil jeg godt sige, at med hensyn til ingeniørerne kan vi i hvert fald godt vende spørgsmålet den modsatte vej.
Hvis internationalt baserede virksomheder finder ud af, at i de lande kan de ansætte alle de ingeniører, de vil, på optionsordninger uden restriktioner, men at det er meget besværligt at ansætte ingeniører på optionsordninger i Danmark, vælger de virksomheder de andre lande.
Det er netop derfor, vi skal sørge for, at der er nogle muligheder for fornuftige optionsordninger i Danmark, så virksomhederne får lyst til at ansætte ingeniører i Danmark, og netop det, at så mange ingeniører har optionsordninger, viser jo, at virksomhederne er interesserede i også at kunne tilbyde optionsordninger, når de skal ansætte ingeniører.
Nu kan optionsordninger jo udformes på forskellige måder, og der findes også forskellige former for optioner.
Men grundlæggende går jeg ud fra, at vi er enige om, at en option er en ret til købe nogle aktier i virksomheden, hvor man er ansat, og jo længere tid man er ansat, desto flere aktier får man mulighed for at købe.
Man får altså optioner, efterhånden som ansættelsesforløbet skrider frem, og hvorfor skal det så være urimeligt, at fra den dag, man siger op, kan man altså ikke få flere optioner?
De optioner, man har udnyttet, beholder man selvfølgelig, og de aktier, man har købt, har man købt, så hvori består det urimelige i, at fra den dag, man selv vælger at forlade virksomheden, får man ikke flere optioner
ud over dem, man har udnyttet, og ikke ret til at købe flere aktier
Mig forekommer det helt rimeligt og logisk, for udgangspunktet for aftalen var jo netop at fastholde folk i et ansættelsesforløb, og at man kan tegne flere aktier, efterhånden som man har været ansat længere tid i virksomheden.
Ole Sohn (SF), 2004-02-19:
Jeg er ikke helt sikker på, at jeg forstod spørgsmålet, for sådan som jeg har læst teksten, er der jo ikke tale om, at man efter sin frivillige aftræden kan blive ved med at få aktieoptioner, og sådan er det jo heller ikke i dag.
Det er klart, at hvis man indløser sine optioner og omsætter dem til aktier, har man selvfølgelig aktierne.
Lars Barfoed (KF), 2004-02-19:
Jamen er hr. Ole Sohn ikke enig i, at hvis man selv beslutter at forlade virksomheden, kan man jo udnytte de rettigheder, man har, inden man siger op?
Ole Sohn (SF), 2004-02-19:
Jo, men hele kritikken går jo på, at man ikke kan bevare den pose - hvis man kan kalde det sådan - aktieoptioner, som man er blevet stillet i udsigt under en eller anden forhandling med virksomheden, hvis det er sådan, at man selv siger op.
Det er en nyskabelse i forhold til den retspraksis, der er ved at blive indarbejdet, og det er jeg ganske enkelt uenig i, for det er til ugunst for lønmodtagerne, og jeg kan heller ikke se, at det på sigt kan være til fordel for virksomhederne.
Line Barfod (EL), 2004-02-19:
Enhedslisten er imod aktieoptioner, der udgør en potentiel stavnsbinding af visse grupper af ansatte til den virksomhed, de er ansat i.
Jeg har som andre af ordførerne også hæftet mig ved, at ifølge lovforslaget mister folk, der frivilligt siger op,
Det vil kun forstærke tendensen til stavnsbinding, og det virker helt urimeligt, som lønmodtagerorganisationerne også har gjort opmærksom på i deres høringssvar.
Der kan jo være mange gode grunde til, at man siger op.
Det kan være, at ens ægtefælle pludselig har fået et arbejde i den anden ende af landet, så man er nødt til at flytte og
derfor også nødt til at sige op
Det kan være, at man selv har et arbejde langt fra sin bopæl og har lyttet til regeringens megen retorik om børnefamilierne, der skal have mere tid til hinanden osv., og så finder man et job tæt på sit hjem og siger derfor op, så man kan komme tæt på sine børn.
Der kan være mange gode grunde til, at man siger op.
Det behøver slet ikke handle om, at man er illoyal over for den virksomhed, man har aktieoptionerne i, og så virker det altså urimeligt, at man ikke fortsat kan have sine optioner, når man har fået dem som et led i sin ansættelse, i modsætning til hvis man bliver afskediget.
Dertil kommer, at man i større og større omfang - og forslaget lægger op til, at det skal bruges i endnu større omfang - bruger aktieoptioner, som reelt er noget, folk får i stedet for at få noget mere i løn.
Det øger muligheden for skattetænkning og meget andet, at man i stedet for at give folk en reel lønstigning giver dem optioner og andre former for ordninger.
Det er vi modstandere af, og derfor kan vi ikke støtte de to lovforslag, der ligger her.
Lars Barfoed (KF), 2004-02-19:
Jeg forstår, at man brænder lidt for at beskytte arbejdstagerne i denne sammenhæng.
Nu kender og hylder
Enhedslisten jo den marxistiske teori, som går ud på, at arbejdstagerne i et kapitalistisk samfund udgør et proletariat, som bliver mere og mere forarmet, indtil man en dag kan skabe proletariatets diktatur.
Det har vi jo ikke skabt endnu her i Danmark, derfor er vi stadig et kapitalistisk samfund, og jeg vil bare spørge fru Line Barfod, om det er sådan, at fru Line Barfod opfatter disse højtlønnede forskere og ingeniører osv., som jo typisk er dem, der får optionsordninger, som en del af det proletariat, som Enhedslisten føler sig kaldet til at forsvare og holde fanen højt for?