runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-10:
»Vil udenrigsministeren i forbindelse med den kinesiske udenrigsministers besøg i Danmark den 25. marts i år meddele den kinesiske udenrigsminister, at Danmark vil rejse Kinas overtrædelser af menneskerettighederne ved FN's Menneskerettighedskommission under dets årlige samling, som begynder den 22. marts 1999 og varer til midten af april 1999?«
Skriftlig begrundelse
I Berlingske Tidende kan man i dag læse, at den kinesiske udenrigsminister Tang Jiaxuan kommer på besøg i Danmark den 25. marts 1999, samtidig med at FN`s Menneskerettighedskommission holder sit årlige møde i Geneve.
I 1997 fremsatte Danmark en resolution, som kritiserede
Kinas overtrædelse af menneskerettighederne - godt nok på foranledning af USA, mens Danmark sidste år valgte at følge linjen i EU og ikke fremsætte noget lignende forslag.
Sidste år henviste Danmark - og EU-landene - til, at der var fremskridt på menneskerettighedsområdet, og at man - EU - gik ind for den såkaldte kritiske dialog med Kina.
Men ifølge Amnesty International er denne dialog alt andet end kritisk.
Lars Normann Jørgensen, generalsekretær for Amnesty International, Danmark, siger den 22. januar 1999 til Berlingske Tidende, at »det, vi kan konstatere, er, at undertrykkelsen er taget til, fuldstændig uafhængig af dialogen, og i dag må det være ulige meget sværere at argumentere for den såkaldte kritiske dialog med Kina.
Derfor må USA og EU vende tilbage til den åbne og offentlige kritik i f.eks. FN's Menneskerettighedskommission, ligesom EU og USA i dette forum år efter år kritiserer menneskerettighedsforholdene i en række andre lande.«
Nu ligger det jo sådan, at der skal åbenbart være officielt besøg på udenrigsministerniveau fra Kina, og derfor ønsker vi naturligvis fra Enhedslistens side, at den anledning skal bruges så stærkt, som det overhovedet kan gøres fra dansk side for at protestere over de krænkelser af menneskerettighederne, de faglige og politiske rettigheder, som finder sted i Kina.
Det er baggrunden for det spørgsmål, jeg har stillet.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-02-10:
Jeg ser frem til at modtage den kinesiske udenrigsminister i marts måned.
Vi vil under besøget komme til at drøfte en række spørgsmål af interesse for både Kina og Danmark og naturligvis også udviklingen på menneskerettighedsområdet.
De seneste arrestationer og domme over politisk aktive i Kina er yderst beklagelige.
Det er bekymrende, at de kinesiske myndigheder fortsat finder, at det er nødvendigt at sætte så snævre grænser for fredelig politisk aktivitet.
Vi følger udviklingen i Kina meget nøje og har sammen med vore partnere i EU og i øvrigt andre vestlige lande protesteret over for Kina. Den kritiske dialog med Kina fortsætter.
Der er netop i disse dage, den 8. og 9. februar, været holdt endnu et møde mellem EU-trojkaen og Kina om menneskerettigheder.
EU's stærkt kritiske holdning til overtrædelse af fundamentale rettigheder er endnu en gang blevet fremført, og det er blevet understreget over for kineserne, at vi forventer, at den løbende dialog resulterer i konkrete fremskridt på menneskerettighedsområdet. Vi vil i de kommende uger sammen med vore partnere i EU drøfte udviklingen i Kina.
Vi vil overveje, hvordan Kina bedst kan håndteres på længere sigt, også på den kommende samling i Menneskerettighedskommissionen.
I øvrigt er Danmark ikke medlem af Kommissionen, så på det punkt er situationen under alle omstændigheder forskellig fra 1997.
Og det gælder naturligvis også i vores bilaterale dialog med Kina.
Under den kinesiske udenrigsministers besøg her i Danmark får vi lejlighed til på ny at fremføre regeringens synspunkter.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-10:
Tak for svaret.
Men jeg synes godt, at jeg vil prøve at udfritte ministeren lidt om, hvad der konkret vil blive sagt til den kinesiske regering, når den kinesiske udenrigsminister kommer på besøg her i København.
For er ministeren ikke enig i, at det vil være en meget velplaceret anledning, netop dette ministerbesøg, til at sige nogle også offentligt tilgængelige, meget kraftige ting til den kinesiske regering i anledning af bl.a. de seneste sager, som har været rejst mod folk, som forsøger på at organisere sig demokratisk i Kina. Derfor vil jeg spørge ministeren: Vil det så ikke være en god idé, at man offentligt meddeler, at man vil sige til kineserne, f.eks. at man vil arbejde for, at Island eller et andet land stiller et forslag i FN's Menneskerettighedskommission, eller f.eks. at man siger til kineserne: Vi vil have lov til at overvære de retssager, der foregår imod systemkritikere i Kina?
Det er jo sådan, at man vist fra EU's side har forsøgt at få adgang til retssalene, men ikke har kunnet opnå en sådan adgang.
Peter Skaarup (DF), 1999-02-10:
Jeg vil også godt spørge udenrigsministeren, om ministeren i forbindelse med det besøg, der skal være fra kinesisk side i Danmark, vil pege på over for kineserne, at det altså ikke kan være rimeligt, at vi ser en situation, hvor Kina over for f.eks. Makedonien, som tillader sig at anerkende Taiwan, barsler med meget kraftige sanktioner og udtrykker sig på forskellig vis meget, meget kritisk over for Makedonien, blot fordi de tillader sig at anerkende et lille land, som i virkeligheden er et stort land, når det gælder handel og en række andre ting her i verden.
Jeg vil godt bede udenrigsministeren i forbindelse med det besøg at rejse denne sag over for kineserne, sådan at det bliver skåret ud i pap, at vi altså ikke kan acceptere fra dansk side, at kineserne er fuldstændig ligeglade med normale spilleregler på det internationale område.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-02-10:
Jeg vil bare gentage over for hr. Keld Albrechtsen, at regeringen vil selvfølgelig, når den kinesiske udenrigsminister er på besøg, benytte lejligheden til at gøre rede for danske synspunkter på menneskerettighedsområdet. Jeg har ikke til hensigt her i dag, før gæsten kommer, at tilkendegive, hvad jeg nøjagtigt vil sige i vore samtaler; det synes jeg almindelig høflighed forbyder.
Men jeg kan forsikre om, at danske standpunkter på menneskerettighedsområdet selvfølgelig vil blive fremført. Hvad angår Danmarks Kinapolitik, ligger den fast.
Danmark fører én Kinapolitik, andre lande har valgt en anden fremgangsmåde; det må indgå i deres egen dialog med Kina.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-10:
Jamen så vil jeg godt spørge ministeren, om ikke tiden nu er inde til at lægge almindelig høflighed på hylden, for det er jo ikke ligefrem almindelig høflighed, de kinesiske myndigheder viser over for folk, der har en anden opfattelse i Kina.
De bliver slæbt i retten og idømt lange fængselsstraffe bag lukkede døre, uden at man så meget som kan få adgang til at overvære retssagerne.
Jeg vil godt gentage mit spørgsmål til ministeren: Mener den danske regering ikke, at det vil være en god idé at kræve adgang til at overvære disse retssager?
Der er jo oplysninger fremme om, at det er rene skueprocesser, som ikke hviler på noget som helst egentligt juridisk grundlag, og uden at der er mulighed for et ordentligt forsvar osv.
Kunne det ikke være en god idé at stille det krav over for den kinesiske udenrigsminister, når han kommer på besøg?
Peter Skaarup (DF), 1999-02-10:
Jeg vil godt sige til udenrigsministeren, at det er mit klare indtryk, at både udenrigsministeren og regeringen og Danmark som helhed vandt respekt og indflydelse, da vi i forbindelse med FN's Menneskerettighedskommission påpegede helt klart, at vi ikke vil acceptere de gentagne brud på menneskerettigheder, henrettelser osv. i Kina.
Jeg tror også, at udenrigsministeren i den danske befolkning vandt respekt for det synspunkt, han på Danmarks vegne fremførte i Kommissionen, og derfor synes jeg også, det vil være på sin plads, at udenrigsministeren her i dag følger det op og lover Folketinget, at hvis man ikke i fællesskab på EU-plan kan påpege de urimeligheder, der foregår i Kina, at Danmark så i hvert fald af egen drift rejser det spørgsmål under FN's Menneskerettighedskommission.
Jeg er fuldstændig overbevist om, at der vil være en række lande, der vil være enig med os, og at vi vil få god respekt ved at rejse det i Menneskerettighedskommissionen.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-02-10:
Til hr. Keld Albrechtsen: Jo, det ville være en god idé, at Danmark og andre EU-lande havde adgang til at overvære retssagerne.
Det har vi ikke haft, men det ville selvfølgelig være en god idé.
Det synspunkt kender de kinesiske myndigheder udmærket til, og det vil selvfølgelig indgå i min samtale med den kinesiske udenrigsminister.
Hvad det andet angår, så kan jeg kun over for hr. Peter Skaarup gentage, at vi sammen med vore partnere i EU nøje følger udviklingen i Kina forud for påbegyndelsen af mødet i FN's Menneskerettighedskommission.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-10:
Jeg vil gerne sige tak for svaret.
Nu forstår jeg det sådan, at udenrigsministeren faktisk over for den kinesiske udenrigsminister vil nævne det synspunkt, som den danske regering altså har: at man gerne vil have lov til at kunne overvære disse retssager.
Det svar vil jeg gerne kvittere for.
Det synes jeg er noget af et skridt i den rigtige retning.
Så vil jeg godt spørge udenrigsministeren: Jeg læste en artikel i Berlingske Tidende den 29. januar, hvoraf man får det indtryk, at en række socialdemokratiske regeringer inden for EU-landene er på retur i kritikken af Kina, er det korrekt?
Og hvis det er korrekt, kan udenrigsministeren så bekræfte, at det ikke vil medføre, at Danmark af den grund vil svække sin kritik af menneskerettighedssituationen?
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-02-10:
Der foregår internt i EU en nøje drøftelse af EU's samlede politik over for Kina, og det er ikke en diskussion, der - forekommer det mig - er præget af, om vi har at gøre med socialdemokratiske eller ikkesocialdemokratiske regeringer.
Vi forsøger i forholdet til Kina at finde den rette balance, og én ting er sikker, som led i den kritiske dialog drøfter vi med kineserne løbende menneskerettighedssituationen og udviklingen.
Vi har set visse fremskridt i Kina på nogle områder - undertegnelsen af konventioner - vi har desværre på det seneste også set nogle beklagelige tilbageskridt i form af arrestationer.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-10:
»Hvad vil den danske regering gøre ved det problem, at Frankrig gør en reform af EU's institutioner til en forudsætning for optagelse af nye medlemslande i EU?«
Skriftlig begrundelse
Ifølge Børsen den 5. februar 1999 vil de franske krav om reform af EU's institutioner som forudsætning for optagelse af nye medlemslande blive en del af den lov, hvormed Frankrig ratificerer Amsterdamtraktaten.
Ifølge avisartiklen indeholder den franske lov en præcisering af, at de institutionelle reformer skal være gennemført, inden optagelsesforhandlingerne med kandidatlandene er afsluttet.
Frankrig kræver, at ikke alle lande kan udpege en kommissær, og at stemmevægtene skal ændres til gunst for de store lande.
De franske krav, som jo er komplet uantagelige for de små lande, og som åbenbart er en forudsætning for Frankrigs ratifikation,
kan betyde, at EU-udvidelsen blokeres i lange tider.
Under debatten op til folkeafstemningen om Amsterdamtraktaten gjorde unionsmodstanderne opmærksom på, at dette problem ville opstå, men det blev dengang bagatelliseret af regeringen.
Da vi havde debatten op til folkeafstemningen om Amsterdamtraktaten, sagde vi fra unionsmodstanderside, at vi får et alvorligt problem med kravet fra visse store landes side - Frankrig, Italien og Belgien - om at de vil have mere magt i EU på de små landes bekostning.
Og nu står vi med det forslag, som er under behandling i det franske parlament, altså i den situation, at vores forudsigelser desværre kommer til at holde stik.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-02-10:
Af Amsterdamtraktatens protokol om institutionerne fremgår det klart, at der forud for udvidelsen skal ske en reduktion i antallet af kommissærer, således at hvert land får en kommissær.
Det betinges af en ændring i stemmevægtene enten ved nye stemmevægte eller ved dobbelt flertal.
EU's medlemslande er således enige om at gennemføre en institutionel reform på disse områder inden udvidelsen.
Den franske, belgiske og italienske regering afgav en erklæring til Amsterdamtraktatens slutakt.
I erklæringen, som er en politisk meningstilkendegivelse, udtaler landene, at de anser en styrkelse af institutionerne for at være en forudsætning for afslutningen af udvidelsesforhandlingerne.
Erklæringen findes i Lovtidende af 9. juni 1998.
Erklæringen ændrer på ingen måde Amsterdamprotokollens retningslinjer for at håndtere de institutionelle spørgsmål.
Vi kender jo endnu ikke udformningen af det ændringsforslag til forslag om fransk ratifikation, som ventes fremsat, men der er altså intet nyt i, at Frankrig ønsker en reform af institutionerne inden udvidelsen. En fransk tilkendegivelse indeholdt i den franske ratifikationslov har status som en ensidig politisk tilkendegivelse.
Det er helt i overensstemmelse med spillereglerne.
Regeringen ser gerne en hurtig afklaring af uløste institutionelle spørgsmål fra Amsterdam.
Det var ikke Danmark, der blokerede for en løsning i Amsterdam.
Vi er rede til at finde en løsning.
Vi var rede til at finde en løsning dengang, og det er vi fortsat.
Lad mig så bare føje til, at udvidelsesprocessen i øvrigt er i god gænge.
Den forløber fuldstændig således, som vi har ønsket det og planlagt det.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-10:
Så vil jeg godt spørge udenrigsministeren: Udenrigsministeriet er vel bekendt med, at det franske krav, den franske betingelse går ud på, at disse ændringer af institutionerne skal være vedtaget, inden der bliver optaget nye kandidatlande overhovedet, og at Frankrig jo har vetoret. Er det ikke korrekt, at Frankrig har vetoret over for udvidelsen?
Det vil sige, Frankrig kan blokere for optagelsen af nye lande lige nøjagtig så længe, som Frankrig selv vil, og det vil sige, at hvis Frankrig ikke får sin vilje med hensyn til flere stemmer til de store lande, med hensyn til at nogle af de små lande ikke længere selv skal have en kommissær - det er jo de franske krav - vil Frankrig faktisk kunne tage ansøgerlandene som gidsler i den konflikt, fordi Frankrig har en vetoret.
Jeg vil gerne spørge udenrigsministeren: Hvad vil Danmark stille op med det problem?
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-02-10:
På topmødet i Wien blev det besluttet at opfordre det tyske formandskab til forud for topmødet i Køln her i juni at fremlægge et program for, hvordan og hvornår man skal tage stilling til de institutionelle spørgsmål.
Det står tydeligt i Wienerklæringen, og det synes jeg er en god idé.
Vi får altså en drøftelse i Køln af, hvornår og hvordan vi skal prøve at løse de tiloversblevne spørgsmål fra Amsterdamforhandlingerne.
Vi vil gerne være med til at lave en hurtig løsning på det fra dansk side.
Vi ser ingen grund til, at det ikke skulle gennemføres. Så må jeg i øvrigt sige, at den franske regerings holdning til udvidelsesproblemerne er en ganske anden end den, hr. Keld Albrechtsen giver udtryk for.
Den franske regering ser det ikke som et formål at blokere for udvidelsen.
Også i Frankrig er man helt på det rene med og udtrykker det klart, at udvidelsen er en historisk nødvendighed, og at de nye demokratier i Central- og Østeuropa selvfølgelig hører hjemme i samarbejdet inden for EU.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-10:
Jeg vil godt spørge udenrigsministeren, hvad det er, udenrigsministeren forestiller sig kan være en hurtig løsning.
Som jeg har forstået den franske lov, så gør den simpelt hen disse institutionelle reformer til en betingelse
for optagelsen af nye lande
Det vil sige, at Frankrig altså blokerer for optagelsen, indtil Frankrig har fået sin vilje i disse forhandlinger.
Så vil jeg godt spørge udenrigsministeren: En hurtig løsning kan vel ikke bestå i, at den danske regering bøjer sig for de franske krav, altså accepterer større stemmevægt til de store lande og fjernelse af kommissærposter fra de små lande?
Det er vel ikke det, udenrigsministeren mener med en hurtig løsning?
I så fald skylder udenrigsministeren i hvert fald at fortælle befolkningen og Folketinget om det.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-02-10:
Jeg må sige til hr. Keld Albrechtsen, at alle de oplysninger, jeg har givet her, vedrørende den franske, den italienske og den belgiske regerings syn på disse her sager har været fuldt belyst, også forud for folkeafstemningen.
Der er intet som helst nyt i det.
En løsning skal findes, inden de første lande bliver medlemmer.
I dag taler man vel om, at det forhåbentlig kan ske den 1. januar 2003.
Inden det tidspunkt skal vi have fundet en løsning på de tiloversblevne spørgsmål fra Amsterdam.
Der er altså tid nok.
De problemer, vi her står over for, er jo ikke teknisk indviklede.
Lad mig så, for så vidt angår antallet af kommissærer, føje til, at efter Amsterdamforhandlingerne anser jeg det for helt udelukket, at der kan findes en løsning, som ikke giver alle lande i hvert fald en kommissær.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-10:
Ja, så bliver jeg altså nødt til at sige til udenrigsministeren, at jeg tror ikke, at den danske regering forstår alvoren i det problem, som ligger her foran os, men dér vil jeg så bede regeringen om at komme med en redegørelse om det franske lovforslag, for er det ikke korrekt, at det bliver en betingelse fra fransk side, at de franske krav bliver opfyldt, og at man altså dermed vil være i stand til at blokere for udvidelsen, indtil man får opfyldt disse krav? Og det bringer mig så tilbage til spørgsmålet: Vil den danske regering acceptere disse krav, hvis det er det, franskmændene gør til en betingelse for en løsning?
Det må udenrigsministeren kunne besvare.
Til syvende og sidst: Vil den danske regering acceptere de franske krav eller ej?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-02-10:
Må jeg sige til justitsministeren først, at det jo såmænd slet ikke er unormalt, og det ved en erfaren person som justitsministeren naturligvis godt, at man prøver at konkludere, når man har haft en debat, og det var i al sin enkelhed det, jeg forsøgte før, så mere skulle der ikke lægges i det.
Jeg vil gerne sige til justitsministeren, at det, der er meningen med det her spørgsmål, selvfølgelig er at få afklaret, om det er regeringens opfattelse, at hvis ordningen bliver forringet eller afskaffet, at det så er borgerne, der på eget initiativ skal trækkes igennem retssystemet for at gøre krav på det, Justitsministeriet - i hvert fald når det drejer sig om en afskaffelse af efterlønsordningen - giver indtryk af eksisterer, eller om det er regeringens opfattelse, at borgerne naturligvis ikke i en sådan situation vil skulle igennem en retsbehandling, men at der er automatik i sagerne.
Dernæst det andet, nemlig at vi selvfølgelig får bekræftet, at hvis det er domstolene, der skal vurdere det, er det kun Højesteret, der kan foretage den endelige juridiske vurdering.
Det er jo slet ikke givet, at Højesteret er enig med Justitsministeriet i det notat, man har udarbejdet, og det giver vel så yderligere grund til at antage, at det indtryk, man har forsøgt at give befolkningen af, at man nu har en retsbeskyttelse i forhold til § 73, er meget tvivlsomt.
Frank Jensen (S), 1999-02-10:
For det første, jeg kan ikke forestille mig, at der skulle komme et folketingsflertal, der vil fjerne efterlønsordningen, uden at man vil lægge til grund, at det er et ekspropriativt indgreb, og at der derfor skal ske en tilbagebetaling.
Nu må man jo erindre, at denne efterlønsordning vil blive vedtaget af et meget stort flertal her i Tinget, hvor det vil fremgå af Folketingets behandlinger, at der er lagt til grund, at denne ordning nyder beskyttelse efter grundlovens § 73 om ekspropriation.
Men selv om der skulle komme et sådant flertal i Folketinget på et givet tidspunkt - jeg kan forstå, at hr. Thulesen Dahl måske satser på, at der skulle komme et sådan flertal, der helt vil fjerne det og ikke vil sige, at det er ekspropriation, - har det enkelte medlem ret til at gå til domstolene og prøve det spørgsmål. Det kan man gøre ved de forskellige instanser, vi har ved domstolene, og hr. Thulesen Dahl har ret: Ja, man kan, hvis man får tredjeinstansbevilling til det, nå helt op til Højesteret med det spørgsmål.
Jeg er overbevist om, at Justitsministeriets jurister er overbevist om, at domstolene vil lægge nøjagtig det samme til grund, at en fjernelse af ordningen nyder beskyttelse efter grundlovens § 73.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-02-10:
Derfor har vi altså konflikten eller konfliktmuligheden, medmindre det, der egentlig ligger til grund for, at udenrigsministeren bagatelliserer det her problem og den problemstilling, vi står med, er, at regeringen har indvilget i at acceptere de krav, der er stillet fra de store EU-lande.
Derfor er det vigtigt her i dag at få fastslået fra udenrigsministerens side, om det er korrekt, at regeringen på den måde har lagt sig fladt ned for de store EU-lande.
Eller om regeringen vil kæmpe de små landes sag og dermed også Danmarks sag og ikke acceptere de ændrede stemmevægte bl.a., som der er lagt op til fra nogle landes side
Jette Gottlieb (EL), 1999-02-10:
Ministeren har i sin besvarelse gentagne gange nævnt ordet tilbagebetaling, og der kunne jeg godt tænke mig at vide, om det, han taler om, er det indbetalte kroner og øre-beløb eller et beløb med rentes renter eller eventuelt bare en beskeden lille pristalsregulering, eller hvad man tænker på, når man siger tilbagebetaling.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-02-10:
Ja, tak for besvarelsen.
Jeg er jo ikke helt ubekendt med, at der er en række tiltag, som kører under Nordisk Råd, i Nordisk Ministerråds regi.
Nu nævnte ministeren selv ikke bare Nordplus-udvekslingsprogrammet, men også Nordplus-mini, og dér er mit kendskab da, at det ikke rigtig er kommet i gang endnu, men jeg vil da så håbe, at ministeren vil være behjælpelig med, at der kommer skub i det, så man får den udveksling mellem danske, svenske og norske børn og unge, som gør, at de bedre kan forstå hinanden ikke bare sprogligt, men også kulturelt.
Jeg vil spørge ministeren, om det er, hvad der er af initiativer.
Det er jo ting, som, på nær den sidste særudgave af tidsskriftet »Uddannelse«, er sat i gang.
Påtænker ministeren ikke yderligere initiativer?
Vi får jo nu en fysisk bro og tunnel til det gamle Danmark, til Malmø og til Skåne, som øger behovet for sproglig forståelse og forståelse i det hele taget mellem københavnere og danskere og så skåninge og svenskere.
Tænker man ikke i den forbindelse på at tage nogle initiativer, der ikke bare handler om matematik og naturvidenskab, men handler helt konkret om kulturel forståelse, om, som der stod i mit spørgsmål, ikke bare det sproglige, men også om geografi og historie.
Margrethe Vestager (RV), 1999-02-10:
Jeg finder, at de forskellige aktiviteter, de forskellige programmer, som jeg har gjort rede for, er udtryk for, at vi ønsker en kontinuerlig og en fortsat mulighed for de ting, som programmerne giver mulighed for.
I forbindelse med den vækst i denne region, som vi forestiller os også i interaktionen mellem svenskere og danskere, er vi i ministeriet i gang med at lave en analyse af, om der er barrierer, som bør overkommes, f.eks. universiteterne imellem, mellem videregående uddannelsesinstitutioner for at sikre, at der kan gives mulighed for merit, at der er information om de forskellige studiemuligheder rundtomkring, men dette er endnu kun i støbeskeen, og derfor finder jeg ikke, at det kan tages som et generelt udtryk for den politik, som skal understøtte børnenes kendskab til hinanden i de nordiske lande.
Jeg finder, det er afgørende, at vi sørger for, at vi har en kontinuerlig mulighed, da det jo er vigtigt, at mange kan nå at få glæde af både Nordplus- og nu også Nordplus-mini-programmerne, som ganske rigtig kun er som pilotprojekt i øjeblikket, men som jeg venter mig meget af i retning af, at den rejseaktivitet, som børnene alligevel har, kan ske mere målrettet med henblik på at få et kulturelt, geografisk og sprogligt kendskab til de andre nordiske lande.