Karen Jespersen (V), 1999-02-25:
Det er jo ikke uden grund, at vi her i Folketinget et par gange inden for de senere par måneder har diskuteret spørgsmålet om hjemmehjælpen, fordi det er nogle meget bemærkelsesværdige omlægninger, der er foretaget i et vist antal kommuner.
Det er jo bestemt ikke kommunerne som helhed, der har foretaget de omlægninger, men i virkeligheden et mindre antal kommuner.
Jeg vil gerne starte med at understrege, at vi i virkeligheden befinder os i en helt ny situation, når vi snakker om hjemmehjælpen og hvordan vi sikrer, at hjemmehjælpen fungerer ordentligt og i overensstemmelse med den lov, vi har vedtaget her i Folketinget.
Det lyder måske ikke af så meget, men i virkeligheden er det et meget grundlæggende nyt skridt, fordi vi jo har en lovgivning, som indeholder relativt generelle retningslinjer, og hvis vi så ikke samtidig har en ankeinstans til at konkretisere, hvad der ligger bag de retningslinjer, ja, så er det jo en situation, hvor borgerne er langt mere overladt til kommunernes fri fortolkning, end de er det i dag. Udgangspunktet for mig og for regeringen, når vi snakker om hjemmehjælp og i det hele taget pleje til ældre, svage og handicappede, er det kommunale selvstyre, og jeg kan ikke forestille mig, at det kan gøres meget bedre, hvis man lavede centrale retningslinjer.
Det var jo netop, fordi opgaverne bliver løst bedst muligt tæt på borgerne, at man overgik til det lokale selvstyre.
Så kan man så sige: Jamen
hvad så, hvis der er kommuner, der ikke forvalter selvstyret på en fornuftig måde i overensstemmelse med de love, der er vedtaget her i landet?
Så vil jeg for det første sige, som jeg også nævnte i indledningen, at det er jo i virkeligheden ganske få
kommuner, vi taler om i denne her aktuelle situation
Det fremgår også af den seneste undersøgelse, som Kommunernes Landsforening har lavet, af, hvordan det ser ud på hjemmehjælpsområdet i hele landet, og hvor det jo fremgår, som jeg også tror, at de fleste af os ved fra selvsyn og på anden vis, at i langt de fleste kommuner fungerer hjælpen til de dårligt stillede faktisk godt.
Det andet, jeg også lige synes, der skal nævnes, er, at de kommuner, der har lavet nogle meget markante nedskæringer, faktisk har gjort det med henvisning til et ønske om at give de meget svagtstillede ældre en bedre pleje, altså at flytte nogle midler fra nogle grupper over til andre grupper.
Men når vi så siger: Jamen der er altså et mindre antal kommuner, der har givet anledning til en meget stor debat og bekymring også her i Folketinget; så er det netop, at vi har ankeinstansen, at vi har den mulighed at få afprøvet kommunernes afgørelse, ikke bare for et lokalt klageråd, der ikke har nogen kompetence til at omstøde kommunens beslutninger, men nu altså også for de regionale nævn, der har en mulighed for at omstøde kommunens beslutninger. Og vi ser faktisk allerede nu tilløb til, at der er begyndt at komme afgørelser, ikke bare i ankenævnene, men også i tilsynsrådene.
Det er jo bl.a. sket på baggrund af nogle besvarelser, som vi har givet i Socialministeriet, men der er også kommet en redegørelse fra Indenrigsministeriet, og det er bl.a. det, man nu ude omkring henholder sig til, når man begynder at træffe afgørelser og beder kommunerne om at tage nogle af deres afgørelser op til ny revision.
Så når spørgeren spørger, hvad jeg kan oplyse om sikringen af den nødvendige pleje, vil jeg sige, at så er de besvarelser til tilsynsråd og nævn omkring retningslinjer jo også en vigtig del af en indsats for at få de nævn til at fungere og ad den vej sikre, at loven faktisk bliver overholdt.
Men når det så er sagt, synes jeg, at det er vigtigt at sige: Hvordan arbejder vi så i hverdagen for at sørge for, at den hjælp, der bliver givet, er så ensartet, at den, som forslagsstillerne og også forespørgeren selv pegede på, gives efter de samme retningslinjer, hvad enten det sker i den yderste klitrække eller i en storby.
Anken er stadig væk, jeg havde nær sagt den gode, gammeldags vej til at sikre ensartede retningslinjer over hele landet.
Vi har jo i sidste instans Ankestyrelsen, der træffer landsafgørelser.
Men derudover har vi jo et godt samarbejde med kommunerne om, hvordan vi får de her ting til at fungere bedre.
Hvordan sikrer vi, at der er nogle retningslinjer også i den enkelte kommune, og at de retningslinjer bliver fulgt?
sammen med kommunerne, og der er afsat de 225 mio. kr, vi alle sammen kender til
Der er flere og flere kommuner, der både søger om og får tildelt penge derfra, og de ansøgninger, der bliver lavet - og det er jo en af grundene til, at det har taget lang tid med hele den sagsbehandling - er faktisk nogle meget grundige ansøgninger.
Selve den ansøgning, som kommunerne laver om de penge,
Det er samtidig en metodeudvikling for, hvordan man får en bedre styring.
Så jeg tror i virkeligheden, der ligger gemt et meget vigtigt skridt til at komme videre med en bedre udnyttelse af pengene inden for hele hjemmehjælpsområdet, men også en mere ensartet hjælp til dem, der skal have hjemmehjælp.
Endelig har vi også sådan noget som kvalitetsstandarder, som kommunerne her fra den 1. januar skal lave for at gøre det klart over for borgerne, hvad det er for en hjemmehjælp, borgerne får i deres kommune.
Det er rigtigt, at der er nogle kommuner, der ikke har fået lavet de kvalitetsstandarder endnu, og det er beklageligt, at vi har det bøvl hver gang, en ny lov træder i kraft, at der åbenbart skal gå et vist antal måneder, inden alle kommuner har fået lavet det, de skal ifølge loven, men jeg er helt sikker på, at det nok skal komme.
Jeg vil så godt sige, at der er jo også andre ting, der er vigtige, når vi snakker om den nødvendige pleje for ældre, svage og handicappede, og det er jo hele spørgsmålet om, hvordan man bor, når man er svag.
Og dér er det jo meget vigtigt, at der bliver bygget et antal nye plejeboliger eller moderne plejehjem, eller hvad vi kalder dem, i hvert fald boliger, hvor man bor under betryggende forhold med personale døgnet rundt. Her er det jo sådan, at vi i år har krydset det punkt, hvor vi kan sige, at der nu er flere plejeboliger, plejehjemsboliger, end der nogen sinde har været i Danmark, hvis vi lægger de gammeldags plejehjem og de nye plejeboliger sammen.
Og hvad der er nok så vigtigt: En stor del af de boliger bliver efterhånden bygget til senildemente, og det vil jo sige de allersvageste af vores ældre.
Jeg oplever selv, at et af de områder, hvor der måske er sket den største udvikling gennem de senere år, er, når vi
ser på gruppen af senildemente og de vilkår, de lever under i dag, og sammenligner med de vilkår, de levede under for bare relativt få år siden.
Og der bliver stadig væk gjort en stor indsats med at efteruddanne personale, finde ud af, hvad det er for nogle vilkår, den gruppe specielt skal leve under.
Jeg kan fortælle Folketinget, at jeg er undervejs med et længe ventet lovforslag om retssikkerheden for den gruppe, altså de senildemente: Hvilke midler må man tage i anvendelse, og hvilke midler må man ikke tage i anvendelse, når det gælder spørgsmålet om at forhindre, at senildemente forvilder sig væk og på den måde kan gøre skade på sig selv?
Så det med boligtilbud er jo også noget, der er meget relevant, når vi snakker om, hvordan vi sikrer den svagtstillede gruppe.
Derudover er det jo også sådan, at der igennem de senere år er blevet bygget et betydeligt antal boliger til de andre dårligtstillede grupper, altså dem, der ikke er folkepensionister, sindslidende og fysisk og psykisk udviklingshæmmede.
Et flertal her i Folketinget har været med til at bevilge penge til bofællesskaber for dårligtstillede grupper.
Det er også vigtigt at huske på, når vi snakker om at sikre bedre vilkår for vores ældre, at der bestemt også er mennesker, som ikke er blevet folkepensionister endnu, som har brug for særlig omsorg og hjælp.
Vi har vedtaget en række andre foranstaltninger, som jeg bare lige skal nævne i overskrift, her i Folketinget til gavn
for den svagtstillede gruppe.
Vi har vedtaget ledsageordningen, hvor man kan få 15 timers ledsagelse om måneden, en ordning med støtte- og kontaktpersoner især til de dårligtstillede sindslidende og en mulighed for selv at få udbetalt pengene, når man har hjælp i mere end 20 timer om ugen.
Endelig har vi også vedtaget, at der skal være ældreråd i alle kommuner, hvilket jeg mener er en vigtig foranstaltning, når vi snakker om at sikre en sammenhængende indsats for de dårligst stillede ældre i den enkelte kommune.
Så vil jeg godt slutte af med at sige, at vi skal huske på, når vi snakker om de her meget vigtige spørgsmål i velfærdssamfundet, at vi ikke endnu en gang kommer til at gøre alle ældre til en svag gruppe.
Når jeg siger det, er det, fordi det jo i forespørgslen alligevel lyder: »den nødvendige pleje for de ældre, svage og handicappede.«
Her er det jo heldigvis sådan, at det langt fra er alle ældre, der har brug for hjælp. Jeg tror, det er vigtigt, at vi bliver ved med at minde hinanden om det, fordi man jo med det syn og den holdning, man har til ældre, kan være med til at farve også deres egen selvforståelse og hele den måde, det fungerer på ude i samfundet.
Og det bedste er jo, at så mange som muligt kan klare sig selv så længe som muligt, og at vi også i den måde, vi laver politik på, den måde, vi taler på, har en vigtig rolle at spille.
Jeg synes, at når vi ser samlet på den hjælp, som vi her i Danmark tilbyder de grupper, der har brug for særlig omsorg og pleje, så står vi os godt sammenlignet med andre lande.
Der var for nylig en undersøgelse af ældreomsorgen, lavet af det, der hedder Socialforskningsinstituttet NOVA, et norsk institut, der sammenlignede Danmark, Norge og Sverige, hvor Danmark kom ind som en flot nr. 1 i forhold til de andre nordiske lande.
Så på den måde synes jeg man kan sige, at vores udgangspunkt er godt.
Det betyder selvfølgelig ikke, at der ikke stadig væk kan gøres mere.
Men jeg mener, at de ting, vi i fællesskab har vedtaget her i Folketinget, markerer en rigtig vej til at blive endnu bedre, til at få en endnu bedre ældreomsorg og pleje af de dårligst stillede end den, vi har.
Forhandling