runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bodil Thrane (V), 1999-03-03:
Jeg vil gerne begynde med at takke miljø- og energiministeren for nu at ville forsvare gode liberale, borgerlige principper, og så synes jeg, det er helt fantastisk dejligt at høre, at miljø- og energiministeren nu fravælger begrebet »vuggestuesamfund«, der jo til dato har været et godt socialistisk begreb.
Så jeg vil bare sige: Hvad kan det dog ikke ende med?
Lad os nu ikke tale os fra hinanden, som ministeren sagde, men der er jo ikke noget nyt i, at ministeren hører det, han vil høre.
Jeg var ikke på Venstres vegne ude med den store tegnebog.
Jeg stillede mange meget relevante spørgsmål i forhold til det lovforslag, der ligger.
Og i dag har vi et beløb, som, hvis man ganger med 10, bliver cirka det beløb, som er afsat i lovforslaget til at løse problemet over de næste år.
Og så er mit spørgsmål: Med større krav og en større indsats og et større kendskab til forureninger, forventer ministeren så, at vi kan løse de opgaver, eller bliver det det private erhvervsliv, der skal betale?
Alt det var kun spørgsmål, som jeg meget gerne vil have afklaret under udvalgsarbejdet.
Og så vil jeg gerne meddele, at uanset at miljø- og energiministeren ikke forventer, at han kan samle flertal på tværs af hele salen, er vi til sinds i Venstre at arbejde meget aktivt for, at vi får en rimelig fordeling, og at vi får så maksimal en oprensning som mulig, så vi får et så godt et miljø som muligt, og at det for fremtiden bliver forureneren, der betaler.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-03-03:
Vi er fra Kristeligt Folkepartis side i bund og grund positive over for det lovforslag.
Vi synes, det er et godt lovforslag, eller det tjener et godt formål, og vi erkender, at der ligger et stort forarbejde forud for lovforslaget, desværre ikke fra min side, for beklageligvis var jeg ikke med til den tekniske gennemgang, som var i Miljøministeriet, så der er mange ting, som jeg døjer med at få overblik over i lovforslaget.
Derfor er jeg faktisk tryg ved, at der på både højre og venstre side af regeringen er vilje til og interesse for at bore i tingene for at finde ud af, hvordan vi får det lavet bedst muligt.
Men jeg håber bestemt, at det går igennem, og at vi får noget fornuftigt ud af det.
Når man sådan kigger på vurderingen af, hvad det er, der er forurenet, er det specielt historien, vi skal have ryddet op i.
Vi er allerede på nuværende tidspunkt så langt, at de nutidige forureninger trods alt er, havde jeg nær sagt, minimale i forhold til det, som historien har overladt os.
Men der er en række ting, der trænger til at blive afklaret.
Hvad er forurenet jord, som nogle har spurgt, hvilke forureninger er det, man skal tage sig af, hvad er det overhovedet rimeligt at rense, hvordan gør man det på den mest lempelige måde, hvad er rent hvornår, hvordan fordeler vi ansvaret, hvordan placerer vi et ansvar, og hvordan undgår vi at forurolige folk?
Vi hører jo nogle historier om, at man ved registrering af grunde allerede nu i hvert fald opnår det, som jo for så vidt slet ikke var hensigten, nemlig at man får folk til at ligge vågne om natten.
Vi ved jo godt, at folk, der har prioriteter i parcelhuset eller måske ikke har anden opsparing end den, der er i parcelhuset, er sårbare.
Om der er penge nok sat af, er jo selvfølgelig et spørgsmål, men der er mange penge sat af, og det bliver der jo mulighed for at regulere.
Jeg er faktisk noget tiltalt af hr. Steen Gades forslag om at lave sådan en forureningsfond ved, at man lægger en afgift på alle udledninger.
Det er sådan set også lidt morsomt at tænke på, at det kunne vi måske gøre nu, og så ville vi så alligevel ikke kunne samle det hele op.
Men dengang man lavede de forureninger, som vi nu skal rydde op, vidste man ikke, at man forurenede.
Det er altså også forskellen fra dengang og til nu, som er interessant og principiel. Men vi glæder os til udvalgsarbejdet og glæder os til at få et fornuftigt resultat ud af forslaget.
Thorkild Simonsen (S), 1999-03-03:
I mit første svar, der handler om det med en spydspids, sagde
Pernille Frahm (SF), 1999-03-03:
»Vil ministeren oplyse, hvordan man mener, at de tre afviste somaliske asylansøgere, som nu er anbragt på motivationsfremmende foranstaltninger efter udlændingelovens § 42 a, stk. 6 og 7, frivilligt skal medvirke til deres udrejse, når Somaliland ikke vil tage imod dem?« Skriftlig begrundelse
I sit svar på spørgsmål nr. S 1211 oplyser ministeren, at afgørelsen om motivationsfremmende foranstaltninger
kun vil blive ophævet, hvis de afviste asylansøgere ønsker at medvirke til at udrejse af landet.
Spørgeren kan dog ikke se, hvordan dette skulle kunne lade sig gøre, når hjemlandet siden midten af november har nægtet at tage imod afviste asylansøgere.
En gruppe på tre somaliere sad frihedsberøvet i en række måneder i Sandholmlejren.
Efter frihedsberøvelsen blev ophævet, blev de samme tre somaliere sat på de såkaldt motivationsfremmende foranstaltninger.
Og det, at man bliver sat på motivationsfremmende foranstaltninger, må jo være ud fra en oplevelse af, at der er noget, man kan motivere folk til, og derfor ønsker jeg at få at vide, hvad det er, disse mennesker er i stand til at blive motiveret til.
Thorkild Simonsen (S), 1999-03-03:
Ja, jeg beklager, at det var det spørgsmål, jeg forvekslede før.
Det er altså rigtigt, at Somalilands myndigheder i en telefax den 24. januar 1999 midlertidigt har suspenderet aftalen med Danmark vedrørende tvangsmæssig tilbagesendelse af afviste somaliske asylansøgere.
Men deri ligger ikke, at myndighederne i Somaliland skulle afvise at lade deres egne borgere frivilligt indrejse fra Danmark.
Hvis somaliske asylansøgere selv fremskaffer rejselegitimation eller medvirker hertil, er det derfor muligt frivilligt at indrejse til Somaliland. Jeg kan også oplyse, at 38 somaliske flygtninge er rejst frivilligt tilbage og ingen problemer har haft med at komme ind i landet.
Derfor er det bare et spørgsmål, om de tre, som blev nævnt, frivilligt vil rejse tilbage, så er problemerne løst.
Pernille Frahm (SF), 1999-03-03:
Altså, nu ligger spørgsmålet jo her i forlængelse af et spørgsmål, der er stillet lige før, som handler om, hvorvidt Danmark vil opfylde Genèvekonventionens forpligtelser, og så må jeg jo som spørger forvente, at svareren har sat sig ind i situationen i Østslavonien for dermed at kunne vurdere, om Danmark lever op til Genèvekonventionens forpligtelser.
Og dermed går jeg også ud fra, at ministeren er i stand til at svare på, om disse mennesker er i fare eller ikke i fare, hvis de vender hjem til Østslavonien.
Thorkild Simonsen (S), 1999-03-03:
Ja, spørgsmålet bliver jo mere omfattende end først stillet.
Nu tror jeg ikke, nogen af de tre vender tilbage med dyr her fra landet, og derfor mener jeg, at det, der omtales, som jeg i øvrigt ikke kender, ikke kan komme i betragtning her.
De oplysninger, jeg har, er, at hvis de tre nævnte personer, som spørgsmålet først drejede sig om, vil vende tilbage og medvirke til det, de skal ifølge alle almindelige overenskomster, så har de ingen problemer med at vende tilbage.
Pernille Frahm (SF), 1999-03-03:
Jamen så spørger man jo sig selv om, hvad grunden var til, at frihedsberøvelsen blev ophævet, for så vidt jeg er orienteret, blev deres frihedsberøvelse ophævet, fordi Somaliland ikke ville modtage dem frivilligt eller ufrivilligt, og de er nu på motivationsfremmende foranstaltninger for at blive motiveret til noget, som de er ude af stand til at leve op til.
Thorkild Simonsen (S), 1999-03-03:
Jeg må korrigere spørgeren og sige, at de blev sat ud af den lukkede afdeling i Sandholm, fordi de ikke tvangsmæssigt kunne føres tilbage.
Det er tredje gang, jeg siger, at frivilligt kan de rejse tilbage.
Pernille Frahm (SF), 1999-03-03:
Det kunne jo være interessant at høre, hvornår de 38 er rejst frivilligt tilbage, om det f.eks. er før eller efter, Somaliland ensidigt opsagde alle repatrieringsprojekter.
Som det fremgår af UNHCR's rapport om repatriering fra Etiopien til Somaliland fra februar 1999, har Somaliland ensidigt opsagt repatrieringsaftalerne og ønsker ikke at modtage folk, selv om de vender tilbage frivilligt, og selv om de vender tilbage som et led i en repatriering, det vil sige medbringende geder og får, og hvad der skal til for at kunne klare sig selv i et stykke tid.
Så i lyset af, at denne aftale åbenbart ensidigt er opsagt fra Somalilands side, vil jeg gerne høre, hvordan man kan forvente, at de tre mennesker, som er på motivationsfremmende foranstaltninger, kan leve op til de forventninger, man stiller til dem.
Jeg ønsker at se en dokumentation på, at Somaliland er villig til at modtage folk, der kommer frivilligt.
Det er ikke i overensstemmelse med de informationer, man får fra UNHCR f.eks.
Thorkild Simonsen (S), 1999-03-03:
Det er klart, at hvis fru Pernille Frahm ligger inde med andre oplysninger, end jeg gør, så skal de tages i betragtning.
Jeg ligger ikke inde med de oplysninger, men skal gerne undersøge sagen.
Søren Søndergaard (EL), 1999-03-03:
Jeg vil bare spørge, om det i virkeligheden skal forstås på den måde, at den egentlige grund til, at vi sætter de pågældende på motivationsfremmende ydelser, er, fordi de ikke vil lyve.
Altså fordi de ikke vil erklære, at de rejser frivilligt tilbage, når enhver ved, at de ikke ønsker frivilligt at rejse tilbage, og at det, den danske stat gør, altså er at forlange af folk, at de skal lyve.
Og hvis folk ikke lyver, som vi forlanger af dem, så sætter vi dem på motivationsfremmende ydelser.
Er det korrekt forstået?
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bortfaldet spørgsmål Spm. nr. S 1341
Harald Kjøller (V), 1999-03-03:
»Hvornår opfylder regeringen sit for længst afgivne løfte til bornholmerne om at fjerne skibsvraget af coasteren »Anna« ved Snogebæk?«
Begrundelse Ministeren har i tidligere svar gentagne gange lovet, at en bjærgning snarest vil tage sin begyndelse.
Der er nu gået 2 måneder siden ministerens sidste svar, og derfor tillader jeg mig atter at spørge til sagen.
Det bemærkes, at statsministeren for længst har afgivet Bornholm et løfte om at fjerne vraget.
Pernille Frahm (SF), 1999-03-04:
Jamen jeg er nysgerrig efter at høre, hvordan hr. Peter Hansen-Nord som medlem af Danmarks liberale parti har det med, at man sådan fra andre staters side kan bestemme, hvilke investeringer Vesteuropa skal lave.
At man - i hvert fald ifølge økonomiministeren og forskningsministeren - kan presse Den Europæiske Østbanks investeringer ved at true med at genoplukke Tjernobyl.
Så kan man bestemme, hvilke investeringer man skal lave her i Vesten.
Man kan bestemme, at man skal investere i atomkraft,
selv om alle analyser - også analyser fra firmaer, som hr. Peter Hansen-Nord formentlig føler sig godt dækket ind af -
viser, at det ikke er nødvendigt; at energibehovet i Ukraine daler med 3-4 pct. om året og formentlig også vil gøre det næste år; at man kunne vinde betydelig mere energi ind ved at lave energibesparelser i Ukraine.
Synes hr. Peter Hansen-Nord, at det er en rigtig måde at lave investeringer på, at lave beslutninger på?
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-04:
Hr. Peter Hansen-Nord har svært ved at forstå den ukrainske præsidents position.
Dér kan jeg sige, at den danske regering ikke har været meget hjælpsom med at forsøge på at få opklaret den sag.
Den danske regering kender intet til den ukrainske præsidents brev til den britiske premierminister.
Derfor vil jeg henvise hr. Peter Hansen-Nord til at læse den meget interessante artikel, der er i The Guardian den 22. februar, hvor store passager af dette brev er optrykt, hvor det altså er fra den ukrainske præsidents egen mund, vi hører budskabet.
Og så kan hr. Peter Hansen-Nord jo danne sig sit eget billede af det.
Desværre er den danske regering ikke interesseret i at komme til bunds i det her.
Og så siger hr. Peter Hansen-Nord, at Ukraine har hårdt brug for energien.
Er hr. Peter Hansen-Nord overhovedet klar over det?
Peter Hansen-Nord (V), 1999-03-04:
Venstre er enig med forespørgeren i, at der er
for mange usikre reaktorer i det tidligere Sovjetunionen, i Østeuropa i det hele taget.
Så langt er vi enige med forespørgeren.
Vi er til gengæld også meget enige i regeringens holdning: at den måde, man kan øve mest effektiv indflydelse på og få dem opgraderet, ikke er at gå ind og fortælle dem, hvilken energipolitik de skal føre, eller hvilke værker de skal lave, men derimod gå ind og ved långivning påvirke, at de bliver sikkerhedsmæssigt opgraderet, så man når op på vestlig standard i det omfang, det er muligt. Det må være den måde, man internationalt kan gøre sin indflydelse gældende.
Den målsætning, som Enhedslisten måtte have - hvor legitim den måtte være for partiet -
vil støde imod den internationale problematik, og man vil blive sat uden for døren uden indflydelse.
Jeg er enig i regeringens måde at håndtere det her på: søge indflydelse og være med til at stille kravene for de reaktorer, som man vil hjælpe.
Det må tages fra en ende af, og jeg er glad for at se, at man starter med den ringeste del.
Jeg er enig i og håber også, at regeringen har det samme synspunkt, at vi tager det fra den dårlige ende af, og så må vi erkende, at disse lande har hårdt brug for den energi, som disse værker giver dem.
Uden denne energi er mange af de andre tiltag for at hjælpe disse lande op på vestlig standard på alle andre områder næsten forlods håbløs.
Et af de væsentlige omkostningselementer er jo netop energiregningen.
Så forstår jeg på hr. Keld Albrechtsen, at præsident Kutjma har følt sig presse af G7-landene til lige netop at vælge den model og i stedet skulle have lavet et gasfyret kraftværk.
Det er den ene del, og den anden del er, at jeg også har svært ved at se, hvorledes et sådant gasfyret kraftværk totalt set i effekt kan erstatte det, vi taler om.
Men det kan hr. Keld Albrechtsen selvfølgelig belære mig om.
Jeg vil skyde på, at Ukraine får brug for flere typer kraftværker end dem, der allerede er der, og det kunne da være, at det næste supplement til de to reaktorer, der hedder K2 og R4, vil man glæde hr. Keld Albrechtsen med at lave til et gasfyret kraftværk.
Men alt i alt må jeg sige, at regeringens indfaldsvinkel til de her ting er korrekt, og at Venstre ikke kan stemme for det forslag til vedtagelse, som hr. Keld Albrechtsen har fremsat.
Pernille Blach Hansen (S), 1999-03-04:
Jeg synes, at det altovervejende spørgsmål, der står tilbage, efter at fru Pernille Frahm har været heroppe, er: Hvad er alternativet?
Vi har ikke noget alternativ.
Der er tale om nogle reaktorer, som er 80 pct. færdigbygget, som sandsynligvis vil blive færdigbygget, uanset om der er vestlig finansiering med eller ej, men hvis der er vestlig finansiering med, har vi mulighed for at påvirke sikkerhedsniveauet.
Jeg synes ikke, der er noget alternativ.
Igen: Var det en ideel verden, jamen så var det jo selvfølgelig fint nok for os alle sammen, så kunne vi bare sige nej.
Men det er det ikke, og der er altså lande, der ønsker at basere sig på atomkraft.
Hr. Keld Albrechtsen spørger, hvad det så er, man konkret vil basere sin beslutning på.
Ja, se, det synes jeg jo er et lidt utopisk spørgsmål på nuværende tidspunkt
, siden Østbanken endnu ikke har modtaget et konkret forslag til, hvordan man skal finansiere det.
Så det synes jeg egentlig vi skal forholde os til, når den situation opstår.
I forhold til afstandskriteriet så tager vi os ikke så meget af afstanden.
Vi ser på sikkerheden, og så er vi samtidig realister.
Men omvendt synes jeg da også, det er interessant, at Enhedslisten ikke vil være med til at opgradere sikkerheden på et værk, bare fordi det ligger langt væk fra Danmark.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-04:
Jeg vil gerne spørge fru Pernille Blach Hansen, om hun er klar over, at da EBRD oprindelig gik ind i det her, lod de en uafhængig forskergruppe fra Sussex University i England foretage en undersøgelse af, om det var et godt projekt med disse to reaktorblokke.
De lavede så en rapport, der fastslog, at det var en meget dårlig idé.
Det kunne man så ikke bruge, fordi det stred mod de magtpolitiske interesser, der var.
Så fik man et firma, der hedder Stone & Webster, som
tilfældigvis allerede var stærkt involveret i Ukraines atomkraftindustri, til at lave en rapport, som de meget hurtigt fik færdig.
Den blev lavet efter en workshop i Ukraines hovedstad Kiev med deltagelse fra EBRD og ukrainske myndigheder og en række vestlige firmaer med særinteresser i atomkraftindustrien.
Synes Socialdemokratiet, at det er et godt beslutningsgrundlag at arbejde på i sådanne sager?
Pernille Blach Hansen (S), 1999-03-04:
I forhold til en eventuel fremtidig finansiering fra Østbanken af de ukrainske reaktorer, så synes jeg, det er meget, meget vigtigt at holde fast i, at jeg jo netop i min tale fremhævede, at der skulle være opfyldt en række forudsætninger.
Jeg vil gerne læse dem op igen: Forudsætningen er, at betingelserne for en finansiering er opfyldt, og det betyder bl.a., at Østbankens kriterier skal være opfyldt, og at der skal være den nødvendige sikkerhedsmæssige standard.
Og det, der er mit svar til fru Pernille Frahm, er, at én af forudsætningerne, for at vi kan støtte det, er at de sikkerhedsmæssige standarder er opfyldt.
I forhold til hr. Keld Albrechtsen er mit svar sådan set nogenlunde det samme: Jamen der er jo ikke truffet en beslutning endnu.
Regeringen og Folketinget træffer beslutning på baggrund af nogle fremtidige indmeldinger.
Pernille Frahm (SF), 1999-03-04:
Jeg har stadig ikke fået nogen bemærkninger til, hvorfra man har denne enorme tillid til, at Kutjma vil opfylde den aftale om at lukke Tjernobyl inden år 2000, hvis man bygger de her to reaktorer færdigt.
Efter min bedste overbevisning har man intet at have den tillid i.
Så vil jeg gerne spørge: Hvem er det, der skal garantere den sikkerhed på det kommende værk?
Hvad er prognoserne på worst case-situationen på det kommende værk?
Er de udarbejdet?
Hvordan ser de ud, og hvad vil denne worst case situation betyde for Danmark?
De beregninger synes jeg man har pligt til at gå ind i, og man har også pligt til at offentliggøre dem, så vi ved, hvad det er, Danmark er i gang med gennem EBRD.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-04:
Ja, nu har Socialdemokratiet jo påtaget sig ansvaret for reaktorsikkerheden for de to nye atomkraftblokke.
Jeg vil så bare godt spørge, hvad det er for undersøgelser, man vil lægge til grund, inden man træffer den endelige beslutning i Socialdemokratiet om, hvorvidt man vil støtte det eller ej.
Vil det være den undersøgelse fra firmaet Stone & Webster, som jeg henviste til for lidt siden, man vil trække op af skrivebordsskuffen og sige, at det jo er dokumenteret, at sikkerheden er i orden, for det har atomkraftindustrien selv sagt, eller vil man foretage andre undersøgelser?
Det synes jeg kunne være interessant at vide.
Så vil jeg gerne stille et andet spørgsmål, for jeg går ud fra, at vi er enige om, at de to atomkraftblokke i Ukraine i hvert fald ikke kan blive sikrere end det Barsebäckværk, der ligger 20 km fra, hvor vi står, og det Barsebäckværk vil Socialdemokratiet jo gerne have væk.
Hvad er afstandskriteriet i Socialdemokratiets nye atomkraftpolitik?
Hvor mange kilometer fra Danmark skal et værk placeres, før Socialdemokratiet vil kræve det fjernet?
Eller sagt med andre ord: Er det tilstrækkeligt, at det bare ligger 500, 700 eller 1.000 km væk, og så skal det ikke fjernes, så må man endda bygge nogle nye?
Jeg synes, at Socialdemokratiet står i en situation, hvor det har et forklaringsproblem.
Peter Hansen-Nord (V), 1999-03-04:
Der er sådan set ikke noget nyt i, at de tidligere Østlandes og de tidligere Sovjetrepublikkers BNP og vækst osv. er for nedadgående i den transformation, de har været ude i.
Det bortforklarer altså ikke behovet for, hvis de skal op på en fornuftig standard, at der så er de energiressourcer til rådighed.
Det er et absolut must; hvis ikke energien er der, kan de have nok så mange drømme om vækst og industrialisering
Jeg har egentlig ikke yderligere at tilføje i forhold til den prioritering, jeg foretog i min tale: Tag dem fra den dårlige ende og lad os få disse a-kraftreaktorer gjort driftsikre og ført op til europæisk standard.
Pernille Frahm (SF), 1999-03-04:
Men det påvirker altså ikke Det Konservative Folkepartis tillid til, at banken nok gør præcis det, den skal, og at den nok er fuldstændig uangribelig i de her sager, og at vi derfor slet ikke behøver at forholde os til, hvad den gør.
Vi kan bare lade den gøre det.
Jeg vil spørge fru Lene Espersen i forbindelse med det
her om, hvorvidt man kan blande sig i, hvad andre lande gør, om den tilføjelse, der kom i Amsterdamtraktaten, om, at hele det her projekt skulle hvile på en bæredygtig udvikling, efter fru Lene Espersens mening slet ikke har nogen betydning. I SF diskuterede vi det meget undervejs.
Vi var da glade for, at der kom sådan en bemærkning ind.
Vi var lidt usikre på, hvad de egentlig mente, men jeg må sige, at den debat, vi har her i dag, gør det sådan lidt tydeligere, hvad rækkevidden og betydningen af den tilføjelse var.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-04:
Jeg vil gerne spørge hr. Peter Hansen-Nord, om han ikke godt vil gøre sig den ulejlighed at sætte sig lidt dybere ind i den her sags egentlige baggrund.
Hr. Peter Hansen-Nord bliver ved med at cirkle rundt om den påstand, at der skulle være et behov for den elektricitet i Ukraine.
Er hr. Peter Hansen-Nord klar over, at banken EIB har lavet en rapport, hvori det konkluderes, at Ukraine ikke har brug for en større elektricitetskapacitet?
Er hr. Peter Hansen-Nord klar over, at den uafhængige forskergruppe, som jeg har nævnt tidligere i debatten, som blev nedsat af Østbanken for at analysere det her projekt, nåede frem til den konklusion, at det ikke er økonomisk rentabelt at færdiggøre disse reaktorer?
Det vil ikke være den mest produktive måde at bruge 7 mia. kr. af EU's og EBRD's pengepung.
Og den rapport peger på, at et omfattende energispareprogram faktisk vil kunne løse Ukraines energiproblemer langt mere effektivt.
Må vi ikke godt opfordre hr. Peter Hansen-Nord til at sætte sig ind i dette materiale?
Jeg skal gerne stille det til rådighed for hr. Peter Hansen-Nord, og så kunne vi måske få en debat på et lidt mere oplyst grundlag.
Peter Hansen-Nord (V), 1999-03-04:
Jeg vil lave lidt om på rækkefølgen af mit svar, og jeg vil starte med at svare hr. Keld Albrechtsen: Jeg behøver såmænd ikke se så forfærdelig mange rapporter. Nu ser verden jo sådan ud, vil jeg sige til hr. Keld Albrechtsen, at skulle man have en overkapacitet, som vi bl.a. har herhjemme på ca. 70 pct. af eget forbrug, så er el og elproduktion en eksportvare, en handelsvare lige så vel som træsko og baconsider.
Det er en særdeles god handelsvare; man kan endda tjene penge på det.
Så skulle nogle af landene mod hr. Keld Albrechtsens ønske have en overproduktion, de kan sælge, så er der sådan set ikke noget i min verden, der er forkert i den forbindelse.
El er ikke længere et lille lukket system.
Vi har faktisk selv lavet en energireform herhjemme, hvor det faktisk går ud på at sælge og købe og sælge og købe strøm
over grænserne som en ganske almindelig handelsvare.
Og det vil jeg gerne være med til at hjælpe Ukraine med.
Til fru Pernille Frahm vil jeg sige, at med hensyn til worst case omkring a-kraftreaktorers situation har vi jo nogle eksempler fra Long Island, og vi har nogle fra Tjernobyl og andet, og den samlede skadeeffekt ligger der meget tykke rapporter på. Ideen er jo at undgå worst case.
Alt er relativt her i livet, men det er klart, at jo bedre de bliver opgraderet, jo mere sikkerhedsudstyr de bliver påmonteret, jo længere væk kommer fru Pernille Frahm fra en worst case situation.
Hvad hr. præsident Kutjma vil holde af løfter af den ene
eller anden slags, skal jeg ikke stå her og gøre mig til talsmand for eller imod.
Jeg går ud fra, at de, der giver lånene, også følger op på, at aftalerne, der bliver indgået på baggrund af lånene, også bliver holdt.