Margrethe Vestager (RV), 2000-02-01:
Som hr. Frank Dahlgaard fremhævede, fremlagde Undervisningsministeriet i 1997 undersøgelsen om urolige elever i folkeskolens almindelige klasser.
Undersøgelsens forfattere, professor Niels Egelund og udviklingskonsulent Kim Foss Hansen, konkluderer i indledningen, at der ikke er videnskabeligt bevis for, at der er en væsentlig stigning i gruppen af elever, der forstyrrer undervisningen for sig selv og for andre.
Det billede, undersøgelsen tegner, kan kort sammenfattes
i, at 90 pct. af folkeskolens elever aldrig eller næsten aldrig forstyrrer undervisningen, mens 10 pct. forstyrrer fra en fjerdedel af tiden til næsten altid.
Undersøgelsen viser også, at der er store forskelle i graden af uro fra skole til skole, og at den er størst på de yngste klassetrin, og at drenge er markant mere urolige end piger.
Den kvalitative del af undersøgelsen giver nogle klare signaler om, at baggrunden for uro først og fremmest skal findes i de omstændigheder, eleverne vokser op i og placeres i, bl.a. skolen, og at elevernes individuelle karakteristika har mindre betydning.
Det er bl.a. den viden om skolekulturens betydning, som ligger til grund for de initiativer, der siden er igangsat i ministeriet.
Der er således etableret et netværk af 32 kommuner, herunder 3 amtskommuner.
Netværket har fået navnet Uro-Nettet.
Koordineret af Undervisningsministeriet arbejder det netværk med at udvikle forebyggende og indgribende metoder og samarbejdsmodeller, der kan skabe mere rolige skoler.
Der arbejdes med, hvordan de urolige elever kan mødes på en konstruktiv og udviklende måde.
De 250 deltagende skoler har ud fra en status over deres skolekultur fået feedback fra projektets konsulenter og har derefter udarbejdet forslag til handleplaner for de ændringer, de vil gennemføre.
Indsatsen drejer sig i særlig grad om at forbedre overgangen mellem børnehave, skole og skolefritidsordning, om at udvikle klassemiljøet og om at udvikle lærernes handlemuligheder.
Udviklingen af lærernes personlige ressourcer gennem samarbejde i lærerteam og brug af kollegial vejledning er et meget vigtigt tema i netværket.
Landets øvrige kommuner og skoler kan hente inspiration og følge Uro-Nettets arbejde på Undervisningsministeriets hjemmeside.
Netværksarbejdsformen har vist sig særdeles anvendelig som et forpligtende forum til udveksling af erfaringer og udvikling af ideer til at fremme en uroforebyggende skolekultur.
Ud over muligheden for via Internettet løbende at følge de enkelte kommuners og skolers tiltag vil erfaringerne også blive videregivet på konferencer landet over, når projektet afsluttes i år.
Som et andet uroforebyggende initiativ udsendte ministeriet i august måned en mobbemappe til alle landets skoler.
Den indeholder spørgeskemaer til eleverne, så skolerne kan gøre status over omfanget og karakteren af mobningen, inden der udarbejdes handlingsplaner med hensyn til at forebygge mobning.
Mappen indeholder også materialer med ideer til skolens handlingsplan imod mobning: gode råd til elever og forældre om, hvordan de skal forholde sig, hvis de oplever mobning.
Materialet er udarbejdet i fællesskab med Danmarks Lærerforening, Kommunernes Landsforening og Skole og Samfund.
Jeg mener faktisk, at det materiale er et meget vigtigt materiale med hensyn til at bekæmpe mobning, sådan at Danmark ikke fortsat skal have den meget kedelige rekord i forhold
til vores nordiske nabolande, nemlig at børn i Danmark mobbes mere end andre steder.
Hvis de store forskelle, der er i omfanget af mobning fra skole til skole, er begrundet i skolernes forskellige indsatser med hensyn til at arbejde imod mobning, så er der med det nye materiale givet muligheder for at ændre på det.
Jeg ser mobning som en meget væsentlig trussel mod et sundt og udviklende læringsmiljø og også en klar uroskabende faktor, som det er meget vigtigt at gå aktivt ind i at modvirke.
Vi ved fra undersøgelser bl.a. fra Norge, at en målrettet indsats imod mobning får mobningen til at falde markant, samtidig med at der er en sideeffekt i form af mindre hærværk og mindre vold.
Det er også det resultat, vi håber på at få herhjemme, fordi det er blevet positivt modtaget og også opfattes som en del af en fælles dagsorden.
Som undersøgelsen om urolige elever viser, er der elever i folkeskolens almindelige klasser, som er meget forstyrrende for sig selv og for andre.
Der skal til stadighed arbejdes for at skabe og udvikle skoletilbud til den elevgruppe, så de kan få den hjælp, som de har behov for.
Og med ændringen af folkeskoleloven vedrørende undervisning i dagbehandlingstilbud og anbringelsessteder har vi sikret, at også de elever, som har de sværeste vanskeligheder, får et skoletilbud, som opfylder folkeskoleloven.
Samtidig er det faktisk mit indtryk, at der arbejdes ihærdigt i kommunerne med at udvikle skoletilbud til den elevgruppe.
Der er behov for en velkoordineret, tværfaglig og tværsektoriel indsats, når det drejer sig om de elever, der har de største vanskeligheder.
Derfor har jeg taget initiativ
til at få vurderet de centrale regler og vejledninger, der regulerer samvirket mellem skolen og dens naturlige samarbejdspartnere i forhold til disse elever.
En arbejdsgruppe har udarbejdet en vejledning for de pædagogisk-psykologiske rådgivningsenheder, som har været i høring, og som snart kan udsendes, og jeg håber, at vejledningen kan bidrage til at udvikle virksomheden og styrke samarbejdet mellem skolen, de pædagogisk-psykologiske rådgivningsenheder og de øvrige parter, som er involverede i indsatsen for elever med vanskelige og særlige behov.
For at understøtte den udvikling har jeg også iværksat et 3-årigt netværksarbejde, hvor 26 kommuner - herunder to amtskommuner - i fællesskab udvikler nye strategier og metoder på det pædagogisk-psykologiske arbejdsområde.
Det arbejde, som i lighed med Uro-Nettets arbejde kan følges på Undervisningsministeriets hjemmeside, har overskriften PPR-Net.
Undersøgelsen om de urolige elever giver et fingerpeg
om, hvilke faktorer - eller måske mere præcist: hvilke samspil af faktorer - der medvirker til at skabe uro, men også hvad der medvirker til at forebygge den.
Den viden skal anvendes i det videre arbejde med at udvikle folkeskolen og dens måde at møde urolige elever på, sådan at det bliver en kvalificeret måde, og sådan at den destruktive uro bliver til en konstruktiv uro og et initiativ og også en adfærd, som er fremmende for folkeskolens øvrige virke.
Det er faktisk også sådan, at den indsats kan ses i 8-punkts-programmet »Folkeskolen år 2000«.
Der arbejdes med en række initiativer, som ligger i forlængelse af de erfaringer, som undersøgelsen har givet os.
Skolestarten bliver jo som sagt udpeget som området med fleste urolige elever, og indsatsen på det område med økonomisk støtte til forsøgs- og udviklingsprojekter med særlig konsulentbistand er også en af de ting, som er særligt varetaget i et af programmets fokuspunkter.
Der arbejdes frem mod et udvidet samarbejde mellem de institutioner, som har børnene, før de kommer i skole, og den skole, der modtager dem i børnehaveklassen, de første klassetrin og fritidsordningerne, sådan at der skabes et bedre indhold og en øget sammenhæng i børnenes hverdag. Der har været en meget stor interesse for den ordning.
Det kan vi se på de flere hundrede ansøgninger, der er kommet, både til udviklingsprojekter og til dispensationer
Et andet punkt i »Folkeskolen år 2000« drejer sig om udfordringer til den enkelte elev, hvor der bliver sat fokus på en fleksibel tilrettelæggelse af skoleåret, lærernes arbejde, udviklingen af lærernes timesamarbejde, inddragelse af eleverne i undervisningsplanlægningen og lærer-elev-samtaler.
Jeg tror, at de initiativer vil være med til at udvikle en skolekultur, som kan forebygge og virke indgribende over for urolige elever.
»Folkeskolen år 2000« fokuserer også på samvirket mellem forældre og skole samt på ledelsens opgaver og ansvar, og jeg tror også, at de to områder er meget vigtige for at forebygge, at elever bliver urolige, og også, at de kan gribe ind over for dem, der er der.
Men samtidig viser de mange kommissioner også, at det ikke er en opgave, som kan løses med enkle eller lette løsninger, idet nogle af dem har kulturel karakter.
Folkeskolen er da også i sin mangfoldighed en central samfundsdannende institution.
Dér mødes og dér brydes i særdeleshed forskellige holdninger, forskellige normer, som få andre steder i vores samfund i øvrigt.
Den forskellighed er en af de store udfordringer i skolens hverdag, men er samtidig vel også en af folkeskolens styrker.
Gennem det fællesskab, der udvikles i den enkelte klasse og i den enkelte skole, skal eleverne lære at respektere sig selv og lære at respektere andre og få en forståelse for den enkeltes ansvar over for fællesskabet, med de rettigheder og de pligter, det indebærer. Jeg tror, der er enighed om, at der er sket en gradvis opblødning af tidligere tiders faste normer og værdier, som var med til at styre dagligdagen på den enkelte skole.
I dag er det en væsentlig opgave for den enkelte skole at skabe det fælles grundlag for skolens arbejde og udvikling ud fra de overordnede retningslinjer, som vores lovgivning udstikker.
Jeg mener, det er af afgørende betydning for elevernes trivsel og også for graden af uro, at skolen formår at være tydelig for eleverne og deres familier.
Med tydelig mener jeg, at skolens holdninger og værdier er til at få øje på, sådan at man kan forholde sig til dem, diskutere dem og forhåbentlig også identificere sig med dem.
Specielt for den gruppe af elever, der af forskellige grunde har vanskeligt ved at finde ro i skolen, mener jeg at de fælles værdier, spilleregler og traditioner kan medvirke til, at det bliver nemmere at finde sig til rette, turde være med og måske også bruge uroen i folkeskolen som et fælles projekt og i et konstruktivt medspil med kammeraterne og lærerne og skolen i øvrigt.
Forhandling