runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 2001-03-02:
Nu er vi så heldigvis kommet dertil, at den socialdemokratiske ordfører kan se, at der er et problem, og at kunden så har mulighed for at komme ud af problemet.
Hvorfor skulle kunden overhovedet ind i problemet?
Altså jeg mener, hvorfor skal der under nogen omstændigheder være mulighed for, at personfølsomme oplysninger skulle kunne gå fra forsikringsselskabet over i realkreditinstituttet?
Jeg forstår det ikke.
Ovre i realkreditvirksomheden spørger man jo alt det, man har brug for, når man vil låne folk penge til deres hus.
Der er ingen som helst begrundelse set fra et kundesynspunkt for, at følsomme oplysninger fra en anden del af samme koncern skal kunne komme derover.
Jeg forstår ikke, hvorfor vi overhovedet skal åbne muligheden for, at kunder kan komme i det problem.
Sonja Mikkelsen (S), 2001-03-02:
ret tryg ved, at en kunde, hvis kunden har afgivet et samtykke om, at en oplysning kan bruges også i en anden del af en koncern i en finansiel virksomhed, og kunden så senere gør sig den overvejelse, at det måske nu kan blive til ulempe, så bruger den regel, som også er i loven, nemlig at kunden kan tage sit samtykke tilbage.
Jeg er sådan set helt tryg ved, at den vil kunderne også kunne forstå at bruge. Det, der er vigtigt her, er jo, at der nu bliver synlighed omkring, hvad der foregår i den her branche, og at vi faktisk får en skærpelse i forhold til i dag.
Frank Aaen (EL), 2001-03-02:
Jamen det kan da aldrig nogen sinde være i kundens interesse, at en oplysning til forsikringsselskabet afgivet med et samtykke, der måske er afkrævet i en anden sammenhæng eller generelt afkræves kunden, hvori det hedder, at her er et dårligt liv, derfor er der særlige betingelser for forsikringen, flyder over i realkreditvirksomheden i samme koncern, hvor de så kan sige: Hov, vi gider ikke at give et realkreditlån.
Det kan da aldrig være i kundens interesse.
Jeg mener, vi har én koncern, der har cirka halvdelen af alle finansielle forretninger i Danmark - cirka halvdelen af alle finansielle forretninger.
Der står kunden altså ofte med hatten i hånden, og der er det banken, der er den stærke.
Derfor skal banken ikke have lov til at kunne afkræve samtykke, der f.eks. giver mulighed for, at sundhedsoplysninger kan udveksles.
Sonja Mikkelsen (S), 2001-03-02:
Jeg mener faktisk, at det er rigtigt, at man giver den enkelte borger mulighed for som kunde i den finansielle sektor selv at tage stilling til, hvordan oplysningerne om én kan bruges til fordel for, at man f.eks. kan opnå måske en mere gunstig økonomisk situation, end man ellers kunne i forbindelse med et lånearrangement eller nogle andre forretninger, som man gør med sin bank, eller man gør med sit forsikringsselskab.
Det, der selvfølgelig er vigtigt, er, at kunden altid ved, hvad det er, der kan cirkulere af oplysninger om den enkelte.
Og vi lægger meget vægt på i Socialdemokratiet, at vi faktisk her får en skærpelse af lovgivningen i forhold til de krav, der er i dag, og som også er en yderligere præcisering af persondatalovens mere generelle regler.
Frank Aaen (EL), 2001-03-02:
Til oplysningen om, at man kan gøre det helt uden begrænsning, bare man indhenter samtykke, synes jeg, man skal være opmærksom på, at når man står med hatten i hånden og skal have et lån nede i en bank, så vil man skrive under på hvad som helst, for ellers får man ikke lånet.
Derfor vil jeg gerne spørge den socialdemokratiske ordfører: Hvorfor skal man kunne afkræves et samtykke, der giver mulighed for, at følsomme sundhedsoplysninger, oplysninger vedrørende éns helbred, kan flyde fra forsikringsselskabet over i realkreditvirksomheden i samme koncern?
Sonja Mikkelsen (S), 2001-03-02:
Jeg mener faktisk, at det, der her bliver spurgt om, allerede er tilgodeset i loven.
For det første er der ikke tale om, at kunden skal spørges i det enkelte tilfælde, men at man giver adgang mere generelt til, at f.eks. informationer kan flyde imellem bankvirksomheden og forsikringsvirksomheden i en koncern, hvis det er det, det drejer sig om.
Det er det ene.
Det andet er, at der er allerede sket en skelnen imellem mere personspecifikke oplysninger og så de mere generelle, alment tilgængelige oplysninger, som der ikke er krav om at man skal give tilslutning til at man kan dele med hinanden.
Så jeg mener i virkeligheden, at det sidste spørgsmål, der her bliver rejst, allerede er tilgodeset i lovforslaget.
Egil Møller (DF), 2001-03-02:
Jeg bemærkede mig, at den socialdemokratiske ordfører syntes, det var en forbedring af loven, at man nu skal sikre kunderne på en sådan måde, at der i hvert enkelt tilfælde skal gives skriftligt samtykke.
Jeg vil godt spørge ordføreren, om ikke man godt kan sondre mellem følsomme oplysninger og mindre følsomme.
Jeg vil gerne derhen, hvor mindre følsomme ikke altid skal være omfattet af, at der skal gives et skriftligt samtykke.
Pia Larsen (V), 2001-03-02:
Jeg må da sige, at jeg er glad for, at jeg rejste spørgsmålet om branchens indvendinger mod at vedtage forslaget inden sommerferien, for det gav jo ministeren anledning til at svare, og jeg synes, det var et udmærket svar.
Men ministeren må da give mig ret i, at de sidste dages henvendelser fra branchen har været ret massive, og at det ikke ville være rimeligt totalt at ignorere dem.
Så vil jeg gerne kvittere for ministerens tilsagn om at se positivt på mit forslag om et kreditinstitutråd, eller hvad det nu skal hedde; ordet er ikke særlig mundret.
Vi synes, det er en god model, ikke mindst hvis man ser det i sammenhæng med Konkurrencerådet og Forsikringsrådet og Fondsrådet.
Vi vil gerne arbejde videre med ideen, og jeg kan forstå, at ministeren gerne vil se velvilligt på den, i hvert fald i de indledende stadier.
Tak for det.
Sonja Mikkelsen (S), 2001-03-02:
Ja, naturligvis.
For som jeg også understregede i mit første indlæg, så er vi i Socialdemokratiet meget optaget af, at vi sikrer fair konkurrencevilkår, også i fladen over til forbrugerne, og derfor rejste jeg jo selv spørgsmålet, om der i administrationsfællesskabernes adgang til at dele oplysninger uden samtykke ligger det rigtige snit, hvis man kan sige det sådan, i forhold til, hvad kan man dele, og hvad kan man ikke dele uden kundens medvirken.
Hvad angår spørgsmålet om, hvilke oplysninger det er berettiget at videregive, har jeg forstået det sådan på bemærkningerne i lovforslaget, at det faktisk er meningen, at der kommer en såkaldt positivliste, som Finanstilsynet ligesom vil holde snor i og sige, at det er den liste og ikke andet, som kan være berettiget til videregivelse, og den liste vil vi så alle sammen have adgang til at kunne se f.eks. på Finanstilsynets hjemmeside.
Jeg synes, det er meget fornuftigt, at der kommer
sådan en afgrænsning, sådan at alle har den samme adgang og den samme praksis, at det ikke er noget, den enkelte finansielle virksomhed selv bestemmer.
Frank Aaen (EL), 2001-03-02:
Først vil jeg erklære mig fuldstændig enig i ministerens vurdering af branchens indflydelse.
Problemet er sikkert, at branchen har urimelig stor indflydelse på, hvordan der lovgives vedrørende branchen selv, og derfor vil jeg selvfølgelig støtte ministeren, når hun siger, at nu er det nok.
Nu skal de ikke kunne komme og sige, at nu skal vi ikke gøre det og det alligevel.
Det vil jeg til enhver tid støtte ministeren i.
Så er der spørgsmålet, om kundeoplysninger kan flyde frit.
Nu ved jeg ikke helt, hvordan jeg skulle forstå ministerens bemærkning om, at det kan ske i forbindelse med, at der er afgivet samtykke.
Vi har et svar fra Økonomiministeriet om, hvordan et sådant samtykke skal se ud.
Man har spurgt Datatilsynet, og det er altså sådan, at i forbindelse med kreditvurderinger kan man hente oplysninger i alle bankens forskellige afdelinger.
Der er lidt uenighed om formuleringen, men det er helt tydeligt, at det, der lægges op til her, er, at man kan hente oplysninger i de forskellige dele af koncernen, og jeg kan ikke se nogen begrundelse for det.
Der er stillet spørgsmål om det, og der kommer også flere spørgsmål.
Jeg kan slet ikke se nogen begrundelse for, at der under nogen omstændigheder skal kunne gives samtykke til, at personfølsomme oplysninger kan gives fra en del af en så kæmpestor koncern til en helt anden del af den.
Jeg forstår ikke argumentationen.
Ole Sohn (SF), 2001-03-02:
Det er blot for kort at tilkendegive over for ministeren, at jeg har den indstilling, at lovforslaget skal behandles færdig i denne samling. Vi har behandlet det i to samlinger, og de indvendinger, der er kommet, kan måske være berettigede set med branchens øjne.
Men set med vore øjne er det væsentligste, at vi får strammet reglerne om kundeoplysninger op.
Det var et udestående i sidste samling, og det mener vi
Pia Larsen (V), 2001-03-02:
Jeg har sådan set ikke så meget at tilføje til fru Sonja Mikkelsen, også fordi det jo er kort taletid, man har her.
Men hvis nu det så i virkeligheden var den enkelte lønmodtager, der havde nogen indflydelse på det her, men det er det jo ikke - det er i øvrigt en af Venstres store mærkesager, at hver enkelt af os danskere gerne skulle eje noget af dansk erhvervsliv - det er den der fondskonstruktion, som er så koncentreret, og hvor man ikke kan stemme med fødderne,
det har Folketingets flertal jo besluttet, det er den, der gør, at vi er imod denne her ordning.
Så må jeg sige til hr. Frank Aaen, at min hukommelse er mere end usædvanlig kort, og det plejer den ikke at være, hvis vi skulle have stemt for, at LD og ATP tilsammen skulle kunne udøve bestemmende indflydelse.
Det har vi aldrig stemt for, jeg husker tydeligt forslaget.
Men jeg vil meget gerne undersøge det.
Jeg tror ikke engang på, der er sket en fejl.
Så jeg beklager, dér tager hr. Frank Aaen fejl.
Ole M. Nielsen (KRF), 2001-03-02:
Jamen det er rart med sådan en lille rask ideologisk debat
herinde midt i det hele, det er da lidt forfriskende.
Konsekvensen af det, fru Pia Larsen siger, må vel være, at LD og ATP kun skal investere fuldstændig passivt.
Er det det, vi kan forvente, at en kommende borgerligt ledet regering vil gå ind for? For hvis man går ind og investerer aktivt, som de gør, så må det også være fuldstændig berettiget over for dem, der har penge stående i instituttet, at man beskytter sin investering.
Så det må være enten eller.
Frank Aaen (EL), 2001-03-02:
Fru Pia Larsen er bekymret for fondssocialisme.
Der er ikke noget i virkelighedens verden, der tyder på, at fru Pia Larsen behøver være ret bange for, hvad de her fonde går og finder på.
Det er jeg lidt ked af, men sådan er det desværre.
Så vil jeg i øvrigt sige, at den afgørende modstand mod fondssocialisme opgav Venstre jo allerede for 1 år siden, for sidste år stemte Venstre og De Konservative for en lov, der muliggør, at to lønmodtagerfonde i fællesskab kan bestemme over en virksomhed.
Det stemte Venstre og De Konservative for, og det blev Venstre og De Konservative hånet for.
Sonja Mikkelsen (S), 2001-03-02:
Er det rigtigt forstået, at Venstre har den opfattelse, at man ikke skal have samme adgang til at beskytte sig mod tab af penge, der er anbragt i en pensionskasse som følge af en pensionsopsparing, som mod tab af de penge, en bank forvalter?
For banker beskæftiger sig jo i høj grad med andet end udlån.
De beskæftiger sig også i høj grad med investeringer.
Og de har den adgang til at beskytte deres investeringer.
Så jeg vil gerne have bekræftet, at det er fru Pia
Pia Larsen (V), 2001-03-02:
Jeg skal ikke forholde mig til eksemplet med A.P. Møller, men jeg mener, at banker på mange måder har en helt særlig status i det her samfund og låner penge ud på nogle helt konkrete betingelser.
LD og ATP investerer efter eget valg, og de er også ret gode til det, det må vi jo så indrømme.
Derfor må de selv kunne vurdere, hvor det er fornuftigt at foretage en investering, hvor banker som sagt låner penge ud. Så jeg synes slet ikke, man kan sammenligne de to.
De har jo heller ikke samme lovgivning.
På nogle områder berører de selvfølgelig hinanden lovgivningsmæssigt, men jeg synes, det er helt urimeligt at foretage den sammenligning.
Og jeg må indrømme over for fru Sonja Mikkelsen, at det jo er et spørgsmål om, at Venstre aldrig nogen sinde har holdt af den der konstruktion med, at nogle fonde skal sidde og bestemme, hvad der skal foregå i dansk erhvervsliv.
Det skal aktionærerne, og det skal bestyrelserne, som er valgt på generalforsamlingerne.
Men det er jo en længere diskussion, som vi bliver nødt til at tage en anden dag.
Frank Aaen (EL), 2001-03-02:
Tak for tilsagnet om at svare på spørgsmålene.
ministeren vist i forvejen, men alligevel tak.
Selve brugen er selvfølgelig ikke det største område.
Det er jeg med på, men det var også derfor, jeg koblede det sammen med PBS, og jeg kan sige, at der kommer et beslutningsforslag fra Enhedslisten om, at PBS skal lægges ind under Nationalbanken.
Jeg mener nemlig, at med den koncentration, der er på det finansielle marked, er det nødvendigt at prøve at opbygge nogle strukturer, som ikke er domineret af de allerstørste, f.eks. ud fra ønsket om at give mindre, finansielle virksomheder mulighed for at klare sig i konkurrencen.
Ole M. Nielsen (KRF), 2001-03-02:
Jeg må sige, at Kristeligt Folkeparti er også helt godt tilfreds med dette lovforslag.
Vi synes, det er ganske rimeligt, at der er en øvre grænse på 300 euro for et sådant kort.
Det er trods alt
en slags beskyttelse, så man ikke bliver lokket til at lave dem større, og folk kan jo skaffe sig penge på andre måder.
Men jeg forstår godt bekymringen hos hr. Egil Møller fra Dansk Folkeparti, for med de mange løfter, Dansk Folkeparti giver vælgerne, kan jeg da godt forstå, at han frygter inflation.
Vi andre, der er mere ansvarlige i vores økonomiske forventninger til fremtiden, har jo overhovedet ikke den slags problemer.
Vi tror, Danmark får en stabil økonomi, og hvis Kristeligt Folkeparti får indflydelse, får vi ikke det problem, hr. Egil Møller nævnte.
Vi er godt tilfredse med forslaget her.
Frank Aaen (EL), 2001-03-02:
Når vi har private firmaer, der udsteder betalingsmidler af den art, vi taler om her, skal der selvfølgelig også være nogle regler, og de regler her, der er foreslået, ser såmænd også meget tilforladelige ud.
Jeg vil godt tilkendegive vores principielle holdning
til dette område.
Vi mener ikke, det burde være en opgave for private virksomheder at udstede betalingsmidler.
Vi mener, det er tryggest for både samfundet og for borgerne, hvis den virksomhed, der består i at udstede penge - hvad enten det er mønter eller sedler eller kreditkort eller som her elektroniske betalingsmidler - ligger i Nationalbanken.
Jeg kan slet ikke se, hvorfor vi skal have privat virksomhed ind her, og derfor vil vi i hvert fald i udvalgsarbejdet bore i, at det som minimum bør være sådan, at Nationalbanken skal udstede denne form for betalingsmidler, hvis den kan og vil, eventuelt sideløbende med, at private gør det.
Det synes jeg vil være langt bedre.
På samme måde vil jeg i øvrigt sige, at det her jo også har meget med PBS at gøre, og jeg synes, at den virksomhed, PBS står for, dvs. clearing af udbetalinger og indbetalinger mellem pengeinstitutterne, også kunne ligge langt tryggere i Nationalbanken.
Jeg siger det også under indtryk af det, vi diskuterede før, nemlig at PBS jo i høj grad er domineret af de største pengeinstitutter, og for at sikre, at de mindre får ordentlige konkurrencevilkår, vil jeg også her mene, det var meget tryggere, at man havde den slags virksomhed liggende i Nationalbanken i stedet for hos private.
Pia Larsen (V), 2001-03-02:
Jeg må jo give Socialdemokratiets ordfører ret i, at dette lovforslag har en meget lang titel, men det kunne man måske nok leve med.
Men vi synes nok, at ministeren blander tingene noget sammen i lovforslaget, for vi har svært ved at se, hvad LD og ATP har med f.eks. formidling af forsikringer at gøre, så jeg må sige, at vi er lidt utilfredse med, at lovforslaget ikke er blevet delt.
Men vi må jo se, hvad vi kan gøre ved det.
Grunden til, at vi er utilfredse, er, at noget af forslaget kan vi støtte, og noget af det kan vi absolut ikke støtte.
For at tage det sidste først foreslår man i lovforslaget, at institutionelle investorer midlertidigt kan udøve bestemmende indflydelse på en anden virksomhed, og det kan altså ikke komme bag på nogen - det er i hvert fald ikke nogen nyhed i denne sal - at Venstre ikke ønsker at medvirke til fondssocialisme, og at LD og ATP skal styre dansk erhvervsliv.
Det betragter vi som et led i i de forsøg, der indimellem foretages fra regeringen og venstre side af Folketingets side, og det må vi være imod.
Lovforslaget åbner også mulighed for, at LD's medlemmer kan lade deres opsparing forblive i LD efter det fyldte 70. år, og det kan vi måske leve med, hvis der virkelig er et behov.
Men vi understreger, at vi helst så, at opsparingen kunne flyttes ud af LD, naturligvis efter eget ønske, og over i en pensionsordning efter eget valg, uanset om man er fyldt 70 år eller ej.
Så kommer vi til den anden del af forslaget, som ikke har noget med det foregående at gøre, nemlig afsnittet om forsikringsformidlere.
Det vil sige, at forsikringsformidlerne fremover skal oplyse, om de får provision, men kun oplyse provisionens
størrelse på konkret forespørgsel fra kunden eller den potentielle kunde
Vi mener, det er mere rimeligt over for erhvervslivet, og vi mener også, det er administrativt lettere for alle parter.
Der vil være masser af tilfælde, hvor kunden slet ikke har nogen reel interesse i at få oplyst provisionens størrelse, men når det er interessant, skal man kunne spørge og få det at vide.
Det mener vi er et fornuftigt kompromis.
Vi har altså som sagt lidt vanskeligt ved forholde os til, om vi skal sige ja eller nej til lovforslaget.
Men det er helt sikkert, at vi kommer til at stemme nej til den del, der vedrører LD og ATP og deres muligheder for at udøve bestemmende indflydelse.
Frank Aaen (EL), 2001-03-02:
Det er helt klart, at under førstebehandlingen af det lovforslag, vi snakker om, sagde man ja til lovforslaget.
Om man skiftede mening inden tredjebehandlingen, tvivler jeg meget på, men det må vi da undersøge, selvfølgelig.
Men der er ingen tvivl om, at ved førstebehandlingen sagde man ja til det, og ved den lejlighed hånede jeg nemlig V og K, og derfor husker jeg det ganske udmærket.
Egil Møller (DF), 2001-03-02:
Jeg vil gerne sige til den radikale ordfører, at Dansk Folkeparti bestemt ikke har fortrudt, at vi frarådede at gå med i euroen.
Der er nemlig så mange argumenter for, at man netop skal afholde sig fra det.
Jeg påpeger sådan set - og det tror jeg også jeg forsøgte at give udtryk for - at når man anfører et bestemt maksimumbeløb i euro omregnet til kroner, kan det være farligt, hvis man regner med, at denne lovgivning skal holde i mange år fremover, uden at man skal revidere den.
Frank Aaen (EL), 2001-03-02:
Jeg har tidligere hørt det sidste argument fra ministeren om, at borgeren selvfølgelig skal have lov til at give tilladelse til, at man kan gøre hvad som helst, og at ministeren er imod, at man begrænser den ret.
Men der er jo begrænsninger i en lang række andre lovgivninger, og det er selvfølgelig derfor, jeg har stillet spørgsmålet, så vi kan få belyst sagen.
Heldigvis beskytter vi en gang imellem borgerne mod de store koncerner og mod dem, der er stærkere end dem selv.
Vi beskytter den enkelte borger mod at kunne blive afkrævet hvad som helst, for der er jo ikke tale om, at det er ligestillede parter.
Det er noget med, at den store kan påtvinge den lille sin vilje, og jeg vil gerne have en argumentation for, hvorfor det overhovedet skal tillades.
Men lad os få belyst det, ministeren bruger som sit hovedargument, og hvis vi så kan blive enige om, at det nok ikke er noget godt argument, kan vi vel komme lidt videre i debatten.
Sonja Mikkelsen (S), 2001-03-02:
Elektroniske penge er jo et kort, som ad elektronisk vej er udstyret med en kontantværdi.
Det er faktisk det samme som en pengeseddel, men værdien kan variere fra beskedne beløb og i princippet op til et uendelig højt beløb.
Vi kender f.eks. de telekort, vi kan bruge i telefonboksene, og som er forsynet med en værdi, man kan ringe for, indtil den er brugt op.
Sidste år vedtog EU et nyt direktiv med nogle minimumskrav, som udstedere af elektroniske penge skal opfylde, og det er det direktiv, Danmark med dette lovforslag nu lever op til.
Socialdemokratiet er ret optaget af, at pengesedler, også de elektroniske udgaver af dem, ikke får en alt for høj værdi.
En pengeseddel er jo ikke et personligt betalingsmiddel, og det er elektroniske penge heller ikke.
Hvis man taber et sådant kort, kan det umiddelbart bruges af en anden, hvis man er uheldig og finderen ikke husker, at tabte genstande skal afleveres til politiet.
Forslaget indebærer imidlertid, at der kan udstedes kort på op til 300 euro, altså det dobbelte af, hvad der er muligt efter den eksisterende lov.
For fremtiden kan man altså risikere at tabe over 2.000 kr., hvis man taber et kort, men det er jo op til den enkelte, om man vil betjene sig af sådanne kort og i givet fald hvor store beløb, de skal udstedes på, så det går vel. Til gengæld er Socialdemokratiet meget tilfreds med, at der er sat grænser for, hvad der må forlanges for at få et kort indløst, hvis man alligevel ikke ønsker at bruge det resterende beløb. Der er altså varetaget klare forbrugerhensyn i lovforslaget fra regeringen, og vi synes, det er gjort ganske godt.
I øvrigt har lovforslaget til formål at sikre, at
virksomheder, der vil forsøge at tjene penge på dette område, er solide nok og er omfattet af et nødvendigt og tilstrækkeligt tilsyn.
Vi er i Socialdemokratiet også tilfredse med, at man får lavet det grundlag, og Socialdemokratiet er indstillet på at støtte lovforslaget.
Pia Larsen (V), 2001-03-02:
Venstre kan også tilslutte sig dette lovforslag.
Vi har noteret os, at fremover skal udsteder af elektroniske penge ikke kunne udstede dem med højere værdi end 300 euro, og det har vi ingen bemærkninger til
, da elektroniske penge jo i dag er en erstatning for mønter og sedler.
Vi er også tilfredse med, at ejeren af de elektroniske penge kan få restbeløbet indløst.
Vi har bemærket, at Finansrådet og PBS siger, at det er konkurrenceforvridende rent omkostningsmæssigt set, at man fraviger direktivets art. 3, men det er vi ikke enige i.
Der er jo tale om et minimumsdirektiv, og derfor står det også Danmark frit for at fastsætte en minimumstærskel efter et skøn over, hvad de danske forhold berettiger til.
Vi ser det som en liberalisering og en forenkling, og vi kan støtte lovforslaget.
Marianne Jelved (RV), 2001-03-02:
Jeg er helt indforstået med, at det er meget vigtige spørgsmål, og at der skal gøres et godt arbejde under udvalgsbehandlingen af de temaer.
Men der noget, jeg lige vil slå fast: Punkt 1: Der skal være en klar, informativ og relevant begrundelse for, at man kan bruge og hente oplysninger andre steder.
Det er dét, kunden skal vide, og det er dét, kunden skal give samtykke til.
Jeg synes, vi skal sikre, at kunden er fuldstændig klar over, når og til hvad og om hvilke oplysninger der er tale, og at der kun er én, der kan give tilladelse til at bruge dem, nemlig kunden selv.
Ole Sohn (SF), 2001-03-02:
Jeg skal tilkendegive, at det ikke er et forslag, som volder os de store kvaler, men at jeg til gengæld synes, det er fornuftigt, der er en øvre grænse på sådan et elektronisk kort.
Hvis man ønsker at have flere penge i form af kort, kan man vel finde andre muligheder i form af creditcards, og hvad det nu hedder.
Jeg synes, det er en god måde at gøre det på, så vi har ikke nogen indvendinger imod lovforslaget.