runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-04-05:
Til fru Pia Kjærsgaard: Jeg tror, vi må konstatere, at det er uden for diskussion, at vi kommer til at betale med en rentestigning i Danmark i tilfælde af et nej.
Forskellen mellem renten inden for euro-området og Danmark vil blive større i Danmarks disfavør.
Det tror jeg ikke der kan være to meninger om.
Regeringen vil om ganske få dage i en omfattende rapport også dokumentere, hvordan de sammenhænge er.
Men vi kan egentlig meget kort ræsonnere os frem til det, for hvis det bliver et nej den 28. september, hvad jeg inderligt ikke håber det bliver for Danmarks fremtid og for vores gode velfærdssamfunds fremtid, så vil der ikke være den samme sikkerhed for Danmark, når det gælder den finansielle opbakning til Danmark, som hvis vi går ind i den fælles valuta. Årsagen til, at det er sådan, er, at de finansielle markeder i dag har en forventning om, at der bliver sagt ja den 28. september.
Man har så at sige
indrettet sig på, at det bliver et ja.
Skulle det ske, at det bliver et nej, jamen så vil man reagere på en ny og anderledes måde, lægge pres på Danmark, og derfor bliver vi i dansk interesse nødt til at hæve renten.
Det er det, der er forklaringen.
Tallene og de eksakte regnestykker skal fru Pia Kjærsgaard naturligvis have, det siger sig selv, og dem vil fru Pia Kjærsgaard få sammen med alle andre i Folketinget i løbet af få dage, når regeringen fremlægger sin rapport. Til hr. Keld Albrechtsen: Jeg tror, hr. Keld Albrechtsen må vænne sig af med, når han ikke er enig i mit standpunkt, at kalde det en skræmmekampagne.
Hr. Keld Albrechtsen har et standpunkt og en argumentation, og jeg og regeringen har et standpunkt og en argumentation, og sådan er det.
Så må argumenterne stå over for hinanden, men at betegne min argumentation som en skræmmekampagne vil være helt forkert.
Det, jeg prøver at gøre befolkningen og hr. Keld Albrechtsen opmærksom på med alt det, vi ved nu, er, hvad det er for en situation, Danmark kommer i i tilfælde af et nej og i tilfælde af et ja, og i tilfælde af et nej vil det have betydning både for udenlandske og for indenlandske investeringer.
Tag bare renten, vi talte om lige før med fru Pia Kjærsgaard.
En højere rente vil naturligvis påvirke investeringerne i Danmark.
Vi ved jo, der er den sammenhæng.
Når renten er højere, rammer det investeringerne, og når det gælder udenlandske investeringer i Danmark, så vil Danmark ikke være så interessant i tilfælde af et nej.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-05:
Jeg tror, statsministeren er godt tilfreds med, at der er så mange, der blander sig i debatten, så slipper han måske for at svare på det stillede spørgsmål, som er indleveret i fredags.
Jeg kan henvise til dagens eksemplar af Erhvervsbladet, hvor professor Anders Ølgaard siger, at det er rent nonsens at tro, at vi kan melde os ud igen.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-04-05:
Først skylder jeg lige, da tiden er knap indimellem - der er jo tidsgrænser på her - at svare hr. Holger K. Nielsen fra før, som sagde, at situationen jo er afklaret, og at det har den været siden 1993.
Det ville da være at gøre Danmark en meget, meget dårlig tjeneste at holde fast på en linje, som risikerer at føre Danmark ud i en vanskeligere situation, når alt andet omkring Danmark har ændret sig.
Siden 1993 er der tre ting, der fundamentalt har ændret sig.
For det første er euroen nu en realitet.
11 lande har søgt sammen om den og står for over halvdelen af danske virksomheders eksport.
For det andet er det i euroen, de vigtige, reelle beslutninger om økonomi træffes, som har stor betydning for Danmark, og dér skal vi da være med til at påvirke tingene. For det tredje er EU's udvidelsesproces nu i et kæmpestort gear fremad, og dér skal vi da også være med i inderkernen til at påvirke tingene.
Med hensyn til demokratiet må jeg sige, at demokratiet bliver da stærkere ved, at man siger ja.
Vi bliver direkte repræsenteret i Den Europæiske Centralbanks styrelsesråd. Vi kommer til at sidde på lige fod med andre ved forhandlingsbordet i euro-området, når der reelt træffes nogle beslutninger.
Til hr. Frank Dahlgaard kan jeg kun sige, at man kan sige nej den 28. september og man kan sige ja den 28. september, og det, man kan vurdere, og det er jeg sikker på at alle vil vurdere, er, hvad der tjener Danmarks interesser bedst.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-04-05:
For lige at følge hr. Frank Dahlgaards spørgsmål op, så gik spørgsmålet jo konkret på: Er det ikke korrekt, at man kan melde sig ind senere hen, hvis det bliver et nej, og hvis det bliver et ja, kan man ikke melde sig ud igen?
Det synes jeg vi skal have et klart svar på fra statsministeren.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-05:
Jeg savner stadig et svar.
Vi kan altid melde os ind senere, hvis det nu skulle vise sig, at det er en succes beskæftigelsesmæssigt, stabilitetsmæssigt, velstandsmæssigt. Det er der ikke noget der tyder på endnu, men det kunne da være, og så er der vel ikke noget i vejen for, at vi altid senere kan melde os ind.
Der er ingen, der skulle kunne sætte noget i vejen for, at Danmark lidt sent finder ud af det.
Men hvis vi nu går ind i noget, der kun har kørt i 15 måneder, og som ikke tegner til at blive en succes - kursen falder jo, og arbejdsløsheden er høj - så kan vi ikke komme ud igen.
Det er rent nonsens at tro det, siger professor Anders Ølgaard.
Er det ikke sådan, det forholder sig.?
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-04-05:
Der skal åbenbart mange spørgsmål til, før statsministeren vil svare på et ganske enkelt spørgsmål, og jeg vil da godt melde mig til hr. Frank Dahlgaards spørgsmål, som hr. Holger K. Nielsen nu også har fulgt op, og lade være med at blande andre spørgsmål ind i det. Nu er det kun det ene spørgsmål, som faktisk står skrevet her i spørgsmål 3 til den mundtlige spørgetid, og det må statsministeren kunne svare på. Er det ikke umuligt at forlade euroen igen, i bedste fald usikkert, når vi først har sagt ja? Det må da være så nemt at svare ja eller nej til.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-04-05:
Fru Pia Kjærsgaard stiller mange udmærkede spørgsmål, og dem har jeg tilladt mig at besvare.
Nu kommer vi til det spørgsmål, som flere har stillet:
Hvis man siger nej ved den kommende folkeafstemning den 28. september, så sikrer det en ny situation for Danmark, der betyder, at Danmark kommer til at foretage sig nogle ting i sin økonomiske politik og sin pengepolitik, og at Danmark kommer i en ringere situation, end vi er i i dag.
Det er nu til at fastslå.
Sådan er det.
Derfor kan jeg ikke svare på, om Danmark om X antal år vil kunne kvalificere sig til at melde sig ind.
Det kommer helt an på, hvad det er for en situation, Danmark er i.
Hvis man siger ja den 28. september, så kommer Danmark i en situation, hvor vi er bedre beskyttet, end vi er i dag, men det er sådan også statsretligt, at da Danmark er en suveræn stat, så vil Danmark ved det danske folk engang ude i fremtiden kunne sige: Vi ønsker ikke at være medlem af euroen. Når hr. Anders Ølgaard er betænkelig ved den sag, så er det, fordi hr. Anders Ølgaard ser på de praktiske besværligheder, og det er da rigtigt nok, at der vil da være mange forhandlinger, der skal føres, men i og med, at Danmark er en suveræn stat, så kan den danske befolkning også i fremtiden ved en folkeafstemning beslutte at trække sig ud.
Nu vil jeg gerne slutte med at sige til hr. Frank Dahlgaard: Nu gifter man sig jo ikke for straks at lade sig skille, men det kan man altså gøre, og vi ved jo også godt, at en skilsmisse er en kostbar affære; jeg taler af erfaring.
Men det ændrer jo ikke ved den kendsgerning, at naturligvis kan man det som et suverænt folk og en suveræn stat.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jens Kirk (V), 2000-04-05:
»Vil statsministeren redegøre for, hvorfra han får oplysningerne om, at landbrugserhvervet har haft en god indtjening i de sidste år, og at erhvervet har det godt rent økonomisk?«
Skriftlig begrundelse
Der henvises til artikel i Børsen af den 29. marts 2000, side 12.
I pressen den 29. marts kan vi læse, at statsministeren på et møde i Sønderborg har udtalt til en stor forsamling erhvervsledere, at det i landbruget går godt, og at det har haft en god indtjening i det sidste par år.
Det er det, der får en til at spørge: Hvor henter statsministeren i grunden sine oplysninger om dette henne, for jeg tror ikke, vi har de samme oplysninger.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-04-05:
Det var heller ikke et fair indlæg.
Det var ikke et indlæg, der beskrev, hvad der rent faktisk er sket af positiv udvikling i det danske samfund gennem de sidste 6-7 år.
Det gav mig så anledning til at konstatere, at landbrugserhvervet gennem en årrække - og specielt i årene 1995, 1996 og 1997 - har haft en usædvanlig god indtjening, og det savnede jeg egentlig en erkendelse af i Landbrugsrådets formands indlæg.
Jeg synes ikke, at det tjener noget formål at male billedet af Danmark i sorte farver.
Men vores samfund klarer sig faktisk godt og fungerer godt, og det gælderer også i landbruget.
Bevares, der er da varierende situationer, men jeg hører også, at priserne på eksempelvis svinekød ligger meget godt lige i øjeblikket.
Derfor synes jeg, at vi skal hjælpe hinanden med at tegne et korrekt billede, og så skal vi naturligvis samarbejde hele tiden for at forbedre også landbrugets afsætningsvilkår, og det synes jeg egentlig går ganske godt.
Som det er tilfældet i mange andre erhverv, er indtjeningen naturligvis svingende over årene, det ved vi godt, og ikke mindst når det gælder
landbruget
Men det må ikke sløre billedet af et landbrug, der grundlæggende er stærkt konkurrencedygtigt, og det er da også årsagen til, at vi så sent som sidste år var enige om at kunne gå ind for »Agenda 2000« i Europa og egentlig gerne havde set, at vi havde trappet yderligere ned i Europas landbrugsstøtteordninger, fordi dansk landbrug kan klare sig godt og er stærkt konkurrencedygtigt.
Det er det, jeg synes vi en gang imellem skal vedstå os, også så vi får et rigtigt billede af, hvordan Danmark egentlig har det.
Jeg må sige til hr. Frank Dahlgaard, at tingene bliver altså ikke rigtigere af, at de bliver gentaget.
Hr. Frank Dahlgaard og jeg har haft indtil flere debatter, og jeg ved, at det samme gælder for økonomiministeren.
Vi har haft debatter om arbejdsløsheden inden for og uden for euro-området, og hver gang har vi nøje dokumenteret over for hr. Frank Dahlgaard, at det er jo ikke sådan, at de små lande inden for euro-området, der kan sammenlignes med os, har en meget højere arbejdsløshed, end vi har uden for euro-området.
Det er endda sådan, at enkelte af landene inden for euro-området har en lavere arbejdsløshed, og det er jo heller ikke sådan, at Sverige har den laveste arbejdsløshed blandt alle de små lande.
Jeg synes altså, hr. Frank Dahlgaard skylder os at stå ved de tal, der gælder.
Det kan altså ikke hjælpe noget, at man fifler ved at sige, at nu tager vi gennemsnittet for hele euro-området, og så sammenligner vi med de små lande udenfor.
Det må være rigtigt, at mindre lande udenfor sammenlignes med mindre lande indenfor, og her er realiteten, at der har været en rigtigt god beskæftigelsesfremgang, også i landene inden for euro-området.
Det er endda en overordentlig god beskæftigelsesfremgang, og dermed knækker arbejdsløshedskurven, og det synes jeg er det væsentligste.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-05:
Hvis det virkelig var sådan, som statsministeren siger nu, og hvis det virkelig var sådan, som statsministeren sagde lige før - altså at der ikke er nogen modsætning mellem inflationsbekæmpelse og nedbringelse af arbejdsløsheden - hvorfor er det så sådan i dag, at netop de lande i Vesteuropa, som ikke er med i euroen, men har deres egen valuta - Danmark, Norge, Sverige, Island, Schweiz og Storbritannien - alle har en væsentlig lavere arbejdsløshed end den, man har i euro-området?
Hvorfor er det sådan, hvis tingene skulle være i balance?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-04-05:
Jeg må sige til hr. Holger K. Nielsen.
at det er jeg ikke enig i.
Jeg er igen nødt til at sige, at det var sådan, man tænkte for 20-30 år siden.
Der opstår ikke nogen modsætning mellem bekæmpelse af høj inflation og høj arbejdsløshed.
Sådan gribes tingene ikke an i dag.
Tingene gribes an på en helt anden måde.
For det første: Et systematisk samarbejde mellem landene for at undgå høj inflation og sikre høj beskæftigelse.
For det andet: Hvis arbejdsløsheden stiger i dette land, er det en gammeldags opskrift at tro, at så skal vi bare give hinanden en hel masse til ekstra forbrug.
I stedet gør vi det, at vi målrettet investerer, at vi målrettet uddanner, og at vi målrettet skaber samarbejde mellem erhvervslivet og den offentlige sektor for at få jobbene frem. Og det har vi jo vist at vi kan. Vi har lagt fortiden bag os.
Modsætningen mellem bekæmpelse af høj inflation og høj arbejdsløshed findes ikke længere, og hvis der skulle komme en stigning i arbejdsløsheden, er det ikke via pengeudpumpning, man får dæmpet arbejdsløsheden.
Nej, så er det via en konkret, offensiv økonomisk politik, man får jobbene frem igen.
Med hensyn til 1992: Nej, spørgsmålet stod ikke åbent,
vil jeg sige til både hr. Holger K. Nielsen og de øvrige medlemmer af SF.
Spørgsmålet stod ikke åbent, det var meget klart.
Det gik ud på, at vi stemte om Maastricht, men ikke om at indgå i den tredje fase.
Den tredje fase kan der kun tages stilling til ved en ny dansk folkeafstemning, og det stod fuldstændig klart i 1992 - mere sagt for historieskrivningens skyld.
Så vil jeg afslutningsvis sige til hr. Frank Dahlgaard
, som spørger, hvilke konkrete mål det er, vi sætter os: En gang om året skal hvert enkelt land - og det har stået på et par år nu - nøje redegøre for, hvilke mål man har sat sig for det næste år, når det gælder beskæftigelsen og arbejdsløsheden.
Så skal man kunne redegøre for det, og så forventer jeg, at oppositionen både herhjemme og i ethvert andet land og for den sags skyld Europa-Parlamentet indkalder regeringen og lægger pres på regeringen: Hvorfor har I ikke gjort det?
Det er ikke godt, hvis man ikke kan nå de mål, man har sat sig, og derfor giver hele den arbejdsmetode, hvor hele samarbejdet er skruet sammen til at nå de mål, man har sat sig, i sig selv en fantastisk styrke, der er helt, helt anderledes, end den var i Maastrichtsituationen i 1992.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-04-05:
Ved Maastrichtafstemningen i 1992 var der en protokol, som sagde, at spørgsmålet stod åbent for den danske befolkning frem til 1996, og i 1993 tog vi stilling ved at sige nej.
vi nej til den fælles mønt.
Det er den store forskel, og derfor betød undtagelsen noget, i hvert fald for os.
Men jeg kan forstå, at det gjorde den ikke for statsministeren, og det synes jeg er pinligt og bemærkelsesværdigt at høre her i dag.
Med hensyn til arbejdsløsheden er vi da fuldstændig enige om, at det er en fordel, at man har både en lav inflation og en lav arbejdsløshed.
Vi er også enige om, at der er mulighed for, at man kan opfylde begge målsætninger, og det er den danske udvikling de sidste år jo også et meget godt eksempel på.
Men problemet opstår jo, hvis der bliver en modsætning mellem inflationsbekæmpelse og bekæmpelse af arbejdsløsheden, og så er det bare, vi siger, at så ligger det i filosofien bag ØMU'en, at det er inflationsbekæmpelsen, der er det vigtigste, og det er altså et problem - ikke mindst for en socialdemokrat.
Svend Auken (S), 2000-04-05:
Som født i den samme landsdel som hr. Kirk, så ved jeg, at der altid vil være en tendens til at lade andre menneskers venlighed give sig et kontant udslag.
Det skal man være lidt tilbageholdende over for, så jeg vil ikke give hr. Kirk noget tilsagn, men hans argumenter har naturligvis gjort indtryk på mig. Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-05:
»Vil statsministeren kort omtale de ulemper, som er forbundet med at erstatte den danske krone med EU's euro?«
Statsministeren har det seneste år ensidigt fokuseret på fordelene ved at gå over til euroen, mens han har fortiet ulemperne.
Folketingets vedtagelse af 8. december 1998 pålægger imidlertid regeringen at belyse både fordele og ulemper for Danmark ved at afskaffe den danske krone til fordel for EU's euro.
Derfor stilles spørgsmålet her skriftligt, så statsministeren og hans embedsmænd og rådgivere har god tid til at forberede et fyldestgørende svar, der giver overblik over ulemperne ved euroen.
Statsministeren og hans regering har talt meget om fordelene ved at afskaffe den danske krone til fordel for EU's euro, men ikke om betænkelighederne, omkostningerne eller ulemperne, og det er baggrunden for spørgsmålet, om statsministeren ganske kort kan gøre rede for ulemperne.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-04-05:
Jeg vil godt starte med at nævne, at regeringen, økonomiministeren og jeg selv, ved flere lejligheder har nævnt, at vi om kort tid offentliggør en rapport om konsekvenserne ved dansk deltagelse i euroen.
Den rapport skal følge op på Folketingets vedtagelse fra, jeg tror, det er den 8. december 1998, og i den rapport vil der selvsagt også, som vi har drøftet det nogle gange her i salen, være en omtale af fordele og ulemper. Diskussionen om ulemper kontra fordele er ikke helt enkel, for hr. Frank Dahlgaard og jeg er jo ikke enige om, hvad der er fordele og ulemper.
Derfor er det, jeg kan gøre i dag, at jeg kan nævne tre punkter, som af nogle anses for at være ulemper, men af andre, f.eks. mig selv, anses for at være en fordel.
Det, som nogle og vist også hr. Frank Dahlgaard anser for at være en ulempe, er, at hvis Danmark indtræder i euroen, ja, så forsvinder vores muligheder for at kunne devaluere.
Det ser hr. Frank Dahlgaard tilsyneladende som en ulempe.
Det ser jeg som en fordel, for den diskussion er jo for længst afhandlet.
Vi har igennem de sidste 17 år haft en fastkurspolitik i Danmark, og igennem de sidste 7 år har vi vist, at netop denne fastkurspolitik kan forenes med en god fremgang for nye job og for, at mange, mange flere mennesker kan komme i arbejde.
Det mener jeg ikke vi skal.
Det ville være dybt skadeligt for Danmark, og det ville skabe ny usikkerhed for Danmark.
Det andet spørgsmål, der ofte har været kaldt en ulempe, hvilket jeg ikke mener det er, men det indgår i kategorien for nogle, er ulempen ved den faste fælles pengepolitik
, hvis Danmark konjunkturmæssigt ikke er i fase med andre lande inden for euro-området. Spørgsmålet er imidlertid, om der er tale om en ulempe i forhold til i dag.
Med deltagelse i den aftale, vi har i ERM II,
Det er der ikke noget nyt i.
Jeg gentager det bare som udtryk for, at vores pengepolitiske handlefrihed i dag seriøst set jo ikke er så stor, som man somme tider hører at nogle gerne vil give det indtryk af.
Det mener jeg er en fordel.
Det forhindrer simpelt hen, at vi modarbejder hinanden, og det gør, at vi samarbejder til gavn for beskæftigelse og stabilitet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-05:
Når statsministeren siger, at vi ved at afskaffe kronen ikke kan devaluere den, så er det jo rigtigt.
Statsministeren ser det ikke som nogen omkostning.
Og ligesom vi ikke kan nedskrive kronen, hvis vi afskaffer den, kan vi heller ikke opskrive den, altså gøre noget, der er godt. Det må da være en ulempe, som statsministeren ikke fik nævnt her, men som statsministeren nu kan tage frem.
Rent faktisk ligger der jo på Folketingets bord et seriøst forslag til folketingsbeslutning om at opskrive den danske krone med 3 pct. for at modvirke noget af den nedgang i kronekursen, der er kommet af, at vi følger med euroen.
Er det ikke korrekt, at her er en ulempe?
Egil Møller (DF), 2000-04-05:
Spørgsmålet til statsministeren går på, hvorvidt statsministeren er i stand til kort at beskrive de ulemper, der er, hvis man overgår til den nye valuta, den fælles valuta.
Statsministeren henviste i sit svar til hr. Frank Dahlgaard til, at der er en rapport på vej, som skulle beskrive nogle af disse fordele og ulemper.
Jeg ved ikke, om statsministeren kan løfte sløret for, hvad det vil koste det danske samfund, hvor mange ting jo er nævnt i kroner - jeg tænker på tinglysning af pantebreve og lignende - og hvor man så måske skal have ændret dette til euro.
Jeg vil samtidig henlede opmærksomheden på, at i England har man fået opgjort, at det ville koste ca. 60 mia. kr., hvis man skulle erstatte det engelske pund med euroen.
Hvis vi regner med, at det bare er en tiendedel, det vil koste her i landet, ja, så er det jo 6 mia. kr. Kan statsministeren bekræfte, at det er nogenlunde den størrelsesorden?
Holger K. Nielsen (SF), 2000-04-05:
Jeg synes, det var et interessant svar, som kom fra statsministeren.
Der var ingen som helst indrømmelse af, at der kunne være ulemper - helt unuanceret kun fordele.
Jeg vil godt spørge, om det virkelig er sådan, statsministeren opfatter det her.
Er det aldrig sådan, at statsministeren i sit lønkammer, når han måske ligger alene om natten, kan få en tanke om, at der måske kunne være en lille bitte ulempe ved det her?
Eller er det kun halleluja og fordele, som den danske regering kan se?
Og så vil jeg godt spørge: Hvis det nu er sådan, hvordan kunne statsministeren så være med til at formulere det nationale kompromis i 1992, hvor vi faktisk skal stå uden for ØMU'en?
Han må da have gjort frygtelig vold på sig selv.
Han må da have haft nogle frygtelige samvittighedskvaler, i betragtning af at der slet ikke er nogen fordele ved at stå udenfor, i betragtning af at der kun er ulemper ved at stå udenfor.
Det vil jeg godt have et svar på.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-05:
Det er jo lidt tankevækkende, at når statsministeren bliver bedt om ganske kort at komme med, hvad der er ulemper og betænkeligheder ved at afskaffe den danske krone, så får vi en snak om fordelene.
Men når statsministeren siger, at kronekursændringer ikke er en fordel for Danmark, så vil jeg gerne have statsministeren til at kommentere denne her kurve, som statsministeren udmærket kender og kan se på afstand: Det er Nationalbankens kronekursindeks gennem de sidste 15 måneder.
Det er faldet med mellem 6 og 7 pct., altså en glidende, ufrivillig nedskrivning af den danske krone, en devaluering af den danske krone med 6-7 pct., fordi vi er fulgt med euroens fald.
Det er jo ikke nogen fastkurspolitik, og derfor var det jo netop i den nuværende situation en mulighed - og vi har den stadig væk, fordi vi har vores egen krone - at opjustere den danske krone, sådan at vi får kronekursen op, bare dertil, hvor den var i efteråret.
Den mulighed har vi for at ændre på kronekursen i forhold til Den Europæiske Centralbank.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-05:
Nu har jeg meget forståelse for, at det kan være vanskeligt
for statsministeren inden for taletidsreglerne her at redegøre for ulemperne ved euroen, for det er jo et langt, langt katalog
Men jeg vil godt stille statsministeren et spørgsmål, for han nævnede jo ikke to af de virkelige store ulemper: tabet af demokrati ved overladelse af magten til Centralbanken og den totale harmonisering af social- og arbejdsmarkedspolitikken, som nødvendigvis vil følge i kølvandet på euroen.
Det vil jeg ikke bede statsministeren om at gøre rede for her, for det er jo en omfattende diskussion, men jeg vil bare spørge statsministeren: Vil der blive grundigt redegjort for disse to virkelig alvorlige ulemper ved euroen i den rapport, som regeringen om kort tid fremlægger?
Holger K. Nielsen (SF), 2000-04-05:
Jeg kan forstå på statsministeren, at verden har forandret sig.
Javist har den så.
Den forandrer sig hvert sekund, sådan er det jo; det er jo en banalitet, og uinteressant i den her sammenhæng.
Men den har jo ikke forandret sig mere, end at den ser ud, som vi forventede det i 1993.
Det, der er sket med ØMU'en, er præcis det, vi tog forbehold for i 1993.
Og stadig væk kan jeg ikke forstå, at i 1993 gik
statsministeren ud og sagde til befolkningen: Det er en god aftale, vi har fået.
Det er godt, at vi skal stå uden for ØMU'en.
Nu siger statsministeren: Der er overhovedet kun ulemper ved at stå udenfor.
Det kan jeg ikke få til at hænge
sammen.
Og det må jo så betyde, at statsministeren må have talt mod bedre vidende i 1993 og har kørt et bedrageri i forhold til befolkningen, hvor han i virkeligheden mente noget andet, end han sagde i 1993.
Andet kan jeg ikke forstå af det her.