Pia Christmas-Møller (KF), 1999-05-27:
Sjældent har regeringen og Folketinget diskuteret
borgernes retssikkerhed og lovkvalitet som i det forgangne år.
Alene i denne uge er der 32 andenbehandlinger og 55 tredjebehandlinger af lovforslag her i Folketingssalen.
Det vil sige, at vi i alt her i Folketinget skal gennemføre 99 behandlinger af forslag med vidtrækkende konsekvenser for borgerne og virksomhederne på 4 dage.
Det er ikke ansvarligt.
Jeg må derfor desværre konstatere, at regeringen ikke lever op til festtalerne om lovkvalitet.
Det ene lovforslag efter det andet skal gang på gang hastes igennem Folketinget.
Men det er naturligvis ikke det værste.
Det værste er, at det fører til lovsjusk, at borgerne får dårlige og uigennemtænkte og uigennemskuelige love, og at retssikkerheden dermed vakler.
Det er det værste.
Det må stoppe, og jeg håber, at regeringen forstår, at der skal handling bag de flotte og fine ord om lovkvalitet.
Jeg håber og tror, at regeringen forstår, at lovforslag skal have den nødvendige tid til behandling, til offentlig debat og til høring.
Regeringen fremsatte et forslag, som skulle være uden afgiftsstigninger, men vågne folk ude omkring i landet har stillet en lang række spørgsmål, som regeringen ikke har evnet at besvare overbevisende.
Ingen er derfor i dag helt sikre på, om alene det forslag vil føre til en øgning af skattebyrden på mere end 1 mia. kr. Det er ét eksempel. Men vi har også andre sager i frisk erindring.
Tvindloven blev underkendt af Højesteret.
Den konservative folketingsgruppe stemte som bekendt for loven, men tro ikke, at vi har røde ører af den grund.
Regeringen havde ganske enkelt ikke gjort sit arbejde godt nok.
På samme måde er det regeringens ansvar at sikre, at lovgivningen er i overensstemmelse med internationale traktater og konventioner.
Det er også regeringens ansvar at sikre, at lovens intentioner er dækket ind af lovteksten.
Og her vil jeg godt komme med endnu et eksempel på regeringens manglende omhu.
For nylig ser vi, at to narkoforbrydere i Højesteret slipper for udvisning på trods af en klar aftale i Folketinget om, at den slags mennesker skal smides på porten.
Igen: Regeringen har ikke gjort lovarbejdet godt nok.
Endnu et eksempel: Ikke mindre end to gange har regeringen forsøgt at overtale et flertal her i Folketingssalen til at sige ja til et meget omfattende lovforslag, som end ikke juridisk uddannede folketingsmedlemmer forstår indholdet af, på trods af at det flere gange har været til teknisk gennemgang ovre i Justitsministeriet.
Det handler om noget så følsomt og afgørende i vores samfund som personregistrering, adgang til CPR-numre, handel med CPR-numre m.v.
Det kan ganske enkelt ikke være rigtigt.
Det er en trussel mod retssikkerheden.
Og så har jeg endda ikke engang været inde på hele efterlønscirkuset fra december og fremefter.
Næ, må vi bede om lidt lovkvalitet i handling og ikke bare i ord.
Lad det være en opfordring til samtlige regeringens medlemmer for det nye år.
Kosovotragedien har helt naturligt kastet lange slagskygger ind over den politiske dagsorden, ikke alene internationalt, men også her i Danmark.
Sådan må det være, når vi mindre end et par timers flyvetur herfra oplever despotisk nedslagtning af sagesløse mennesker i hundredtusindtal.
Det er svært at forstå, at der her i 1999, 10 år efter Jerntæppets fald og 54 år efter Anden Verdenskrigs afslutning, igen er krig, etniske udrensninger
og undertrykkelse i Europa.
NATO har taget det nødvendige skridt, nemlig at iværksætte en bombekampagne.
Det Konservative Folkeparti har bakket 100 pct. op bag beslutningerne, og vi har fundet det rigtigt, at Danmark bidrager til NATO's indsats.
Det er ikke bare nødvendigt, det er også det eneste moralsk anstændige. Vi har en moralsk forpligtelse til at støtte kampen mod en despot som Milosevic.
Vi har en pligt til, på lige fod med andre civiliserede, demokratiske lande, at kæmpe for frihed, menneskerettigheder og demokrati og til at beskytte de undertrykte og forfulgte.
Milosevic skal vide, at NATO-landene står sammen, at der ikke er nogen vaklen i geledderne, at han ikke kan regne med, at NATO bliver splittet i denne sag.
De hundredtusindvis af flygtninge, der er fordrevet fra Kosova, skal også vide, at de kan regne med os.
De skal vide, at vi vil sikre, at de kan vende tilbage til deres land hurtigst muligt, men de skal også opleve, at vi er parate til at hjælpe dem bedst muligt, indtil deres tilbagevenden bliver mulig.
Danmark løfter sin del af opgaven, og det kan vi være godt tilfredse med.
Vi kan glæde os over, at USA trækker det store læs i bekæmpelsen af Milosevic, men flygtningestrømmen må være Europas, EU's, opgave. Den opgave kan vi ikke forvente at andre skal løse for os. Derfor vil jeg gerne sige det helt klart: Det er helt utilfredsstillende, at EU endnu ikke har magtet opgaven med at sikre en ordentlig, retfærdig og fair fordeling af flygtningene fra Kosova.
Det er også utilfredsstillende, at EU ikke sikrer en hurtig og effektiv nødhjælp til Albanien og Makedonien, hvor flygtningene strømmer til.
I dette område må EU til at vise sit værd.
Og i den sammenhæng må Danmark se at få skibet sig ud af de fire forbehold hurtigst muligt.
Der er ingen hverken sund eller dansk fornuft i, at Danmark står uden for de helt afgørende, centrale dele af det europæiske samarbejde.
Hurtigst muligt må vi have folkeafstemninger, sådan at befolkningen i den nye situation kan bedømme forbeholdene og forhåbentlig fjerne dem.
Det er paradoksalt at opleve, at mens danske soldater viser deres værd i Europas brændpunkt ved at gøre en indsats for at forsvare friheden og menneskerettighederne, ja, så har vi herhjemme i vores egne trygge omgivelser skullet slås med regeringens forslag til dramatiske nedskæringer på det selv samme forsvar.
Samtidig med at vi sendte bornholmske soldater af sted til Albanien, måtte bornholmerne kæmpe for at bevare den kaserne, som soldaterne skal vende hjem til.
Samtidig med at vi sendte kampfly til Albanien, talte regeringen om, at Danmark ikke skulle deltage i udviklingen af nye kampfly. Samtidig med at NATO anmodede om danske ubåde til styrken, talte regeringen om at nedlægge den danske ubådsstyrke.
Samtidig med at Dansk International Brigade viser sin berettigelse, foreslår regeringen nedskæringer i værnepligtsstyrken og i værnepligtstiden, selv om det netop er blandt de værnepligtige, der rekrutteres soldater til den internationale brigade. Regeringens ønske om en høj international profil undergraves af samme regerings forsvarspolitik.
Regeringens politik hænger ganske enkelt ikke sammen.
Derfor er det glædeligt, at det alligevel er lykkedes at få et fornuftigt forsvarsforlig, der sikrer et effektivt og moderne forsvar for de kommende 5 år. Der er ingen, der kan være i tvivl om, at Det Konservative Folkeparti forhandlede hårdt for en større økonomisk ramme, men i forhold til regeringens krav, som ville have skadet dansk forsvar alvorligt, ja, så kan vi kun være tilfredse med resultatet.
Vi fik nogle gode konservative indrømmelser.
Det ændrer ikke ved, at Det Konservative Folkeparti beklager, at regeringen stod så hårdt på de meget omfattende kasernelukninger.
Men lad mig benytte dagen til at sige rent ud til de mange, mest socialdemokratiske borgmestre, der ømmer sig i disse dage: I kendte ikke jeres besøgelsestid, dengang Socialdemokratiet formulerede sine massive sparekrav til forsvarsbudgettet.
Da var I ikke at høre, da var I ikke at se.
Nu er det for sent.
Socialdemokratiet, regeringen, Det Radikale Venstre ønskede massive besparelser på forsvarsbudgettet.
Det førte til, at en række kaserner nu må lukke.
Ingen skal være i tvivl om, at havde Det Konservative Folkepartis krav til et nyt forsvarsbudget været resultatet, ja,
så havde vi ikke skullet lukke så mange kaserner; flere kaserner var blevet bevaret.
Man må give og tage.
Når det er sagt, vil jeg gerne udtrykke glæde over, at det er lykkedes at holde venstrefløjen uden for indflydelse på dansk forsvarspolitik.
Et forsvarsforlig til venstre i Folketingssalen havde været en katastrofe for det danske forsvar.
I stedet fik vi et godt forlig, hvor vi sikrede værnepligten og ordentlige forhold for reserven og hjemmeværnet.
Vi har sikret meget store materielfornyelser, herunder dansk deltagelse i udviklingen af nye ubåde og nye kampfly, og vi har sikret ordentlige økonomiske forhold for forsvaret de kommende 5 år.
Også på en lang række andre områder er det lykkedes Det Konservative Folkeparti at skabe resultater ved indgåelse af forlig med andre.
Finanslovforliget gav en række gode
konservative resultater
Jeg kan blot nævne et par af de indrømmelser, vi lægger speciel vægt på som særlige konservative aftryk.
Det drejer sig om behandlingsgarantien og dermed gennembrud for accepten af privathospitaler som et nødvendigt supplement til de offentlige, og det gælder fjernelsen af arbejdsmarkedsbidrag for virksomhederne fra år 2000.
Vi var godt tilfredse med det resultat.
Men det er ikke det eneste.
I foråret har vi indgået et godt forlig om Hovedstadens Udviklingsråd, som kan bidrage til en positiv udvikling i hele hovedstadsregionen.
Vi har indgået et forlig om Det Kongelige Teater, hvor parterne har forpligtet hinanden på en aftale om, at nu skal der for første gang nogen sinde bygges et opera/musikhus her i landet.
I samme ombæring lykkedes det os at sikre en pulje til kulturinvesteringer i den øvrige del af landet.
Og ja, så har vi endelig i denne uge indgået et godt forsvarsforlig.
Ja, vi kan næsten ikke tillade os at være utilfredse. Jeg har kun nævnt nogle af de større resultater, men på en lang række mindre områder har vi også placeret solide konservative fingeraftryk i løbet af det forgangne folketingsår.
Alligevel er vores ambitionsniveau ikke indfriet, for der er lang vej igen.
På mange strækninger møder vi den samme gamle socialdemokratiske beton, som vi altid har oplevet,
ligesom vi møder en total mangel på vilje til at løse åbenlyse problemer. Vi mangler f.eks. en reel vilje til at tage fat på de offentlige udgifter.
Regeringen siger, at målet er, at de offentlige udgifter kun skal stige med 1 pct. næste år.
Det har endnu ikke holdt stik.
Ikke en eneste gang har regeringen opfyldt sine egne mål om væksten i de offentlige udgifter.
Sandheden er, at de offentlige udgifter er ude af regeringens kontrol, og det har de for resten været, lige siden regeringen trådte til i 1993.
Finansministeren er enten blødere eller rødere end sit rygte, og jeg ved såmænd ikke rigtig, hvad der er værst. Under alle omstændigheder: Det er strengt nødvendigt, at der bliver holdt igen med de offentlige udgifter og ikke mindst med den offentlige beskæftigelse.
Regeringen forventer, at der ansættes yderligere 20.000 i den offentlige sektor frem til udgangen af år 2000.
Her plejer regeringens forventninger heller ikke at passe.
Her kan vi være sikre på, at tallet bliver nogle tusinde højere.
Den politik, regeringen lægger for dagen på det offentlige område, bidrager til forøgelsen af presset på arbejdsmarkedet, hvor den faldende ledighed fører til stigende lønninger og dermed til stigende privatforbrug og forringet konkurrenceevne.
Det svarer til at behandle en brækket arm med panodiler.
Boligejerne oplever straffeekspeditioner, ikke én, ikke kun den, de fik med pinsepakken og udhulingen af rentefradragsværdien, men nu igen netop i disse uger får de én til på hatten i forbindelse med de stigende vurderinger.
Nej, man må sige, at vejen til lommepengesamfundet er brolagt med socialdemokratiske bortforklaringer.
Gang på gang hører vi Socialdemokrater forsværge, at der har været gennemført skattestigninger, men når man snakker med borgerne, er de ikke i tvivl om, at de har fået mindre til rådighed.
Mindre økonomisk råderum giver mindre handlefrihed.
Det er den gale vej.
Vi skal snarere have mere frihed, mere personligt ansvar, flere valgmuligheder, lavere skatter.
I stedet for de evindelige indgreb i det private forbrug skulle man i stedet bremse op for overforbruget i den offentlige sektor, og man skulle i god tid, dengang Det Konservative Folkeparti sagde det første gang - det er mange år siden - ja, dengang skulle man have gennemført de nødvendige reformer på arbejdsmarkedet og lempet de mange byrder på erhvervslivet.
Hvis man havde brugt den medicin, ja, så havde vi i dag haft en bedre konkurrenceevne, lavere lønstigninger, højere privat beskæftigelse og lavere skatter. Det er helt afgørende, at vi nu, ikke mindst i forbindelse med den kommende finanslovforhandling, sikrer en forbedring af konkurrenceevnen, så dansk erhvervsliv kan vinde de tabte markedsandele tilbage.
Erhvervspolitikken, og her særlig sikring af konkurrenceevnen, skal, og jeg gentager, skal være et centralt tema i efterårets finanslovforhandlinger. Uanset at der er mange, der ikke vil erkende tingenes sammenhæng, så tør vi godt sige det ligeud i Det Konservative Folkeparti: Forkæler vi virksomhederne, forkæler vi borgerne i et velfærdssamfund.
Straffer vi virksomhederne, straffer vi borgerne, og det vil sige os alle sammen, i et velfærdssamfund.
For der er kun ét sted, hvorfra man kan hente alle pengene til vores velfærd, det være sig uddannelser, sygehusbehandling, pensioner, veje m.v., og det er ved overskud i virksomhederne.