Jørn Jespersen (SF), 2003-12-02:
Jeg synes, at efter debatten i dag ligger det helt klart, at hvis man har villet noget seriøst på miljøøkonomiens område ved at oprette Institut for Miljøvurdering, er instituttet en dundrende fiasko. Som der har været lagt megen vægt på, driver instituttet ikke selvstændig forskning.
Jeg vil medgive, at man kan læse kommissoriet sådan, at det behøver det heller ikke, men det er jo det, der hidtil har været fremlagt som regeringens linje: Der skal være tale om selvstændig forskning på et højt internationalt niveau.
Ydermere er der blev rejst meget kritiske spørgsmål, for nu at sige det pænt, om fagligheden og videnskabeligheden i de rapporter, der er lavet på baggrund af eksterne data.
Der er påvist graverende fejl og mangler i en række af de rapporter, der er kommet, og det panel, som har evalueret dem, erklærer, at man ikke er særlig tryg ved konklusionerne i de to rapporter, der vurderes som værende politisk relevante.
Det har aldrig været særlig klart, hvad instituttet egentlig skulle.
Der har været talt om alle mulige former for miljøøkonomi, og der har været talt om forskning, videreformidling og debat.
Jeg synes, det ligger temmelig klart, at det er debatten, der er vigtig for regeringen, nemlig den debat, som passer i regeringens kram, når man ser det i sammenhæng med, at regeringen systematisk har forsøgt at lukke munden på alle andre deltagere i debatten, især de deltagere, som har defineret deres egen rolle som at være talsmænd for miljøets og naturens sag, samtidig med at den opretter et institut, som skal sprede budskabet fra Lomborg om, at miljøproblemerne er overdrevne, at man bedst løser miljøproblemer ved at sætte gang i den økonomiske vækst, og at USA har det moralske lederskab på miljøområdet.
Vi har altså set, at den såkaldt liberale regering forsøger at lave et ensidigt monopol på meningsdannelsen ved at lukke munden på sine kritikere og på folk, der bare ikke er enige med den, og skabe ét centraliseret sted, hvor meningsdannelsen skabes.
Det er mildest talt
ikke særlig liberalt.
I andre sammenhænge ville folk fra regeringspartierne kunne finde på at kalde det smagsdommeri, oven i købet monopoliseret smagsdommeri.
Det udtryk synes jeg dog ikke man skal bruge, for det udtrykker en arrogant nedladenhed over for andre.
Men det er ikke desto mindre ud fra den målestok, regeringen selv gerne vil måles.
Jeg synes altså som sagt, at der er tale om en meget uklædelig ensretning og monopolisering af meningsdannelsen på området.
Én ting er, at man efter vores opfattelse spilder 15 mio. kr. på et institut, som ikke gør nogen gavn, men noget andet er, at man skader hele miljøøkonomien, og det vil sige, at man i virkeligheden modarbejder sin egen erklærede målsætning om at ville have mest muligt miljø for pengene.
Vi har ikke en troværdig instans, der kan rejse diskussionen om, hvilke virkemidler vi skal bruge, hvad der er bedst og billigst set i sammenhæng med de erklærede politiske mål, og hvilke områder der skal prioriteres.
Når vi ikke har en sådan instans, der er bredt troværdig og dermed kan skabe en ordentlig debat, får vi jo heller ikke debatten om, hvordan vi prioriterer bedst, så regeringen skader altså sin erklærede målsætning om mest muligt miljø for pengene.
Endelig har instituttet skadet Danmark på internationalt plan.
Det var meget uheldigt, hvad der blev sagt og skrevet fra Lomborgs side op til verdenstopmødet i Sydafrika; det var netop budskabet om, at USA's linje er den rigtige: Drop bekymringen for miljøet; de fleste miljøproblemer er forbigående eller overvurderede; sæt gang i den økonomiske vækst, så skal det hele nok gå.
Det er en indstilling, som er voldsomt forældet og gammeldags, og de fleste udviklingslande er i virkeligheden kommet langt videre ad den vej siden da.
Hvad skal der så ske nu?
Jeg synes, det må ligge klart efter denne debat, at når vi får et andet, et grønt flertal efter valget, er det slut med Institut for Miljøvurdering.
Til gengæld kan vi komme i gang med et forhåbentlig bredt funderet arbejde med at lave en seriøs og troværdig opprioritering af miljøøkonomien, så vi virkelig får de vurderinger, der kan danne baggrund for politiske prioriteringer.
Det er klart, at miljøøkonomien ikke er en facitliste.
Men den er et vigtigt beslutningsværktøj, og vi vil meget gerne være med til at opprioritere den, bevilge flere penge til den og bruge den mere aktivt i det politiske liv.
Det kunne f.eks. være ved en bevilling til Det Økonomiske Råd, hvis troværdighed jeg ikke har hørt blive bragt i tvivl, og man kunne inddrage de steder, hvor der rent faktisk forskes i miljøøkonomi på ordentlig vis, DMU, DTU, Landbohøjskolen osv. Vi vil meget gerne have miljøøkonomien, men vi vil have den forvaltet af forskere, der ved, hvad de har med at gøre, og som har det faglige grundlag til at gøre det.
Jeg synes, man skulle bruge resten af bevillingen til at lave en pulje, der kunne støtte mere debatskabende, informationsagtige aktiviteter, og hvor Bjørn Lomborg selvfølgelig på linje med andre kan søge om midler til at deltage i debatten.
Nu har han jo ikke haft særlig svært ved at komme til orde, kan man sige, men jeg synes, det er helt o.k., at han også kan få statslige kroner til at foretage debatskabende aktivitet.