Birte Weiss (S), 1998-01-21:
Når der er influenzaepidemi, er der ofte en vis overdødelighed, som især rammer de ældre. Men for at vi kan drøfte det her på en fornuftig måde, er det nødvendigt at gå lidt tættere på og konstatere, at denne overdødelighed ikke skyldes alderen i sig selv, men at en del ældre har sygdomme i forvejen, som gør influenza særlig farlig for dem.
Overdødeligheden blandt de ældre er nemlig helt overvejende knyttet til dem, der har kroniske lunge- og kredsløbssygdomme.
Risikoen for at dø af influenza er faktisk minimal i den meget store gruppe af raske ældre over 67 år, som bliver ramt af en epidemi.
Hos raske voksne mennesker er influenza sædvanligvis ikke noget at tale om - eller lade mig kalde det relativt mild.
Sundhedsstyrelsen anbefaler derfor generelt vaccination af mennesker, der har lidelser i kredsløb og lunger, og af mennesker, der har et defekt immunforsvar.
Vaccination anbefales også til mennesker på plejehjem og lignende, fordi undersøgelser har vist, at influenzaudbrud på den slags institutioner kan medføre dødsfald.
Endelig anbefales vaccination generelt til syge mennesker, hvis sygdom medfører, at influenza udgør en alvorlig sundhedsmæssig risiko.
Sundhedsstyrelsen anbefaler, at vaccinationen foretages i oktober eller november, og at vaccinationen gentages én gang hvert år, fordi virkningen kun holder sig i omkring 6 måneder.
Men Sundhedsstyrelsen anbefaler ikke vaccination imod influenza, alene fordi man er gammel eller folkepensionist.
Der er nemlig den sammenhæng, at kun en tredjedel af alle ældre er omfattet af risikogrupperne. At tallet er så højt som en tredjedel, skyldes dels, at alle på plejehjem er i en risikogruppe, og dels, at forekomsten af kroniske lunge- og kredsløbssygdomme er størst i den ældre del af befolkningen. Derudover skal det selvfølgelig også lige nævnes, at en række mennesker, som ikke er folkepensionister, alligevel befinder sig i en risikogruppe.
Så hvis der skulle indføres en ordning, hvor alle folkepensionister modtager vederlagsfri influenzavaccination, ville man reelt komme til at sygeliggøre to tredjedele af alle folkepensionister uden nogen grund.
Og udgiften for det offentlige ved at indføre gratis influenzavaccination ved egen læge til ældre på 67 år og derover er stor.
Det afhænger naturligvis af, hvor mange der ville tilslutte sig den, men man skønner, at den ligger på omkring 100-150 mio. kr. årligt.
Selvfølgelig er det også sådan, at hvis vaccinationerne gennemføres af sygeplejersker, sådan som det sker i København, bliver udgiften noget mindre, men under alle omstændigheder vil der være tale om en betragtelig udgift, som kun kan finansieres ved, at man gennemfører besparelser af tilsvarende størrelser andre steder.
Hertil kommer så, at udgiften til vaccination for langt de fleste vil være overkommelig, selv om de skal betale 150-400 kr. om året.
Men naturligvis skal man ikke være blind for, at selv et så lille beløb godt kan opleves som en stor udgift for nogle, og dér er det så viseligt indrettet, at lige præcis her kan de sociale tilbud træde til: Mennesker, som ikke selv kan overkomme en udgift af den størrelse til en vaccination, kan søge om støtte efter bistandsloven.
Og folkepensionister, som har særlig vanskelige økonomiske forhold, kan søge om støtte efter den sociale pensionslovgivning.
Det er jo også sådan, at de ældre ofte er i kontakt med deres egen læge, og jeg går som en hel given ting ud fra, at lægerne opfordrer de patienter, som er i en risikogruppe, til at lade sig vaccinere.
Det kan da også konstateres, at flere og flere gør det:
med, at pressen jo har beskæftiget sig ganske meget med temaet.
Det kan derfor heller ikke udelukkes, at der er nogle, der går rundt med den opfattelse, at de ikke kan blive vaccineret, fordi de ikke selv har råd til at betale, og hvis det er tilfældet, er det naturligvis ikke tilfredsstillende.
Sundhedsministeriet har derfor sammen med Socialministeriet udarbejdet en orientering om støttemulighederne efter den sociale lovgivning, og orienteringen blev optaget i Ugeskrift for Læger i november måned, og når det er sket dér, er det selvfølgelig, fordi det først og fremmest er lægerne, der skal være opmærksomme på det.
På den baggrund håber jeg, at det nu står klart, at regeringen på den ene side ikke støtter forslaget, men på den anden side har arbejdet videre med det, siden vi sidst havde denne debat.