Bertel Haarder (V), 2005-05-25:
Regeringen er ganske enig i, at vi skal bidrage til at sikre, at de tosprogede får den bedst mulige undervisning, og erfaringen viser, at de bedst lærer dansk, hvis de også omgås danske børn.
Derfor kan der være god grund til at sikre en større spredning af de børn, som har sprogvanskeligheder.
Jeg siger det udtrykkeligt på den måde, for vi skal jo ikke anlægge etniske kriterier, men vi må godt anlægge pædagogiske kriterier.
Derfor har regeringen fremsat lovforslag nr. L 135 om styrket undervisning i dansk som andetsprog, som giver, hvis det bliver vedtaget, kommunerne mulighed for at indskrive tosprogede elever med sprogstøttebehov på skoler, hvor man bedst kan imødekomme deres behov.
Det er den såkaldte Albertslundmodel.
Derved kan kommunerne modvirke, at der ved koncentration af tosprogede elever med sprogstøttebehov kan skabes miljøer, som hæmmer tilegnelsen af dansk.
Jeg vil også gerne fremhæve, at regeringen som led i strategien fra sidste år mod ghettoisering besluttede at iværksætte projektet »Dette virker på vores skole«.
Der er afsat knap 6 mio. kr. til projektet, som omfatter flere initiativer.
Der vil blive iværksat en indsamling og formidling af gode resultater fra skoler med mange tosprogede.
Der er faktisk skoler, der opnår forbløffende resultater i betragtning af opgavens sværhed, så vi vil gerne udbrede bedste praksis.
Der vil blive igangsat et udviklingsarbejde tilknyttet forskere for at styrke andetsprogspædagogikken, og en styrkelse af forældreansvaret er også et led i strategien.
Forslagsstillerne foreslår, at der sættes et mål for det maksimale antal tosprogede på den enkelte skole.
Det har jeg også hørt at Det Radikale Venstre har foreslået.
Man klør sig lidt i nakken i de kommuner, hvor gennemsnittet af tosprogede er på 30 pct. og derover, for så er det jo ikke så let at fastholde et maksimum på 25 pct., men sådan er der jo visse ting, som er løbet helt ud af kontrol.
Derfor er det ikke så let at sige til Københavns Kommune, til Høje-Taastrup og til Ishøj, at de kun må have 25 pct. tosprogede i deres klasser.
Det er svært, når gennemsnittet er 30 pct.
Hvad angår ønsket om yderligere skoletilbud for at støtte integrationen, er jeg naturligvis åben over for forsøg, hvor kommuner ønsker at give den optimale undervisning ved en længere skoledag.
Det vil nemlig kræve lovændring, og det vil regeringen ikke foreslå.
Forslaget går endvidere ud på, at kommunerne skal have økonomi til at oprette magnetskoler og sænke klassekvotienterne i områder med mange tosprogede.
Det kan være fint, og det praktiseres allerede nogle steder.
Men det er ikke nødvendigvis sådan, at flere penge giver bedre skoler.
I dag findes der skoler med særlige tilbud, som ikke er dyrere end andre skoler.
Så det er ikke nødvendigvis pengene, der gør det, selv om flere penge selvfølgelig altid er rare at have.
I forhold til kommunerne mener jeg ikke, at regeringen bør motivere til udnyttelse af bestemte redskaber.
Kommunerne bør have redskaberne til håndtering af integrationsproblematikken, og de bør have mulighed for anvende dem på en måde, der passer til de lokale forhold.
Allerede i dag har kommunerne mulighed for at indrette skoledistrikterne sådan, som det er mest hensigtsmæssigt.
De kan tildele pædagogiske fripladser i skolefritidsordningerne af integrationsmæssige hensyn osv.
Det samme gælder efteruddannelse af lærere, som også er et kommunalt anliggende, og kommunerne har også her et ansvar for at vise, at de tager integration alvorligt ved at sætte de nødvendige midler af til formålet.
Regeringen lægger op til i ghettoiseringsprogrammet, at den samlede indsats for efteruddannelse målrettes i forhold til de aktuelle behov.
Nogle skoler og private iværksættere har allerede i dag opsøgende arbejde over for forældre, som man frygter vil fravælge den lokale folkeskole på grund af betænkeligheder ved antallet af tosprogede.
Jeg tror, at den bedste måde, man kan støtte sådanne initiativer på, er ved at opsamle erfaringer og informere om, hvad der virker.
Derfor har regeringen besluttet at afsætte penge til at finansiere et sådant informationsarbejde, så vi kan få spredt den gode praksis.
Jeg deler altså den bekymring for integrationen, som kommer til udtryk i forslaget.
Jeg er enig med forslagsstillerne i, at der skal sættes ind i tide.
Men regeringen har altså gjort det, som her er nævnt.
Vi kan ikke tilslutte os forslaget, som det ligger, da vi synes, det har en række svagheder, som jeg også har nævnt.
Der er problemer med incitamentsstrukturen, der er for stor vægt på ensartede centrale løsninger, og der er for lidt lokalt råderum, men jeg er glad for, at forslaget viser, at Socialdemokratiet tager integrationsproblematikken alvorligt, og jeg glæder mig til at indgå i yderligere drøftelser og et samarbejde om, hvordan folkeskolen bedst muligt kan være med til at løfte den tunge integrationsopgave, der ligger foran os.
Antallet af 16-19-årige med anden etnisk baggrund vil tredobles de næste 10 år.