Pernille Falcon (EL), 2003-11-13:
Siden vi sidst behandlede forslaget i januar måned, har vi set nye groteske eksempler på, hvordan arbejdsløse i aktivering udfører ordinært arbejde uden at få overenskomstmæssig løn for det.
Problemet er særlig stort ved kommunernes aktivering af kontanthjælpsmodtagere, hvor nye sager ustandselig popper op; vi har set Farum, Bjergsted, Hadsund, Odense, Svendborg, Grindsted, Egtved, Billund, Fredericia, Bov og Aalborg for bare at nævne nogle af de kommuner, hvor kontanthjælpsmodtagere har været hensat i udsigtsløs aktivering med at pakke produkter for private firmaer uden at få løn for det.
Der er tale om konkurrenceforvridning i den slags projekter, og det burde være et enkelt spørgsmål at svare på, for helt ærligt: Hvorfor skulle private virksomheder få udført pakkeopgaver af aktiverede kontanthjælpsmodtagere, hvis det ikke var billigere end at få opgaverne udført som ordinært arbejde?
Bodumsagen, hvor Bodums datterselskab Multiplast indgik en givtig aftale med otte kommuner om pakning og montage af de kendte Bodumprodukter, er et klokkeklart eksempel på konsekvenserne af aktivering uden løn.
Lad os i denne omgang lade konsekvenserne for kontanthjælpsmodtagerne ligge og i stedet se på dem, der bliver udkonkurreret af ufin konkurrence.
En af dem er Robert Jensen, som tidligere havde en lille biks, der levede af pakkeopgaver for Bodum, men den har han ikke mere.
Faktisk har han hverken sit firma, sit arbejde eller et ordentligt forsørgelsesgrundlag længere.
Han står over for at miste sit hus og har med god grund mistet tiltroen til det højt besungne danske velfærdssystem.
Uanset at arbejdsmarkedsrådene i foreløbig tre ud af fire amter har kendt kommunernes aftaler med Multiplast ulovlige, får Robert Jensen ikke sit firma, ikke sit arbejde og dermed ikke sit forsørgelsesgrundlag tilbage.
Sådan kan vi ikke være bekendt at behandle mennesker, og det beviser i al sin gru, hvordan aktivering uden overenskomstmæssig løn rammer både de arbejdsløse og dem, der mister deres arbejde på grund af firmaernes brug af billig arbejdskraft.
Jeg skal nok forskåne forsamlingen for flere eksempler på, hvordan aktiverede misbruges som billig arbejdskraft.
Lad mig i stedet rose beskæftigelsesministeren for i løbet af det seneste år at være kommet med i hvert fald to indrømmelser vedrørende aktivering og løn.
For det første var ministeren hurtig og konsekvent i sin tilslutning til Københavns Kommunes projekt Spydspidsen, som udmærker sig ved, at de unge, som kommer i arbejdsprøvning hos private arbejdsgivere, primært på byggepladser, får overenskomstmæssig løn.
Det var derfor også med nogen undren, vi senere på året så ministeren jorde Hobro Kommunes projekt, Hobro Vikaren, hvor de aktiverede ligeledes blev mødt med respekt i form af overenskomstmæssig løn.
Ministeren kaldte det kassetænkning, fordi Hobro Vikaren også handlede om, at de arbejdsløse blev ordinært ansat og dermed kunne optjene dagpengeret.
Til det kan man med god ret spørge, om det ikke er kassetænkning, når ministeren med vold og magt vil fastholde folk i kontanthjælpssystemet i stedet for at give dem mulighed for at optjene dagpengeret gennem deres arbejde.
For det andet har ministeren også i en række svar i forbindelse med Bodumsagen erkendt, at spørgsmålet om konkurrenceforvridning i forbindelse med kommunal aktivering er en meget speget sag.
På den anden side kan man frygte, at løsningen bliver uforståelig for almindelige mennesker, og at systemet får lov at køre urørt videre.
Den enkle løsning er selvfølgelig, at de aktiverede skal have samme løn for deres arbejdskraft som dem, der arbejder i ordinære job.
Man kan selvfølgelig sige, at der ikke er så mange, jeg skal takke i forbindelse med denne behandling, og man kan da også godt sige, som regeringspartierne gør det, at det er udtryk for ukuelig optimisme, når Enhedslisten fremsætter et forslag op til flere gange.
Men det er jo også sådan, at virkeligheden efterhånden sniger sig ind.
Vi ved jo erfaringsmæssigt, at virkeligheden også sniger sig ind på selv regeringspartier, så det kan jo godt være, at man undervejs bliver klogere og kan se, at der rent faktisk er nogle pointer i det forslag, vi har fremsat, og derfor har vi altså rejst debatten.