Hans Christian Schmidt (V), 1999-02-26:
Partierne bag forslagene har jo i lang tid arbejdet på at give planloven et serviceeftersyn, og det har Venstre også.
Det er en noget overraskende holdning, for kommer man ud i befolkningen, som skal leve med den, kommer man i kommunerne, kommer man i amterne, sådan set alle andre steder end lige her, så kan de godt se, at den trænger til en forenkling, den lov trænger til at forbedres.
Det er jo underligt, når man tænker på, hvor lang tid, vi har haft planloven, at man så ikke kan tåle en ganske lille forbedring af en lovgivning.
Det synes jeg er ærgerligt.
Vi oplever nemlig gang på gang, at borgere forhindres i at bygge om eller bygge til eller udvide en velfungerende drift til glæde for både beskæftigelsen og for livet på landet.
Og de tre beslutningsforslag her er jo fyldt med eksempler på historier, groteske historier, hvor borgere kommer i klemme i systemet, og det er ikke altid, fordi man kan sige, at det er sådan en beslutning, man har taget ude i systemet.
Næh, det er meget ofte, fordi planloven foreskriver, at sådan skal det være.
Den giver simpelt hen nogle meget stramme regler for, hvad der er muligt.
Hvis man ville gå ind og læse om nogle af de sager, som befolkningen får afgjort igen og igen og igen, så vil man også se, at argumentationen meget ofte er, at »planloven tilstræber ikke«, »planloven foreskriver« osv.
Det er altid planloven, man har med i det. Det her er jo en enestående chance for ministeren, for at ministeren vil få mulighed for selv at komme med forslaget.
Det vil sige, at det sådan set er ministeren, som selv kan bestemme, hvordan forslaget skal se ud, og så forholder vi os til det.
Problemet er vel i grunden
for både ministeren og regeringspartierne, som vi har hørt indtil nu være imod forslagene, at de har besluttet sig for at være imod dem.
Men de er bare imod det.
Det er jo ærgerligt, for det ville jo være interessant at vide, hvor Socialdemokratiet ligger henne, for planloven foreskriver nemlig nogle begrænsninger.
Ellers må jeg jo forstå de bemærkninger, der er kommet her, sådan, at man mener, at planloven giver fuld slip, så hvis man derude ville gøre, hvad man ville, så kunne man. Og det er der blevet sagt.
Jeg tror, at det var hr. Fransgaard, der sagde, at det jo netop er sådan, at man har hindret kommunalbestyrelsen i at have en særlig indflydelse på tingene.
Vi ønsker altså med de her tre forslag at skabe bedre mulighed for at foretage tilbygninger til og større ombygninger af eksisterende virksomheder i det åbne land, at gøre det muligt at genanvende en overflødiggjort landbrugsbygning til erhverv eller bolig, og at tillade ejeren af en landbrugsejendom - en ejer af en landbrugsejendom - at opføre eller indrette en yderligere bolig på sin ejendom, når det sker som led i et glidende generationsskifte eller til brug for en medhjælper.
Der er altså ikke tale om nogen grundlæggende ændring af planloven, men derimod om små ændringer, der vil gøre loven mere menneskelig og bringe den i trit med udviklingen.
Også i trit med de store festlige taler, som jeg tror politikere fra næsten alle partier kan holde om, at vi vil gøre noget for landdistrikterne.
Jeg synes, det vil klæde Folketinget at omsætte dem til handling.
Det er jo sådan, at flere af de virksomheder derude sådan set lidt ironisk kan sige: Ja, vi er nødt til at lukke på grund af succes.
Og det er jo ærgerligt.
Dér tror jeg nok at vi skal tage en fordomsfri debat og sige: Hvor meget kan vi acceptere?
Vi vil selvfølgelig i udvalget sikre os, at ministeren - det er vi sikre på; det er jo ministerens stil - i strømme vil lade os tilflyde alle de afgørelser, så vi kan få en rigtig seriøs debat på baggrund af faktisk skete ting derude, i stedet for hvad vi tror, eller hvad der har været hensigten.
Jeg har kendt til og fået brev fra ældre mennesker, der ikke måtte blive boende på deres fædrene gård, som sønnen havde overtaget, fordi loven foreskriver, at der ikke må være flere helårsbeboelser på samme ejendom.
på, at man skal hjælpe hinanden med at få tingene igang derude, og at vi skal have liv i landdistrikterne. Vi har eksempler på, at et firma får afslag på at indrette anden aktivitet i en nedlagt landbrugsejendom, og igen var årsagen, at om- og tilbygninger vil skæmme naturen osv. Hvis vi ønsker at fastholde befolkningen i landdistrikterne og hindre affolkningen af de tyndt befolkede områder, er det tvingende nødvendigt, at det bliver gjort mere attraktivt at bo på landet.
De tre forslag, vi her står med, er alle skridt i den rigtige retning, ikke store skridt, men nødvendige skridt.
Jeg imødeser gerne, at man fra talerstolen og under udvalgsbehandlingen siger, at der er visse ting, der så må nuanceres, og at vi må ind og kigge på, hvad det så er for ting, vi skal justere.
Jeg synes bare, at det er ærgerligt, hvis man bare kommer med en total afvisning, før vi er kommet i gang med at kulegrave, hvordan planloven har virket.