Aage Frandsen (SF), 2003-10-09:
... hr. Kuupik Kleist, der jo siger, at han har siddet i en rundkreds.
Endnu har jeg ikke rigtig mødt nogen, der har vedkendt sig, at de har siddet i en rundkreds.
Jeg har set, at integrationsministeren har udtalt her for nylig, at i 1969 på Aarhus Universitet oplevede han, at han kom til at sidde i rundkreds.
Det har været en traumatisk oplevelse.
Jeg har spurgt forskellige mennesker, der ligesom jeg selv gik på Aarhus Universitet, Institut for Statskundskab, samme sted som integrationsministeren, om de havde siddet i en rundkreds.
Ingen af os har siddet der, og det er der, jeg synes, at det er lidt underligt, at nogle er så heldige at komme til at sidde i en rundkreds, mens vi aldrig kom til det.
Der var et par sætninger i statsministerens tale i tirsdags, som både i retorik - det er ikke så overraskende, der var en hel del sætninger af den slags, som lå på et højt niveau - og i indhold var gode og flotte.
Det vil jeg godt citere fra.
Statsministeren sagde, efter at statsministeren havde omtalt det, som kaldes rundkredspædagogikken: »Men den første forudsætning for at føre en meningsfuld samtale er altså, at man ved, hvad man snakker om.
Hvis ukvalificerede meninger bliver lige så gangbare som kvalificeret viden, så ender det alt sammen i tomhed og dumhed.«
Fuldstændig enig, fuldstændig enig, og det er derfor, det er vigtigt, at unge mennesker får viden.
Så vil jeg tilføje, at det også er vigtigt, at vi som voksne foregår de unge mennesker med et godt eksempel og viser, at vi bruger kvalificeret viden og ikke bare har meninger, hvis kvalitet man så kan diskutere.
Det er utrolig vigtigt, at når vi fører vores debatter, og her tænker jeg altså på værdidebatten, så bygger det på viden, og at man godt kan have nogle meninger, men de bygger altså på viden.
I den forbindelse vil jeg citere noget, jeg læste i Politiken, hvor et menneske klagede over, hvordan det var engang, at man ikke kunne få ting igennem, sine synspunkter igennem, fordi der åbenbart var nogle, der sad på meningsdannelsen.
Så svarer vedkommende: Nej, det havde de ikke, men vi opfattede det sådan. Jeg synes, det er utrolig farligt, hvis det er sådan, at det, man går rundt og opfatter, er lige så legitimt som at have viden, og derfor er det, jeg tror, at statsministeren og jeg er enige om, at det ikke nytter noget, at man går rundt og opfatter noget som det rigtige, når det kun er opfattet.
Det skal være viden.
Da statsministeren sagde disse ord om den kvalificerede viden i modsætning til den ukvalificerede mening, så kom jeg til at kaste et blik hen over regeringsbænken, og min position er sådan, at en af dem, jeg umiddelbart får øje på, det var så helt tilfældigt, rent faktisk er kulturministeren.
Det var også kulturministeren, jeg citerede, som syntes, det er i orden at sige, at det, at man opfatter noget, er et argument på linje med viden.
Jeg tror altså, det er vigtigt, at vi hele tiden understreger, at det skal være viden.
Det er også derfor, at vi synes, at eksperter er vigtige, så kan man tage stilling ud fra ekspertudsagn, men de skal selvfølgelig aldrig bestemme. Så sagde statsministeren, inden statsministeren kom til det punkt med kvalificeret viden i forhold til ukvalificeret mening: »Vi skal indse, at en vis portion paratviden er nødvendig.
I tre årtier er der kastet vrag på paratviden.
Den er blevet opfattet som sort skole, udenadslære og terperi.
Jeg er helt enig, og det er vi i SF, i, at en vis paratviden er vigtig.
Det er hensigtsmæssigt, det er fornuftigt at vide noget om, hvor danske byer ligger; ikke mindst hvis man skal tage toget, er det rart lige at vide, hvor man ender henne.
Det er fornuftigt, det er fornuftigt.
Jeg synes også, det er vigtigt, når man skal rejse ud i den store verden, at man ved lidt om, hvilke sprog de taler i
Altså jeg synes, det er en fordel at vide, at i Belgien taler de et par sprog, og hvis man f.eks. tager til Latinamerika, så er det de fleste steder spansk, men at i Brasilien er det selvfølgelig portugisisk. Det ved vi selvfølgelig alle sammen, og det er en del af den visse parate viden.
Jeg synes også, det er vigtigt at vide, at når nogen siger 1968'er, så kender man lidt til, hvad det var, der skete i 1968, og at man også får afmystificeret det der med 1968.
Det var ikke alle, der boede i kollektiv osv.
Jeg gjorde det i hvert fald ikke og havde heller aldrig drømt om det.
Det er også vigtigt, når nogen siger 1864, at man så har en vis fornemmelse af det.
Det er vi enige om.
Så siger statsministeren, at i tre årtier blev der kastet vrag på det. Så tænker man en, to, tre årtier tilbage, og så er vi tilbage i 1973.
2 år efter 1973 var 1975, hvor der blev lavet en folkeskolereform, og SF må påtage sig et medansvar for denne folkeskolereform, og vi gør det gerne.
Det var jo en reform, der blev lavet sammen med Venstre, Socialdemokratiet, Socialistisk Folkeparti, Kristeligt Folkeparti og så naturligvis Det Radikale Venstre.
Det Radikale Venstre, som altid har været med så længe, som de har kunnet være det. Hvem var undervisningsminister dengang i 1975?
Ja, nu har jeg jo en paratviden, så for mig var det jo lidt overraskende, at statsministeren leverede den til mig den anden dag.
Tove Nielsen var blevet undervisningsminister.
Hun er ikke undervisningsminister, da den laves, men hun laver oplægget til den.
Forhandlingerne foregår, mens Tove Nielsen er undervisningsminister, og forliget laves i hvert fald under alle omstændigheder sammen med Venstre.
Så tænker vi: Hvad skete der så efterfølgende?
Ja, der har jo været mange undervisningsministre, der har ansvaret for det her.
Han sad i 11 år i den periode, og det er dobbelt så lang tid som den, der sad næstlængst.
Hr. Bertel Haarder sidder fra 1982 til 1993.
Ole Vig Jensen, som kommer næst efter i tid, sidder jo fra 1993 til 1998.
Det er dog forfærdeligt, at dette menneske til Bertel Haarder som undervisningsminister ikke kunne få gjort noget ved det, og det, der rent faktisk er problemet, er jo, at da den daværende undervisningsminister, Bertel Haarder, havde været undervisningsminister i disse næsten 11 år, begynder man at finde ud af, at der er noget galt.
Hvem er det så, der retter op på det?
Venstre har jo et kæmpeansvar for de her ting.
Man laver oplægget til folkeskolereformen i 1975, og hr. Bertel Haarder er undervisningsminister i 11 år i disse tre årtier.
Jeg synes ikke, vi skal være så hårde ved hr. Bertel Haarder, for jeg synes rent faktisk, at folkeskoleloven var bedre, end statsministeren gav udtryk for.
Jeg synes bare, at når der er noget, vi synes der går lidt mindre godt, skal vi huske på, hvem det var, der sådan set kunne have gjort noget ved det undervejs.
af min formand, hr. Holger K. Nielsen, til at diskutere folkeskole, og jeg tror sådan set, at næsten alle herinde gerne vil diskutere folkeskole med statsministeren.
Så vil jeg erindre statsministeren om det, som statsministeren sagde, nemlig at hvis ukvalificerede meninger bliver lige så gangbare som kvalificeret viden, så ender diskussionen altså i tomhed.
Derfor er det vigtigt, at når disse diskussioner skal foregå med Anders Bondo, formand for Danmarks Lærerforening, og statsministeren, eller hvem det ellers kan være, foregår de ud fra en kvalificeret viden, for så løftes den kvalificerede mening til at være rigtig kvalificeret, og der tror jeg, at statsministeren i forhold til alt det der med rundkreds skulle kigge en ekstra gang på, hvordan det rent faktisk er, at folkeskolen fungerer.
Der er mange myter om den der rundkreds.
Jeg har endnu næsten ikke hørt nogen, bortset fra, hvad hedder det, hr. Kuupik, der ...