Anne Grete Holmsgaard (SF), 2005-01-12:
Egentlig synes jeg faktisk, jeg skulle have haft dobbelt taletid, for denne forespørgsel er jo faktisk mere stillet til SF, end den er stillet til statsministeren og til udenrigsministeren, men jeg er med på, at det tillader Folketingets regler ikke, så jeg holder mig til de 5 minutter.
Hr. Keld Albrechtsen er utilfreds med aftalen.
Han er så utilfreds med aftalen, at han har valgt at kalde den et nationalt kompromis, for det lyder i hans øre rigtig, rigtig slemt.
Heri er han fuldstændig enig med hr. Søren Krarup, som også konsekvent kaldte det et nationalt kompromis, selv om de naturligvis begge to godt ved, at dette ikke er et nationalt kompromis som det, der blev lavet i 1992 og stemt om i 1993.
Dette er en politisk aftale om, hvordan fem partier lover hinanden, at de vil håndtere en række bestemmelser i den nye forfatningstraktat, når og hvis den træder i kraft.
I hr. Keld Albrechtsens øjne, eller i hvert tilfælde i hans partis øjne må jeg nok sige, har det gjort ondt værre.
Faktisk var der to indvendinger fra hr. Keld Albrechtsen heroppefra.
Den ene var den med, at det her er foregået for lukkede døre.
Altså alle, der kan slå op i avisernes elektroniske søgesystemer, kan konstatere, at der var umådelig meget diskussion om denne aftale faktisk allerede fra den første dag, hvor alle partier inklusive Enhedslisten var inviteret til møde i Statsministeriet, det var i september sidste år, hvor vi så begyndte forhandlingerne, og til vi sluttede dem og gik ud ad døren.
Ganske få minutter efter blev aftalen offentliggjort på webben, så alle kunne se den.
Der var ualmindelig meget omtale af den, så det med manglende åbenhed har jeg altså faktisk lidt svært ved sådan helt at synes er et rigtig alvorligt kritikpunkt.
Jeg synes faktisk, det er det, jeg vil kalde groft overkill.
Der har været meget stor diskussion af det her.
Pressen sad ikke med, da vi forM039S33213397subh.fm Page 3387
Monday, February 14, 2005 12:24 PM handlede, men det gør den jo ikke ved nogen forhandlinger.
Så den med manglende åbenhed synes jeg ikke er ret god at komme stikkende med.
Så er der den anden med, at aftalen gør ondt værre.
Altså ud fra en taktisk betragtning, og hvis jeg nu prøver at krybe ind i hr. Keld Albrechtsen, kan jeg godt se, at den gør ondt værre, fordi den jo tydeliggør nogle ting i forfatningstraktaten, og dermed svækker den selvfølgelig risikoen eller muligheden for, at der er mange, der stemmer nej.
Så ud fra en taktisk betragtning kan jeg godt forstå det, men det var faktisk ikke det argument, hr. Keld Albrechtsen brugte heroppefra.
Det var et argument, der hed, at den betyder, at ændringer, der ellers skulle have været til folkeafstemning, ikke kom til folkeafstemning.
Det var det ene.
Det andet var, at nu ville fem partier sidde bag lukkede døre, man ser det for sig, og træffe beslutninger om det her.
Begge dele er noget sludder.
De ting, der står i det her, er jo ikke ting, der ellers skulle have været til folkeafstemning, hvis man ellers ser på den danske grundlov.
Der er jo ikke noget i denne her aftale, der gør, at det her er en diskussion, der skal foregå bag lukkede døre.
Nej, der er enighed blandt de partier, der er med i den her aftale, om, hvordan man vil håndtere nogle områder, som man kan sige er svære at gennemskue i forfatningstraktaten.
Det er de såkaldte gangbroer eller passereller, altså der, hvor man kan beslutte, hvis alle i EU er enige om det, at man vil flytte fra enstemmighed til flertalsafgørelse.
Det er der så en beskrivelse af i aftalen og dermed en tydeliggørelse af det.
Der er oven i købet den tydeliggørelse, at de politiske partier siger, at på de her områder er vi enige om, at vi vil være positive over for det, og på andre områder, at vi vil være negative over for det.
Det er det, pressen meget pædagogisk har kaldt røde og grønne kasser, og det er da god brugeroplysning og tydeliggørelse.
Det samme gælder nødbremsen, altså spørgsmålet om vandrende arbejdstagere.
Det er jo et område, hvor der er flertalsafgørelse, men ifølge udkastet til traktat er der mulighed for, at hvert enkelt land kan trække i nødbremsen, hvis man føler, at det her går for tæt på ens sociale eller arbejdsmarkedsmæssige system eller finansielle balance, som det hedder i den slags sprogbrug.
Altså med andre ord sagt på almindeligt dansk, at hvis man er bange for, at det her krænker ens arbejdsmarkeds- eller socialsystem, så kan man trække i nødbremsen.
Der er det så beskrevet, hvordan vi vil håndtere det, oven i købet også med indkaldelse af eksterne eksperter.
Det vil jeg da sige er en meget stor åbenhed, og det er da noget, der lægger til over for befolkningen, så man kan forstå, hvad det egentlig er der ligger her.
Jeg må sige, at jeg ikke synes, at hr. Keld Albrechtsens argumentation hænger særlig godt sammen, men selvfølgelig kan jeg godt forstå, at han er ked af denne her politiske aftale, for han kan ikke lide udkastet til forfatningstraktaten, og så er det selvfølgelig en væmmelig en at have liggende foran sig.