Niels Jørgen Langkilde (KF), 1998-02-17:
Først tak til regeringen for redegørelsen.
Det er et spændende arbejde, man kan blive klogere af.
Det er godt, vi får en åben drøftelse her, når de politiske skraldemænd trækker i arbejdstøjet.
Vi kan jo glæde os over, at her er aflytning fuldt tilladt, og en af ideerne med affaldspolitik er jo sådan set at inddrage befolkningen og få mange engageret, for kun på den måde får vi løst miljøproblemerne.
Det første tema, jeg vil tage op, er det vanskelige tema, der hedder: Hvordan får vi skabt en balance mellem et stærkt lokalt engagement, en stærk aktivering af befolkningen, og det at få lavet nogle affaldssystemer, der er effektive, der er prisbillige, og som når nogle miljømål?
Det er ganske vanskeligt.
Hvis vi nu tager et eksempel: Hvor har vi fået en høj returprocent?
Lad os tage vores returflaskesystem.
Det er jo ensartet i hele landet.
Vi kan markedsføre det.
Enhver, høj og lav, ved, at det fungerer.
Det er indarbejdet.
Det sidder på rygmarven.
Det synes jeg er et meget fornemt eksempel på en god miljøpolitik.
Lad ligge, at vi så ønsker, der skal være et parallelsystem, som vi tror kan fungere lige så vel.
Her har vi altså en landsdækkende ordning, hvor man går på kryds og tværs af kommunegrænser, uden at der er problemer i det.
Omvendt kan vi også sige, at når vi har været ude at besøge et enkelt affaldsselskab eller fulgt med nogle skraldemænd rundt i kvartererne, har vi set, at der er utrolige forskelle.
Der er dele af byerne, hvor man knap nok har noget grønt affald, for det er pizzabakker fra Pizzaekspressen og lidt fra McDonald's, der er blandet sammen.
Det er, hvad der er i affaldsposen dér.
Det siger sig selv, at et lokalt selskab, der kender området, kan sætte ressourcerne ind og få lavet de rigtige løsninger lokalt
Vi skal finde en balance.
Den er ganske svær.
Vi vil gerne være med til at prøve, og jeg vil nævne et område, hvor vi nok har behov for at lave nogle flere centrale ordninger, fordi vi har været lidt bagud, nemlig elektronikskrot, som ministeren også gør rede for i redegørelsen, og jeg lover, at vi inden længe kommer med noget. Det er et tema, Det Konservative Folkeparti meget længe har været optaget af at få bragt på bane.
Det, der så også er vigtigt her, er, at hvis man skal ind og finde et apparat, der kan skille et tv-apparat ad, er der måske kapacitet til, at vi kan have tre af den slags i landet, ellers kan de overhovedet ikke forrente sig.
Så gælder det jo om, at hver eneste kommune ikke laver sin egen lille ordning, for så får vi et kæmpe ressourcespild dér, som vi ikke kan være interesseret i.
Jeg håber, at ministeren vil tage med i overvejelserne at sørge for at få lavet udbudene i så store områder, at vi kan få nogle effektive ordninger, få nogle stordriftsfordele, og så også få det element ind i det, at vi kan markedsføre det nationalt på linje med returflaskesystemet, sådan at man kan annoncere i landsdækkende reklame-tv, landsdækkende aviser, Politiken, Berlingske Tidende, Aktuelt, med, at sådan og sådan gør vi, og så ved alle folk det, uanset om det er i Allerød, i Skagen, i Gedser, eller hvor det er.
På den måde kan vi få noget effektivisering.
Vi kan få banket de dér ting ind på rygmarven af befolkningen, så man ikke skal tænke: Hvordan er det nu vi gør det her hos os?
Min bror, der bor i en nabokommune, siger, det er modsat.
Det virker jo demotiverende og forvirrende, og så går genbrugsprocenterne ned.
En af de ting, som Det Konservative Folkeparti også er meget optaget af, er, at vi får lavet selve driftløsningen på de her områder effektivt.
Vi har set, hvordan vi i den kollektive transport ved hjælp af udlicitering har kunnet give befolkningen langt flere tilbud for de samme ressourcer, så udlicitering kan helt sikkert være en af vejene frem på dette område, og derfor vil Det Konservative Folkeparti om kort tid fremsætte et beslutningsforslag her i Folketinget, som vil fremme gennemsigtighed i og effektivisering af kvaliteten i den kommunale affaldshåndtering, og det skal så ske på nogle markedsmæssigt lige vilkår, sådan at hvad enten det er offentlige eller private virksomheder, er der ens konkurrencevilkår.
Det har været påpeget af mange, at der er en fordel for de offentlige afdelinger, og at der kan laves lidt numre med at føre penge fra det ene til det andet.
Jeg tror, det er vildt overdrevet, men lad os da få lavet tingene klart og tydeligt, så vi ved, hvad tingene koster, så kan vi vurdere dem på effekt og på pris, og så kan det politiske apparat sige: Det vil vi have mere af, eller det vil vi have mindre af.
Det er selve udliciteringstankegangen, vi tror kan bruges med fordel her, og så kan politikken blive ført tilbage til politikerne.
De bestemmer, hvilket niveau vi vil have, og hvilken kvalitet vi vil have, og afgør, om prisen er tilstrækkelig eller den er for høj eller lav, og så sætter man tingene i gang og overlader den egentlige drift til private selskaber, som får det i entreprise på den ene eller anden måde. Vi ved, der har været mange problemer med at få de forskellige affaldsordninger udskilt, få dem prissat.
Det er også noget af det, vi vil behandle i vores forslag, og så mener vi, at hvis der nu er for meget kiv og kævl på området, kunne klagenævnet for udbud være et passende sted at få de her ting afklaret, så vi ikke længere skal have en kritik som den i budgetredegørelsen 1997 fra Finansministeriet, hvor man altså konstaterede, at affaldshåndteringen i de danske kommuner var for meget præget af uigennemsigtighed, svingende kvalitet og ineffektivitet.
Det vil vi gerne sørge for at få slået en streg over og få lavet et system, vi alle sammen kan være stolte af, og som vi kan få nogle tydelige miljøgevinster af.
Jeg vil så tage et andet tema op, som kan vise noget af det, der også er vores problem.
Lad os tage et emne som emballager.
Vi har været optaget af, at dem skal vi have minimeret, men nogle steder er det så kammet over, sådan at flere varer nu går i stykker, og så får vi altså en større affaldsbunke.
Det skal vi også modarbejde, for så har vi jo bare flyttet problemet, så vi i stedet for at deponere for meget affald deponerer for mange af de varer, vi transporterer, som affald.
Så igen er det ikke et enten-eller; det er et spørgsmål om at få en sund balance, hvor vi tager hensyn til, at vi skal have nogle emballager, der sikrer, at varerne kommer hele og ubeskadigede frem, men vi skal heller ikke overemballere, så vi får unødige affaldsmængder.
Et oplagt emne også at inddrage - og det skal vi jo diskutere lidt senere på dagen i et af lovforslagene fra ministeren - er det lokale »Agenda 21«-arbejde.
Det vil være oplagt at inddrage netop det her område og sørge for at få befolkningen engageret i at få nogle lokale affaldsløsninger, som virker netop efter de lokale forhold, for der er forskelle fra land og by, men, som jeg nævnte før, også i de enkelte bydele. Jeg synes i den forbindelse også, der er grund til at rose afsnittet om affaldsbørser.
Der stod ikke så meget om det i redegørelsen, men jeg tror virkelig, at en af måderne at synliggøre affaldsproblemerne på er ved at sørge for at finde partnere, der kan have et fornuftigt samarbejde.
Det kan også være en måde at minimere affaldsmængderne og affaldsproblemerne på, og jeg synes, det er en helt rigtig og god idé, at regeringen lægger op til en konference for at få udbygget det her.
Jeg vil så sige, som en anden ordfører har været inde på, at vugge til grav-analyserne har vi stor tillid til.
Det er det rigtige at gøre i et overskudssamfund som vores.
Det kan sikre, at vi får mindre mængder, lettere genanvendelse og også, at vi får udfaset de farligste stoffer, som er et af problemerne.
Så vil jeg godt slutte med en lille oplevelse, jeg havde, da jeg havde besøg af en flok ukrainske gymnaster.
De skulle have udskiftet noget i deres Volvobus, eller der var faktisk en del, der var gået i stykker, og de var meget overrasket over, at Volvo nu var kommet så langt, at de sagde, at hvis man skulle have en ny dims i, så skulle man altså aflevere den gamle, for den blev gjort i stand til næste bruger.
Det var de chokeret over.
De syntes, det var urimeligt, at de blev snydt for den.
Men vi har nok brug for, at vi på langt flere områder får virksomheder til at tænke på den måde, at når vi nu gerne vil have noget nyt, afleverer vi noget af det gamle, og det bliver så sat i stand.
Det kan ikke gøres alle steder, men bare det, at vi får princippet indført en række steder, vil være meget positivt og vil kunne nedbringe affaldsmængderne.
Vi kan stemme for den af Socialdemokratiet, SF, Det Radikale Venstre og Enhedslisten foreslåede vedtagelse.
Vi foretrækker den, vi selv har været med til, men jeg kan også godt tælle og lægge sammen, så vor stemmeafgivelse bliver på den måde.
Det var sådan set egentlig det hele.
Men jeg fik ikke svar på det, jeg spurgte om, altså hvordan vi undgår dumpningsproblemerne.
Når det er så dyrt at komme af med affaldet, smider man det ovre ved naboen, ude i skoven eller et andet sted.
Når det er så dyrt at få bilen hugget op og genanvendt på rimelig vis
Det ser jeg allerede de første tegn på vil blive problemer, og de lovforslag, regeringen har bidraget med i denne samling, har efter min bedste opfattelse skubbet lidt i den retning.
Jeg vil gerne høre, hvad man konkret vil gøre for at undgå de problemer.