Pernille Blach Hansen (S), 2002-11-22:
Jeg vil starte med at sige, at jeg er lidt ærgerlig over den tone, Venstres ordfører anlægger i debatten, hvor folk skal skydes i skoene, at de ikke har læst på sagerne eller ikke lyttet ordentligt efter.
Hr. Torben Hansen stillede et relevant spørgsmål ud fra redegørelsen, som hr. Eyvind Vesselbo ikke kunne svare på.
Det er fair nok.
Men så synes jeg, man skulle anerkende det i stedet for at begynde at rakke sine modstandere ned.
Men det, jeg gerne vil sige i forhold til regeringens naturredegørelse, som vi skal behandle i dag, er, at vi da er glade for i Socialdemokratiet, at det her er et eksempel på, at vi har presset regeringen i den rigtige retning.
For forhistorien bag denne naturredegørelse er jo, at regeringen oprindelig ikke havde planer om at gøre noget som helst.
Der var reelt ingen planer om at følge op på Wilhjelmudvalget eller Adgangsudvalget for den sags skyld.
Ja, ministeren sagde endda, at det ikke var noget, der var groet i hans have - eller noget i den retning. Men så er sagen jo den, at da det kommer regeringen for øre, at Socialdemokratiet vil komme med noget, så føler man sig presset og sætter i al hast embedsmandsværket til at producere noget.
Jeg vil sige, at man godt kan se, at det er præget af meget hastværk.
Det er klart, at den manglende vilje til efterfølgende at følge op på det jo også viser, at det handler om ord og handler om ansigtet udadtil, for regeringen ved godt, at den på miljøområdet har en dårlig sag.
Befolkningen er ikke i tvivl om, at regeringen ikke ønsker miljøet noget godt, og det er klart, at det er derfor, regeringen føler sig presset.
Vi er glade for, at vi har fået presset regeringen i den rigtige retning.
Vi er bare lidt kede af, at det er blevet så uambitiøst efter så mange nedsablinger af miljøområdet.
Og det handler også om penge, for når man snakker om skabelse af ny natur, plantning af skov, genopretning af ådale, er det vist kun Venstres miljøordfører, der tror, at det kan foregå, uden at der kommer penge med. Vi havde gerne set, at regeringen havde været meget mere ambitiøs, ikke alene på indholdssiden, men så sandelig også med hensyn til de penge, der skal til, for at det her bliver til noget i virkelighedens verden.
Det er alvorlige opgaver, vi står over for netop på miljøområdet.
Vi har jo en rapport fra Wilhjelmudvalget, som er lidt over 1 år gammel, som netop pegede på, at naturen i Danmark forarmes dag for dag.
De danske naturværdier bliver mindre værd, de er slidte.
Vores natur har for lidt plads, for lidt vand, bliver tilført alt for mange næringsstoffer
, og vores naturområder er små og isolerede.
Det er klart, at det er en alvorlig situation, vi står i, og derfor kunne vi også have ønsket os, at regeringen havde valgt en mere ambitiøs linje.
Noget af det, der bekymrer os meget i den her redegørelse, er landbrugsafsnittet.
Når man læser landbrugsafsnittet i regeringens redegørelse, er der ikke ét eneste nyt krav til landbruget.
Og det er jo i virkeligheden symptomatisk for regeringens miljøpolitik.
Der er ingen nye krav til landbruget på trods af, at når man netop snakker om næringsstoffer, forurening og belastning af vores sårbare naturområder, ved vi, at den forurening, der kommer fra landbruget, er helt afgørende.
Der viser regeringen ingen vilje.
Man siger bare et eller andet slapt om en arbejdsgruppe.
På andre områder har man jo nedsat tilsvarende syltekrukker.
Det er for slapt.
Socialdemokratiet vil gerne med det samme have indført 300-meters-sikkerhedszoner eller -bufferzoner, som skal beskytte den særlig sårbare natur i Danmark.
Der skal inden for de her zoner være nogle skrappe begrænsninger på tilførsel af gødning, og der skal være skrappe begrænsninger og forbud mod at anvende sprøjtemidler.
Det vil nytte noget.
Hvis vi har de særlige naturtyper i Danmark og lægger en beskyttelseszone rundtom, vil det virkelig være et fremskridt for naturen i Danmark.
Det har regeringen ikke ønsket.
En anden ting, der vel også viser lidt om, hvad regeringen reelt har villet med den her naturredegørelse, er indledningen, hvor regeringen beskriver, hvor vigtigt det er, at man også vurderer det her og kigger på konsekvenserne.
Det er vi enige i.
Vi kan bare ikke forstå, at de eneste befolkningsgrupper, regeringen vil se på konsekvenserne for,
er erhvervsliv og grundejere.
Hvad med resten af os, der bare gerne vil en tur ud i naturen?
Hvad med børn og unge?
Hvad man alle dem, der bare går ud og nyder det?
Diskussionen om de nationale naturområder er også et af de steder, der skiller os, som hr. Torben Hansen har påpeget i sine korte bemærkninger.
Regeringen vil lave tre-fire pilotprojekter, men man afsætter kun penge i 1 år.
Vi synes, det er uanstændigt at bede en masse lokale - det kunne også være grundejere og erhvervsliv - om at gå ind i nogle projekter, som så kun får tilført penge i 1 år.
Det er da en utrolig usikker situation at gå ind i som lokal.
Man ved jo ikke, om man er købt eller solgt, når det år er gået.
Nej, vi foreslår, at man nu laver syv store, sammenhængende nationale naturområder, hvor tingene foregår på naturens egne betingelser.
Det skal være vores mest værdifulde naturområder.
Ud over at der selvfølgelig skal være en enorm indsats for at bevare naturen på landområder, skal der også, som vi ser det, være et forsøg med et nationalt naturområde på havet.
Hvis alt det, der foregår på havet i dag med belastning af naturen, var foregået på land, havde der været oprør i Danmark, men så længe det er på havet, opfattes det ikke så slemt.
Vi ville også gerne have haft en meget skrappere formulering om ådalene.
100.000 ha. er da et mål, der vil noget.
Et så konkret mål har regeringen desværre ikke turdet sætte op.
Man har en eller anden vag formulering.
Det kan jeg godt forstå, for konkrete mål er jo det, man bliver målt på.
Det er dér, man skal vise, at man reelt vil noget, men det vil regeringen vist ikke. Vi synes også, der i hvert fald mangler to emner i naturredegørelsen.
F.eks. ville vi gerne have med, at man skal nedbringe udbredelsen af dræning, for noget af det, der virkelig belaster den danske natur, er, at den har for lidt vand.
Vi ville også gerne have haft, at der stod noget om, at man skulle nedsætte gødskningen og udfase sprøjtemidlerne i skov- og naturområder.
Vi synes ikke, det er rigtigt, at man bruger sprøjtemidler i områder, der omfatter særlig værdifuld natur.
Der er også lige kommet en helt ny undersøgelse, som viser, at de beskyttelseszoner, de bræmmer, vi har på 2 meter langs vores vandløb, er alt for lidt, fordi sprøjtemidlerne findes på den anden side af vandløbene og spreder sig mere end de 2 meter.
Det viser i hvert fald os, at der er et stort behov, men regeringen har ikke ønsket at gå ind i den debat. Om det er, fordi det her også handler om landbruget, ja, det kan man jo kun gisne om. Vores forslag til en naturreform indeholder flere penge.
400 mio. ekstra danske kroner om året.
Heraf de 200 mio. kr. i øgede statslige bevillinger, de 100 mio. kr. fra erhvervet selv og de 100 mio. kr. i medfinansiering fra EU.
Det synes vi ville være ambitiøst, hvis man reelt ville være villig til at sætte handling bag ordene.
Desværre, som vi har haft debatten indtil nu, er det kommet frem, at det ikke er det, regeringen har ønsket.
Man har afsat 50 mio. kr.
Det sker, samtidig med at vi får at vide fra EU, at behovet i den danske natur er, at der bliver afsat op mod 2,6 mia. kr. over de næste 10 år.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor det ikke kom frem under finanslovforhandlingerne.
Det er en rapport, miljøministeren har bedt om.
Og 1 måned efter, at vi er færdige med at forhandle, får vi at vide, at behovet er 2,6 mia. kr. og ikke 50 mio. kr., som regeringen kommer med.
Det siger lidt om, hvilken måde forhandlingerne foregår på på miljøområdet lige i øjeblikket.
Så kort sagt: Den her redegørelse er præget af nogle fine ord, der er ikke meget indhold, og der er slet ikke nogen penge.
Det synes vi er for ringe.
Vi skal ikke være et rigt land med en fattig natur.
Vi skal være et rigt land med en rig natur.
Det er på tide, vi også gør noget ved det.