runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (FRI), 2000-05-24:
Lad mig lige høre hr. Henrik Svane: Hvis det skal gøre sig gældende, står jeg uforstående over for, hvorfor vi overhovedet får de oplysninger i Indfødsretsudvalget, som vi gør i dag.
Vi har jo set ved afstemningerne tidligere på dagen i dag omkring lovforslag, hvor der er stillet en række ændringsforslag, at ændringsforslagene bliver stemt ned bortset fra de ændringsforslag, som ministeren stiller.
Hvorfor skal vi så overhovedet have alle oplysninger om, hvem der er i stand til at tale og skrive dansk?
Hvorfor skal vi have oplysning om, hvem der har begået kriminalitet, hvem der har gæld til det offentlige?
Hvorfor skal vi have de oplysninger?
For der er jo et flertal i Folketinget, der alligevel til trods for de oplysninger stemmer, som de altid har gjort og altid vil gøre.
Så hvorfor skal vi overhovedet have nogen oplysninger?
Hvorfor skal udvalget overhovedet kunne stille spørgsmål til ministeren?
Det er jo inderlig overflødigt. Så nu er spørgsmålet, om Det Radikale Venstre vil fremsætte sådan et forslag om, at udvalgene i Folketinget slet ikke skal have lov til at stille spørgsmål, for et flertal er jo alligevel fuldstændig ligeglad.
Peter Skaarup (DF), 2000-05-24:
Jamen det er trods alt stadig væk justitsministeren og regeringen, der sidder ved bordenden, når der skal laves kontorcirkulærer, og derfor er det også regeringens sag.
Det er også Folketingets sag, og netop med den understregning, fru Dorte Bennedsen kom med her, er der ekstra brug for, at Folketinget netop sætter sig ned og finder ud af: Hvordan skaber vi fremover de rammer, der kan tilfredsstille alle partier, så vi kan blive enige om, på hvilket grundlag vi eventuelt skal være uenige?
Det er det, der er kernen i det her.
Dorte Bennedsen (S), 2000-05-24:
Nu har vi endnu en gang fået bekræftet, at hr. Peter Skaarups evne til at tale om noget andet end det, det handler om, er temmelig formidabel.
Det kan man jo så tage kasketten af for.
I disse sager udøver Folketinget ikke parlamentarisk kontrol med regeringen, for indfødsret er ikke regeringens sag.
Indfødsret er Folketingets sag.
Det er Folketinget, der sætter regelsættet for, hvad man skal opfylde for at blive dansk statsborger, og det er Folketinget, der beder om at få oplysninger.
Så i denne sag er det altså vores eget ansvar, og der skal ikke skydes på regeringen i den sammenhæng.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-24:
Selv om jeg havde besluttet, det ikke skulle ske, så lykkedes det alligevel hr. Tom Behnke at provokere mig med bemærkningen om, at der skal være en kategori af folk, der ikke kan forsørge sig selv, og det er jo ikke nogen udhængning, siger hr. Tom Behnke så.
Men alene formuleringen - folk, der ikke kan forsørge sig selv - er nok.
De forslag, vi har fået præsenteret, er folk, som inden for en kortere årrække, inden for 5 år f.eks., har modtaget arbejdsløshedsunderstøttelse.
Det er folk, hvorom man siger, at det er folk, der ikke kan sørge for sig selv.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-05-24:
Bare lige for at gøre det helt klart: Jeg sagde, at det er o.k., vi får oplysningerne, men spørgsmålet er, hvordan vi bruger oplysningerne.
Tom Behnke (FRI), 2000-05-24:
Jo, men så toner SF jo også rent flag, og det kan jeg godt lide.
Det er noget, man kan forholde sig til, og det er en holdning at have.
Det er i orden.
Det har jeg fuld forståelse for.
Det, jeg ikke forstår, er så, når Socialdemokratiet kommer herop og siger, at på den ene side er man helt indforstået med i dag, at de af ansøgerne, som har gæld til det offentlige, gerne må udstilles.
De, der ikke opfylder sprogkravene, må gerne udstilles.
De, der ikke opfylder kriterierne i forhold til kriminalitet, må gerne udstilles.
Men det ville simpelt hen være forfærdeligt, hvis man er nødt til at udstille dem eller kommer til at udstille dem, der ikke er i stand til at forsørge sig selv.
Det ville simpelt hen være forfærdeligt.
Og det er jo noget vrøvl.
Man ønsker overhovedet ikke, at de oplysninger skal komme frem, og det kan man forholde sig til.
Men med Socialdemokratiets på den ene side og på den anden side dér diskuterer vi jo udelukkende, hvor skillelinjen skal være i forhold til, hvad vi skriver og ikke skriver.
Men vi udstiller jo ikke den enkelte.
Når vi har foreslået, at der er 50-60 personer - så vidt jeg husker - der skal udgå på grund af kriminalitet, jamen så står der jo ikke, at nummer sådan og sådan har begået det og det.
Det står jo ikke i ændringsforslagene.
Der står bare, at de og de ansøgere har begået kriminalitet.
De og de ansøgere har gæld.
Mere udstillen er der såmænd ikke i det, og spørgsmålet er jo bare, hvor man trækker skillelinjen.
SF ønsker overhovedet ikke noget oplyst.
Det er fair nok.
Det er en holdning at have.
Vi ønsker så mange informationer frem som muligt, men den der socialdemokratiske holdning med på den ene side og på den anden side kan vi ikke forstå.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-05-24:
Jeg kunne jo godt sige til hr. Tom Behnke, at jeg synes
allerede, vi har et problem i dag med den måde, som oplysningerne bliver brugt på
Jeg synes ikke, at det er værdigt, at vi i vore betænkninger på den måde klart indikerer, hvem der har gjort forskellige ting; det er oplysninger, som ikke burde komme ud.
Jeg synes, det er rigtigt, at vi principielt bør have dem i udvalget, men jeg synes så sandelig ikke, det er værdigt, at vi bruger dem på den måde, som vi gør i dag.
Dorte Bennedsen (S), 2000-05-24:
Jamen det er jo ikke korrekt, når hr. Tom Behnke siger, at man ikke udstiller dem.
Jamen det er jo ikke korrekt, når hr. Tom Behnke siger, at man ikke udstiller dem. Ser vi nu på det forslag, vi behandlede i formiddags, så er der et ændringsforslag nr. 2, hvor der er syv numre på, men man skal huske, at alle disse syv numre kan man slå op i selve lovforslaget og se navnene på.
Så står der som begrundelse for ændringsforslaget, at ansøgerne foreslås taget ud af lovforslaget, da de pågældende har begået personfarlig kriminalitet af alvorligere karakter.
Det er en overkommelig opgave at slå syv mennesker efter, og man kunne tage disse her.
Nogle af dem, det vil jeg indrømme, er der så vældig mange af.
I nummer et er der - jeg ved ikke, hvor mange der er - en hel masse, som man har forsøgt at få pillet ud, men de fleste af ændringsforslagene omhandler jo relativt få numre, som man kan gå direkte ind og slå efter.
Så de bliver jo ikke behandlet fortroligt disse oplysninger.
Og man skal ikke som parti eller som enkeltperson kunne stille sit eget regelsæt op. Jeg synes i og for sig, at hr. Søren Søndergaard illustrerede det meget udmærket med, om man er af jødisk oprindelse, eller om man er hivsmittet osv.
Det kan ikke være rimeligt, at sådanne oplysninger skal kunne bruges. Jeg mindes forrige lovforslag, hvor den konservative ordfører direkte snakkede om en sag, hvor der var begået mord - at det var en psykisk syg mand glemte han at oplyse om - men her kunne man også spore det tilbage.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-05-24:
Jeg kan følge mange af betragtningerne om ret til at få oplysninger, men jeg synes, jeg manglede en overvejelse over, hvordan man bruger de oplysninger.
Kan det ikke bekymre Frihed 2000, hvis de meget personlige oplysninger bliver brugt til at udstille folk i et lovforslag?
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-05-24:
Jeg vil bare sige, at Kristeligt Folkeparti ikke kan tilslutte sig forslaget her.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-24:
Det er klart, at definitionen af, hvad der er personlige oplysninger, er noget, der er under konstant udvikling.
Hvor man hos embedsmændene og politikerne i 1930'erne i Justitsministeriet syntes, det var utrolig interessant, om folk var af jødisk afstamning, synes man det forhåbentlig ikke mere.
Lige sådan med spørgsmålet om modtagelse af socialhjælp, som jo i gamle dage var noget, der medførte, at folk blev frataget retten til at stemme, selv hvis de var danske statsborgere, det har man også en anden opfattelse af.
Så det er fuldstændig rigtigt, at opfattelsen af, hvad der er rimeligt at trække ind i en bestemt diskussion, ændrer sig, og på det her område synes vi den ændrer sig i en positiv retning, det vil vi godt sige.
Og jeg kan simpelt hen slet ikke forstå hr. Peter
Skaarups problem
hvis udgangspunktet er, at Dansk Folkeparti vil have slået fast, at man ikke ønsker, at folk, der har fået arbejdsløshedsunderstøttelse, skal blive danske statsborgere - det er jo sådan noget af det, det går ud på, ikke? - altså at folk, der har arbejdet så lang tid, at de har optjent understøttelsesret, hvilket kræver, at man arbejder et stykke tid, ikke skal kunne få dansk statsborgerskab, så kan man jo bare stille det forslag.
Det kan man stille, hver eneste gang inden vi behandler et forslag om tildeling af indfødsret, og så kan der blive stemt om det, og den dag, Dansk Folkeparti så får flertal, er det helt naturligt, at det går igennem, og så længe det ikke får flertal, ja, så vil det selvfølgelig bare blive puttet i papirkurven.
Peter Skaarup (DF), 2000-05-24:
Jeg kan så forstå, at Enhedslisten ikke vil være med til at skaffe de oplysninger, som Folketinget i årevis har haft til rådighed uden problemer, som Folketinget i årevis har brugt til at stille ændringsforslag, som Enhedslisten sikkert har stemt imod, har brugt til parlamentarisk arbejde herinde.
Jeg forstår ikke, hvorfor man ikke vil gennemføre et forslag, der indebærer det.
Men jeg må så spørge hr. Søren Søndergaard: Hvordan skal vores forslag så udformes, hvis det over for Enhedslisten skal have en berettigelse?
For Enhedslisten er vel enig i, at der er et problem, når nu Folketinget i årevis har fået oplysninger til at stille ændringsforslag på baggrund af og ikke længere kan få det.
Enhedslisten må så have gjort sig nogle tanker om, at det her måske på en eller anden måde er snagen.
Hvor kan Enhedslisten komme med forslag
til det?
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-24:
Derfor skal de bruges offentligt, og det vil sige, at man ønsker at få nogle oplysninger, som man kan gå ud offentligt med i forhold til nogle konkrete personer og sige, at de og de skal ikke have statsborgerskab, fordi sådan og sådan, og så kan det så være forskellige grunde.
Dér er det klart, at det er meget rimeligt, at et flertal træffer en beslutning om, hvilke af den type oplysninger man ønsker skal offentliggøres, ligesom flertallet i øvrigt gør på en lang række områder. Jeg forstod ikke helt hr. Helge Adam Møllers indlæg.
Det, der så bliver brugt som argument, er, at der er tale om relevante oplysninger, men der kommer jo det problem: Hvad er relevante oplysninger?
Er det f.eks. relevant at bede om at få oplyst, hvem der på en given liste af ansøgere om dansk indfødsret er rødhåret, eller hvem der på en given liste er af jødisk afstamning?
Eller er det relevant f.eks. at stille krav om i forhold til en liste at få oplyst, hvem der har aids, og er det så efterfølgende acceptabelt, at man kan stille et forslag her i Folketinget, der hedder: Følgende personer på forslaget skal ikke have dansk indfødsret, eftersom de har aids?
Det synes vi ikke skal være muligt.
Vi kunne selvfølgelig sagtens finde nogle abstrakte ting, vi gerne ville have oplyst.
Vi ville f.eks. gerne have oplyst, hvem på et forslag der har tjent på andres arbejde, eller hvem der har banket deres koner eller alle mulige andre ting.
Det kunne være meget interessant at få oplyst, men vi anerkender, at der er grænser for, hvad man kan få oplyst, når det skal her ned i salen og gå videre.
Vi ønsker ikke at bidrage til, at man skal lave et særligt udhængsskab for ikkedanske statsborgere, som i dag har modtaget understøttelse, eller som i morgen har aids eller en anden sygdom.
Vi ønsker i det hele taget ikke at lave den her særforanstaltning, hvor det, man normalt opfatter som privatlivets fred, ikke gælder denne gruppe borgere.
Henrik Svane (RV), 2000-05-24:
Jeg skal ikke forlænge debatten yderligere, bare sige til hr. Helge Adam Møller: Vi går ikke ind for flertalsdiktatur.
Tom Behnke (FRI), 2000-05-24:
Hr. Knud Erik Hansen ved jo godt, at allerede i dag er det jo sådan, at når vi stiller spørgsmål om f.eks. hvem af ansøgerne på forslaget der har begået kriminalitet, får udvalget jo en liste over på et særskilt stykke papir, der er stemplet fortroligt, fordi man ikke må hænge den enkelte ansøger ud, man må ikke sige, at ansøger nr. sådan og sådan har begået det og det, det må man nemlig ikke gøre, og derfor er papirerne fortrolige i forhold til personerne.
Men indholdsmæssigt er det jo ikke fortroligt. Og det samme vil jo gøre sig gældende, hvis man spørger til, om der er nogle af dem, der er i stand til at forsørge sig selv eller ikke er i stand til at forsørge sig selv.
Det vil jo komme på et særskilt bilag, og man vil så kunne stille de ændringsforslag på præcis samme måde, som man gør det i dag. Så der er jo ikke mere udstilling i det, end at når der bliver stillet ændringsforslag til lovforslaget i dag om bl.a. dem, der har væsentlig gæld til det offentlige, om dem, der har begået kriminalitet osv., så fremgår det jo allerede i dag. Her tager vi så et kriterium mere ind, som er et kriterium, som bør opfyldes i stort set alle andre lande, hvis man søger om statsborgerskab i det pågældende land.
Marianne Jelved (RV), 2000-05-24:
Og det er der heller ikke nogen fagøkonomer uden for Folketinget der har anfægtet.
Det var punkt 1. Punkt 2: Det Økonomiske Råd har lavet en analyse på 47 sider.
, men jeg vil meget gerne prøve at bidrage til et svar.
Det Økonomiske Råd fremhæver en række
effektivitetsgevinster ved dansk deltagelse i den fælles valuta - fire: Den ene er sparede vekselomkostninger
, den anden er en indsnævring af rentespændet, den tredje er fjernelse af valutakursudsving over for eurolandene, og den fjerde er øget konkurrence, alt sammen ved deltagelse i euroen.
Det er nøjagtig de samme fire elementer, Økonomiministeriets og Finansministeriets rapport fremhæver, og der er overhovedet ingen tvivl om, at effekten af de fire forhold samlet set er positiv.
Man kan diskutere størrelsen, men man kan ikke diskutere, at der samlet er et positivt fortegn.
Annie Lunde Hansen (CD), 2000-05-24:
I den tv-udsendelse, der var, så vi nogle tomme lokaler, og jeg vil da gerne spørge: Alt det udstyr, som hidtil har været
Man behøver vel ikke at få skiftet alt laboratorieudstyret ud på nuværende tidspunkt?
Man kunne vel gå i gang med noget af det, der var tidssvarende nok, før man flyttede?
Det var ét spørgsmål.
Så vil jeg gerne spørge: Hvornår forventer ministeren at ledelsen kommer på plads i Fødevaredirektoratet?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-24:
Ministerens kommentar til det forhold, at den svenske rente i dag er lavere end den tyske, var lidt utilstrækkelig.
Det er jo en stor del af hele eurosidens begrundelse for, at vi skal ind i det her, at så får vi en lavere rente.
Sverige, som står udenfor og har en anden type valutapolitik end Danmark, har nu en lavere rente, og til fordel for erhvervslivet, til fordel for produktion, investeringer og beskæftigelse, er den nu også lavere end i Tyskland.
På den baggrund kan ministeren da ikke bare stå og sige
, at svenskerne er tvunget ud i en situation.
Er nordmændene, er islændingene, er schweizerne, er Storbritannien i dag?
Det er jo længe siden, det var 1992.
Jeg siger ikke, at vi skal følge den politik, men jeg siger, at vi er kommet til en situation, også i den praktiske virkelighed i Europa i dag, hvor det er naturligt at drøfte det.
Det er det, vismændene gør, og det er ikke bare teori, det er virkelighed, og det er en positiv virkelighed ovre i Sverige.
Marianne Jelved (RV), 2000-05-24:
Svaret er nej.
Det er aldeles ikke relevant at drøfte en ændret valutakurspolitik for Danmark.
I 18 år har vi oparbejdet en meget høj grad af troværdighed omkring Danmarks økonomisk-politiske udvikling.
Vi har løst en lang række
meget store problemer, vi har haft i vores samfundsøkonomi
Det har vi gjort med fastkurspolitikken som grundlag.
Det har andre lande også gjort: Irland, Holland, Østrig, Portugal.
Det er derfor, de lande, der har haft så stor glæde af den politik, går sammen i den fælles valuta.
Verden har forandret sig fra for 30 år siden.
Man kan ikke som en lille, åben økonomi med de vilkår, der eksisterer i dag for teknologi osv. osv., operere ud fra den teori, som er i økonomiske lærebøger. Sverige og Storbritannien har ikke selv valgt deres valutakurspolitik.
De er blevet tvunget af markedet i 1992, og de har meget stort besvær med at opbygge den troværdighed, som er nødvendig for at have en stabil valuta, over for deres samhandelspartnere.
Og de svenske og de engelske erhvervsvirksomheder har meget store problemer med de store udsving i valutaforholdene, uanset at den lange rente periodisk i Sverige er lavere end i Tyskland.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-24:
Ministeren undlod at svare på spørgsmålet, om hun er klar over, at renten i Sverige nu er faldet under den tyske rente, ikke bare den kortfristede, men den langfristede rente af betydning for investering, produktion og beskæftigelse; den er i Sverige i dag under den tyske.
Det har stået i de svenske aviser, det har stået i internationale aviser, og det er på baggrund af den svenske valutapolitik.
Jeg må spørge ministeren: Er de dumme i Sverige, når de fører en flydende kronepolitik?
Er de dumme i Norge, når de fører en flydende kronepolitik?
Er de dumme i Island, når de fører en flydende kronepolitik?
Har de ikke forstået noget af det hele i Storbritannien, hvor også pundet flyder?
Jeg mener også, det er tilfældet i Schweiz med schweizerfrancen.
Er det kun os, der har fattet, hvad det drejer sig om?
Vi er det eneste af landene uden for euroen i Vesteuropa, som har en fastkurs i forhold til euroen.
Vi har en rente, der er noget over den tyske, svenskerne har en, der er under.
Er det ikke relevant at drøfte eventuelt et skift i valutapolitikken?
Marianne Jelved (RV), 2000-05-24:
Til hr. Frank Dahlgaard: Det er helt op til hr. Frank Dahlgaard, om hr. Frank Dahlgaard ønsker at drøfte flydende valutakurs-politik som alternativ til fastkurspolitikken
, selvfølgelig.
Jeg er meget, meget uenig, og det er et meget stort flertal i Folketinget p.t. også.
Og det er uomtvisteligt, at der er en meget grundig analyse i Økonomiministeriets og Finansministeriets rapport »Danmark og euroen« om netop dette tema.
Det fremgår af den rapport, at ideen med flydende valutakurser netop er at have sin egen pengepolitik til rådighed.
Og i den analyse, når man inddrager de praktiske erfaringer, som er gjort igennem årtier, viser det sig, at det er særdeles vanskeligt for små, åbne økonomier som den danske at få gavn af sin egen pengepolitik.
Det er stort set ikke muligt. Det er jo også derfor, der igennem årtier har været valutasamarbejde i Europa netop med det mål at have stabile valutaforhold af hensyn til landenes økonomiske udviklinger.
Og det er det samarbejde, der nu fører til skabelsen af en fælles valuta, fordi alle ser fordelene ved det undtagen hr. Frank Dahlgaard.
Så vil jeg gerne understrege, når Sverige bliver brugt af hr. Frank Dahlgaard som et godt eksempel: Sverige har ikke selv valgt at have flydende valutakurser.
Man er blevet tvunget til det af markedet i begyndelsen af 1990'erne.
Enhver fagligt nøgtern vurdering viser, at Sverige har haft meget mere ustabile økonomiske forhold end Danmark har.
Det er gået ud over svenske eksportvirksomheder, fordi valutaudsvingene har været så store, som de har været, og dermed er det gået ud over væksten i Sverige.
Jeg vil gerne sige til hr. Thulesen Dahl, at vi ikke stemmer om at have den valgfrihed den 28. september, men det kan hr. Thulesen Dahl selvfølgelig argumentere for at vi gør.
Vi stemmer om, hvorvidt Danmark skal have en plads på lige fod med de andre medlemslande i EU og varetage sine egne interesser i Europa eller vi ikke skal.
Og vi stemmer om, at der er sikkerhed for, at Danmark og den danske krone, den danske valuta, ikke udsættes for store svingninger fra valutamarkedet.
Det er det, der er alternativet, ikke flydende valuta.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-05-24:
Spørgsmålet om antal sider er altså lidt besværligt for ministeren, for ministeren ved jo ikke, om Det Økonomiske Råd har tusind siders baggrundsmateriale, hvis man begyndte at tælle dem op, da det valgte at skrive sin rapport, og derfor er det at begynde at forholde sig til det på den måde jo alene et udtryk for det, ministeren i øvrigt så også kom til at sige, nemlig at give Det Økonomiske Råd en chance for at forklare sig, fordi man håber, at Det Økonomiske Råd eller vismændene vil ligge under for det pres, regeringen forsøger at etablere, for at de skal komme med nogle andre konklusioner.
For de konklusioner, vismændene er kommet med, passer ikke ind i regeringens jastrategi.
Det er jo åbenbart for enhver.
Og så vil jeg også gerne have ministeren til at forholde sig til præcis det, som hr. Keld Albrechtsen er inde på, nemlig den diskussion, som ministeren så vil kalde teoretisk, af, hvorvidt det kan være en fordel for Danmark på et tidspunkt at have flydende valutakurser.
Den diskussion er omsonst at tage efter et ja den 28. september, for dermed vil muligheden jo ikke eksistere længere. Den mulighed er kun en idé at diskutere, hvis vi stemmer nej, og alene i det vil der ligge en klarhed over, at vi da er enige om, at vi stemmer om den frihedsrettighed at have det at diskutere.
Og så kan det være, at ministeren og jeg er enige om, at det i mange stræk vil være ufornuftigt med flydende valutakurser, men det kunne da også være, at ministeren en dag ville komme på andre tanker eller jeg ville komme på andre tanker eller vælgerne ville stemme nogle politikere ind, som ønskede flydende valutakurser.
Det ved vi jo ikke noget om.
Men diskussionen kan være der, og den vil være relevant, fordi vi har den frie ret til selv at bestemme.
Og det vil ikke være tilfældet, hvis vi stemmer ja den 28. september.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-05-24:
Jeg vil godt stille ministeren et spørgsmål, for her står vi jo ved noget afgørende: Ministerens rapport var jo præget af en meget snæver analyse, som ikke tog de forskellige valgmuligheder med i betragtning, som befolkningen har den 28. september 2000.
Og nu gentager ministeren, at det ikke handler om, at man så eventuelt kan gå over til f.eks. at have flydende valuta.
Jamen ministeren må da nødvendigvis bekræfte - det vil jeg godt spørge om - at hvis man stemmer ja den 28. september, så har man uigenkaldeligt fraskrevet sig muligheden for at gå over i et andet valutasystem, hvor man f.eks. har flydende valuta.
Det er konsekvensen, hvis man stemmer ja.
Det er ministeren da nødsaget til at bekræfte.
Jeg ved godt, at ministeren ikke havde det med i sin rapport, for det lå simpelt hen ikke inden for ministerens tankeverden, den gang hun bestilte rapporten.
Men ministeren må da erkende, at hendes egen rapport altså ikke rummer svar
på de spørgsmål, som virkeligheden stiller.