Carsten Koch (S), 1998-11-26:
I dag er det således kun de private sygehuse, som det offentlige har driftsoverenskomst med, eller de sygehuse, hvis driftsudgifter for størstedelens vedkommende er finansieret af det offentlige, der har pligt til at tegne en patientforsikring.
Det indebærer, at flere private sygehuse, klinikker m.v. efter gældende lov ikke har pligt til at tegne en patientforsikring.
Det er 7½ år siden, lov om patientforsikring blev vedtaget her i Folketinget.
Meget er sket siden da.
I dag sender flere amter deres patienter til behandling på private sygehuse, klinikker m.v. eller i nogle situationer til udlandet.
Begrundelsen kan være kapacitetsmæssige årsager, eller at et amt beslutter at udlicitere en vis type operationer til private sygehuse eller lignende.
Denne udvikling har medført, at nogle af de private sygehuse, klinikker m.fl., som amtskommunerne i dag benytter til deres patienter, ikke er omfattet af patientforsikringsordningen.
I praksis sørger amtskommunerne dog ifølge Amtsrådsforeningen i vidt omfang for, at patienterne med hensyn til muligheden for at opnå erstatning er dækket på samme vilkår som i det offentlige sygehusvæsen.
Det sker typisk ved, at den pågældendes amtskommune forlanger, at det private sygehus m.v. tegner en forsikring på Patientforsikringens vilkår, men det er ikke noget krav, der er fastsat i lovgivningen eller i regler i medfør heraf.
Det bør heller ikke bero på en tilfældighed, om en amtskommune husker at sikre, at den pågældende private klinik m.v. har tegnet en patientforsikring.
At det offentlige sygehusvæsen ikke har kapacitet til at behandle patienterne eller beslutter at udlicitere visse operationer til det private sundhedsvæsen, må ikke medføre, at patienterne stilles dårligere med hensyn til muligheden
for at opnå erstatning for en eventuel opstået skade
Det er stadig amtskommunernes ansvar at sikre patienterne lige vilkår med hensyn til erstatning for patientskader
, når behandlingen af patienterne sker på det offentlige sygehusvæsens ansvar.
Jeg har derfor, allerede inden Dansk Folkeparti fremsatte sit beslutningsforslag, taget initiativ til, at der bliver iværksat forhandlinger med bl.a. Amtsrådsforeningen og Patientforsikringen med henblik på, at vi kan få løst dette problem for dermed at sikre, at patienterne bliver stillet ens.
Jeg venter imidlertid, at sagen kan være på plads i løbet af nogle måneder, så jeg går ud fra, at det fremgår af det, jeg har sagt, at regeringen kan støtte Dansk Folkepartis beslutningsforslag.
Tak for en overvejende positiv modtagelse af det her lovforslag.
Der har været rejst nogle spørgsmål og bemærkninger til forslaget.
Først og fremmest vedrørende evalueringscentret bliver jeg spurgt af fru Birthe Skaarup om, hvem der sidder som, skal vi sige uafhængige repræsentanter i bestyrelsen.
Der kan jeg sige, at det gør direktør Johan Schrøder, direktør Niels Groes fra Amternes og Kommunernes Forskningsinstitut og Eva Steiness, som tidligere har været direktør for et af vore store medicinalfirmaer. Derudover kan jeg sige til hr. Jørn Jespersen, at når jeg har valgt at etablere evalueringscenteret uafhængigt af ministeriet, er det netop for at understrege det uafhængige, og for at det skal have en status, som består i, at man ikke kan sige, at det bare er noget, som passer ind i ministeriets ønsker og kram.
Så jeg mener, at det er en god styrkelse af dets uafhængighed, at det også formelt løsrives fra ministeriet.
Pointen er såmænd den, at det, vi blot vil gøre, er at sikre os, at den ledige kapacitet på lands- og landsdelsafdelinger - altså de højt specialiserede afdelinger, der foretager behandlinger på lands- og landsdelsniveau, som også tager basispatienter fra deres eget amt, hvis der er lidt ledig kapacitet - bliver udnyttet til glæde for patienter fra andre amter.
Det er kun den situation, der tænkes på, og det er det, der sigtes til i det her. Jeg kan jo henvise til bemærkningerne til lovforslaget, hvor det står ganske tydeligt formuleret, at det altså udelukkende er basisbehandlinger.
Det er altså ikke sådan, at man skal gå ind og bruge ressourcer, der er afsat til at lave
højt specialiserede behandlinger, til almindelige basisbehandlinger.
Derfor står der også, at det er meningen, at man altid skal kunne afskære patienter, der skal have en basisbehandling, hvis der ikke er kapacitet til den højt specialiserede afdeling.
Det er det, der tilsigtes med forslaget.
Flere har været inde på kvalitetsoplysninger på fremadrettede ventelister som et væsentligt element.
Flere har også nævnt, at booking, som vi arbejder intenst på, og som forventes færdiggjort på landsplan i år 2000, vil være den sidste og måske væsentligste forudsætning
for, at man kan have en reel vurdering af, hvor der er muligheder for at få behandling, og at der skal være tilstrækkelige kvalitetsmæssige oplysninger om behandlingen på de forskellige afdelinger
Det er noget, som jeg også lægger meget vægt på.
Det skal man bare ikke sige kan gøres hurtigt.
Det er et meget kompliceret projekt, som vi arbejder på.
Jeg har nedsat et udvalg under Sundhedsstyrelsen, som sammen med lægerne skal finde frem til, hvordan man på en ordentlig, forsvarlig og reel måde kan sammenligne kvaliteten
af de forskellige sygehuse
Men det er oplagt et væsentligt skridt frem i den proces, som har at gøre med, at patienterne ved årtusindskiftet bør have krav på mere information om, hvad er kvalitet, hvor er der god kvalitet, hvor er der ikke god kvalitet.
Her etableres et direkte retligt grundlag for, at amterne fortsat, mod at de selv afholder udgifterne, kan sende patienter til udlandet.
Jeg tror, det var hr. Frank Aaen, der spurgte til det.
Det er altså amtet, der kan vælge at sende patienter til udlandet, og det er selvfølgelig sådan, at patienterne også kan vælge at sige, at de foretrækker at blive behandlet herhjemme.
Det kan så give anledning til en større ventetid, hvis det er det, der er problemet, og det, der er baggrunden for, at man henviser til udlandet, men det er så et reelt valg, som den pågældende patient har.
Det tror jeg kan afklare noget af det, som hr. Frank Aaen var inde på.
Dertil kan jeg sige, at netop fordi det er et uafhængigt organ, er det ikke meningen, at jeg skal diktere publikationspolitikken, men jeg ser selvfølgelig meget gerne, at evalueringscenteret offentliggør sine analyser.
Og det vil være meningsløst ikke at offentliggøre analyserne, sådan at de kan blive til gavn og glæde ikke bare for Folketingets medlemmer, men også for amterne og for andre politikere og for sygehusejerne og sygehusadministratorerne, så de kan drage nytte af de analyser og rette sig efter dem. Så det ligger ret klart, at de skal være offentligt tilgængelige.
Afslutningsvis til de mere overordnede politiske betragtninger, som ikke nødvendigvis har noget med det her forslag at gøre, men som især hr. Frank Aaen og hr. Jørn Jespersen har været inde på: Dér kan jeg kun sige, at den behandlingsgaranti, som er blevet etableret i forbindelse med finanslovaftalen for 1999, svarer i meget store træk til det, som amterne allerede var bekendt med, da vi forhandlede med amterne i foråret.
Så amterne er fuldt orienterede om, at der skal være meget korte ventelister til de livstruende sygdomme, og det har de accepteret som et direkte led i aftalen.
Derfor har jeg også noteret mig, at amterne for 1999 har udvidet deres budgetter på sygehusområdet ganske betragteligt, og det opfatter jeg som en klar erkendelse af, at de ved, at den aktivitet, som skal foretages på de andre områder, altså ud over de livstruende sygdomme, vil blive varetaget sådan, at de stille og roligt arbejder mod det resultat, som vi alle sammen er interesserede i, og som jeg mener at amternes økonomi danner en god basis for, nemlig også at få nedsat ventetiderne og forøget kvaliteten af behandlingen af de ikke livstruende sygdomme, også på de medicinske og de geriatriske afdelinger og også de sygdomme, som man kan kalde folkesygdomme.
Det skal ikke glemmes her, og det vil det heller ikke blive, når vi hvert år diskuterer sygehusproblemstillingen med amterne.