Rune Lund (EL), 2006-12-05:
Jeg er glad for, at vi har haft den her forespørgsel i dag, som SF og Enhedslisten jo har stillet.
Efter jeg sådan har fulgt debatten i dag og deltaget i den, har det i hvert fald ikke rykket mig i forhold til Enhedslistens synspunkt om, at der faktisk kun er én ting at sige om det, der er foregået i dag, nemlig at tropperne skal hjem fra Irak, og det kan ikke gå for hurtigt, det kan kun gå for langsomt.
De skulle aldrig have været sendt af sted i første omgang.
Krigen var ulovlig, og den var baseret på løgn og humbug.
Den danske befolkning blev groft misinformeret af regeringen om truslen fra Iraks såkaldte masseødelæggelsesvåben, som jo viste sig at være ikkeeksisterende.
Siden er det gået fra ondt til værre, og det er gået fra værre til endnu værre.
Hver gang vi har været her i salen for at drøfte Irak, har vi kunnet konstatere, at situationen igen kun er blevet værre og værre, og det er også tilfældet i dag.
Siden vi mødtes den 18. maj, er situationen blevet alvorligt forværret.
Antallet af civile ofre er eksploderet.
Ifølge den uafhængige organisation Iraq Coalition Casualties var antallet af dræbte irakere knapt 3000 i august 2006, i september var det lidt over 3000, og i oktober, ja, så snakker vi faktisk om ca. 3700 dræbte.
Ligene bærer i de fleste tilfælde tegn på både tortur og mishandling.
er astronomisk.
Den uafhængige organisation Iraq Body Count opgør tallet af dræbte i konflikten til lige omkring 50.000, og andre opgørelser igen sætter antallet betydelig højere.
Således opgjorde en række irakiske læger og amerikanske forskere i det anerkendte tidsskrift The Lancet den 11. oktober 2006 antallet af dræbte som følge af konflikten til hele 655.000 mennesker.
Den regering, som de danske tropper er i Irak for at beskytte, er allieret med shiamilitser, som står bag en anselig del af drabene.
Hvis meldinger fra den amerikanske ambassade kan stå til troende, jævnfør et ambassadetelegram fra juni i år,
bliver Bagdad i praksis allerede kontrolleret af lokale militser, og den irakiske regering har ingen indflydelse på dagliglivet.
Amerikanske tropper forlader deres baser uden luftstøtte, selv når de tager på rutinepatruljer.
Jeg må sige, at der er god brug for en ordentlig portion Orwellsk nysprog, hvis man skal fastholde, at der ikke er tale om en borgerkrig.
Jeg tror efterhånden også, at statsministeren og Bush er de eneste, der fastholder den påstand, at der ikke skulle være udbrudt borgerkrig allerede.
Livet for den almindelige iraker er et helvede.
Kofi Annan har helt ret, når han siger, at livet for irakerne var bedre under Saddam Hussein, og det siger ikke så lidt, for det var bestemt ikke rart under Saddam Hussein.
Men i dag ved ingen irakere, om de overlever dagen, og den humanitære situation koster også tusindvis af menneskeliv.
Som om det ikke allerede var nok, må man også konstatere, at krigen i Irak har styrket terrorgrupperne, der har fået et fantastisk øvelsesterræn.
Tillykke til statsministeren, tillykke til krigsflertallet i Folketinget, det er virkelig flot gået.
Jeg kan godt forstå, at det i den situation er nemmere for regeringen at nægte at indse tingenes tilstand.
Vi har jo igen og igen hørt fra statsministeren, at tingene faktisk går fremad – det har vi også hørt i dag – på trods af at det er åbenlyst for enhver, at det ikke er tilfældet.
der stædigt fastholdt, at alt gik som det skulle, selv om de amerikanske tropper allerede på det tidspunkt stod i Bagdad.
Statsministeren har også igen og igen udtrykt tillid til USA's håndtering af fanger, også efter Abu Ghraib.
Efter at Bush og Blair under stærkt pres meldte ud, at der måtte ske ændringer, så vi også, at Danmarks komiske statsminister fulgte efter med samme udmelding uden dog at vide, hvad disse ændringer skulle indeholde.
Det var den 25. oktober, statsministeren meldte ud, at der var brug for en ny strategi.
Vi har nu den 5. december, og vi har stadig ikke hørt noget om, hvad den strategi går ud på, men det kan være, at vi får noget at vide om det i morgen, når der kommer nogle signaler fra USA.
Så bliver det sikkert gentaget her i Danmark.
Det har vi set før.
Men der er heldigvis andre, der er ved at indse katastrofens omfang og behovet for reelle ændringer.
Et stort flertal af de amerikanske vælgere stemte imod Irakkrigen, og Bush fik en lussing, der burde kunne mærkes på den anden side af Atlanten.
Jeg kunne i hvert fald høre den lussing synge helt ovre i mit kontor i Provianthuset her på Christiansborg helt ovre fra Statsministeriet.
Også i Danmark er der sket et skred, og et flertal af befolkningen er nu imod krigen.
Der var en meningsmåling den 3. december, som viste, at 59 pct. af befolkningen, dvs. næsten to tredjedele af danskerne, vil have tropperne hjem.
Regeringen er altså nu i krig på det tyndest mulige parlamentariske grundlag, og samtidig har man et stort flertal af danskerne imod sig, hvad angår det at beholde de danske tropper i Irak.
Regeringens evige svar på kravet om at trække tropperne hjem er, at regeringen ikke vil overlade irakerne til sig selv, at missionen skal gøres færdig.
Hvis vi trækker os ud af Irak, vil landet ende i kaos og borgerkrig, bliver der sagt, og det er også det, vi har hørt her i løbet af dagen.
Men det er jo netop det, der er i dag i Irak: Der er kaos, der er borgerkrig, og der er en situation, som kun vil blive værre og værre, så længe vi bliver der.
Det er det, vi har set siden 2003.
Det er det, vi vil blive ved med at se, så længe besættelsestropperne er i landet, for vores tilstedeværelse er en del af problemet og ikke en del af løsningen.
De udenlandske tropper kan ikke bidrage til en positiv udvikling i Irak.
De har for længst mistet deres moralske autoritet som følge af de talløse række af overgreb mod den irakiske befolkning: bombardementer af civile kvarterer, masseanholdelser, tilbageholdelser uden dommer, ransagninger ødelæggelse af hjem og ejendele, tortur og mishandling af fanger osv. osv.
Med andre ord opfatter et flertal af irakerne koalitionsstyrkerne som besættere.
Det er derfor, at også de danske troppers tilstedeværelse virker mod hensigten.
Tropperne er årsag til i hvert fald en del af konflikten.
Det har mange andre af vores koalitionspartnere i Irak anerkendt.
De har trukket tropperne ud, fordi de kunne se, det var nyttesløst, ja, ligefrem kontraproduktivt at blive.
Men man må sige, at kun den danske regering holder stædigt og dumdristigt fast i alliancen med taberpræsidenten George Bush.
Vi tror, at det vil forbedre situationen, hvis tropperne trækkes ud, at det vil dæmpe konflikten og dæmpe oprøret.
I det øjeblik de af mange irakere forhadte udenlandske tropper trækkes ud, vil en vigtig del af modstandsbevægelsens grundlag ophøre.
For modstandsbevægelsen i Irak består jo ikke bare af fundamentalistiske terrorister.
I modstandsbevægelsen findes også nationalistiske grupper, der først og fremmest kæmper for at få de udenlandske tropper ud af Irak.
Denne del af modstandsbevægelsen vil efter en tilbagetrækning stå i en ny situation og vil eventuelt kunne inddrages i forhandlinger med regeringen og reintegreres i det politiske liv.
Oppositionen vil bare overlade irakerne til sig selv, hører vi gang på gang.
Men det er jo ikke sandt.
Enhedslisten foreslog allerede under den debat, vi havde i maj, den 18. maj, at regeringen tog initiativer til at igangsætte en freds- og forsoningsproces i Irak.
Udenrigsministeren erklærede sig på det tidspunkt enig, men der er ikke rigtig sket noget siden.
Det er stadig det militære spor, vi følger.
Vi vil gerne starte en freds- og forsoningsproces i Irak, og vi har fremlagt et forslag til, hvordan en sådan freds- og forsoningsproces kunne foregå i Irak.
Det har vi faktisk lige gjort i dag.
Den tid, jeg har her at snakke i, tillader ikke, at jeg kan nå at fremlægge det forslag, men det er jo så heldigt, at vi har en efterfølgende debat om et beslutningsforslag om at trække tropperne hjem, og der vil jeg komme nærmere ind på, hvad det forslag går ud på.
Men det drejer sig om, at vi bliver nødt til at se i øjnene, at de udenlandske tropper, også de danske, er en del af problemet og ikke en del af løsningen.
Jeg tror også, vi bliver nødt til at indse, at vi er kommet forbi det punkt, hvor der er gode løsninger for Irak.
Der er mindre gode løsninger, og der er rigtig dårlige løsninger.
En rigtig dårlig løsning vil i hvert fald være at sige, at tropperne bare skal blive der.
For så kommer der til at ske det, at vi på et senere tidspunkt ender med at trække dem ud, og så er situationen i Irak bare blevet endnu værre til den tid, end den er i dag, og så vil resultatet blive endnu mere katastrofalt til den tid, når også et folketingsflertal engang fatter, at det er kontraproduktivt med de udenlandske tropper i Irak.