runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Andersen (S), 2004-01-27:
Det vil jeg ikke bekræfte, for det er ikke tilfældet.
Der er både i kommuner og amter flere penge til at udvide servicetilbuddene til børn, unge, ældre.
Og netop her har vi jo i enighed indgået en aftale om at afsætte 20 mio. kr. specifikt til at lave en tværfaglig indsats over for børn af psykisk syge forældre, og der synes jeg bare, at vi må se resultaterne af det, inden vi går videre.
Margrethe Vestager (RV), 2004-01-27:
Nu hvor hr. Hans Andersen på glimrende vis har gjort det klart, at forslaget er finansieret, måske endda overfinansieret, hvis jeg hører hr. Hans Andersen rigtigt, hvad er det så, der stiller sig hindrende i vejen for, at regeringen kan sikre, at børn i alle landets amter får et tilbud, hvis deres far eller mor går i behandling for dyb alkoholisme, et narkotikamisbrug eller bliver tvangsindlagt på en psykiatrisk institution?
Det her siger meget lidt om formen, men siger, at det er vigtigt, at barnet bliver mødt af et tilbud, uanset hvor i landet faren vælger at gå i behandling for sit alkoholmisbrug.
Det er sådan set det, der er sagens kerne.
Jeg takker meget for de mange ord om, hvor velfinansieret området er, for det gør, at vi er helt løst fra forpligtelsen til at komme med flere penge til det.
Men hvad er det, der hindrer regeringen i at sørge for, at alle amter tager det her på sig?
Hans Andersen (V), 2004-01-27:
Jeg finder i og for sig, det er meget vigtigt, at vi får resultaterne af de projekter, der kører allerede, og ser, hvad der virker bedst.
Er det, at man i børnehaven får uddannet personalet til at tage hånd om børn, hvis forældre eksempelvis er involveret i et misbrug?
Så er det da også vigtigt, at man på psykiatriske sygehuse, på behandlingsstederne er opmærksom på, når man tager folk ind til en misbrugsbehandling, at man også spørger, om der er børn derhjemme.
Der har jeg sådan set den opfattelse, at det er en hel almindelig del af en fornuftig behandlingsplan.
Pia Kristensen (DF), 2004-01-27:
Ja, det vil vi i hvert fald, for som sagt kan vi støtte teksten i forslaget.
Så det synes jeg vi under udvalgsarbejdet skal prøve at få undersøgt, for hvis der er midler, så er pengene der jo faktisk til at kunne iværksætte de initiativer, der er i forslaget.
Det ligger os også meget på sinde, at man, uanset hvor i landet man bor, skal kunne få hjælp og også en forebyggende indsats.
Så vi mener, at det er fint, hvis vi kan få det ind ved lov.
Margrethe Vestager (RV), 2004-01-27:
Nu har der været lidt diskussion om økonomien her frem
og tilbage
Jeg mener, at man med rette kan antage, at Venstres ordfører og socialministeren har ret i, at der over 4 år er 350 mio. kr., og det er jo faktisk en større finansiering, end vi har foreslået i vores forslag.
Men hvis det er rigtigt, at finansieringen er til stede, og at det, der egentlig mangler, er det håndtag, som kan sikre, at alle amter tager det på sig, vil Dansk Folkeparti så være mere indstillet på at støtte forslaget?
Pia Kristensen (DF), 2004-01-27:
Som udgangspunkt vil jeg sige, at det her forslag er meget sympatisk.
Vi er i Dansk Folkeparti bevidst om, at der mangler opmærksomhed og en relevant behandling i både sundheds- og socialsektoren, og det er selvfølgelig ikke tilfredsstillende. Vi mener også som forslagsstillerne, at der er behov for en landsdækkende indsats.
Hvis der ikke tages hånd om disse børn, er deres udviklingsbetingelser meget ringe.
Derfor er det vigtigt ikke kun at behandle forældrene, men hele familien, specielt børnene.
Vi er også enige med forslagsstillerne i, at der skal laves en landsdækkende indsats, og de initiativer, der er nævnt i forslaget, støtter vi, både når det gælder pårørendesamtaler på psykiatriske afdelinger og i distriktscentre, besøgsværelser på psykiatriske afdelinger samt oprettelse af børne- og ungegrupper.
Det er vigtigt, at der også ydes en tilstrækkelig forebyggende terapeutisk indsats over for denne gruppe.
Det er vi helt enige i.
Under satspuljeforhandlingerne var der bred enighed om, at der skulle afsættes midler til dette område, og der er afsat 20 mio. kr. årligt til og med 2007.
Eksempelvis er samarbejdet mellem personalet i daginstitutionen og i alkoholbehandlingen vigtigt, for hvis de relevante informationer deles her, kan begge parter blive bedre til at støtte henholdsvis børnene og forældrene. Det er også vigtigt at sikre, at børn af forældre i behandling for misbrug eller psykisk sygdom kan møde andre børn, der er i samme situation.
Som sagt er der afsat satspuljemidler, og i Dansk Folkeparti ser vi frem til udmøntningen af midlerne og de lovinitiativer, der skal understøtte en forbedret faglig indsats. Efter de mange gode tilkendegivelser må jeg så sige, at Dansk Folkeparti ikke kan støtte dette forslag, for det fremgår af forslaget, at der skal være et samarbejde mellem amter og kommuner, men vi ved ikke, hvordan opgavefordelingen bliver fremover.
Det kan vi kun gisne om.
Det var godt nok en biting, for dér, hvor vandene skiller, er på finansieringsdelen.
Dansk Folkeparti kan simpelt hen ikke pege på en finansiering på 80 mio. kr., så det er som sagt her, vandene skiller.
Jeg vil godt afslutningsvis sige, at det ligger Dansk Folkeparti meget på sinde at styrke denne indsats i forhold til børn af misbrugere eller psykisk syge forældre, og derfor kan jeg godt på nuværende tidspunkt sige, at det vil være et højt prioriteret område i forbindelse med finanslovforhandlingerne for 2005.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-01-27:
Fra Socialdemokratiets side hilser vi det her beslutningsforslag meget velkommen.
Pårørende til sindslidende og pårørende til misbrugere har det ikke nemt.
Det er utrolig hårdt at se på, at ens nærmeste forsvinder, og når de pårørende er børn af misbrugere eller sindslidende bliver det ekstra hårdt.
Børnene har ikke de samme muligheder eller de samme ressourcer som andre pårørende, og samtidig er det følelsesmæssigt utrolig svært at håndtere, at mor eller far så at sige lever i en anden verden.
Børn af psykisk syge forældre eller børn, der har forældre under misbrugsbehandling, er utrolig sårbare.
De optræder ofte som såkaldt tavse børn, som er meget lette at overse.
Det er da også karakteristisk, at der indtil nu ikke ligger nogen klare bud på, hvad vi skal gribe og gøre i for at gøre livet lettere for netop disse børn i dagligdagen.
Det er som regel først, når det er gået helt galt, at systemet træder til med hjælp, og så kan det være for sent.
Dette er på trods af, at alle undersøgelser tyder på, at det meget ofte går galt for netop disse børn.
For børn af misbrugere er det en klar tendens, at de selv risikerer at ryge ud i misbrug, og for børn af psykiatriske patienter er en af de mange risici, at de selv får psykiske lidelser.
Det er ikke sjældent, at drenge i den situation udvikler en voldelig adfærd, og at pigerne i denne situation har en højere selvmordsrate end resten af befolkningen.
Det kan, som forslagsstillerne nævner i bemærkningerne,
ikke dokumenteres, om problemet primært handler om det genetiske, eller om det er miljøbetingede forhold.
Men der er ingen tvivl om, at vi her ser et eksempel på negativ social arv, der for os at se skal bekæmpes med alle midler, vi har
Det er bl.a. baggrunden for, at vi Socialdemokrater i denne samling fremsatte et beslutningsforslag, som skulle hjælpe til bedre kommunikation mellem de offentlige myndigheder med henblik på at hjælpe børnene.
Det forslag kunne på daværende tidspunkt ikke nyde fremme af et flertal.
I forslaget nævnes tre eksempler på støtte til disse børn, og det er rigtig gode eksempler.
Uvidenhed er det største problem i forbindelse med sindslidelser, og da emnet jo mange gange desværre er tabubelagt, er det helt oplagt, at vi skal sikre, at børnene systematisk oplyses om deres mors eller fars sygdom, sådan at mange misforståelser kan undgås.
Det vil samtidig give børnene bedre muligheder for at møde
den omverden, der ellers kan være så svær.
På samme måde er ideen om besøgsværelser en rigtig god idé.
På de psykiatriske afdelinger kan der være meget støj, og det kan være meget svært at finde fred og ro til besøg.
Endelig nævner forslagsstillerne børne- og ungegrupper, hvor børnene kan møde andre børn, der er i en lignende situation.
Det er ingen hemmelighed, at vi fra Socialdemokratiets side finder, at denne type krisehjælpsgrupper er et utrolig godt redskab til børnene, og derfor er vi også på dette punkt meget enige.
Vi ser dette forslag som et godt redskab til kampen
mod den negative sociale arv.
Derfor er vi absolut positive over for forslaget.
Hans Andersen (V), 2004-01-27:
Og det, jeg hørte ministeren sige, var, at det var over en flerårig periode, og så er vi, hvis ikke jeg regner meget galt, snart oppe at tælle 350 mio. kr. Men svaret på spørgsmålet er: Vi i Venstre ønsker ikke at gå med på det her forslag om, at alle børn skal tilbydes terapeutisk behandling, men vi vil afvente resultaterne af alle de projekter, vi i øjeblikket har i gang,
hvorefter vi så bliver nødt til at vurdere, om der er ting, der skal gøres anderledes eller strammes op.
Sandy Brinck (S), 2004-01-27:
Altså 50 plus 20 giver i min regnebog 70, men det kan vi sagtens bore meget mere i under udvalgsbehandlingen.
Jeg er egentlig mere interesseret i den politiske tilkendegivelse, som jeg synes hr. Hans Andersen bevæger sig ind på, og som jeg synes er positiv. Jeg synes, det lyder, som om Venstre nu er ved at være der, hvor man godt vil være med til at forpligte systemet derude på, at de skal tage fat om de her børn, de skal hjælpe dem.
Så er det bare, at jeg må gentage det spørgsmål, som jeg ikke fik svar på
: Betyder det, at hvis vi genfremsætter vores beslutningsforslag, vil Venstre denne gang stemme for og leve op til ordene og lovprisningen af, hvor vigtigt det her område er?
Hans Andersen (V), 2004-01-27:
I psykiatriaftalen, som jo er nævnt et par gange i denne debat, er der nævnt 50 mio. kr
De skal bl.a. gå til - og jeg læser op: »... at der er enighed om at prioritere indsatsen for børn og unge af psykisk syge forældre højt.«
Det er det, der står som en del af psykiatriaftalen.
Så jeg hopper ikke med på den vogn, der hedder, at der kun er afsat 20 mio. kr. til denne tværfaglige indsats.
I psykiatriaftalen er der også afsat midler til en indsats for børn og unge af psykisk syge forældre.
Sandy Brinck (S), 2004-01-27:
Men vi kan jo under udvalgsbehandlingen få uddybet
Nu er det jo ikke så lang tid siden, vi behandlede et beslutningsforslag fra Socialdemokraterne, som var lidt mere åbent i sin formulering, men havde samme intention, nemlig at vi skal sikre, at de her børn rent faktisk får stillet en hjælp til rådighed.
Det kunne Venstre heller ikke støtte.
Men begynder jeg nu at høre, at hvis vi genfremsætter det forslag, som er lidt mere åbent, så kan vi nå til, at vi faktisk er enige om, at her skal gøres noget, og den forpligtelse skal ligge der, sådan at presset er der på det tværfaglige samarbejde, som hr. Hans Andersen står og roser og skoser på alle måder?
Pernille Falcon (EL), 2004-01-27:
Jeg forstod svaret derhen, at man først nu vil begynde at tage stilling til, hvilke tilbud der skal etableres.
Derfor kan det undre mig, at man så ikke ønsker at forholde sig til de her forslag.
Hans Andersen (V), 2004-01-27:
Jeg er meget enig i, at vi skal have et arbejde, der går på tværs af kommunegrænser, samarbejde med psykiatriske afdelinger og med behandlingssteder.
Det, jeg sagde i min ordførertale, var jo, at vi faktisk i enighed i satspuljekredsen - jeg er opmærksom på, at Enhedslisten ikke er en del af satspuljekredsen - har besluttet, at Socialministeriet i dette folketingsår skal foretage en vurdering af, hvorvidt og i givet fald hvordan en forbedret faglig indsats over for børn af forældre med misbrug og psykisk lidelse kan understøttes af lovinitiativer, og ministeren skal forelægge satspuljepartierne resultatet heraf.
Det er det, vi i enighed har vedtaget for bare få måneder siden, og det er det, jeg helt stilfærdigt prøver at gøre opmærksom på.
Pernille Falcon (EL), 2004-01-27:
Jeg vil gerne høre hr. Hans Andersen
: Hvad er tidsperspektivet?
Hvad er tidsperspektivet?
Hvornår vil Venstre kigge på resultaterne?
Er det om 10 år, eller er det til næste år?
Og er det sådan, at Venstre kan indse fornuften i, at der er et flerstrenget tilbud, både et tilbud tilknyttet amterne, de enkelte psykiatriske afdelinger, og de lokale tilbud i kommunerne i form af almindeligt opsøgende arbejde og støttende arbejde i forhold til børnene?
Hans Andersen (V), 2004-01-27:
Jeg finder det tilfredsstillende, at vi afsatte 20 mio. kr. i enighed for bare få måneder siden, som netop skal bruges til det her område, for at netop børnene kan få hjælp, hvis de har forældre med psykiske problemer, eller hvis de har forældre med misbrugsproblemer.
Så det finder jeg sådan set er fornuftigt.
Nu skal vi have pengene ud at virke, og det er det, jeg gerne vil medvirke til.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-01-27:
Det behøver man jo ikke.
Hvis man går ud i den virkelige verden
og ser, hvordan de børn har det, der er ude for, at en forælder lider af en langvarig psykisk sygdom og derfor er indlagt gang på gang på hospitalerne, eller der har forældre, der er i misbrugsbehandling, så må det da for et ganske almindeligt menneske være naturligt, at man drager omsorg for de børn.
Det gør man netop.
Vi skal jo ikke bare tage et element ud.
I det forslag, som Det Radikale Venstre her har fremsat, er der jo forslag til flere måder, man kan gøre det på, der er flere tiltag.
Det er jo det, der er så positivt, at man går ind og yder noget, at man ikke bliver ved med at være i venteposition.
Hans Andersen (V), 2004-01-27:
Det samme gør man jo på psykiatriske afdelinger.
Jeg sætter bare spørgsmålstegn ved, om det i alle tilfælde er det bedste altid at starte med at tilbyde terapeutisk behandling.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-01-27:
Hr. Hans Andersen oplyser, at psykisk syge forældre, når de bliver indlagt, bliver spurgt af hospitalspersonalet, om der er børn hjemme.
Det kan godt være, men man spørger ikke, hvem der passer børnene, og hvor børnene er.
Men det var et andet beslutningsforslag, som regeringen heller ikke kunne være med til.
Men det, jeg gerne vil høre, er, hvad det lige præcis er, som hr. Hans Andersen og partiet Venstre ikke kan gå ind for her?
Er det, at der er samtaler med kapaciteter, kan man kalde det?
Er det, at professionelle går ind og tager samtaler med børnene, fortæller børnene, hvad forældrene fejler, hvilken behandling de skal have, så det ikke bliver et tabuemne?
Eller er det, at man går ind og drager omsorg?
Er det det, partiet Venstre er uenig i?
At man skal have eksperter?
Hans Andersen (V), 2004-01-27:
Jeg finder, at vi skal have et fornuftigt grundlag at beslutte ud fra, og derfor skal vi have resultaterne af de projekter, vi har sat i værk, inden vi bevæger os længere ud og sætter noget i værk, som der måske ikke er dokumentation for virker.
Så synes jeg, det er vigtigt, at vi i satspuljeregi i enighed fandt ud af, at vi skulle afsætte 20 mio. kr. til en styrket tværfaglig indsats.
Nu skal vi så have resultaterne af det arbejde, før vi går videre, så jeg synes, det er fint, at vi der er fuldstændig enige om, at vi er på rette spor.
Margrethe Vestager (RV), 2004-01-27:
Det kan godt være, at vi i oppositionen en gang imellem giver det udseende af, at det her er et meget stort problem, og at hr. Hans Andersen derfor tror, at der er mange børn, og der i hver eneste børnehave vil være mange børn, hvis mor er indlagt for en psykiatrisk lidelse.
Forekommer det ikke ret indlysende, at det er vigtigt at gøre noget der, hvor man har professionelle, som faktisk ved noget om, hvad det er for en behandling, der er i gang, hvor man har en tæt kontakt med familien i stedet for at flytte det ud i anden, tredje, fjerde led og se på, hvad børnehaven kan gøre i den relation?
Det her er jo heller ikke noget nyt, det har kørt veldokumenteret i en række amter i en del år, og derfor har jeg lidt svært ved at forstå, hvad det er, hr. Hans Andersen er bange for at gøre og eventuelt komme til at gøre forkert på det her område.
Hans Andersen (V), 2004-01-27:
Der er en lang række tilbud, der allerede virker i dag.
På Fyn er der et tilbud, der virker i samarbejde mellem Fyns Amt og kommuner på Fyn.
Så det er et eksempel på, at der allerede er ting, der virker i øjeblikket, som vi skal have evalueret, inden vi tager videre stilling.
Gitte Seeberg (KF), 2004-01-27:
Da den konservative ordfører, fru Charlotte Dyremose, ikke kan være til stede her i salen i dag, skal jeg på hendes vegne sige følgende: Vi Konservative er ikke i tvivl om, at der har været og fortsat er problemer på det her område.
Det er netop derfor, at vi er gået ind i og er glade for den aftale, der er lavet i forbindelse med udmøntningen af satspuljeaftalen for i år, den aftale, der også henvises til i bemærkningerne til forslaget.
Det er utrolig vigtigt at styrke den tværfaglige indsats og sikre, at der bliver indsamlet en viden og udviklet nogle metoder til at hjælpe børn af psykisk syge, misbrugere og andre, der indgår i korte eller langvarige behandlingsforløb.
Det er vigtigt at få udviklet metoder, som kan spredes ud i landet, for de områder, hvor man måtte finde
den rigtige og den mest medmenneskelige måde at gøre det her på
For der skal en bedre tværfaglig indsats til.
Jeg tror, vi alle kender eksemplerne på, at kommunikationen mellem behandlingssystemet og socialforvaltningen ikke har været god nok.
Er der problemer i familien i forbindelse med f.eks. en indlæggelse på grund af sygdom eller et misbrug, så skal det selvfølgelig undersøges, om der er børn.
Der skal tages hensyn til, hvordan man håndterer situationen i den enkelte familie.
Der er meget stor forskel ikke bare på, hvordan familierne er udrustet, men også om der er nogle i omgangskredsen, som kan tage sig af børnene.
Der er også utrolig stor forskel på, hvor stærke de børn er, og hvilke tilbud de så skal have.
De individuelle hensyn skal der nødvendigvis tages.
Når det er sagt, så vil jeg sige, at det ikke ændrer på vigtigheden af at have de nødvendige foranstaltninger, og det er også derfor, at vi fra konservativ side glæder os meget til at se udviklingen med børnehuse i nærområderne, hvor der altså er mulighed for, at f.eks. de børn, som vi taler om her, i en måneds tid, mens mor eller far er indlagt, kan få noget aflastning eller komme et andet sted hen. Der skal heller ikke herske nogen tvivl om, at vi fra konservativ side er enige i, at der er nogle vigtige problemer på det her område. Samtidig må jeg beklage at sige, at vi ikke kan støtte forslaget.
Det er simpelt hen af to årsager:
For det første vil vi meget gerne udvikle det, der kommer til at foregå nu med satspuljen over de næste 3 år, og bruge de erfaringer til at lave lovgivning på baggrund af den viden, som måtte komme herfra.
For det andet er vi ikke sikre på, at terapeutisk støtte nødvendigvis er den bedste vej at gå.
Det vil det være for nogle børn.
Men vi har lidt problemer med forslaget, fordi der i så høj grad er fokus på netop denne ene metode.
Derfor ønsker vi i stedet at se resultaterne af de tiltag, regeringen har taget på social- og sundhedsområdet, og så overveje vores videre handlinger på den baggrund.
Lene Espersen (KF), 2004-01-27:
Jeg vil sige, at der sker meget i løbet af 2004, og det har jo noget at gøre med, at regeringen sammen med Dansk Folkeparti har gjort op med det mantra, der hed, at der skal nedlægges kapacitet, og at der derimod oprettes mere kapacitet for at lette det pres, der er på kriminalforsorgens institutioner.
Det store problem i Danmark er jo, at flere og flere begår meget grov kriminalitet, så der er behov for at varetægtsfængsle folk netop af hensyn til retsfølelsen.
Jeg vil sige til fru Lissa Mathiasen, at der er ingen, der kan give et bud på, hvordan f.eks. udviklingen i antallet af varetægtsarrestanter vil være inden for de næste par måneder.
Men det er klart, at det er regeringens førsteprioritet, at de personer, som ikke må være på fri fod, fordi det krænker retsfølelsen, naturligvis skal sættes bag tremmer, og så må man håbe, at bødeafsonere og andre, der venter på at komme ind at afsone, kommer ind at afsone så hurtigt, som det overhovedet kan lade sig gøre.
Men vi skal først have kapaciteten udvidet, og det første ryk vil ske i løbet af 2004, men naturligvis også i årene fremover til stor gavn for kriminalforsorgen.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Det må jo glæde hr. Morten Bødskov, at ud over at knapperne lyser rødt, er det ikke kun tale, men rent faktisk også bevillinger, det handler om.
For så vidt angår spørgsmålet om SSP-samarbejdet, er det klokkeklart - og det ligger også i den flerårsaftale, der er lavet for politiet - at det fremragende samarbejde, der er i dag, naturligvis bliver videreført.
Det betyder, at de hårdt belastede områder, som optager hr. Morten Bødskov så meget, vil opleve en styrkelse af nærpolitiindsatsen, ikke mindst af den indsats, som for mig at se er den helt afgørende, nemlig i aften- og nattetimerne, hvor langt den største del af kriminaliteten ellers ville blive begået.
Der er tale om et meget stort løft.
Der er tale om penge og handling og ikke kun om tomme ord.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bent Bøgsted (DF), 2004-01-27:
Ja, det lyder meget godt, men jeg fik ikke rigtig svar på det, jeg spurgte om.
Så vidt jeg er orienteret, fra da vi sad og forhandlede
»Flere i arbejde«, er akademikerne omfattet af de samme regler som de dårligst uddannede.
Ministeren har udtalt, at ministeren er klar til at åbne for ekstra til akademikerne.
Er ministeren også klar til at åbne op med ekstra penge til de dårligst uddannede, så vi kan få dem opkvalificeret?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2004-01-27:
Det er rigtigt, at det er beklageligt, når arbejdsløsheden stiger.
Det betyder jo så, at vi står med et problem med at hjælpe de mennesker, der i en periode bliver ramt af ledighed.
Men det ændrer altså ikke ved den kendsgerning, at barometeret på lang sigt står på, at der bliver færre og færre unge, der kommer ind på arbejdsmarkedet, og der er flere og flere ældre, der går ud, sådan at arbejdsstyrken bliver mindre.
Må jeg godt sige, at når vi taler om nedlæggelse og oprettelse af arbejdspladser, så er det danske samfund jo et meget dynamisk samfund.
Bent Bøgsted (DF), 2004-01-27:
Ja tak, det lyder jo meget godt, men det ændrer jo ikke noget ved, at regeringen og erhvervslivet igennem det sidste stykke tid har talt om, at der mangler arbejdskraft, og at der skal komme en hel del fra Østeuropa, fordi vi mangler arbejdskraft.
I forbindelse med opkvalificering har der sidst her for nylig været tale om, at ministeren vil gøre en ekstra indsats
for akademikere på grund af stigende arbejdsløshed.
Det bemærkelsesværdige i det - for mig i hvert fald - er, at de ufaglærte og de dårligst uddannede får at vide, at de er omfattet af redskaberne, der ligger i forliget »Flere i Arbejde«, men arbejdet er der ikke.
Hvorfor vil ministeren forskelsbehandle på dette område?
Er ministeren klar til at lukke op for posen til de dårligst uddannede, så de kan få den opkvalificering, der er nødvendig, for at de kan klare de job, som ministeren og erhvervslivet siger at der er mangel på arbejdskraft til?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2004-01-27:
Jeg vil gerne sige, at med Arbejderbevægelsens Erhvervsråds beregninger og med formanden for LO's, Hans Jensens, udtalelser om det, der skaber beskæftigelse i Danmark,
er vi jo kommet i en situation, hvor realismen har bredt sig og selv Socialdemokraterne må anerkende, at det danske arbejdsmarked er under indflydelse af konjunkturerne i udlandet.
Så 10.000-11.000 af de ledige, vi har, skyldes altså den ændrede aktivering.
Det forklarer jo til fulde den arbejdsløshed, vi har i dag, og det er da glædeligt, at realismen nu har bredt sig i debatten, sådan at vi kan få en drøftelse af de reelle årsager til den triste ledighedsudvikling i Danmark.
Vi har jo så med »Flere i Arbejde« en række muligheder
for at hjælpe de mennesker, der ulykkeligvis bliver ramt af ledighed.
Det drejer sig om opkvalificering, omskoling, efteruddannelse, og vi kan hjælpe mennesker over i helt andre erhverv.
For vi må jo erkende, at nogle af de job, der bliver ledige, er det utopisk at man kan vende tilbage til, og derfor må vi jo gøre en hurtig indsats for at hjælpe mennesker ud af arbejdsløsheden.