runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Kirk (V), 2000-02-09:
Jeg forstår statsministerens larmende tavshed på de forrige spørgsmål sådan, at statsministeren ikke ved, hvad det er, Østrig skal gøre for at komme ud af den boykot fra de øvrige 14 EU-lande.
Sådan forstår jeg det.
Hvad er det, Østrig skal gøre anderledes?
Skal der en ny regering til, hvor der indgår andre partier, før de sanktioner, der er sat i værk, ophæves?
Svend Erik Hovmand (V), 2000-02-10:
Man fornemmer klart ministerens behov for at skabe polemik
omkring dette, og det behov kan hun da også godt få opfyldt, hvis det er det, det drejer sig om.
Men jeg vil nu alligevel holde mig til det rent saglige. Det rent saglige kommer f.eks. til udtryk, når en amtsborgmester i Storstrøms Amt, hr. Ivan Olsen, siger, og jeg citerer fra Lolland-Falsters Folketidende den 8. december 1999: »Det nye mål 2-program risikerer simpelt hen at komme vingeskudt fra start.«
Så jeg er nødsaget til at sige til erhvervsministeren, at uanset hendes polemiske bemærkninger er det altså faktisk sådan, at der sidder nogle mennesker ude i landet, som gerne vil disponere sagligt på de her områder.
Ministeren sagde for et øjeblik siden til mit spørgsmål - og det samme spørgsmål blev jo rejst af flere andre ordførere, bl.a. af hr. Kalnæs fra CD - og nu citerer jeg, så godt jeg kan, fra det, ministeren sagde for et øjeblik siden, at medfinansieringen vil afhænge af projekternes karakter, og at vi først vil kunne anskueliggøre medfinansieringsomfanget, når programperioden er udløbet.
Jamen hør, vil det sige, at det altså først er, når en længere periode er afsluttet, at man vil kunne sige noget om, hvor meget de statslige bidrag vil være?
Derfor er det, jeg rejste dette spørgsmål her i dag, og jeg vil gerne endnu en gang sige til ministeren, at vi ikke vil være med til at bringe denne her sag til afslutning, før vi får en langt, langt bedre klaring på, hvad det er for nogle midler, man skal disponere over.
Hvor store er de, og på hvilken konto findes de?
Pia Gjellerup (S), 2000-02-10:
Jeg tror, jeg havde held til at redegøre for, hvordan projektet med strukturfondsmidlerne overhovedet forløber, men det er jo altså ikke lykkedes, for et eller andet sted i kommunikationen er der faldet noget af et ord af.
Det, der er tale om, er, at programlægningsperioden skal være afsluttet, før der er en endelig oversigt over, hvad det er for typer projekter.
Det er jo simpelt hen sådan - som hr. Svend Erik Hovmand også redegjorde for det i sin ordførertale - at først har vi det geografiske afklaret, så har vi måttet byde på en medfinansiering til noget, vi for så vidt ikke anede hvad var, hverken i amter, kommuner eller i staten.
Vi har kunnet se på perioden, og vi har kunnet se, at i hvert fald den virksomhedsrettede del, som har været Erhvervsministeriets, simpelt hen er reduceret som omdrejningspunkt i strukturfondsreglerne, og så er vi i gang nu sammen med amterne med at lægge et egentligt program for, hvordan strukturfondsmidlerne skal anvendes.
Og det er den programlægning, som først afsluttes senere på året, hvorefter den så skal, som hr. Frank Aaen vist bemærkede det, en gang til Bruxelles og vende. Den bliver forhåbentlig ikke mindre værd af at komme til Bruxelles, men skulle gerne komme hjem i godkendt stand, og det er på det tidspunkt, vi vil have en betydelig bedre oversigt over og også mulighed for at mene noget på et fuldt sagligt grundlag om medfinansieringen.
Så med den præcisering håber jeg sådan set, at det er blevet klart, hvad der menes, så vi selvfølgelig ikke skal vente til 2006 for at finde ud af, hvad der måtte være statslig medfinansiering til.
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-02-10:
Jeg vælger positivt at opfatte ministerens svar sådan, at når nu vi har den her periode, hvor vi kan bruge de her midler, så vil der kunne opstå projekter i mere tyndt befolkede områder, hvor det kan være vanskeligt at opretholde erhvervsliv, og hvor man ved etableringsudgifter f.eks. til ny foretagsomhed, også privat, vil kunne anvende midlerne. Sådan at selv om den foretagsomhed ikke har mulighed for at drives med fuld kraft hele året, så kan der være en god idé i ved etableringen at give et tilskud, der gør, at etableringen alligevel kan forrentes, selv om det er i kortere perioder, at man har meget at bestille.
Men det kræver jo altså så, når de er private, at staten er parat til at have de medfinansieringsmidler, der skal til, for det er en af forudsætningerne for at kunne bruge det privat.
Men det, jeg så vælger at opfatte og gerne vil spørge ministeren om, er, om man er indstillet på i de kommende finanslove at rette finansloven til, så staten er klar til, at vi kan anvende de her midler direkte målrettet.
Erik Larsen (V), 2000-02-10:
I Venstre er vi meget tilfredse med ministerens lovforslag, som ligger til behandling her i dag.
Det er jo, som den socialdemokratiske ordfører lige har nævnt, en række justeringer af den sociale servicelov.
Vi finder, at det er utrolig positivt, at der nu bliver godkendelsesprocedurer for voksentilbud.
Der har jo været en lang række eksempler på, at de tilbud, som gives voksne over 18 år, ikke lever op til de krav og de forventninger, som man må have til et tilbud, der gives til personer, som af den ene eller anden grund har behov for støtte.
Det er også glædeligt, at der bliver skabt nogle nye rammer om merudgiftsydelsen til personer med handicappede børn.
Vi er af den opfattelse, ligesom ministeren i sin fremsættelse giver udtryk for, at der aldrig ved tilblivelsen af den sociale servicelov har været tale om at ændre på den praksis, som var gældende i den tidligere bistandslov på det her område.
Det, man så i nogle af høringssvarene kan se, er, at der stadig væk bliver stillet spørgsmål ved, om det her lovforslag får tingene til at vende tilbage til den tilstand, der var i den gamle bistandslov.
Det er noget af det, som vi må prøve at kigge på under udvalgsbehandlingen: Er der hold i den påstand?
Med hensyn til støtte- og kontaktpersonerne er vi også i Venstre enige i, at det er en god ting at udskyde revisionen.
Det er jo et tiltag, som har haft en stor og positiv betydning for en lang række af de mennesker, som i den ene eller anden grad har haft en psykisk lidelse.
Og vi synes, det er en fremragende ordning, at der i det her er tale om et tiltag, som både har et professionelt islæt, og som også i vid udstrækning bygger på frivillige organisationers absolut seriøse medvirken.
Så alt i alt har vi kun positive tilkendegivelser fra Venstres side til det her lovforslag, og vi vil bidrage til
en seriøs udvalgsbehandling.
Jens Heimburger (KF), 2000-02-10:
Vi vil gerne være med til at udrydde tvivlen om, hvilken beregningsmetode der skal anvendes til udmåling af merudgifterne ved pasning af børn med handicap.
Vi støtter ligeledes en omlægning af tilsynsmyndigheden for botilbud til voksne, og vi støtter også, at videreførelsen af støtte- og kontaktpersonordningen til sindslidende kan fortsætte.
Denne gruppe er jo blandt de absolut mest udsatte.
Endelig finder vi det ganske fornuftigt at samle kompetencen for bevilling af optikunderstøttende hjælpemidler hos amterne.
Vi støtter forslaget.
Villy Søvndal (SF), 2000-02-10:
Lovforslaget indeholder det, man kunne kalde alt godt fra socialministeren siden sidst.
Det er dels en præcisering af, at reglerne om merudgifterne til pasning af et barn med handicap er uændret fra den gamle bistandslov til serviceloven - det tror jeg er vigtigt at få fastlagt for tydelighedens skyld - dels indførelse, og det er nyt, af en godkendelses- og tilsynsordning for private botilbud til voksne.
Tilbudene retter sig til så forskellige grupper som sent udviklede, psykisk syge, udviklingshæmmede og stofmisbrugere m.fl.
Organisatorisk spænder tilbudene fra en slags udvidet familiepleje til højt specialiserede behandlingstilbud.
Det er afgørende for den lovgivning, som det her er starten på, at finde netop den balance, der sikrer kvalitet og udskiller tilbud med manglende kvalitet, samtidig med at netop mangfoldigheden og fleksibiliteten ikke forsvinder.
For at det kan lykkes, er det vigtigt, at rollerne for tilsynsmyndighederne er klare: at amtskommunen varetager den generelle godkendelse og det generelle tilsyn, mens den anbringende kommune fører tilsyn med den enkelte bruger i tilbudet.
Desuden er det afgørende, at der lægges vægt på en samlet vurdering frem for en meget detailorienteret vurdering.
Vi kender jo fra børneområdet de problemer, der har været; også dér har vi været nødt til at understrege, at det, der var vigtigt, var den samlede vurdering.
Endelig skal det efter SF's opfattelse præciseres, hvordan det konkrete økonomiske tilsyn varetages med hensyn til budget og regnskaber m.v., for det er ganske afgørende, at man ikke hænger sig i spidsfindigheder på enkelte detailområder, hvis det skal lykkes os at lave de svære specialiserede tilbud, hvor man kan have behov for en større frihedsgrad.
Vi støtter generelt forslaget om godkendelse og tilsyn, men under udvalgsarbejdet vil vi prøve at forbedre forslaget.
En tredjedel af lovforslaget drejer sig om at forlænge forsøgsordningen med støtte- og kontaktpersoner for sindslidende.
Det er vi meget enige i og også i ministerens ønske om hurtigt at etablere botilbud til de dårligste af de sindslidende.
Den sidste del af lovforslaget indebærer, at amtskommuner overtager kompetencen for tildeling af særlige optikunderstøttende og informationsteknologiske hjælpemidler fra kommunerne.
Det synes vi da er meget fornuftigt ud fra det grundsynspunkt, at amterne bedst varetager stærkt specialiserede tilbud.
Kurt Christiansen (DF), 2000-02-10:
Som det også vil fremgå af behandlingen af resten af dagens forslag, er der ingen tvivl om, at Dansk Folkeparti kan støtte alle tiltag, som forbedrer vilkårene for den danske befolkning, især den ældre og/eller svage del.
Tillad mig her at knytte et par enkelte kommentarer til forslagets punkt 5 og 6: I bestemmelserne om leverandøraftaler og særlige personlige hjælpemidler, jf. lovens § 97, stk. 3 og 4, vil ændringen betyde, at man udskyder revisionen til senest i folketingsåret 2003-2004.
Vi ved alle, at den teknologiske udvikling går hurtigt, og det gør den også på hjælpemiddelområdet, så den udvikling bør meget nøje følges af kommunerne.
Så det er Dansk Folkepartis opfattelse, at revisionen bør ske senest i folketingsåret 2001-2002 for at få afdækket, om bestemmelserne om leverandøraftaler og personlige hjælpemidler er de bedst mulige.
Dette fremgår også af høringssvarene fra bl.a. Amtsrådsforeningen.
Ligeledes bør revisionen af støtte- og kontaktpersonordningen ske senest i folketingsåret 2001-2002.
Det er glædeligt, at ordningen er blevet en succes, men fordi den umiddelbart er en succes, bør vi alligevel spørge os selv, om vi ikke kunne gøre det lidt bedre.
Svaret på det spørgsmål skulle jo så gerne fremgå af den eventuelle revision.
Ydermere anbefaler flere organisationer, heriblandt De Samvirkende Invalideorganisationer, at revisionen af disse bestemmelser skal ske via et udvalgsarbejde, hvori berørte organisationer er repræsenteret.
Så jeg skal her sige, at Dansk Folkeparti kan støtte lovforslaget og ser frem til udvalgsarbejdet, hvori høringssvarene fra berørte organisationer bør tages ganske alvorligt.
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-02-10:
Da CD's ordfører ikke kan være til stede, skal jeg kort gøre rede for CD's stilling til det her forslag fra regeringen: Det drejer sig jo i hovedsagen om en række praktiske tilpasninger, som CD ikke har noget at indvende imod.
Det første punkt er næsten en underretningssag og blot en tydeliggørelse af, at det er de årlige og ikke de månedlige merudgifter, som bagatelgrænsen vedrører for de forældre, der vælger selv at passe deres handicappede barn i hjemmet. Det andet punkt, der vedrører godkendelses- og tilsynsregler for private, midlertidige botilbud for voksne, har CD heller ikke noget imod.
Inden for børn og unge-området er det i forvejen sådan, at det er amtskommunen, der godkender opholdssteder, og fremover vil det nu påhvile beliggenhedskommunen eller amtskommunen at godkende og føre tilsyn med de forskellige tilbud til voksne.
Der ligger en klar forenkling i det, og det vil være langt mere praktisk end at indblande hver kommune, der køber en enkeltplads.
Det koster ganske vist lidt for de stedlige amtskommuner, men til gengæld får det offentlige et bedre samlet kendskab til det enkelte sted, og ansvaret bliver klart placeret.
Det mener vi bestemt er en forbedring.
Så har forslaget et punkt, der betyder, at støtte- og kontaktordningen for sindslidende kan køre videre til folketingssamlingen 2003-2004, hvor den så skal tage op til revision.
CD er indforstået med denne udskydelse; ordningen ser ud til at fungere fint og er i en god gænge.
Det sidste punkt i lovforslaget drejer sig om, at amterne overtager ansvaret for en række understøttende hjælpemidler fra kommunerne.
Alt i alt kan CD støtte ministerens lovforslag.
Den væsentligste hindring for os er jo fjernet på forhånd, idet brugerbetaling for høreapparater er fjernet.
Jette Gottlieb (EL), 2000-02-10:
Enhedslisten synes, det er en uskik at lave hulter til bulter-forslag som det, vi her har fat i.
At blande flere forskellige emner sammen på den her måde gør det sværere både for politikerne og offentligheden at gennemskue forslagene.
Enhedslisten kan ikke stemme for det samlede forslag, sådan som det ligger, men vi kan støtte dele af det, og jeg vil derfor kommentere de enkelte afsnit. Først det med merudgiftsydelsen: Det fremgår af bemærkningerne til forslaget, at det blot er en præcisering af gældende praksis og svarer til principperne i den gamle bistandslov.
Sådan lyder det jo ganske fredeligt, men vi kan alligevel ikke støtte ændringen.
Vi er imod alle former for brugerbetaling i forbindelse med handicap.
Er der ekstraudgifter, er de jo ekstra, også hvis de er mindre end 3.180 kr. om året, og det er jo den beløbsstørrelse, vi taler om, idet en ottendedel svarer til 265 kr. om måneden, og det er altså 3.180 kr. om året.
Jeg kender faktisk masser af familier, hvor en udgift af den størrelse har stor betydning for familiens økonomi.
At have et handicap er i forvejen en stort belastning for barnet og for dets familie, og vi kan ikke fjerne de daglige bekymringer og funktionsindskrænkningerne, men vi kan sikre os, at den optimale hjælp stilles til rådighed, finansieret solidarisk af os alle sammen, og det er begrundelsen for, at vi ikke synes, at der skal være noget, man kunne antyde var en bagatelgrænse.
Det er ikke bagateller.
Så vil jeg knytte nogle kommentarer til forslaget om private botilbud:
Vi er meget tilfredse med, at der indføres faste procedurer for godkendelse og tilsyn, sådan at det sikres, at standarden er i orden, men vi har bemærket at Københavns Kommune i sit høringssvar har anført, at dette ikke er en god idé, når det drejer sig om stofmisbrugsbehandling.
Københavns Kommune har en meget stor del af landets stofbrugere og derfor selvfølgelig også store erfaringer og interesser på det område.
Jeg læser Københavns Kommunes høringssvar sådan, at de er bange for, at det amt, hvor et botilbud fysisk er placeret, vil have andre interesser end de rent behandlings- og socialfaglige, når det skal godkendes.
Vi synes, det er en rigtig god idé at slå fast, at hvis man f.eks. bevilger en computer til en blind som hjælpemiddel, skal man selvfølgelig også bevillige følgeudgifterne, så hjælpemidlet rent faktisk kan bruges.
Det er en god idé.
Til forslaget om ændring af revisionstidspunkterne for bestemmelserne om hjælpemidler og støtte- og kontaktpersoner vil jeg knytte en enkelt bemærkning.
DSI foreslår i sit høringssvar, at handicaporganisationerne inddrages i evalueringen af hjælpemiddelreglerne.
De foreslår konkret at nedsætte et udvalg, og vi synes, det lyder rigtig fornuftigt at høre dem, der har de daglige brugererfaringer, inden man eventuelt ændrer reglerne.
Jeg vil derfor godt høre ministerens kommentar til det også.
Enhedslisten kan altså ikke stemme for det samlede forslag, som det foreligger, men vi er positive over for de elementer, der ikke handler om merudgiftsydelser.
Tove Videbæk (KRF), 2000-02-10:
Dette lovforslag indeholder flere forskellige emner
vedrørende godkendelse af botilbud.
Ifølge forslaget skal amtskommunen godkende botilbudet som generelt egnet.
Det gælder især for bosteder, hvor amtskommunerne køber enkeltpladser, idet amtskommune eller kommune jo allerede har godkendt og har tilsynspligten med de bosteder, man har indgået en generel aftale med.
Ifølge § 94 b skal socialministeren fastsætte regler vedrørende godkendelse og tilsyn.
Dette mener jeg er positivt, idet der på denne måde vil skabes en slags skabelon for godkendelserne og en vis ensartethed i bedømmelserne.
Man kunne måske endog tale om en slags certificering.
For botilbudet er det naturligvis meget enklere, at det er amtskommunen, der har tilsynspligten, end hvis syv forskellige kommuner, der har købt enkeltpladser, skal føre tilsyn. Dette kan være dybt belastende for botilbudene.
Det er vigtigt, at der er en bred vifte af behandlingssteder i amterne, både offentlige og private.
I bemærkningerne nævnes det da også, at kommuner og amtskommuner kan inddrage f.eks. selvejende institutioner, foreninger og organisationer i arbejdet, og dette er utrolig vigtigt.
Der er allerede en bred vifte af selvejende institutioner, der er i gang, og som har opnået en meget stor kompetence og gode resultater på området gennem årene.
Men lige så vigtigt er det at bevare ansvaret, godkendelsen vedrørende kvalitet osv. og tilsynet i amtskommunens hænder. Vigtigt er det også at understrege, at amtskommunen ifølge bemærkningerne ikke på forhånd kan afvise at foretage en generel egnethedsvurdering, fordi amtskommunen måske vurderer, at der lokalt ikke er behov for det pågældende tilbud.
Godkendelsen og tilsynet skal alene rette sig mod det private tilbuds generelle egnethed til den pågældende gruppe brugere, så amtsrådet skal altså ikke blande sig i det private tilbuds pædagogik, holdninger, dagsprogrammer osv. Bemærkningerne understreger i øvrigt også i denne forbindelse, at det ved godkendelser og tilsyn er vigtigt at have for øje, at de private botilbud til voksne er fleksible alternativer til offentlige tilbud, både hvad angår personalesammensætning og det socialpædagogiske indhold.
De private bosteder skal altså ikke være kopier af de offentlige botilbud, men alternativer hertil.
Ligeledes nævnes det i bemærkningerne, at der er brug for en beskrivelse og undersøgelse af de tilbud, som allerede findes, og jeg synes, det er meget positivt, at Socialministeriet vil iværksætte en undersøgelse på dette område.
Forslaget vedrørende optikunderstøttende synshjælpemidler kan Kristeligt Folkeparti også gå ind for, og vi ser frem til en positiv behandling af forslaget som helhed i udvalget.
Else Winther Andersen (V), 2000-02-10:
Det var den socialdemokratiske ordfører, fru Grete Schødts', bemærkning om, at de ældre vil have lov til at vælge deres egen bolig.
Det er også deres egen bolig.
Grete Schødts (S), 2000-02-10:
Dansk Folkeparti ønsker at give alle ældre et retskrav på en plejehjemsplads.
Taktikken fra Dansk Folkepartis side er til at gennemskue for enhver.
Det handler om at skabe så megen utryghed hos de ældre som overhovedet muligt.
Lad mig derfor slå fast, at i løbet af 1990'erne er der foretaget et markant løft af boligstandarden på ældreboligområdet.
De gamle og nedslidte plejehjem er bygget om.
I mange tilfælde er der faktisk tale om at sammenlægge de gamle, små værelser til større og tidssvarende boliger for de ældre.
og omsorg
På det private boligmarked er der også sket en meget spændende nytænkning og taget mange initiativer bl.a. til oprettelsen af bofællesskab for ældre og andre.
Jeg kan kun konkludere, at Dansk Folkeparti misfortolker ældreboligstatistikken og ser bort fra den markante og faktiske udbygning af moderne plejehjem, som der er foretaget over en årrække.
Udviklingen viser, at de ældre har forskellige behov og ønsker til deres boligsituation i alderdommen.
Men det ønsker flertallet af ældre ikke.
I praksis handler det faktisk om at reservere nogle stuelejligheder, når de bliver ledige, hvis den ældre f.eks. bor på tredje sal og ikke længere kan klare trapperne. Dansk Folkepartis forslag om et retskrav for ældre på en plejehjemsbolig er ikke kun vejen frem.
Der er ikke meget nytænkning i forhold til ældres forskellige boligbehov i dette forslag, og Socialdemokratiet kan ikke støtte forslaget.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-02-10:
Går man ud og spørger hjemmesygeplejerskerne dér, så får man et rystende billede af forholdene i et såkaldt velfærdssamfund.
Gamle mennesker sidder dybt ensomme i skidt og møg, fordi man i hvert fald i Københavns Kommune overhovedet ikke fører det tilsyn med hjemmehjælpen, som er nødvendigt.
Det er fuldstændig uacceptabelt, og de mennesker, der prøver at råde bod på det, er rystede og forargede og kan ikke forstå en tale som den, der er holdt her af den socialdemokratiske ordfører.
De siger derude: Det gik galt, da Mimi Jakobsen i 1988 stoppede plejehjemsbyggeriet.
Det er det, de siger.
Birthe Skaarup (DF), 2000-02-10:
Paradeforslag, taktik fra Dansk Folkepartis side.
Vi fremsætter her et forslag, der går ud på, at de ældre, når de er visiteret, jeg vil godt understrege visiteret, til en plejehjemsplads, så skal have et retskrav på at komme et sådant sted.
Det er jo netop det, at mange ikke har i dag.
Vi har haft debatten før her i Folketingssalen, og der er en god grund til at fremsætte det her forslag, som Dansk Folkeparti har fremsat, uden at det skal henføres under et paradeforslag og et taktisk forslag.
Vi mener det virkelig.
Jeg ved ikke, om det er gået op for fru Grete Schødts, at vi mener virkelig, at de ældre skal have en mulighed for at komme på et plejehjem, når de er i den situation, at det er nødvendigt.
Vi har utallige eksempler på, at de netop ikke kommer det, og det ønsker vi fra Dansk Folkepartis side at de gør.
Grete Schødts (S), 2000-02-10:
Jeg vil sige, at det hører måske mere til at blive besvaret af Københavns Kommune end af os her fra Folketingets talerstol.
Så vil jeg godt sige om et retskrav på en plejehjemsplads: Jeg tror, alle kommuner tilstræber at placere deres ældre, der trænger til det, i den rigtige bolig, og alt andet lige går udbygningen i hvert fald den rigtige vej.
Jeg er ikke uenig i, at når man er visiteret til et plejehjem, er det vigtigt, at der også er en plads, men jeg kan hilse og sige, at derfra hvor jeg kommer, prøver man at bygge alle de plejehjem, alle de venteafsnit.
Vi har en udbygning for senildemente.
Vi har faktisk iværksat mange utrolige flotte tiltag.
Vi har ikke nogen gamle, der ligger på vores hospitaler og venter og ikke kan komme hjem.
Det her er en kommunalpolitisk beslutning mere end noget som helst andet, og hvis man herinde tror, man kan lovgive sig ud af alting, så bliver man altså nødt til at konstatere, at så tager man fejl.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-02-10:
Folkeskolen er jo også et kommunalt anliggende, og alligevel er det bestemt, at alle skal undervises, og at folkeskolen er gratis.
Der er lagt nogle regler oppefra, og det kan man jo også gøre på det her område, uden at det helt skal tages væk fra det kommunale.
Jeg synes, at den socialdemokratiske ordfører leverede et utilladeligt skønmaleri af forholdene for de ældre og de gamle i Danmark på det her område.
Københavns Kommune er jo i denne her sammenhæng
en meget stor del af Danmark. Det er jo landets største kommune, men når man ser på, hvor mange ældre, der er i Danmark, og hvor stor en del af dem, der er i Københavns Kommune, så er det en endnu større by. Den er gal på det her område, og jeg synes ikke, man bare så ligetil kan feje sådan et forslag af bordet, som det er blevet her.