Lene Garsdal (SF), 2004-12-14:
Forslaget her er en udløber af sommerens diskussion i forlængelse af en rapport fra Arbejdsmiljøinstituttet om passiv rygning i hotel- og restaurationsbranchen.
Rapporten peger bl.a. på, at 5-10 ansatte årligt dør i branchen som følge af passiv rygning, og at mere end 80 bliver syge på grund af deres arbejde.
Det førte til som noget helt nyt, at hotel- og restaurationsbranchens arbejdstager- og arbejdsgiverside i enighed gik ud og foreslog et rygeforbud inden for hele branchen.
Det fremgår også af deres høringssvar her i dag.
SF kan konstatere, at der også er andre synspunkter i branchen, som er anderledes.
Men hvad er så regeringens svar på alt det her?
Så vidt SF kan se – ingenting.
Vi har et forslag, som alene vægter borgerens ret til at vælge meget højt, og derfor skal der skiltes med rygepolitikken ved indgangsdøren, og så kan den enkelte få mulighed for at vælge at færdes i det offentlige rum, måske uden at blive generet af passiv rygning, hvis der altså kan opdrives en restaurant, hvor der ikke må ryges.
I bemærkningerne har man med hensyn til skaderne ved passiv rygning henvist til en engelsk undersøgelse fra 2002.
Så vil jeg gerne spørge ministeren, hvorfor man ikke har anvendt den helt friske danske rapport, som belyser emnet bredt, og som også tager de ansattes arbejdsmiljø med.
Der er mange høringssvar, som peger på, at det som udgangspunkt er usikkert, hvorvidt lovforslaget overhovedet vil have en effekt med hensyn til at mindske udsættelsen for passiv rygning, og at det sandsynligvis kun vil betyde, at der markeres, at der må ryges alle steder.
Og som bl.a. Lungeforeningen gør opmærksom på, vil det kunne bidrage til at sløre det vigtige budskab om sundhedsrisikoen ved passiv rygning og dermed forhindre, at der bliver lavet reelle forbedringer på området.
For ud over at området bliver berørt i forbindelse med, at der skal laves en rygepolitik på den enkelte restaurant, er der ikke noget om de ansattes arbejdsmiljø, og det, at man deler en restaurant op i rygere og ikkerygere, vil jo ikke ændre spor på de ansattes muligheder for at slippe for at blive udsat for rygning.
Nu var fru Birthe Skaarup så venlig at henvise til mine spørgsmål til beskæftigelsesministeren, så dem vil jeg ikke komme ind på.
Men vil ministeren medvirke til det arbejde, der skal laves fremover, til at sikre, at de ansatte f.eks. kan sige nej til et job i et røgfyldt miljø, eller er arbejdsmiljøproblemerne for de ansatte ikke et interessant problem for regeringen?
Det fremgår jo af ministerens svar på høringssvarene, at der næste år vil blive lavet en informationskampagne, som skal oplyse om risikoen ved passiv rygning, men hvilken effekt mener ministeren, efter at have læst alle høringssvarene, at selve forslaget med skiltning overhovedet vil få på de områder, som forslaget dækker?
Vil der overhovedet ske noget som helst?
I SF har vi svært ved at forestille os, at skiltning alene vil kunne gøre nogen særlig forskel i forhold til at nedbringe risikoen for passiv rygning, og det var vel sådan set det, der var formålet.
Så alt i alt synes vi i SF, at det er et meget tyndt forslag, som næppe vil føre til ændringer, og det er ærgerligt.