runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henriette Kjær (KF), 1998-01-23:
Vi ønsker med dette beslutningsforslag, som vi er medforslagsstillere til, at kaste lidt mere lys over de afgørelser, der træffes i Patientklagenævnet.
Som det er nu, offentliggøres de afgørelser, der vurderes at have principiel betydning, men ikke på en sådan måde, at man kan få et indgående kendskab til hele forløbet. Offentliggøres derimod udvalgte afgørelser, tror jeg, det vil styrke tiltroen til systemet, for jeg oplever, at de patienter, der ønsker at klage til Patientklagenævnet, anser det som lidt sammenspist og nok mere på systemets side, altså lægens eller andre sundhedspersoners, end på patientens.
Jeg synes derfor, det er vigtigt at udvise så meget åbenhed som overhovedet muligt, og jeg tror faktisk, det vil styrke tilliden til systemet.
Det er klart, at de sager, der i en forsøgsperiode offentliggøres, skal være fuldstændig anonymiserede, og det kan være et omstændeligt arbejde, hvilket ministeren også kom ind på, men det er vel ikke helt umuligt.
Jeg synes i hvert tilfælde, vi bør give offentliggørelse en chance, for jeg tror, at en offentliggørelse vil virke som en kvalitetssikring, idet de problemer, der kan være opstået under en behandlingssituation, ved en gennemgang af arbejdsgangene højst sandsynligt vil bevirke, at man omlægger arbejdsgangene og i øvrigt får en fordomsfri debat om, hvordan man kan højne kvaliteten af behandlingen.
Så jeg håber, at ministeren vil komme forslaget i møde,
måske også mere, end ministeren umiddelbart gav udtryk for, for det er jo rigtigt nok, at så langt ligger vi heller ikke fra hinanden, og hvis der kunne opnås enighed om denne sag, tror jeg faktisk, vi vil lukke døren lidt mere op til et i øvrigt lukket system, og det synes jeg vil være meget godt.
Jørn Jespersen (SF), 1998-01-23:
I SF er vi ret sympatisk indstillede over for det beslutningsforslag, der ligger her, og som det også er fremgået af den tidligere sag på dagsordenen, er vi det af to grunde:
For det første fordi vi ønsker at etablere en tilbagemelding fra klagesagssystemet til sundhedsvæsenet, så vi får en kvalitetssikring på et meget højt niveau, og for det andet fordi vi selvfølgelig synes, kvaliteten af selve klagesagsbehandlingen også er væsentlig.
Der er selvfølgelig også nogle indvendinger imod en offentliggørelse, og jeg har hørt to i dag: Den ene er, at der er en risiko for, at overblikket drukner i detaljerne, og det andet argument er, at det kan være temmelig ressourcekrævende, fordi der vil skulle ske en anonymisering, som ikke blot kan klares ved at strege et par navne over.
Det sidste er jeg enig i, men på den anden side er det vel relativt begrænset, hvor meget tid der går til at anonymisere.
Så her har vi altså nogle argumenter, der står over for hinanden, kan man sige, men vi er som sagt langt hen ad vejen positivt indstillede over for forslaget, og vi mener faktisk, at fordelene opvejer ulemperne.
Og det er jo meget naturligt at inddrage dette aspekt i den revision af loven, der skal ske, og dér er vi som sagt meget åbne over for at høre både argumenter for og imod, og vi regner med, vi kan finde en løsning i fællesskab, som sikrer kvalitetssikringen både i sundhedsvæsenet og i klagesagsbehandlingen.
Vibeke Peschardt (RV), 1998-01-23:
Det første, jeg vil sige om offentliggørelse af afgørelser fra Patientklagenævnet i en forsøgsperiode, er, at jeg tror, det vil blive dyrt.
For vi har jo både i forbindelse med det foregående forslag og flere gange igennem 1990'erne forsøgt at effektivisere Patientklagenævnet, og næsten hver eneste gang har det betydet, at der har måttet tilføres flere ressourcer og flere sagsbehandlere, ja mere af det hele.
Og hvis man skal til at anonymisere de 2.500 afgørelser om året, som man mener at man kan komme op på, kan man godt komme ud for at skulle ansætte nogle flere mennesker, som måske kunne have været brugt bedre på en anden måde.
Det er i hvert fald én af grundene til, at vi gerne i en periode vil se, hvordan det går med Patientklagenævnets nye offentliggørelse i form af nyhedsbreve.
Så vi mener, at det forslag er godt, og så kan man jo på et senere tidspunkt se på, om det ikke kommer til at virke så godt, at det, som forslagsstillerne her går ind for, i virkeligheden bliver overflødigt.
Jan Køpke Christensen (FP), 1998-01-23:
Det er faktisk skægt at høre Det Radikale Venstre: Når det drejer sig om kulturområdet osv., gør det ikke noget, hvad det koster, men det første, der bliver sagt her, er: Vi er bange for, at det bliver for dyrt. Når det drejer sig om, at patienterne skal være i centrum, er det første argument altså, at det bliver for dyrt.
Men for os er patienterne faktisk vigtigere end f.eks. kulturområdet, eller hvad ved jeg.
Det er ikke det, det her handler om, det ved jeg godt, men jeg ville bare nævne princippet i det som en indledning.
Forslaget er selvfølgelig et helt rigtigt forslag, og det er klart, at vi ikke kan gå imod det, når vi er medforslagsstillere.
Men det, jeg vil sige, er, at ministeren indledningsvis kom ind på, at ministeren var enig i hensigten.
Ministeren var enig i tanken, blev der sagt, og at der faktisk er mange positive aspekter i forslaget var absolut noget af det vigtigste for ministeren at sige.
Og vi er jo principielt enige i det, der ligger i forslaget, kan vi se.
Så er spørgsmålet, hvorvidt der er behov for forslaget, sagde ministeren.
Og det er da klart, at det kan man have forskellige holdninger til, men den åbenhed, der lå i ministerens indledende tale, vil jeg da gerne takke for, for jeg synes, det var ret positive ord, der kom om forslaget.
Og derfor synes jeg også, det er vigtigt, når vi nu skal arbejde videre med det her, at det bliver indarbejdet i den lovgivning, vi skal i gang med på området, som også SF's ordfører sagde.
Så jeg synes faktisk, det tegner godt for, at de aspekter, der ligger i forslaget, bliver indarbejdet
fremover, og jeg vil så blot sige, at det er utrolig vigtigt, at der er åbenhed her, og at det kun kan være til patienternes fordel.
Vibeke Peschardt (RV), 1998-01-23:
Jamen jeg bliver nødt til at sige til hr. Jan Køpke Christensen, at han skal høre, hvad det er, jeg siger.
Jeg sagde ikke, at det bliver for dyrt.
Jeg sagde, at det bliver dyrt, fordi der i forvejen er tilført ressourcer for at få sagspuklerne ned, og hvis nogle af de ressourcer nu skal bruges til anonymisere 2.500 afgørelser om året, kan de altså ikke samtidig bruges til andre sager, og så er det, der skal ansættes mere personale, som kunne bruges bedre.
Bruno Jerup (EL), 1998-01-23:
Enhedslisten er medforslagsstiller til dette beslutningsforslag om, at der som forsøg bliver mulighed for at få offentliggjort Patientklagenævnets afgørelser, og det har jeg allerede nævnt under det forrige forslag, hvor det jo også var naturligt at diskutere det. Patientklagenævnets afgørelser har ligesom andre klageinstansers afgørelser betydning for, hvilke regler og normer der fastsættes.
Tænk bare på, hvilken betydning f.eks. Den Sociale Ankestyrelses socialmeddelelse har for administrationen af de sociale love, eller hvilken betydning domme i retssager har for fremtidig behandling af lignende tilfælde.
Det er sådan set en ganske almindelig praksis, at tidligere afgørelser i lignende eller parallelle sager har en vis normsættende betydning for fremtiden, og da vi synes, der bør være mulighed for en så stor offentlighed omkring regelgrundlaget som muligt, er det klart, at vi også synes, Patientklagenævnets afgørelser skal være tilgængelige for offentligheden, men selvfølgelig i en anonymiseret form; det siger sig selv.
Nu kan man selvfølgelig spørge, om der kan paralleliseres direkte over til Den Sociale Ankestyrelse?
Nej, ikke nødvendigvis.
Det vigtige for os er, at man prøver at få nogle muligheder for at få afgørelserne offentliggjort, og i den forbindelse burde det måske nævnes, at i Sverige har man en model med fuld offentlighed i afgørelserne.
Man kunne måske i forbindelse med den eventuelle lovændring, som skal laves, prøve at studere, hvordan man har gjort det i Sverige, hvilke erfaringer man har i Sverige med offentliggørelse, og hvilke grænser der ligger for indsigt i sagerne.
Vi synes, det er vigtigt, der bliver lukket nogle døre op, og dette forslag er et redskab til at lukke nogle døre op, så vi kan få et mere synligt offentligt feedbacksystem på området.
Jeg er selvfølgelig enig med hr. Jørn Jespersen i, at der kan være nogle overvejelser om, hvorvidt det øger bureaukratiet, og om systemet bliver for uoverskueligt.
Den slags overvejelser var vi også inde i, da vi skulle tage stilling til, om vi ønskede at være medforslagsstillere til det konkrete beslutningsforslag; men vi har ikke desto mindre sagt, at den mulighed for feedback, der ligger i dette forsøg, er så meget vigtigere end de eventuelle problemer, der kan være af den art.
Derfor er vi medforslagsstillere, og vi håber også, at det flertal, der klart og tydeligt er her i Folketinget for at støtte hovedelementet i forslaget, efter en kort udvalgsbehandling kan blive omsat til f.eks. en ændring af det lovforslag, vi lige behandlede for et øjeblik siden.
Vibeke Kiil (CD), 1998-01-23:
Vi er principielt enige i, at der skal ske en offentliggørelse af Patientklagenævnets afgørelser på grund af den funktion, de har i relation til sundhedsvæsenet, men en klar forudsætning er naturligvis, at det sker i anonymiseret form. Beslutningsforslaget er mere vidtgående end nævnets nye praksis, idet der ikke kun ønskes offentliggjort resumeer, men egentlige afgørelser, mens nævnet til gengæld vil offentliggøre tingene oftere.
Jeg mener, der er en god pointe i at offentliggøre egentlige afgørelser i det, der kaldes en slags domssamling, og jeg kan derfor sige, at Centrum-Demokraterne har sympati for både nævnets initiativ og beslutningsforslaget.
Poul Nødgaard (DF), 1998-01-23:
Dansk Folkeparti støtter også dette forslag, og vi er medforslagsstillere til det.
Jeg vil også sige, at da jeg sad og lyttede lidt til det, ministeren sagde, da hun kommenterede forslaget, syntes jeg ikke, det lød til, at ministeren var helt negativ over for det.
Det kan være, jeg har misforstået det, men i hvert fald er der noget, der tyder på, her efter at jeg har siddet og hørt de forskellige ordførere, at der faktisk er et flertal her i Folketinget, der ønsker en eller anden form for offentliggørelse.
Selvfølgelig skal det være i anonym form, det kan ikke være nogen tvivl om.
Hvis ministeren viste en positiv indstilling, er jeg også sikker på, at vi ved fælles hjælp her i Folketinget kan finde en måde til at offentliggøre de ting på.
Samfundet har jo efterhånden udviklet sig hen imod mere og mere åbenhed, og jeg kan ikke se, det skulle være nogen katastrofe for regeringen, fordi man gennemførte et sådant forslag.
Ester Larsen (V), 1998-01-23:
Det, jeg har talt om, er, at der er behov for offentlig indsigt i Patientklagenævnets arbejde, og derfor er det vigtigt, at der er offentlig adgang til dets afgørelser.
skulle forsøget jo netop vise, om de offentliggjorte afgørelser var brugbare, var pengene værd, så derfor er der megen logik i, at man undersøger det, vi er usikre over for, inden man tager beslutning om vedvarende ordninger.
Jytte Madsen (S), 1998-01-23:
Dette lovforslag går i al sin enkelhed ud på at forhøje den præmie, offentlige arbejdsgivere i dag får tildelt, hvis de ansætter en person fra jobtræning, puljejob eller individuel jobtræning i en fast stilling, og lovforslaget er et led i opfyldelsen af en aftale, regeringen har indgået med Enhedslisten.
Præmieringsordningen er et af de mange gode initiativer, regeringen har skabt med den aktive arbejdsmarkedspolitik.
Hidtil har præmien været 25.000 kr., men det foreslås, at præmien fordobles til 50.000 kr. fra den 1. februar 1998.
Socialdemokratiet er for denne forhøjelse af præmien, fordi det vil styrke og fremme de offentlige arbejdsgiveres incitament til at ansætte ledige i tilskudsjob, der er rettet mod ordinære stillinger.
Lovforslagets sigte er at motivere flere arbejdsgivere til at anvende præmieringsordningen.
Der er desværre meget få offentlige arbejdsgivere, der i dag benytter sig af denne ordning, og det er synd og skam.
Det er alle tiders mulighed for at sikre kontanthjælpsmodtagere, som har været i aktivering eller i puljejob, en fast tilknytning til arbejdsmarkedet, for meningen med denne ordning er jo netop, at den ledige gennem aktivering, jobtræning og puljejob tilegner sig erfaring og opnår kvalifikationer til at udfylde et regulært job.
I lovforslaget foreslås det ligeledes at igangsætte en informationsindsats over for de offentlige arbejdsgivere om denne præmieringsordning.
Vi synes, det er en god idé at udbrede kendskabet til denne ordning blandt offentlige arbejdsgivere med henblik på at styrke benyttelsen af denne ordning, og forhøjelsen af præmien vil forhåbentlig sammen med øget information om præmieringsordningen tilskynde flere offentlige arbejdsgivere til at benytte sig af denne mulighed.
Socialdemokratiet anbefaler at stemme for dette lovforslag.
Flemming Oppfeldt (V), 1998-01-23:
For det første har vi ikke brug for en arbejdsmarkedspolitik med flere ordninger, men for en politik med færre ordninger, forenkling og mere overskuelighed; for det andet er vi imod bestikkelse af arbejdsgiverne for at tage en bestemt gruppe ledige på bekostning af andre, og for det tredje er vi imod den stadige udvidelse af den offentlige sektor og de mange offentligt ansatte.
Regeringen har ikke styr på den offentlige sektor.
Da regeringen tiltrådte, var der 50.000 færre ansatte, end der er i dag, og regeringen vurderede dengang, at inden år 2000 kunne man få så meget styr på den offentlige sektor, at antallet af ansatte kun ville stige med 25.000.
Men allerede her i 1998 har vi nået en stigning på 50.000.
For det fjerde tilskynder ordningen til lange, passive forløb og kassetænkning.
For det femte fremmer ordningen under alle omstændigheder tendensen til lange aktiveringsforløb, og for det sjette lægger ordningen op til ulighed.
Jeg går ud fra, at stillingerne i det offentlige i almindelighed bør være tilgængelige for alle, og det er jo god skik at slå dem op.
Hvis man har to lige kvalificerede langtidsledige, hvad sker der så?
Den ene er inde i systemet, men den anden er udenfor, og så er den ene på forhånd sikret 50.000 kr. i præmie for at få jobbet.
Det er altså en slags omvendt transferordning, man her foreslår, og det er jo direkte ulækkert.
Men hvordan skulle en alternativ ordning laves?
Efter Venstres opfattelse skulle alternativet være, at man præmierer de kommuner og de arbejdsformidlingssystemer, som hurtigst muligt kan få folk ansat i ordinært arbejde til en ordinær løn.
Det ville være noget, der battede noget.
Vibeke Kiil (CD), 1998-01-23:
Da Centrum-Demokraternes ordfører desværre ikke kan være til stede, skal jeg på Centrum-Demokraternes vegne meddele, at vi er positive over for dette lovforslag.
Indtagelsen af ordinerede ernæringspræparater er en del af en medicinsk behandling.
Derfor finder vi det naturligt, at en så dyr behandling også omfattes af tilskud.
Vi finder det rigtigt, at tilskudsordningen er strikket sådan sammen, at patienternes egenbetaling er afpasset, så den svarer til de sædvanlige udgifter til sædvanlig kost.
Vi finder det også rigtigt, at vi fortsat opretholder støttemulighederne i den sociale lovgivning.
Hensigten med forslaget er jo at stille hele patientgruppen bedre, og derfor må vi også sikre os, at ingen stilles ringere.
Jytte Wittrock (S), 1998-01-23:
Offentlighed er en grundlæggende tankegang.
Det er vi enige i i Socialdemokratiet.
Og Patientklagenævnets afgørelser er af betydning også for sundhedsvæsenets fortsatte ageren.
Derfor bør de erfaringer, som man i nævnet får fra afgørelserne, tænkes ind i den fremtidige udvikling af sundhedsvæsenet, og dermed giver jeg også udtryk for, at jeg er fuldstændig enig i det fjerde punkt, som hr. Jørn Jespersen havde med under den foregående sag.
Men som også sundhedsministeren gjorde opmærksom på, er der stor risiko for, at de vigtige og principielle erfaringer drukner i mængden, så derfor synes vi, at der informeres rimelig godt med en årsberetning og med det nye tiltag med de tematiserede nyhedsbreve, og ved at sygehusledelserne løbende orienteres om resultaterne af afgørelserne.
Vi ser hen til de erfaringer, vi får med disse nyhedsbreve, og vi er glade for, at sundhedsministeren også her gør opmærksom på, at der er en skærpet opmærksomhed på, om det kan gøres endnu bedre, end det gøres nu, og om det kan få en anden form.
Så vi ser helst, at man videreudvikler den igangværende praksis, men vi mener, at vi kan bruge den nuværende procedure en tid, og at vi så kan bygge på de erfaringer, vi får, når den planlagte brugerundersøgelse i 1999 er afsluttet.
Vi afviser forslaget på det grundlag, der foreligger nu, men vi vil meget gerne være med til at se på, om vi i forbindelse med udvalgsbehandlingen kan nærme os hinanden, for vi tror heller ikke på, at der er så stor forskel på, hvad det er, vi vil med det her.
Men i den nuværende form afviser vi altså forslaget.
Birte Weiss (S), 1998-01-23:
Jeg tror for så vidt ikke, der er nogen forskel i opfattelsen mellem hr. Jørn Jespersen og mig af, hvad det er for nogle mål, vi skal forfølge i forbindelse med denne lovgivning.
Og når jeg ikke nævnte tilbagemeldingen specifikt, var det, fordi det falder meget klart ind under mit kvalitetsbegreb. Jeg tror, det er vigtigt for at hæve kvaliteten i behandlingen, at man også lærer af de fejl, der bliver begået - jeg havde nær sagt: hvad ellers? - og derfor er det selvfølgelig også vigtigt, at der bliver spredt viden om, hvad det er, der kan gå galt, og at man ikke blot rundt omkring i sygehusvæsenet, men også generelt inden for hele sundhedssektoren er optaget af det.
Og det er vel også det spørgsmål, vi skal beskæftige os med under det næste punkt, men jeg synes, det er vigtigt at få understreget, at det er en del af den kvalitetsdiskussion, som vi netop har været igennem.
Også her vil jeg gerne takke ordførerne for en meget positiv modtagelse.
I virkeligheden kan det beskrives meget enkelt, nemlig: Der var et hul i lovgivningen, og det er det hul, vi fylder ud nu.
Det er jo ikke så underligt, at der i den gråzone, der er imellem Socialministeriets og Sundhedsministeriets virksomhed, godt kan være nogle ting, som ikke fanges op hverken det ene eller det andet sted.
Det, vi har gjort, er at sige - det sagde vi, da vi blev gjort opmærksomme på det - at her er noget, som vi bliver nødt til at gøre noget ved.
Jeg er glad for, at den type patienter, der er tale om her, og det er jo typisk folk, der har kræft i svælget, at de ikke ud over den meget svære sygdom, det er, også skal have store økonomiske bekymringer med at få den nødvendige kost eller ernæring, som det måske er mere korrekt at sige i denne forbindelse. Så bliver jeg spurgt, hvorfor det er læger, der skal være bindeleddet, og hvorfor det ikke lige så godt kunne være de kliniske diætister.
Det er først og fremmest, fordi den ordning, vi laver her, jo er begrænset til præparater, der ordineres, som jeg sagde før, til syge og meget alvorligt svækkede mennesker.
Første gang præparatet skal ordineres, vil der typisk være tale om en patient, der er under behandling, eller måske endnu mere typisk, er vedkommende indlagt på sygehus.
Beslutningen om at anvende ernæringspræparat bør derfor ikke træffes uafhængigt af den lægelige behandling.
Jeg har godt set i et høringssvar fra kliniske diætister, at de også gerne ville ind i billedet, men i denne situation synes jeg, at nåleøjet bør være lægeordinationen.
Jeg synes, at vi skal tage de konkrete eksempler, der kan være i forbindelse med psykologhjælp, op under udvalgsbehandlingen.
Jytte Wittrock (S), 1998-01-23:
Formålet med dette lovforslag er at effektivere Patientklagenævnet, således at sagsbehandlingstiden for klagesager kan nedbringes.
Der indføres en absolut forældelsesfrist på 3 år.
Det vil skabe klarhed til forskel fra det gældende.
Det vil være mere rimeligt også for den indklagede. Forslaget indebærer en ændring af nævnets formandskab, som er i tråd med intentionerne i forslaget.
Det præciseres, at det alene er Patientklagenævnets kompetence at behandle klager, som er opstået i forbindelse med patientbehandling foretaget af sundhedsfaglige personer.
Patientklagenævnet vil i tilslutning til lovforslaget gennemføre en række ændringer i klagesagsbehandling, der tilgodeser patienterne og de indklagede sundhedspersoners retssikkerhed.
Der indføres agterskrivelse i partshøring.
Det vil sige, at et udkast til afgørelse i nævnet forelægges sagens parter til udtalelse i stedet for høring over dokumenter indhentet til sagen.
Det mener vi er en klar forbedring af de implicerede parters retssikkerhed.
Det skal ifølge lovforslaget fremover i forbindelse med afgørelserne oplyses, om det er et enigt nævn eller et flertal, der har truffet afgørelsen i sagen.
Det er vigtigt for alle parter.
Lovforslaget åbner for en fortsat effektivisering og styrkelse af Patientklagenævnet til gavn for klager og indklagede og dermed for retssikkerheden for begge parter.
Alle vil jo gerne have ret, og alle vil gerne imødekommes på deres klage, men det er også til gavn for alle, at vi har en absolut klagefrist og kortest mulig sagsbehandlingstid.
En sag er jo for alle parter en belastning, som derfor bør tidsbegrænses mest muligt og have størst mulig retssikkerhed.
Det mener vi at vi med lovforslaget kan være med til at sikre, så jeg skal anbefale på Socialdemokratiets vegne det.
Vibeke Peschardt (RV), 1998-01-23:
Antallet af patientklager i det danske sundhedssystem stiger og stiger.
Det har det gjort, siden man lavede Patientklagenævnet i 1987, og det bliver der tilsyneladende ved med.
Man har jo ændret på loven flere gange, og det er der også flere, der har nævnt, siden nævnet blev oprettet, og det, der er meningen nu, er simpelt hen at forsøge at nå frem til en model, hvorefter sagsbehandlingstiden i hvert fald kan holdes i ro, samtidig med at man prøver at få gjort noget ved de store pukler, der er.
Derfor er der blevet fastsat en frist på tre år for at optage sager, dog med nogle undtagelser.
Blandt andet kan det grønlandske hjemmestyre nu indbringe sager, og det vil sige, at man i virkeligheden også har udvidet området noget, men det er så det, der er i det.
Det er, som nogle har sagt, ikke de helt store revolutionerende ændringer, der er sket.
Til gengæld tror vi på, at den reorganisering, der samtidig har fundet sted i Patientklagenævnet, vil medvirke til at afhjælpe problemerne.
Så er der to ting, som jeg godt vil trække lidt frem, og den ene er ændringerne i formandskabet.
Jeg synes, det på udmærket vis fremgår af bemærkningerne, at den, der kan træde ind som formand i stedet for dommeren, kun gør det undtagelsesvis, og det hænger antagelig også sammen med sagspresset.
Det andet er, at med hensyn til embedslægernes placering i dette system er det klart for os, at embedslægerne simpelt hen har ønsket den decentrale ordning, sådan har jeg fornemmet det, hvor man faktisk får Patientklagenævnet splittet op, og det er så et spørgsmål, hvordan det vil påvirke afgørelserne.
Jeg har tænkt over det, og for mig at se ville et sådant decentralt system betyde, at man fik meget forskellige afgørelser, og at man samtidig måtte indføre en overordnet instans for at få afgørelserne ens over hele landet.
Derfor har vi altså valgt at sige ja til dette lovforslag, og vi støtter det.