Pia Kjærsgaard (DF), 1999-03-19:
9.600 personer blev familiesammenført i 1998, således at der samlet blev lukket over 15.000 fremmede ind i Danmark.
Som bekendt har Dansk Folkeparti ved en tidligere lejlighed fået foretaget en opgørelse over udgifterne til udlændinge i Danmark, og beløbet blev 30 mia. kr.
Det er et par år siden, den undersøgelse fandt sted, så der er næppe tvivl om, at beløbet er vokset yderligere siden.
Med indenrigsministerens forslag til repatriering eller frivillig hjemrejse lægges der op til - og det skal ses i tilknytning til de førnævnte 15.000, der sidste år kom til Danmark - at 100 personer tager hjem frivilligt.
Med det foreliggende forslag ligger det klart, at Danmark har en lang række personer, der overhovedet ikke er berettiget til at have ophold eller asyl her i landet - personer, som ikke behøver at opholde sig her i landet, fordi der ikke er krig i deres hjemland, eller fordi det, de er flygtet fra, ikke længere er nogen trussel for dem.
Men med typisk dansk politisk tossegodhed forsøges det nu at sikre disse personer med ophold i Danmark en mulighed for at tage hjem, hvor de kom fra, med rejsen betalt, det er rimeligt; med deres bagage betalt, det er også rimeligt.
Men så kommer det: Nu skal der gives helt op til 24 måneders fortrydelsesret.
Det vil Dansk Folkeparti under ingen omstændigheder godkende.
Disse hjemsendelses- eller hjemrejsesonderinger er jo tydeligvis dokumentation for, at der ikke er behov for yderligere ophold her i Danmark.
Groft sagt vil én, der kunne tænkes at benytte sig af regeringens favorable tilbud, være den ene, der afgjorde, at alle fra samme egn burde kræves hjemsendt. Kan én tage hjem, jamen så kan alle vel tage hjem.
Naturligvis kan der være helt specielle forhold, der gør, at andre fra samme egn ikke kan tage hjem og fortsat bør blive i Danmark, men jeg taler her helt principielt.
Dansk Folkeparti kan altså ikke støtte dette forslag, og jeg vil komme med et par eksempler på hvorfor.
At lave en speciallov for 100 mennesker er i sig selv en speciel handling.
At lave en speciallov for 100 mennesker af udenlandsk herkomst, der rent faktisk ikke direkte har krav på at være i Danmark mere - de har efter den gældende lovgivning, men burde ikke have det - er endnu mere grotesk.
At lave en lov, hvori ordet rekognosceringsrejser indgår, er lige så grotesk, for det har de danske myndigheder ikke selv et grundlag at vurdere ud fra.
Eller skal man overlade det til en udlænding at rejse rundt og rekognoscere?
Kapitel 3 i forslaget omhandler hjælp til repatriering.
Der står at læse, at hjælp kan ydes, hvis udlændingen ønsker at vende tilbage til sit hjemland og ikke har midler hertil.
Hvad lægges til grund for, om vedkommende har midler eller ej?
Er formuen f.eks. en bil til en anslået værdi af 25.000 kr. købt uden afgift, som danskerne må betale, eller hvad har
Noget må vel ligge til grund.
Under punkt 3 i samme kapitel omtales betaling af det, man kalder udstyr, som man vil betale op til 10.000 kr. for transport af.
Igen må jeg spørge ministeren: Hvad dækker
Senere omtales under punkt 5 noget nyt, der har betegnelsen erhvervsudstyr, der ligeledes kan købes af udlændinge for danske skatteborgeres penge for op til 10.000 kr.
Er det køb i hjemlandet, eller mener ministeren, at det skal købes i Danmark for derefter at blive transporteret eller hvad?
Nu er det f.eks. en kendt sag, at somaliere ikke har noget særligt ønske om at vende tilbage til deres egen kultur og religion, nu da de har fundet et ophold her i Danmark.
Der er så mange kommentarer, der naturligvis må betyde, at Dansk Folkeparti ikke kan tilslutte sig det her forslag.
Som jeg sagde tidligere, kan jeg godt blive bekymret over
Venstres og De Konservatives, synes jeg, alt for positive interesse for det her forslag, hvor det var min opfattelse, at det alene var fortrydelsesretten, som var den store akilleshæl.
Jeg har massevis af spørgsmål til ministeren.
Grundet adskillige debatter her i Folketingssalen ved jeg, at ministeren sandsynligvis ikke umiddelbart vil kunne besvare dem, og jeg skal love ministeren, at de bliver oversendt skriftligt til Retsudvalget.