Jann Sjursen (KRF), 2002-05-27:
Tak til Socialistisk Folkeparti for at have rejst denne forespørgselsdebat forud for det utrolig vigtige topmøde i Prag til efteråret.
I forskellige sammenhænge har vi lejlighed til her i
Folketinget at diskutere en udvidelse, som vi synes har stor betydning, og som vi også selv synes vi har stor indflydelse på, og det er den udvidelse, der forestår af Den Europæiske Union under det danske EU-formandskab.
Men jeg synes, der er lige så stor grund til at pege på udvidelsen af NATO-alliancen, sådan som den kommer til at foregå på topmødet i Prag til efteråret.
Det er i virkeligheden en lige så vigtig begivenhed, og vi kan fra dansk side især glæde os over, at de tre baltiske lande ser ud til at komme med.
Udvidelsen af NATO er også utrolig vigtig, fordi det også her drejer sig om at inddrage nogle af de nye demokratier i det værdifællesskab, som NATO er, at inddrage dem under den sikkerhedspolitiske og sikkerhedsmæssige paraply, som NATO-fællesskabet også er, og som disse lande i mange år har ønsket at blive inddraget under.
Udvidelsen falder på plads, selv om vi jo tidligere i debatten har hørt fra hr. Villy Søvndals side, at det nærmest var på trods af de forudsigelser, man kunne komme med tidligere, og ikke mindst, fordi NATO har lagt vægt på en meget tæt dialog med Rusland omkring udvidelsen, som vi også nu ser manifesterer sig i forslaget om NATO-Rusland-Rådet.
Vi er fra Kristeligt Folkepartis side glade for, at samarbejdet med Rusland er blevet så tæt, og der er selvfølgelig heller ingen tvivl om, at uden det ville udvidelsen heller ikke være lykkedes.
Jeg synes, det er vigtigt at pege på samarbejdet med de lande, som ikke bliver optaget i NATO i denne her sammenhæng, men som stadig væk er med i Partnerskab for Fred-samarbejdet, at de fortsat vil kunne se et perspektiv
også for eventuelt medlemskab i løbet af de kommende år via det samarbejde, der er under Partnerskab for Fred.
Det er klart, at topmødet i Prag ikke alene bliver et spørgsmål om at klappe i hænderne over udvidelsen, men at der også er nogle ting at tage fat på i alliancen, som vedrører fremtiden, for så vidt angår både struktur og forsvarets udvikling i de enkelte medlemslande.
Udenrigsministeren sagde i sin besvarelse af forespørgslen, at man selvfølgelig i NATO skal sigte mod direkte trusler, der kan være mod NATO's territorium, men også mod de indirekte trusler.
Og man må jo nok sige, at det er det sidste, som har stået i fokus i de senere år, og som har optaget alliancepartnerne og ikke mindst amerikanerne i lyset af 11. september.
Jeg synes, den debat, som udenrigsministeren selv lagde op til og flere ordførere har taget fat på omkring de mulige ad hoc-løsninger, som amerikanerne vil vælge som følge af, at man ser forskelligt på de indirekte trusler mod NATO's territorium som sådan og mod enkelte NATO-medlemslande, er vigtig.
Jeg er meget enig i - jeg tror, det var hr. Mogens Lykketoft, der understregede det meget kraftigt - at også her er NATO-alliancen vigtig.
NATO skal ikke bare være et sted, hvor alliancepartnere konsulterer hinanden og informerer
hinanden om, hvad man gør.
NATO-alliancen er forpligtende og må også være det for USA i forhold til med alliancens partnere at drøfte de initiativer, som man eventuelt også fremover vil vælge at tage på egen hånd.
Jeg synes, at alliancens styrke og også evne til i virkeligheden at nydefinere sin rolle viste sig under drøftelserne om, hvilket svar der skulle gives på 11. september og på de trusler, der er fra terrornetværket i Afghanistan.
USA valgte at samarbejde med alliancens partnere herom i stedet for at gå egne veje, og jeg mener, at Danmark som de øvrige NATO-allierede skal bruge alliancen til at fastholde USA ikke bare på en forpligtende dialog, men også på et forpligtende fællesskab i NATO.
Kristeligt Folkeparti støtter selvfølgelig det forslag til vedtagelse, som vi er medforslagsstillere til.
Jeg synes måske for en ordens skyld, jeg vil give pind nr. 1 et par ord med på vejen, fordi den jo fastslår, at NATO forbliver det centrale forum for solidarisk og forpligtende sikkerhedspolitisk samarbejde mellem Europa og USA, herunder bl.a. gennem et stærkt EU-NATO-samarbejde om krisestyring.
Kristeligt Folkeparti var jo i sin tid tilhænger af det danske forbehold vedrørende forsvarssamarbejdet i EU.
Jeg synes i lyset af det, der er sket siden Maastrichtafstemningen i 1992 og i 1993, hvor vi fik forbeholdet, at der er grund til at diskutere forsvarsforbeholdet på ny.
Men jeg ser i øvrigt ikke nogen modstrid mellem det, der står i den pind her, og så det faktum, at vi har et forsvarsforbehold i dag, for det er jo også et faktum, at ESDP har betydning og er krumtappen for det samarbejde, der vil være mellem EU og NATO i de kommende år - dansk forsvarsforbehold eller ej.