runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Christian Schmidt (V), 2000-02-04:
Jeg vil gerne starte med at svare hr. Ebbe Kalnæs på det sidste spørgsmål:
Jeg må jo sige, at i hvert fald den erfaring, jeg har, er meget lig med de bemærkninger, hr. Ebbe Kalnæs kom med, nemlig at mange af sådan nogle sager her offentliggøres administrativt uden politikerindblanding.
Så det kan jeg bekræfte.
Sådan oplever jeg det i mange tilfælde også.
Jeg er jo meget enig i - og det kan jeg jo samtidig besvare hr. Knud Erik Hansens spørgsmål med - at det er meget rigtigt, at vi har et sæt overordnede spilleregler, det skal vi have, at vi har en regionplan udstukket af amtet, det skal vi have, og inden for den skal kommunen virke.
Det har jo slet ikke noget at gøre med, at amtet har naturbeskyttelsesloven og alt muligt andet.
Det er jo i øvrigt en helt anden lov end den, vi taler om her.
Det vil så sige, at landzonekompetencen jo stadig væk vil kunne ankes på akkurat samme måde.
Og om det skulle være sådan - hvis vi kan få SF med - at vi skal give amterne mulighed for at have høringer, jamen så var det da en overvejelse værd.
Men det har jo intet at gøre med, som det er i dag, at amterne træffer afgørelsen.
Det er jo den store forskel: Hvem der træffer afgørelsen, og ikke hvem der har høringen.
Så vil jeg sige til fru Vibeke Peschardt: Jamen vi er jo bare uenige om det her med, at det ville blive en ruin for landdistrikterne, hvis landkommunerne fik lov.
Jeg mener jo virkelig, at det skulle de have lov til, og jeg deler ikke den bekymring om, at der skulle opstå nogle byer.
Jeg vil sige som hr. Anker Boye sagde under landdistriktskonferencen på Hotel Legoland om det emne: Skal vi virkelig fastlåse det bymønster, vi har i øjeblikket?
Er det hensigtsmæssigt at vanskeliggøre mindre byers udvikling? Jeg mener ikke, der er behov for at ændre på plansystemet på dette punkt.
Ja, hvem kunne vide, at man skal stå og være så enig hele tiden med KL's formand, den socialdemokratiske borgmester i Odense, Anker Boye, men han har fat i det rigtige.
Det er i grunden prisværdigt at se, at en borgmester i en så stor bykommune alligevel har så stor en forståelse for landdistriktsproblemerne.
Tænk, hvis det forplantede sig til Folketinget.
Lise Hækkerup (S), 2000-02-04:
Da min partifælle og kollega, fru Lis Greibe, ikke kan være til stede, er jeg blevet bedt om at holde hendes ordførertale: De tre næste gengangere, B 56, B 57 og B 58, er identiske med B 52, B 84 og B 83 fra den 26. februar i sidste folketingsår.
Måske foranlediget af min forundring sidste år over, at man dengang totalt genbrugte argumentationerne og eksemplerne fra fremsættelsen i folketingsåret 1996-1997,
har man suppleret de efterhånden ældgamle eksempler med ét nyt i B 56 og ét i B 57.
Det var åbenbart, hvad man kunne finde.
Vi følger naturligvis udviklingen, og vi har da også bemærket, at en undersøgelse, som Forskningscentret for Skov & Landskab har foretaget og offentliggjort i begyndelsen af 1999, fastslår, at planlovens landzonebestemmelser ikke hindrer udviklingen af landdistrikterne.
I den politiske debat er landzonebestemmelserne ofte udpeget som en væsentlig hindring for at forny aktiviteterne i landdistrikterne og som medvirkende til, at folk fortsat flytter fra land til by.
Undersøgelsen tilbageviser påstandene og fastslår, at det er kommunerne, der afgør langt de fleste ansøgninger om byggeri i landdistrikterne ved hjælp af byggeloven.
Kun 30 pct. af tilladelserne blev behandlet efter landzonebestemmelserne, og i 94 pct. af disse tilfælde blev der givet tilladelse til det, der blev ansøgt om.
Heller ikke hensyn til de overordnede planer er en stopklods.
Kommunerne giver tilladelse til at bygge, medmindre det, man har søgt om, er i direkte strid med regionernes retningslinjer.
Alt i alt viser undersøgelsen, at man ikke kan argumentere for at lempe landzonebestemmelserne, og det kniber det jo også tydeligt med for forslagsstillerne.
I forbindelse med behandlingen sidste år af B 83 om udnyttelse af overflødiggjorte landbrugsbygninger, afgav miljø- og energiministeren et betænkningsbidrag, hvor han lægger op til en vurdering af de påståede problematikker.
I den efterfølgende redegørelse konkluderes, at der ikke er basis for initiativer til ændret praksis.
Socialdemokratiet har ikke, siden vi sidst behandlede emnet landbrugsbygninger, mødt argumenter, der ændrer vor holdning, snarere tværtimod, og vi støtter selvsagt ikke de fremsatte beslutningsforslag.
Vibeke Peschardt (RV), 2000-02-04:
Det er til hr. Hans Christian Schmidt, der gav mig den opmærksomhed at citere det, jeg havde sagt indtil to gange i min tale, nemlig at det vil være den rene ruin for det åbne land, hvis man lægger administrationen over til primærkommunerne: Det gælder selvfølgelig ikke alle primærkommuner, men i hvert fald nogle af dem, og det mener jeg faktisk meget alvorligt.
Dette eksempel har jeg brugt før: Prøv at rejse op og ned langs den jyske vestkyst og se, hvordan den siden 1960'erne, altså dengang jordlovene faldt, er blevet plastret til med hæslige huse og umulige bebyggelser, før man gik ind og fik det reguleret, og før man fik givet amterne de muligheder, de har i dag for at gå ind og planlægge det åbne land, for det var en del af det åbne land dengang!
Jeg tror, der ville udvikle sig vilde bebyggelser og ikke bare, at folk fik lov til at bygge om på deres lader og fik noget mere lagerplads osv.
Nej, der ville komme nogle bydannelser og nogle andre ting, som man ville have svært ved at styre, og derfor mener jeg faktisk, at den decentrale organisation, som amterne jo er, er udmærket til at administrere det her, og jeg synes bestemt, de skal blive ved med det.
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-02-04:
Er det ikke tilstrækkeligt til at sikre sig mod det, som fru Vibeke Peschardt nævner, nemlig noget af det Klondike, som jeg i øvrigt er ganske enig i at der er langs Vestkysten?
Er det ikke er muligt at lave nogle rammer, så amtet ikke i hvert enkelt tilfælde skal sagsbehandle og tale om, at noget er for egnsfremmed eller for skråt eller noget andet?
For det kan amtet faktisk også.
Så vil jeg gerne spørge hr. Hans Christian Schmidt, om han har nogen fornemmelse af, om man i amtsrådenes udvalg for teknik og miljø nogen sinde er inde og kigge på nogle af de sager eller det almindeligvis er noget, der foregår i et selvkørende apparat blandt embedsmænd.
Svend Auken (S), 2000-02-04:
Det er, tror jeg, sjette gang, vi behandler det her forslag i Folketinget, og alle ved, at jeg har forkærlighed for genbrug og derfor principielt ikke kan ytre mig kritisk over, at partier genbruger enslydende forslag samling efter samling, år efter år i det samme Folketing.
Regeringen er fortsat ikke enig i forslaget.
Vi mener, at den zonelovsadministration, vi har i øjeblikket, fungerer godt.
Vi mener, at den bliver administreret smidigt og fornuftigt, og at der er betydelige muligheder for, at de kommuner, der ønsker at overtage planlægningskompetencen, f.eks. i landsbyerne, i landzonerne, kan gøre dette.
Så regeringen har ikke ændret holdning til dette forslag.
Lise Hækkerup (S), 2000-02-04:
Da mit partis ordfører på beslutningsforslaget ikke er til stede, er jeg blevet bedt om at holde ordførertalen:
Vi har i dag en række beslutningsforslag, som i den grad er gengangere.
Vi må snart bede om, at disse forslag også hvert år får det samme nummer.
I år hedder det nr. B 55
, sidste år var det nr. B 54, og rækkefølgen i de næste tre genfremsatte forslag er ændret, men ellers er der intet nyt under solen. Det er sjette gang, som ministeren også sagde, Folketinget behandler et forslag om overførelse af landzonekompetencen til kommunerne.
Socialdemokratiet har ikke ændret holdning siden sidste behandling for godt et år siden.
Vi mener fortsat, at den nuværende ordning bedst beskytter det åbne land.
Jeg vil derfor først og fremmest henvise til min ordførertale i folketingsåret 1998-99 og blot repetere vore hovedargumenter:
Socialdemokratiet fastholder sin hidtidige holdning, at amterne skal varetage opgaven.
Vores hovedargumenter er, at man sikrer en sammenhæng til øvrige amtskommunale opgaver, navnlig naturbeskyttelsesområdet, at amtskommunerne dækker et større geografisk område med et stort sagsantal og derfor bedre kan sikre en ensartet praksis i landzonesager, og at amtskommunerne har bedre muligheder for at fastholde naturhensyn, også over for de lokale hensyn.
Vores slutkonklusion, at Socialdemokratiet ikke støtter beslutningsforslaget, gælder altså også i år.
Henriette Kjær (KF), 2000-02-04:
Sidste gang vi behandlede det her forslag,
var jeg meget optimistisk med hensyn til at få det gennemført.
Det var jeg, fordi Opgavekommissionen anbefalede, at en del af landzonekompetencen netop skulle overføres til kommunerne, men denne anbefaling har ministeren desværre ikke fulgt, og det ærgrer mig, fordi vi er imod den unødvendige dobbeltadministration, der finder sted nu, hvor både kommuner og amter skal tage stilling til og vurdere samme sag.
Det er og bliver
folk i lokalområderne, der daglig må leve med og se på resultatet af de beslutninger, der træffes, og det får mig til at stole på, at også de vil træffe nogle saglige og holdbare afgørelser.
Men ud over, at jeg mener, det er urimeligt at centralisere afgørelser af den her type, så støder det mig også, at vi i så udstrakt grad benytter os af dobbeltadministration.
Når vi snakker om, hvor vi skal skære i den offentlige sektor, hvis der virkelig skal spares nogle penge, så er det her jo et af de steder, hvor man rigeligt kunne gøre det, uden at det ville gå ud over nogen.
Det her er en overbureaukratisering i den offentlige sektor, som vi bør undgå.
Der er jo ikke nogen grund til, at ansatte i amterne skal bruge tid og kræfter på et stykke arbejde, der kan løses lige så godt i det kommunale led og også bliver løst i det kommunale led, og jeg tror ikke, at ministeren behøver at være nervøs for, at landskabet vil blive plastret til med underlige bygninger.
Når kommunerne får det endelige ansvar, er det bestemt mit indtryk, at de vil gøre sig meget umage med at sikre en fornuftig udvikling.
Det er jo dem, der skal stå ansigt til ansigt med kommunens borgere, når beslutningen er truffet.
Det borger efter min mening for kvalitet.
Vi støtter forslaget.
Svend Auken (S), 2000-02-04:
Jeg tror, der er en misforståelse - det er kun til fru Helga Moos, og jeg skal ikke bidrage længere til den almindelige debat, men jeg tror, det er en misforståelse, som også fru Henriette Kjær gjorde sig skyldig i: Altså i udtrykket brugerne ligger der naturligvis, at erhvervsorganisationerne har mulighed for at klage og gå ind i den konkrete behandling.
Så der er taget højde for den situation.
Men alt det vil vi meget gerne belyse under
Og selvfølgelig er der ideologiske miljøorganisationer.
Disse miljøorganisationer har i øvrigt lavet et fremragende stykke arbejde i forbindelse med udformningen af selve Århuskonventionen.
Det er første gang, der er lavet en FN-konvention, hvor ngo'er har fået lov at sidde med ved forhandlingsbordet og lave konventionen, som jo er en enestående ting.
Der er altså betydelig sagkundskab i disse organisationer, som man kan have glæde af, samtidig med at man naturligvis skal være opmærksom på deres ofte snævre tilgang til problemerne.
Det, jeg i det hele taget synes der er så behageligt ved at arbejde med miljø, er, at selv om der kan være særinteresser, er der også en betydelig saglighed, hvad enten vi taler om erhverv, vi taler om forskere, vi taler om internationale eksperter, eller vi taler om ngo'er. Der er en betydelig ekspertise. Ja, selv ude hos den enkelte borger er der en betydelig ekspertise, også teknisk ekspertise, som man kan have glæde af.
Jeg tror, vi får bedre beslutninger, når vi giver os den fornødne tid til at høre borgerne og inddrage dem.
Og det er faktisk hele det synspunkt, der ligger bag Århuskonventionen og det her forslag.
Som sagt håber jeg på et godt og sagligt udvalgsarbejde.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-02-04:
Uanset det er sjette gang, at dette forslag bliver behandlet, ser vi det som lidt af en snydecocktail af argumenter, vi bliver præsenteret for.
Det er åbenbart ikke blevet forbedret gennem tiden, men jeg vil da forudsætte, at forslagsstillerne tror på argumenterne.
Det hedder i bemærkningerne til forslaget, at folk, der bor på landet, har kærlighed til naturen, kender det, og at de derfor er bedst til at varetage beslutninger om det åbne land.
Det er nærhed til beslutninger og skulle være rigtig selvforvaltning, hvis man tog det i ordets rette betydning.
Det hedder også, at hvis man giver opgaven til kommunen, ja, så undgår vi dobbeltadministration.
I SF kan vi også godt lide en effektiv administration, men for os at se bliver den ikke i det her tilfælde mere enkel ved at overlade det til kommunerne.
Det betyder blot, at amtet så må blive høringsinstans, og så er vi lige vidt, måske endda værre stillet, for skulle man fortsat tage amtets opgave alvorligt, og det går jeg ud fra man skal, ja, så må det vel indebære, at man også i nogle tilfælde faktisk giver amtet en standsningsret i nogle sager, og så bliver det ikke lettere. I SF kan vi også godt lide selvforvaltning, det vil sige, at vi godt kan lide at lægge beslutninger tæt på borgerne.
Det er i sidste ende det, det drejer sig om. Vi vil gerne sikre det åbne land mod en byudvikling, og vi vil gerne sikre, at vi ikke får en spredning af byfunktioner i det åbne land. Jeg synes, vi har de erfaringer med kommunerne, at hvis vi overlader det til kommunerne, så vil vi i langt højere grad få en byspredning i det åbne land.
Hvis vi ser på de sager, der kommer i Naturklagenævnet, jamen så er den generelle tendens, at kommunerne er positive over for at åbne for byfunktioner, og amterne er negative.
Tager man så konsekvensen af forslaget, så vil jeg egentlig godt høre, hvad forslagsstillerne egentlig mener om amtets funktioner, for hvis vi skulle lave en virkelig administration, ja, så skulle vi faktisk tage nogle af amtets naturbeskyttelsesfunktioner, nogle af amtets vandledningsfunktioner væk fra amtet.
Så kunne vi få en effektiv administration i kommunerne, men så er vi virkelig ude på en glidebane med nogle væsentlige samfundsmæssige interesser.
Vi kan derfor ikke støtte forslaget, og vi vil stemme imod, fordi vi synes, at det er den bedste måde at sikre en effektiv administration på og sikre, at vi fortsat i Danmark også kan have nogle bymæssige aktiviteter, som er sikret
Det er en stor kvalitet, at vi kan beskytte det åbne land, og den skal vi ikke give fra os.
Svend Aage Fauerholdt (DF), 2000-02-04:
Lad os gennem dette forslag give kommunerne et løft.
Det er vi helt klart med på i Dansk Folkeparti.
Landzonekompetencens overflytning fra amterne til kommunerne vil helt klart være en fordel og give en meget hurtigere sagsbehandling.
Amterne og regionplanen vil jo stadig væk være der med en henvisning til forskellige funktioner, men i mange sager bliver man fri for den dobbelte administration, der finder sted i dag.
Kommunalbestyrelsesmedlemmer over hele landet vil få en ny funktion, være endnu mere involveret i deres egne kommuners udvikling.
I dag, hvor det er amterne, der træffer den endelige afgørelse, er der megen dobbeltadministration.
En zonesag skal både behandles i kommunen og i amtet.
Det vil sige, at kommunens tekniske forvaltning først skal ud for at besigtige området og derefter forelægge sagen for kommunens tekniske udvalg. Herefter skal sagen sendes videre til amtsrådet, som så laver nøjagtig det samme arbejde.
Det er dyr dobbeltadministration, og også derfor bør landzonekompetencen ligge hos kommunerne. Dansk Folkeparti prioriterer beslutningsforslag nr. B 55
meget højt og håber på de forskellige partiers tilslutning til forslagets vedtagelse.
Vibeke Peschardt (RV), 2000-02-04:
I en sag som denne er der jo rigelig lejlighed til at gentage sig selv for det, man sagde sidste år, og sidste år sagde jeg det samme, som jeg sagde forrige år: Det vil blive en ruin for det åbne land, hvis man her giver kommunerne, specielt små primærkommuner, tilladelse til at administrere.
Der er jo en god grund til, at amterne nu har administreret det her i 30 år og faktisk har gjort det godt.
Et amt kigger jo ved administration af lovgivningen her på hele amtet, og meningen med at lægge administrationen af det åbne land ud i større bidder er selvfølgelig, at man så får en sammenhængende og ikke en tilfældig administration, alt efter om det nu er den ene eller den anden eller den tredje af de mange kommuner, der ligger i et amt, der skal ind i de her sager.
Det vil jeg kigge på.
Jeg vil slutte med at sige det, som jeg sagde sidste år:
Det vil være den rene ruin for det åbne land, hvis de små kommuner fik lov til at administrere det her.
Det synes jeg ikke de skal have lov til.
Søren Kolstrup (EL), 2000-02-04:
Enhedslisten kan ikke støtte det fremsatte forslag.
Det kunne vi ikke sidste gang, det blev fremsat, og det kan vi stadig væk ikke.
Den anden er, at man begrunder fremsættelsen med, at folk jo har kærlighed til naturen, og at de, der er tættest på, også ved, hvor skoen trykker.
Det er ganske rigtigt, at der er nogle lokale folk, der kan have kærlighed til naturen, men samtidig ved vi også, at folk lader sig lede af økonomiske interesser, og det kunne jo være, at det tog lidt mere overhånd, end godt var.
Derfor skal vi stadig væk plædere for, at amtet er en naturlig forvaltningsenhed i det her spørgsmål.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-02-04:
Det her er meget enkelt for Kristeligt Folkeparti: Vi kan desværre ikke støtte det beslutningsforslag her.
Det er ikke, fordi vi altid har været tilfredse med den måde, amterne har forvaltet den sag her på.
Vi synes, at de ofte er for restriktive og for besværlige i deres administration og deres bureaukrati omkring tingene, men vi tør altså heller ikke lægge kompetencen over landzonerne ud til kommunerne. Det bliver for individuelt, for forskelligt. Vi ved, at flertallene måske dannes lidt for tilfældigt i kommunerne, og de vil nemt komme til at ligge og konkurrere med hinanden om, hvem der kan være mest fleksibel på det her område osv. Så det kan vi ikke støtte.
Derimod vil vi gerne være med til at åbne for mulighederne i det åbne land, og det er så det, vi kommer til i de næste tre beslutningsforslag, som vi behandler sammen.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 2000-02-04:
Forslaget om, at landzonekompetencen overføres til kommunerne, er et godt forslag.
Det har været fremsat flere gange, men det bliver det ikke dårligere af, tværtimod.
Vi i Frihed 2000 vil selvfølgelig støtte det her forslag.
ved, hvor stor en dobbeltadministration det er, at landzonekompetencen ligger hos amterne.
Hvorfor skal man så opretholde den dobbeltadministration?
Ja, det er et spørgsmål, der stilles den ene gang efter den anden både af os, der sidder i kommunalbestyrelserne, og af de mennesker, der venter på at få lov til nogle ting.
Og det eneste svar, man kan give, er, at det drejer sig om politisk ideologi: Man vil opretholde så megen administration, så meget bureaukrati, som muligt.
Det er faktisk det eneste svar, man kan give, og det kan da ikke være rigtigt, at det bare er på grund af det, man vil opretholde den dobbeltadministration.
I de enkelte tilfælde, hvor amtet går imod anbefalingen fra kommunen,
står både kommunalbestyrelsen, de mennesker, der er berørt, og alle de, der søger om noget, altid uforstående over for det.
Derfor ville det være rigtigt - og jeg synes, vi skulle se bort fra den politiske ideologi - at lade landzonekompetencen komme tilbage til kommunerne, for der er ingen fornuft i det modsatte.
Jeg har siddet i en kommunalbestyrelse i en landkommune i mange år, og jeg har også været formand for det tekniske udvalg i en periode, og det var præcis i den periode, hvor der for nogle kommuner under frikommuneprojektet var mulighed for at få lov til at få landzonekompetencen tilbage til kommunen, og det fik vi.
Det var selvfølgelig en kæmpelettelse for medlemmerne af det tekniske udvalg, men også for hele administrationen, dem, der skulle sørge for de ting, som der nu skulle tages stilling til.
Jeg er overbevist om, at de sagsbehandlere ude i amtet, som sidder og gennemgår de sager, som er gennemgået, også har været glade for ikke at skulle gå det hele igennem igen og igen.
Befolkningen var glad for det.
Den fik et hurtigt svar i stedet for at skulle vente.
Der kan være tale om, at man skal vente op til et år, hvis der går lidt kludder i sagen, på den måde det er nu. Det drejer sig ikke om store sager ude i landdistrikterne.
Det drejer sig f.eks. om små udvidelser af et eksisterende hus, så skal man igennem alt det her.
Det er blevet kørt så hurtigt igennem med, at nogle partier absolut siger nej og nogle siger ja.
Men jeg vil gerne anmode om, at man vil tænke på det endnu en gang, for der er ikke politik i den her sag, det er bare ganske fornuftigt at føre landzonekompetencen tilbage.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-02-04:
Der er mange slags forenklinger, og jeg vil sige, at den her debat måske er mest præget af en forenklet argumentation, for når jeg hører her, at det skulle blive meget mere enkelt, hvis man bare overlod det til kommunerne, så mener jeg, at det rent faktisk forudsætter, at man fratager amterne nogle væsentlige funktioner.
Hvis man stadig væk mener, at amterne skal have nogle væsentlige funktioner i forhold til det åbne land, med vandindvinding, med naturbeskyttelse,
så vil det her også betyde, at selv om man overlod det til kommunerne, ville det være naturligt at give amterne en høringsret, og så er vi jo under alle omstændigheder tilbage til en dobbeltadministration. Hvis vi har interesser, der skal varetages på forskellige niveauer, kan vi ikke slippe for, at der så bliver en høringsret, om det så bliver den ene eller den anden vej.
Så det er demagogi at sige, at der ikke bliver dobbeltadministration.
Det gør der, hvis vi er i en sådan situation.
Så kan man komme og sige, at man ikke mener, at amtet skal have de funktioner overhovedet, men det har jeg ikke hørt nogen sige endnu.
Endelig mener jeg, vi gjorde de erfaringer, da vi lavede et forsøg med at overlade det til kommunerne, at der faktisk kom ret mange flere klager til Naturklagenævnet, med det
resultat, at vi altså fik en lang og besværlig sagsgang.
Vibeke Peschardt (RV), 2000-02-08:
Jeg hæftede mig ved det samme, som hr. Ole M. Nielsen gjorde.
Men mit egentlige spørgsmål til hr. Kaj Ikast er: Vil hr. Kaj Ikast sige nej til at lave det forsøg, ministeren lægger op til?
Det er det første.
Det andet: Hvis man nu havde automatisk fartmåling på de steder, hvor man lavede de her forsøg, så kunne man altså opnå to ting, dels at skilte, at der var fartmåling og få farten ned, så man kunne holde de 80 km/t, dels have et effektivt måleinstrument.
Jeg hørte ministeren sådan, at man kunne udforme forslaget på den måde, men vi fik jo ikke noget endeligt forslag.
Vil hr. Kaj Ikast svare mig på det?
Kaj Ikast (KF), 2000-02-08:
Efter mit kendskab stoppes østvognmændene på grund af sprogvanskeligheder ikke, hvis de kører for stærkt, men danskerne er tvunget til at holde hastigheden.
Prøv engang at undersøge det rigtigt, så vil man altså opdage, at der står sådan nogle ting for.
Så vil man sige, at jeg havde ikke hørt rigtigt efter.
Nej, det havde jeg nok ikke.
Det her er der ingen sprængstof i, hvis man ikke vil se det.
Hr. Erling Christensen kan roligt anbefale Socialdemokratiet at stemme for det.
Det har socialdemokratiske regeringer i det meste af Europa gjort i mange år uden at skulle have iværksat forsøg eller noget som helst.
Jeg vil så gerne spørge fru Margrete Auken, der står og ryster på hovedet: Hvor har man det ikke?
Det er jo givet, at hastigheden ligger mellem 80 og 85 km/t i alle de andre lande.
Ministeren er gået med til en plombering, så man ikke kan køre over 90 km/t.
Det er de EU-regler, der foreligger, og det vil sige, at alt det, man tordner om, at de kører 100 km/t, 200 km/t, eller hvad de gør, det passer jo ikke.
Det her er og bliver en chikane mod erhvervet.