Bruno Jerup (EL), 1997-12-02:
jeg vil tillade mig at betragte L 104 og L 107 som to dele af samme sag.
Det er sådan, at nogle af de elementer, der er i L 104, har vi ikke væsentlige indvendinger imod.
Der kan således være meget fornuft i ideen om at opbygge et AES-system. Vi synes også, det er vigtigt, at man i det hele taget prøver at få en mere grundig debat om, hvordan man kan gøre noget ved arbejdsskadeproblemerne i det her samfund.
Der er jo ingen tvivl om, at arbejdsskader er noget, som koster samfundet utroligt mange penge, som giver utroligt mange sociale problemer, og som rammer mange mennesker.
Og hvor det jo på grund af udviklingen inden for forskellige nye områder - nogle har allerede nævnt museskader, men der er også nogle psykiske problemer med arbejdsstress som følge af nye måder at organisere arbejdet på - er svært lige at tage hånd om disse ting. Noget af grundlaget for overhovedet at tage de her lovforslag op er åbenbart, at der ligger et EU-direktiv, som vi skal prøve at se, om vi kan indpasse.
Det er jo altså ikke noget, som giver Enhedslisten den store overbevisning om, at det er det rigtige at gøre, men der kan selvfølgelig være andre grunde til, at man skal gøre det.
Hvis jeg skal gå videre: Det er ikke sådan, at vi er principielt imod tanken om, at man har en belønningsordning, men vi har en række indvendinger mod det foreliggende forslag, fordi det, sådan som det ligger, ligner et dårligt kompromis imellem Dansk Arbejdsgiverforening og måske nogle af lønmodtagergrupperne, og det rummer en række væsentlige problemer.
Der er grund til en stærk usikkerhed om effekten i det hele taget, da de beløb, vi snakker om, er meget små.
Der er i øvrigt ikke afsat midler til ekstraordinært arbejde i Arbejdstilsynet eller i brancheorganisationerne.
Set på baggrund af, at samfundets udgifter på grund af ulykker og arbejdsbetingede lidelser måske er i størrelsesordenen 20-25 mia. kr. og de reelle udgifter, som det koster for at lave en forbedring på en arbejdsplads eller inden for en branche, er meget større, må man sige, at 100 mio. kr. til denne opgave simpelt hen er et så latterligt lille beløb, at vi simpelt hen ikke tror, at det vil få nogen effekt i virkelighedens verden.
Vi er af den opfattelse, at hvis det skal kunne anvendes
som et brugbart instrument, så skal beløbet udvides og stå i forhold til de faktiske udgifter, som man har i samfundet og på den enkelte arbejdsplads.
Vi har hørt, at LO har sat som mål at hæve rammen fra 100 mio. kr. til 800-900 mio. kr. i belønningsordningen.
Det synes vi sådan set lyder lidt mere interessant, for det er også det minimum, man skal op på, hvis det skal have nogen effekt.
Præmien er nemlig stærkt påvirket af, om de involverede arbejdsbetingede lidelser er anerkendt som erstatningsberettigede, men det er f.eks. umuligt at måle ergonomiske og psykiske forbedringer ud fra standardiserede metoder.
Hvor mange cm er smilet vokset siden sidst?
- kunne man spørge.
I så fald skulle det ske som særligt projekter i samspil med Arbejdstilsynet, som kan evaluere det ud fra konkrete forhold, f.eks. sygefravær, personaleflugt osv. Derefter kunne belønningen udløses.
Men det er vanskeligt at sige, hvordan det skal organiseres.
Vi frygter også, at forslaget kan give anledning til en mængde bureaukrati, som ikke står i forhold til resultatet, i forhold til et bedre arbejdsmiljø.
Vi er betænkelige ved, at der skal bruges konsulentvurderinger, som udelukkende handler om papirer og ikke om det faktiske miljø, og som kan blive en lukrativ forretning for konsulentbureauer og revisionsinstitutter.
Det koster 4.000-5.000 kr. for en enkelt vurdering.
Vores umiddelbare holdning er, at det er spild af god tid og penge, men regeringen må jo overbevise os om noget andet.
Hvis EU-regler er det eneste argument, må vi sige, at så bider det altså ikke på os.
Det kan også give problemer, at arbejdstilsynet både skal være AES-kontrollør og føre normalt tilsyn og give påbud, og at de ikke må gøre det samtidig.
Signalforvirringen over for de ansatte kan let komme, når man har forskellige kasketter på på samme tid eller ved forskellige lejligheder for den sags skyld.
I tilfælde af bedrageri med midler skal sikkerhedsrepræsentanten holdes uden for ansvar.
Det synes vi er vigtigt.
Det er også uklart.
Der er i det hele taget en fare for, at sikkerhedsrepræsentanten kan føle sig klemt til at underskrive papirer for at få et nyt ventilationsanlæg eller lignende.
Der kan være fare for, at man undlader at anmelde skader, hvis det medfører, at forsikringen stiger, hvis der er nogle lokale forhold på arbejdspladsen.
Så samlet må vi sige, at vi betragter L 104 og L 107 som en samlet lovgivning, selv om det ikke er noteret her.
Vi kan ikke på nuværende tidspunkt sige, om vi er i stand til at støtte dem.