Hanne Severinsen (V), 2000-11-02:
Jeg vil gerne først takke for redegørelsen og for udenrigsministerens besvarelse af vores forespørgsel.
Det er nyttigt med sådan en årlig status, hvor vi får set på udviklingen i et perspektiv og får reflekteret over strategien for fremtiden. Europarådet er jo ikke ude i blæst og modstand, og så risikerer vi, at organisationen mere kvæles i velvilje og ligegladhed.
Vi har brug for at overveje, hvad vi skal bruge Europarådet til, og hvordan vi finder en arbejdsdeling i forhold til andre organisationer.
Og jeg vil sige, at der er ingen grund til, at der går charter i den her diskussion, for det ser ud, som om der ikke bliver noget problem med, at der er forskellige standarder i Europarådet og EU.
Udenrigsministeren siger i sin redegørelse, at Europarådet spiller en betydelig politisk rolle som Europas demokratiske samvittighed.
Jeg er enig i, at det må være Europarådets kerne.
Det var også drivkraften, da Europarådet blev oprettet for 51 år siden.
Man skulle værne om demokratiet, menneskerettighederne og retsstaten.
Man kan altså kun være medlem, når man opfylder de europæiske standarder.
Demokratiforpligtelsen bevirker, at det bliver en begivenhed i et af de nye demokratier at få det blå stempel; at blive medlem.
Det har til gengæld givet Europarådet anledning til alvorlige overvejelser, når ansøgerlandene skulle vurderes,
50-70 års diktatur og gamle magthaveres netværk er ikke sådan at ryste af sig.
Europarådet har derfor fået en meget stor betydning ved at yde teknisk bistand til forfatningsombygning og sikring af retsstaten.
Der er også brug for at holde landene til ilden og holde den gamle såkaldte nomenklatura i ørerne.
Udenrigsministeren nævner i sin redegørelse lande som Ukraine, Slovakiet og Kroatien; eksempler på lande, der er optaget på forventet efterbevilling.
Den parlamentariske forsamling har lagt stor energi i ved en blanding af dialog og også indimellem gabestok at få landene til at opfylde deres forpligtelser som medlemslande.
I de fleste lande er dialogen hurtigt blevet en del
af den nationale debat i det enkelte land
, og det er netop det, der også er formålet med det: at det er landene selv, der ivrigt diskuterer, hvordan de bedst lever op til normerne for at være medlemsland. Jeg er især bekymret over udviklingen i Ukraine, hvor det har knebet gevaldigt med at opbygge et demokratisk retssystem, og hvor ytringsfriheden har trange kår.
Senest er der gennemført en højst tvivlsom folkeafstemning, som i realiteten kan true med at afskaffe parlamentets magt og give præsidenten alle beføjelser.
Venedigkommissionen, som er Europarådets vogter af forfatningerne, har udtalt sig meget kritisk om de foreslåede forfatningsændringer.
Jeg synes, at Ministerrådet er for passivt.
Hvad er Danmarks holdning, spørger jeg udenrigsministeren om.
Hvis vi var bedre til at samordne Ministerrådets overvågning og den overvågning, vi har fra den parlamentariske forsamling, så behøvede vi måske i virkeligheden slet ikke så meget overvågning fra EU's side, for det er jo en forudsætning for overhovedet at blive medlem af EU, at man har klaret prøven i Europarådet.
Jeg vil også gerne høre, om ministeren vil arbejde for, at man i ministerkomiteen opgiver altid at skulle vedtage ting enstemmigt.
Nu sidder vi jo også i øjeblikket og diskuterer forhandlingerne i Nice, og hvor uhåndterligt det er, at man altid skal være helt enige, at man ikke kan vedtage noget ved et flertal.
Hvorfor så lægge begrænsninger på sig selv i ministerkomiteen og dermed gøre ministerkomiteen tandløs?
Europarådets dilemma er jo på den ene side at sikre dialog ved at lukke lande hurtigt ind i varmen og på den anden side at håndhæve principperne, og det har været særlig synligt i tilfældet Rusland, som jeg synes hr. Gjellerod gjorde vældig udmærket rede for.
De mange dokumenterede menneskerettighedskrænkelser er jo et stort problem, specielt i Tjetjenien.
I denne sag har vi jo haft en veritabel forfatningskamp mellem ministerkomiteen og den parlamentariske forsamling, der har forsøgt at hæve fanen noget højere. Det er i øvrigt unøjagtigt at skrive i redegørelsen, at den russiske delegation udvandrede, da de blev frataget stemmeretten.
Medlemmerne af den liberale gruppe blev faktisk og har siden deltaget, og nogle gange har de været nødt til at gøre det for egen eller for den liberale gruppes økonomi, når Dumaen ikke har villet betale, hvilket jeg i øvrigt synes er problematisk.
Vi må sørge for, at et mindretal ikke hindres i deres ret til at møde frem i den parlamentariske forsamling.
Redegørelsen nævner også samarbejdet med andre institutioner.
Vi har OSCE, og vi har FN, og det er vigtigt, at vi kan samarbejde, og at vi kan undgå overlapning.
Ministeren nævner, at der i forhold til FN på bl.a. tilskyndelse fra den parlamentariske forsamling er taget skridt til udbygning af samarbejdet og opgradering og nyttiggørelse af Europarådets status som regional organisation i henhold til FN-pagten.
Jeg er helt enig i alle ordene, men det sidste har ministerkomiteen netop argumenteret imod, så jeg håber, jeg kan antage, at redegørelsens ord er et tilsagn fra ministeren om, at man forsøger at få ministerkomiteen til at ændre holdning og være enig med den parlamentariske forsamling i, at Europarådet skal være en regional organisation med status i FN.
Vi har observatørstatus, men vi har netop ikke søgt om at få status som regional organisation efter pagtens kapitel 8.
Det ville glæde mig meget, hvis det kunne blive tilfældet.
I vores forespørgsel har vi valgt at trække arbejdet for menneskerettighederne frem, for det er jo kerneområdet i Europarådet.
Her har den parlamentariske forsamling også et ansvar, fordi mange ildsjæle i den parlamentariske forsamling tager alle mulige gode sager op og kommer måske derfor til at sprede kræfterne lidt for meget.
Men når det er sagt, så må vi gøre noget ved det faktum, at der er for få ressourcer til Europarådets arbejde.
Og det er også mit indtryk, at Danmark faktisk arbejder for at ændre det paradoks, at landenes bidrag falder, når der kommer nye medlemmer, hvor antallet af opgaver stiger, men hvor budgettet ikke bliver øget.
Det betyder, at de gamle lande foretrækker bare at indkassere besparelsen ved, at der kommer nye kontingentindbetalere.
Navnlig er det helt uacceptabelt, som også udenrigsministeren så udmærket påpeger i sin besvarelse af forespørgslen, at 12.000 klagesager ligger og venter på domstolsbehandling, og det er jo helt paradoksalt, når man tænker på, at det netop er den lange sagsbehandling i Danmark, vi er blevet dømt for i Europarådet.
50-året for menneskerettighedskonventionen markeres nu i Rom.
I Venstre er vi tilfredse med, at ministeren prioriterer indsatsen for at forbedre denne domstolsbehandling, og vi deler også bekymringen for at udvide domstolens arbejdsområde, dels fordi vi skal passe på ikke at udvande menneskerettighedsbegrebet, dels fordi vi hellere først må have fejet op efter de nuværende opgaver.
Venstre er glad for, at vi nu vedtager et forslag til vedtagelse i enighed, hvor vi beder om at få forstærket samarbejdet mellem ministerkomiteen og den parlamentariske forsamling og få mekanismerne forbedret.
Så jeg vil gerne også benytte lejligheden til at takke for det gode samarbejde, vi har i den parlamentariske delegation.