runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørgen Estrup (RV), 1998-02-18:
Når man siger, at nu håber man, at der bliver stemt efter overbevisning, og at vi ikke lader vores arme blive vredet om på ryggen, så skal jeg ikke udtale mig om, hvordan det foregår i SF's gruppe, men jeg kan sige til hr. Villy Søvndal, at sådan foregår det i hvert fald ikke i den radikale gruppe.
Her stemmer vi altid efter vores overbevisning, og i denne sag har der været endog overordentlig megen grund til at tænke sig om, og det har vi gjort.
Af samme grund er vi også nået til den overbevisning, at dette er den eneste vej til at fastholde presset på det irakiske styre, for kun ved at fastholde presset på det irakiske styre har den internationale koalition mulighed for at forhindre anvendelsen af militære midler og løse konflikten via fredelige midler, ad diplomatiets vej Det synes jeg man skal overveje en ekstra gang.
For i det betænkningsbidrag, som er kommet fra SF og Enhedslisten, har jeg mærket mig at der står, at man skal gå andre veje og bruge andre midler, men ikke et eneste andet middel er anført, og passivitet duer ikke i denne sammenhæng.
Og så en anden ting, som også er rettet til hr. Villy Søvndal: Hr. Søvndal sagde, at dette undergraver den internationale verdensorden. Men jeg savnede i hr. Søvndals indlæg en erkendelse af, at en række af de påstande, som man fremførte under debatten i går, og som er genoptrykt i forbindelse med betænkningsbidraget - ikke mindst, at dette skulle være ulovligt - nu klart er gendrevet af bl.a. folkeretseksperter.
For der er ganske vist enighed om, at mandatet kan være uklart, og at det er usikkert, præcis hvordan man skal tolke Sikkerhedsrådets resolutioner, men der er også enighed om, at det ikke er ulovligt.
Det havde klædt hr. Søvndal også at have taget dét med i debatten.
Og jeg vil ende med at sige, at jeg egentlig synes, det er en lille smule forstemmende at høre SF's ordfører påberåbe sig den internationale verdensorden og det, vi alle sammen skal bidrage til i den sammenhæng, for er det ikke sådan, at uanset hvad FN's Sikkerhedsråd havde erklæret i denne sammenhæng, ville hr. Søvndal og hans parti have gjort, som man gjorde i 1990, hvor der var en meget klar sikkerhedsrådsresolution og en opfordring til at fjerne besættelsesmagten fra Kuwait, men hvor SF besluttede sig for, at det ville man ikke deltage i, med nogenlunde de samme argumenter, som man bruger i dag: at det ikke var en rigtig FN-aktion, sådan som SF gerne ser det?
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-02-18:
Hr. Villy Søvndal fandt, at med den beslutning, Folketinget træffer i dag - og heldigvis med et meget bredt flertal - skulle hovedprincipperne for dansk udenrigspolitik være brudt, og at der dermed skulle være indvarslet helt nye tider for det grundlag, dansk udenrigspolitik hviler på, men det må jeg helt afvise.
Og for så vidt angår det folkeretlige grundlag for den aktion, som vi om lidt vedtager at Danmark deltager i, vil jeg henvise til det notat, som også findes optrykt i betænkningen, og som jeg synes udmærket redegør for de principielle folkeretlige synspunkter, der ligger bag flertallets opfattelse.
Og så noterede jeg mig, at det lykkedes hr. Villy
Søvndal og hr. Keld Albrechtsen at holde engagerede indlæg her uden at forholde sig til det, som jo for mange af os andre er hovedsagen, nemlig den afskyelige trussel mod naboer og mod hele verden, som kemiske og biologiske våben i en diktator som Saddam Husseins hænder repræsenterer
Men det kan vi andre altså ikke bare springe hen over, og vi agter heller ikke at gøre det, for vi ville svigte, hvis vi gjorde det.
Så vil jeg gøre en enkelt bemærkning
om den ny udvikling, der jo er sket, mens vi har drøftet dette så intenst i det sidste døgn: FN's generalsekretær har meddelt, at han agter at rejse
til Bagdad på fredag og føre forhandlinger med den irakiske ledelse weekenden over, at han rejser med udgangspunkt i en enighed mellem de fem permanente medlemmer af Sikkerhedsrådet, og at han rejser med det sigte at afprøve alle muligheder for at finde en diplomatisk-politisk løsning på dette problem - som jo forlængst burde være fundet, fordi man forlængst har forpligtet Saddam Hussein til at åbne for FN-inspektion. Jeg synes, det er glædeligt, at FN's generalsekretær kan rejse til Bagdad med udgangspunkt i en enighed mellem de fem permanente medlemmer.
Og jeg skal ikke lægge skjul på, at jeg finder, at dette er et meget godt udtryk for, at det pres, som blandt andet, men først og fremmest, bygger på den mulighed for militær magtanvendelse, som tegner sig, er begyndt at give resultater.
Men lad mig ikke lægge skjul på, at det vil være en ufravigelig betingelse for en løsning, at princippet om FN-inspektørernes fulde, uhindrede og ubegrænsede adgang til at inspicere, hvor og hvornår UNSCOM ønsker det, skal opretholdes.
Og jeg vil citere generalsekretæren: »Det er mit håb, at vi kan nå en diplomatisk løsning, der vil sikre den fulde gennemførelse af Sikkerhedsrådets resolutioner.«
Det er også regeringens håb, at dette forsøg på at finde en løsning kan lykkes, for når denne rejse på det højst mulige FN-niveau nu finder sted, får Irak endnu en reel mulighed for at vælge mellem en fredelig løsning på folkerettens grund og en konflikt med omverdenen
, men ansvaret for det valg, som Irak træffer, er Iraks eget.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-18:
Jeg vil knytte en enkelt kommentar til Kofi Annans rejse, som jeg synes utrolig tydeligt trækker op, hvad problemet er:
Den amerikanske FN-ambassadør, Bill Richardson, sender Kofi Annan af sted med følgende hilsen: »Vi ønsker ham det bedste på missionen, men vi forbeholder os ret til at være uenige, hvis konklusionen på rejsen ikke er i overensstemmelse med Sikkerhedsrådets resolutioner og vore egne nationale interesser.«
»Vore egne nationale interesser« - det er jo her, det kommer, for det er dér, bruddet ligger: Ifølge Ritzau - hvis USA's ambassadør ellers er rigtigt citeret, og det er han formentlig - dikterer USA.
Det drejer sig altså ikke blot om resolutionerne, men
også om USA's egne interesser.
Men hvor er vi henne i verdenssamfundet, hvis USA's interesser definerer, hvordan verdenspolitikken skal tilrettelægges?
For det er jo det, det drejer sig om, i denne meget præcise diskussion.
Og må jeg så ikke godt have mig frabedt, at vi bare vil sidde med korslagte arme og kigge på Saddam Hussein?
For det synes jeg er en fornærmelse ikke alene mod SF, men f.eks. også mod den svenske position.
Mener udenrigsministeren virkelig, at det, at svenskerne har valgt en anden vej, betyder, at svenskerne bare sidder med korslagte arme og kigger på det, Saddam Hussein gør?
Risikerer udenrigsministeren ikke at komme i voldsom clinch med et nordisk naboland?
Er det ikke fornærmende?
Sonja Mikkelsen (S), 1998-02-18:
Det var hr. Svend Erik Hovmand, der var ualmindelig nysgerrig efter at høre, hvad der var foregået i den socialdemokratiske folketingsgruppe.
Der foregår altid mange spændende ting i den socialdemokratiske folketingsgruppe.
Hr. Svend Erik Hovmand citerede fra den besvarelse, som
ministeren gav på forespørgslen den 30. april 1997
, men hr. Svend Erik Hovmand glemte at læse videre i besvarelsen fra ministeren på daværende tidspunkt.
Ministeren understregede klart i sin besvarelse dengang, at det, der var helt afgørende for, at markedsføringsloven kunne komme til at virke mere effektiv, var, at man styrkede Forbrugerombudsmandens indgrebsmuligheder.
Det er det, lovforslaget her faktisk klart afspejler: at en styrkelse af Forbrugerombudsmanden er en forudsætning for, at markedsføringsloven kan håndhæves effektivt.
Så det, jeg gerne vil spørge hr. Svend Erik Hovmand om, er: Kunne man ikke forvente, at hr. Svend Erik Hovmand, hvis han ikke kan huske debatten og besvarelsen fra dengang, måske kunne læse lidt videre i sine papirer?
Jørn Jespersen (SF), 1998-02-18:
Det, jeg synes man kan konkludere på nuværende tidspunkt af debatten, er to ting.
For det første at der tegner sig en mulighed for nogle både konstruktive og interessante forhandlinger om det her forslag, og for det andet at der er en god sandsynlighed for, at disse forhandlinger kan føre til, at vi får vedtaget et forslag, som ligger rimelig tæt på ministerens udspil, men måske på nogle punkter er blevet justeret sådan, at der er et flertal, der kan støtte noget, der bringer forbrugerarbejdet og forbrugeroplysningen videre.
Som jeg sagde i mit første indlæg, er der fra vores side ikke nogen fastlåste positioner med hensyn til, hvordan forbrugerinformationen skal organiseres, men der er nogle afgørende målsætninger, der i hvert fald skal opfyldes, uanset hvordan strukturen måtte blive:
Det er en styrkelse af forbrugerarbejdet organisatorisk, ressourcemæssigt.
Det er en udvidelse af arbejdsområderne i forhold til, hvad Statens Husholdningsråd har lavet hidtil, mere økologi, dyrevelfærd osv.
Det er også nogle synspunkter, som Statens Husholdningsråd selv har givet udtryk for.
Så er det en tidssvarende styring af den del af forbrugerarbejdet, som staten har ansvar for, og endelig er det den maksimale uafhængighed af både erhvervsmæssige og politiske interesser. Så synes jeg altså, det er underligt, at der ikke er større åbenhed, imødekommenhed og lydhørhed hos Venstre og De Konservative, når vi diskuterer det her.
Det første spørgsmål er den organisatoriske placering.
Dér har jeg som nævnt meget svært ved at se, at et uafhængigt center organiseret som en selvejende institution skulle være en øget statsliggørelse i forhold til Statens Husholdningsråd, som i dag ligger direkte under erhvervsministeren.
Og så er der den anden diskussion.
Den handler om adskillelsen af den såkaldt objektive information fra de mere forbrugerpolitiske holdninger.
Men hvad betyder det egentlig?
Hvis nu en familie ringer ind til Center for Forbrugerinformation og spørger, hvilke forskellige slags madvarer der er flest eller færrest tilsætningsstoffer i - ud fra den intention gerne at ville undgå flest mulige tilsætningsstoffer.
Ja, så kan man selvfølgelig i første omgang oplyse lidt om, hvilke stoffer der er problematiske i forhold til allergi.
Man kan oplyse, at økologiske varer generelt har meget færre tilsætningsstoffer.
Er det efter Venstres opfattelse information, eller er det en holdning?
Jeg tror, det bliver meget svært at skille hundrede procent ad.
Vi vil gerne være med til at diskutere, hvordan man skal skille det ad, men vi lægger helt afgørende vægt på, at det sker med den klare målsætning, at forbrugerpolitikken, hvor holdningerne er involveret, ikke bliver svækket ved det, men tværtimod bliver styrket.
Og det er også vigtigt for os, når vi diskuterer blad.
Det kan godt være en fordel at sammenlægge bladene, men det skal i hvert fald være under den klare forudsætning, at den forbrugerpolitiske og holdningsmæssige del af det bliver styrket.
Jens Hald Madsen (V), 1998-02-18:
For Venstre kommer det her lovforslag ind på noget helt grundlæggende.
Det kommer ind på, hvad det er for nogle opgaver, som amt og kommune skal løse, men det helt afgørende ved forslaget er jo spørgsmålet om, hvad det er for nogle opgaver, som amt og kommune ikke skal løse.
Man må jo sige, at fra statens side er det gået bedre og bedre med at få flere og flere arbejdsopgaver privatiseret via statsaktieselskaber og videre ud.
Og så må man sige, at det vel er ganske fornuftigt også at kigge på, hvad det egentlig er for opgaver, som amt og kommune tager fat på, og hvordan de kan styrke det private erhvervsliv på den mest hensigtsmæssige måde.
og kommuner som sådan for at styrke det private erhvervsliv
Sådan som jeg opfatter det, og som Venstre opfatter det, er det spørgsmålet om, at amter og kommuner skal gøde jorden for erhvervslivet, men de skal så sandelig ikke både så og høste.
Og det grundlæggende i det er jo, at amter og kommuner og ikke mindst de kære politikere har en opfattelse af, at de er bedre til at drive virksomhed, end det private erhvervsliv er.
Det er ganske rigtigt, som det skrives i bemærkningerne til lovforslaget, at kommuner og amter er et serviceorgan for borgerne, betalt af borgerne, og derfor skal politikere ikke rende rundt og lege virksomhedsledere og -ejere.
Man kan så sige, at det gør de ikke, for det er kun et spørgsmål om, at de vil styrke erhvervsudviklingen og være samarbejdspartner.
Jo jo, men det, der generelt er problemet for det private erhvervsliv, er vel egentlig spørgsmålet om, hvilke byrder det får via skatter og afgifter, og det får man jo ikke løst ved, at man får udvidet det offentlige bureaukrati og får endnu mere lovgivning ind, som blander sig i, hvordan den frie markedsøkonomi skal drives. Det er helt klart, at der er nogle områder, hvor man lige skal kigge nøjere efter, og derfor vil jeg også lige bemærke til forslagsstillerne, at der er områder, f.eks. forskningsområdet, hvor jeg mener, det er vigtigt, at amter og kommuner og ikke mindst staten går ind som en partner, der prøver at formidle den forskning, så den kan bruges ude i det private erhvervsliv.
Grundlæggende er det jo det private erhvervsliv, som skal have mulighed for at få fat i forskningsresultaterne på den rigtige måde og have det bedste grundlag, så derfor drejer det sig om at få gødet jorden og så overlade såning og høst til de private.
Dermed kan Venstre tilslutte sig lovforslaget.
Pernille Sams (KF), 1998-02-18:
Vi Konservative er dybt skeptiske over for og modstandere af offentlig erhvervsaktivitet i traditionel form, og de udvidelser, der er sket af kommunalfuldmagten, har vi også været inderlige modstandere af.
Det er som oftest
dybt konkurrenceforvridende over for tilsvarende private firmaer
, når det offentlige går ud og etablerer egentlig erhvervsvirksomhed.
De private firmaer skal jo overholde andre krav og har i øvrigt ikke skatteydernes penge i ryggen, når de laver en bommert, får underskud eller underbyder konkurrenterne for at overtage det fulde marked selv.
Det offentlige er efter vores opfattelse slet ikke gearet til at drive erhverv, og det er heller ikke overhovedet formålet med den offentlige sektor set med vores øjne at drive egentlig erhvervsvirksomhed.
Det her kan let blive en meget lang debat, for det er et meget vigtigt og meget relevant tema, som denne gang er sat på Folketingets dagsorden via det her forslag fra Fremskridtspartiet, men som vi jo har drøftet mange gange tidligere.
Vi kan, ligesom vi tidligere har givet udtryk for,
støtte intentionerne i det foreliggende forslag, og vi glæder os til, at der bliver en anden sammensætning i Folketinget, så det offentliges erhvervseventyr for skatteydernes penge kan blive begrænset.
Jørn Jespersen (SF), 1998-02-18:
Den konkrete begrundelse er EXSOS-sagen.
Som det er forslagsstillerne bekendt, er vi ikke enige i tankegangen og kan ikke støtte forslaget.
Ulla Solvang (RV), 1998-02-18:
Dette lovforslag rejser et grundlæggende ideologisk spørgsmål: Er man for eller imod en udvidelse af de kommunale muligheder på erhvervslivsområdet?
I Det Radikale Venstre har vi den holdning, at et positivt samspil mellem kommunale og private aktiviteter kan tilføre den enkelte borger en økonomisk gevinst.
I den aktuelle sag mener vi, at kommunerne på en lang række områder sidder inde med en viden, f.eks. på sundheds- og uddannelsesområdet, som de lokale erhvervsvirksomheder i erhvervsøjemed vil kunne drage stor fordel af.
Og omvendt vil kommunerne drage fordel af den yderligere udvikling i erhvervsaktiviteterne. I forbindelse med forslaget om at ophæve kommunernes samarbejde med aktieselskaber vil jeg i øvrigt gerne sige, at hvis det at være aktionær er at drive bankvirksomhed, så driver alle aktionærer i dette land bankvirksomhed, og sådan tror jeg ikke de opfatter det.
De opfatter sig naturligvis som medansvarlige og har en tro på, at andre kan drive den virksomhed, de indskyder kapital og viden i.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1998-02-18:
Da vores ordfører på området, hr. Frank Aaen, ikke kan være til stede, skal jeg kort redegøre for Enhedslistens stilling
til forslaget.
Det er et forslag, der trækker i den decideret modsatte retning af det, som er vores målsætning.
Vores målsætning er tværtimod at udvide og udbygge det offentliges, herunder også både amters og kommuners, aktiviteter på erhvervsområdet.
Så vi kan under ingen omstændigheder støtte forslaget.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-02-18:
Jeg skal meddele Dansk Folkepartis holdning til lovforslaget her, L 160.
Vi kan støtte forslaget, ikke bare ud fra, at erhvervsministeren tidligere på dagen forsøgte at irritere os med, at vi skulle gå imod det hele - nu har vi faktisk støttet adskillige forslag her i dag; det er helt bekymrende - men også fordi vi rent faktisk mener, at der er sagligt belæg for, at det her forslag bør kunne nyde fremme i Folketinget.
I det hele taget mener vi, at jo skarpere en afgrænsning
man kan lave mellem, hvad der på den ene side foregår i offentligt regi, og hvad der på den anden side foregår i privat regi, jo bedre er det.
Jo nemmere er det både finansielt, ledelsesmæssigt, og hvis noget går galt og nogen skal drages til ansvar, at finde ud af, hvor aben skal placeres.
Hver gang man forsøger at lave en forplumring eller en sammenkøring af private og offentlige interesser, så er det jo, vi får alle problemerne.
Det, der også er baggrunden for forslaget, er firmaet EXSOS' problemer, og det er sådan en lex EXSOS, vi har med at gøre her i dag.
Det er jo et strålende eksempel på de problemer, som har været, og som vil komme i større omfang fremover med det stigende engagement, det offentlige har i private virksomheder og i at gå med i forskellige former for udviklingsaktiviteter, hvor private og offentlige altså skal gå hånd i hånd.
Vi støtter, at man får klare skillelinjer mellem det private og det offentlige, og derfor kan vi støtte det forslag, vi har til behandling her i dag.
Sonja Albrink (CD), 1998-02-18:
CD har problemer med dette forslag om at oprette et Center for Forbrugerinformation.
I CD mener vi ikke, det er hensigtsmæssigt at skabe et forbrugerpolitisk organ, som er drevet for flere offentlige midler.
Staten skal sikre information til forbrugerne, og der er behov for en effektivisering af den nuværende indsats, men
ikke som forslaget her lægger op til.
Samtidig føler vi, at sammenlægningen sker lidt hen over hovederne på de parter, der i dag varetager forbrugerinformationen.
De offentlige midler skal sikre adgangen til at få udbredt information om de varer, forbrugerne præsenteres for - det være sig produkter som f.eks. legetøj, husholdningsredskaber, tjenesteydelser og mange andre ting - men kodeordet må være og skal blive information og ikke, at der skabes et politisk organ.
Det er CD's opfattelse, at oplysningsopgaven kan klares bedre, end tilfældet er i dag, og vi mener også, at det burde overvejes, hvordan man kunne få mere for de midler, der er afsat i dag.
Men det skal som sagt ikke være på den måde, ministeren foreslår her.
Svend Erik Hovmand (V), 1998-02-18:
Erhvervsministerens forslag om ændring af markedsføringsloven er efter vores opfattelse et forslag, som vi ikke har brug for lige nu.
Indholdet, som det ligger her, kan vi ikke tilslutte os, og timingen i forhold til den problemstilling, som foreligger, synes vi er dårlig.
Jeg skal komme ind på hvorfor.
Lad mig eksempelvis nævne, at erhvervsministeren i april måned 1997, den 29. helt nøjagtig, fremlagde en forbrugerpolitisk strategi, hvor det på side 8 fremgår, og nu citerer jeg: »For at skærpe konkurrencen mellem de erhvervsdrivende og anvende ressourcerne bedre hos Forbrugerombudsmanden vil regeringen foreslå at ophæve specialforbudene i markedsføringsloven.
Det gælder forbudene mod at give gaver ved salg, mængdebegrænsninger ved køb af varer, fremme af salg gennem rabatkuponer og -mærker samt købsbetingede præmiekonkurrencer.«
Hvad er det, ministeren her siger?
Han siger, at han vil komme med en ændring af markedsføringsloven, som liberaliserer den yderligere.
Det synes vi jo lød meget godt.
Og hvad ser vi så nu?
At disse liberaliseringstanker helt er væk; de er fjernet.
Hvad er der egentlig foregået i den socialdemokratiske gruppe i perioden fra 29. april sidste år og til i dag?
Jeg ser stift på den socialdemokratiske ordfører, fru Sonja Mikkelsen, og gentager mit spørgsmål: Hvad er det, der er foregået?
Er det sådan, at ministeren er blevet tvunget af fru Sonja Mikkelsen og andre i den socialdemokratiske gruppe til totalt at ændre holdning på det her område?
Ja, jeg spørger kun. Men bortset fra den sag, som jo ikke er den væsentlige, vil jeg gerne sige, at efter vores opfattelse er det helt afgørende i denne sag spørgsmålet om Forbrugerombudsmandens indflydelse og retssikkerheden.
At give Forbrugerombudsmanden magt og indflydelse, som om det var en stat i staten, er efter vores opfattelse at gå alt for vidt.
Retssikkerheden for producenter og for andre går fløjten, og det vil vi ikke gå med til.
Så er der en række andre mindre ting.
Jeg skal kun hæfte mig ved spørgsmålet om garantier, og det relaterer jeg til mine indledende bemærkninger.
Vi drøfter i øjeblikket i EU-sammenhænge spørgsmålet om garantiregler, vi har haft diskussionen i Europaudvalget, vi ved, at der i øjeblikket foregår forhandlinger i Kommissionen og i Ministerrådet.
På den baggrund synes jeg, at det virker som en forkert timing, at vi i Danmark nu skulle fastlægge nogle særlige principper på det her område, før vi kender resultatet i resten af Europa.
Taler vi Internet, taler vi postordresalg osv., så ved vi, at det betyder kolossalt meget, at vi har sådan nogenlunde samme regler på den ene og den anden side af en grænse.
Derfor synes jeg, at man skulle stikke piben ind med det her forslag.
Se, hvad der sker omkring Internettet; der er jo også noget arbejde i gang her.
Se, hvad der sker omkring garantiordningerne i EU, og find så i øvrigt nogle andre formuleringer på hele området omkring Forbrugerombudsmanden.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-18:
Jeg skal takke for det korte svar og også for det forholdsvis klare svar.
Jeg vil så spørge videre: Kan udenrigsministeren bekræfte, at Sir Leon Brittan, kommissæren, har været på besøg i Beijing i oktober, og at man på det møde bl.a. som en mulighed for at åbne op for Kinas adgang til WTO, som er et fremmeligt Kinaønske, har diskuteret, at forudsætningen for, at EU vil støttet det kinesiske standpunkt, var, at der til gengæld opnåedes en eller anden fred mellem Danmark og Kina, og at Danmark skulle yde det bidrag, at man skulle nedtone kritikken.
Når jeg spørger igen, er det bl.a., fordi det i denne artikel bekræftes både fra EU-systemet og ligeledes af folk fra Udenrigsministeriet.
Der er ganske vist ikke anført navne i artiklen, men Politikens bemærkning er, at det er bekræftet af kilder i Udenrigsministeriet.
Men jeg ser, at udenrigsministeren slet ikke er i stand til overhovedet at genkende dette begivenhedsforløb.
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-02-18:
Jeg kan sagtens genkende, at Danmark arbejder for, at Kina bliver medlem af WTO.
Det vil betyde, at Kina skal spille efter de samme regler i handelspolitikken som vi andre.
Jeg kan også bekræfte, at Sir Leon Brittan på EU's vegne har sagt til de kinesiske myndigheder, at EU altså har en fælles handelspolitik, og at Kina ikke kan indføre handelsrestriktioner over for et enkelt land.
Der er altså i handelspolitikken en solidaritet mellem EU's medlemmer, og det kan jeg også bekræfte, men jeg kan helt afkræfte, at Sir Leon Brittan eller nogen anden EU-kommissær har forhandlet på Danmarks vegne eller har kunnet stille noget som helst i udsigt på Danmarks vegne om vores holdning i FN's Menneskerettighedskommission.