runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-12-15:
Jeg vil også benytte lejligheden til at udtrykke min ærgrelse over, at vi skal behandle det her betydningsfulde lovforslag på et tidspunkt, hvor vi har rigeligt at lave, men det har måske været nødvendigt at fremme sagen.
I den forbindelse er det jo også lidt irriterende, at vi først får høringssvarene i formiddag, så vi ikke har haft mulighed for at læse dem. Vi konstaterer jo, at dankortet har været en stor succes, og at § 20 har været en af forudsætningerne for den succes.
Vi konstaterer også i Kristeligt Folkeparti, at jorden ikke længere er flad, og at det, at den er rund, måske er forudsætningen for, at den elektroniske handel overhovedet kan fungere med den teknik, man har udviklet, og at der også derfor kan være et behov for at modernisere loven omkring betalingskort, dankort.
Men vi er dybt bekymrede over det, der foregår.
For selv om gebyret alene må dække omkostninger, som det hedder sig, må vi jo konstatere, og vi har erfaring for, at regnestykker kan opstilles sådan lidt forskelligt efter, hvilket resultat man ønsker at komme frem til.
Og vi deler fuldt ud fru Kirsten Jacobsens skepsis over for pengeinstitutternes intentioner i den forbindelse.
Vi er bange for, at dankortet kan miste den position, som det har haft i omsætningsleddet i Danmark. Så vi er umiddelbart imod lovforslaget, og vi vil gerne være med til at bore i det under udvalgsbehandlingen.
Jann Sjursen (KRF), 1998-12-15:
I lighed med tidligere beklager vi fra Kristeligt Folkepartis side, at loven ikke er delt op, så man kunne få en klar debat om de to elementer, der er i loven.
Derfor vil jeg tilkendegive her ved andenbehandlingen, at vi fra Kristeligt Folkeparti kan støtte SF's ændringsforslag om, at loven opdeles i to, sådan som det også fremgår af det betænkningsbidrag, som er afgivet fra Socialistisk Folkepartis side.
Jeg må forudse, at det ikke lykkes at komme igennem med en sådan opsplitning.
Derfor vil vores stemmeafgivning ved tredjebehandlingen selvfølgelig være påvirket heraf, og det vil sige, at vi ikke kan tilslutte os lovforslaget, fordi vi også, da man diskuterede integrationsloven i juni måned, i sidste folketingssamling, gik imod denne som følge af de bestemmelser, der er dér, om bl.a. introduktionsydelse.
Men vi kan altså tilslutte os det forslag til ændring af loven, som et mindretal, altså bestående af Socialistisk Folkepartis medlemmer af udvalget, har stillet i betænkningen.
Pia Gjellerup (S), 1998-12-15:
Ja, men så får vi lejlighed til at vende tilbage til de meget principielle ting, som hr. Frank Aaen og jeg næppe bliver enige om.
Hr. Frank Aaen gør betalingsformidling til noget, der er meget, meget, meget omfattende.
Til hr. Ole Sohn vil jeg sige: Der er udtrykt ønske blandt høringssvarene fra Finansrådet om at deltage.
Det, der har været min overvejelse, og det var det første udgangspunkt,
Jeg synes, der kan gives et billede af panelet, som ikke nødvendigvis er det, der er det mest hensigtsmæssige, hvis alle og enhver, var jeg lige ved at sige, i hele høringskredsen sad med i det. Men jeg har signaleret dette på denne måde, at jeg ikke vil være den, der på forhånd smider nogen ud af et arbejde, som under alle omstændigheder skal gøres, så derfor vil jeg meget gerne lytte til, hvilke råd også den del af Folketinget, der bærer lovforslaget igennem, giver.
Frank Aaen (EL), 1998-12-15:
Selvfølgelig ved jeg, der tjenes penge.
Det sagde jeg i min ordførertale.
PBS tjener i forvejen styrtende med penge.
Det, det går ud på lige i øjeblikket, er, at de vil tjene endnu flere penge.
Det var det, mit spørgsmål til ministeren gik på:
Hvorfor skal man kunne tjene penge på pengeformidling?
Er det ikke rigtigt, at pengeformidling drejer sig om effektiv, troværdig, hurtig formidling af information om betalinger?
Det er det, det går ud på.
Det bør ikke være noget, der tjenes penge på.
Men vi vender tilbage til sagen, og Enhedslisten fremsætter sit forslag om at nationalisere dankortet i stedet for det her.
Ole Sohn (SF), 1998-12-15:
Jeg vil sige det på den måde, at jeg er delvis tilfreds med ministerens besvarelse om panelet, for jeg kan forstå, at ministeren er indstillet på at se på sammensætningen af det.
: Er det alene ministerens egne overvejelser, der fører til ændringen, altså, at man fjerner IT-branchen, forbrugerne og detailhandelen og ændrer det til væsentlige interessenter?
Eller er der nogen, der i høringsrunden har udtrykt ønske om at være med, og for nu at spørge direkte: Er det sådan, at det er bankerne og pengeinstitutterne, der har bedt om at være med?
Har de, som skal kunne tjene på systemet, bedt om at være en part i panelet?
Pia Gjellerup (S), 1998-12-15:
Med hensyn til panelet vil jeg sige, at vi til at begynde med
Det, der var naturligt at skrive ind i lovforslaget i den sidste instans, var hele den kreds af mulige interessenter, som har været med i forhandlingerne fra start af, og til de overgik til at være, jeg var lige ved at sige egne overvejelser, og hvor vi kun har haft rådførsler med de forskellige organisationer.
Jeg er åben for, hvem der kan være i panelet.
Den overdommerfunktion håber jeg vi kan få truffet afgørelse om.
For det første ligger den i Folketinget.
For det andet skal panelet bruges til at give os de bedste meldinger undervejs.
Og jeg syntes ikke, at jeg ville udelukke, at der kunne være interessenter, som vi ikke havde haft med fra den første begyndelse.
Men jeg synes, det kan være meget velegnet at drøfte under udvalgsarbejdet, hvordan panelet sammensættes, også i forhold til hvem der er interesseret i at deltage med i arbejde, som i høj grad også skal leveres.
Endelig til hr. Frank Aaen igen med hensyn til kortene
: Det er jo ikke kun formidlingen, og det er ikke kun den lille PBS-struktur, som i realiteten er en telefoncentral, men det er spørgsmålet om alle de forbindelser, alle de aftaler, der skal indgås både i den ene og den anden ende af det.
Det er ikke nationalbankstof, sådan ville jeg i hvert fald ikke vurdere det.
Jeg stiller ikke Nationalbanken spørgsmål, men jeg går ud fra, at Nationalbanken melder sig helt af sig selv, hvis den mener, at der er interessante forhold, som naturligt ligger inden for Nationalbankens område.
Den sidste bemærkning: Jeg troede ikke, at hr. Frank Aaen var så naiv at tro, at bankerne ikke tjener penge på dankortet i dag.
Alle tjener penge.
Det, vi ikke kan se, er, hvordan de tjenes, og hvem der betaler dem, andet end at det er bankkunder generelt og nødvendigvis ikke dem, der bruger dankort.
Frank Aaen (EL), 1998-12-15:
Selvfølgelig ved jeg, at det drejer sig om debetkort.
Det, det drejer sig om her, er, at hvis vi får PBS-dankortet, er den mest sandsynlige konkurrent et udenlandsk selskab.
Det kunne være Mastercard, som lavede et debetkort, der virkede i Danmark.
Eurocard kunne være en anden, der lavede et debetkort, som virkede i Danmark.
Det kunne også være nogle andre multinationale selskaber.
Kernen i det er jo, at der ikke bliver fri konkurrence.
Det bliver sådan, at der kun er et, to, tre store selskaber, som driver denne slags betalingskort, som driver dankortlignende ordninger.
Derfor bliver der jo ikke fri konkurrence.
Er ministeren ikke fuldstændig enig i, at den eneste grund til, at et privat selskab går ind i det her marked, vil være for at tjene penge?
Og kan ministeren fortælle mig en eneste god grund til, at der skal tjenes penge på pengeformidling?
Det er jo derfor, at Nationalbanken er en meget bedre løsning, for Nationalbanken skal ikke tjene penge på pengeformidling, den skal bare sørge for, at vi har en god og sikker og effektiv pengeformidling, og ikke andet.
Jeg synes, ministeren bør kommentere spørgsmålet: Hvad er fordelen ved at have fri konkurrence og dermed nogle, der kan tjene penge på pengeformidling?
Har ministeren overvejet, og vil ministeren spørge Nationalbanken, om de kunne drive sådan en betalingsformidling?
Ole Sohn (SF), 1998-12-15:
Mit spørgsmål om tidsfristen bygger bl.a. på, om man synes, det er rimeligt, at de, som ønsker konkurrencen, også lægger an til at vise, at de er indstillet på en fair konkurrence.
Jeg synes, at ministeriet har ligget meget under specielt for bankernes pres i den her sag.
Et af elementerne er jo, at i det oprindelige lovforslag stod der, at der skulle nedsættes et panel, som skulle følge udviklingen, bestående af forbrugerne, IT-branchen og detailhandelen.
Det er nu ændret til, at det er væsentlige interessenter, der skal sidde i det testpanel.
Den formulering kan da kun være kommet ind, fordi bankerne også skal være med til at sikre et pres for at få ophævet § 20.
Jeg vil spørge på en anden måde: Hvorfor er den formulering ændret, fra at det var brugerne, detailhandelen og IT-branchen, der skulle sidde i det panel, og som skulle undersøge konkurrenceforholdene, til nu at være væsentlige interessenter, underforstået at bankerne også skal have plads i panelet?
Pia Gjellerup (S), 1998-12-15:
Hr. Ole Sohn spørger om, hvordan det kan være, at man er så forhippet på at sætte en frist på 3 år.
Se, vi har en meget forskellig holdning, kan jeg mærke, til forventningerne om, hvordan den teknologiske udvikling vil blive, og hvordan konkurrenceforholdene bliver.
Man kunne vel anskue de 3 år som en sikkerhed for forretningerne til at kunne indrette sig på, at der vil komme det, der bliver konsekvensen af etableringen af en fuldstændig konkurrence, nemlig en ophævelse af § 20. Vi sikrer, at der er 3 år som minimum.
Hvis vi skrev i loven, at vi ville arbejde frem mod en ophævelse af § 20 på det tidspunkt, hvor der måtte være etableret de fulde forudsætninger for reel konkurrence, kunne vi faktisk formentlig komme dertil meget, meget hurtigere.
Derfor ville der med hr. Ole Sohns melding om, at nu skulle man vente, gå meget mere end 3 år.
Jeg mener faktisk, at hvis vi ikke satte 3 år ind, ville det gå meget hurtigere.
Så sådan kan vi jo nærme os det, og i det arbejde, der har været lavet af de forskellige organisationer, hvor man ikke nåede frem til det endelige resultat, men som dog gav meget, meget væsentlig inspiration til løsningen,
har man også nærmet sig med opfattelserne fra hver side, og vi er landet på de 3 år, fordi dér lå der en rimelig balance.
Dér var der en sikkerhed for, at også de forretningsdrivende kunne indrette sig på fornuftig vis.
Det var dér, jeg skitserede den dér meget skarpe skillelinje mellem det, der er forudsætningerne for fri konkurrence, og så skæret med ophævelsen af § 20, hvor man faktisk først kan etablere den frie konkurrence.
Der skal være noget at konkurrere om, før der kan være fri konkurrence.
Vi har også angivet, at man udmærket kan forestille sig, at man i en overgangsperiode faktisk skal bruge en særlig paragraf med et særligt konkurrencetilsyn, sådan at man i den periode, der går, fra den fri konkurrence kan etableres, og til den faktisk reelt også er etableret, gør sig umage for at følge med og har mulighed for at gribe ind. Til hr. Frank Aaen vil jeg blot sige, at kort jo er noget forskellige.
Der er kreditkort, og der er debetkort.
Det, vi taler om her, er jo faktisk debetkortene, og derfor er svaret nej på hr. Frank Aaens spørgsmål.
Frank Aaen (EL), 1998-12-15:
Det er til ministerens lille eftertanke: Jamen dankortet har
jo ikke nogen penge.
PBS-systemet har jo ikke nogen penge.
Det eneste, PBS gør, er at registrere, at nu skal der flyttes penge fra en bank til en anden bank.
Så Nationalbanken er i virkelighed dem, vi kan være mest trygge ved, men også dem, som har de længste erfaringer med at gøre denne type ting.
Derfor er det helt naturligt, og det er en del i almindelig pengeformidling.
Vi havde i øvrigt akkurat den samme holdning, da vi for nogle år siden havde fat i spørgsmålet, om det at lave møntkort skulle liberaliseres.
Der havde vi også samme opfattelse.
Vi mente, det skulle være en del af Nationalbankens naturlige virksomhed.
De udsteder sedler, de udsteder mønter.
De kan også udstede elektroniske sedler og elektroniske mønter, og de kan selvfølgelig også sørge for den betalingsformidling, der ligger i at have dankortet.
Lad mig så spørge ministeren med hensyn til det med fri konkurrence: Hvis vi om 2 år har et kort, som hedder dankort, et andet kort, som hedder Mastercard og et tredje kort, som hedder Eurocard, er det så det, ministeren vil kalde fri konkurrence?
Ole Sohn (SF), 1998-12-15:
Det er da lidt bagvendt at lægge an til at imødekomme det pres fra bankerne om, at de vil have lov til at tage gebyrer på det hele
Det er da bedre at se, om bankerne af sig selv er med til at skabe grundlaget for det.
Og er de det, ja, så kan man tage sagen om en revision op.
Det er da utrolig bagvendt, specielt fordi bankernes eneste interesse er at få gebyret. Så vil jeg godt høre, hvorfor man samtidig ønsker at afskaffe § 20 a, den nye ågerparagraf, når der skal være fri konkurrence.
Er der ikke stadig væk en interesse fra lovgivningsmagtens side i at forhindre, at der bliver urimelige avancer, hvis man afviklede § 20?
Og det sidste spørgsmål er: Hvorfor skal der i lovforslaget allerede nu åbnes mulighed for gebyrer på områder, som i dag er gebyrfrie?
Frank Aaen (EL), 1998-12-15:
På trods af at PBS-systemet, som det er en del af i forvejen, tjener styrtende med penge, er det alligevel målet at kunne tjene endnu flere penge.
Hvor skruppelløs man er i bankerne, har vi jo set i forløbet her, hvor man tog internethandelen som gidsel for at kunne bane vej for den ændring, der åbner mulighed for en gebyrudvikling betalt af forbrugerne.
Der er ingen tvivl om, at nu har de også lært, hvordan man kan gøre det, når man laver aktion på den måde, og så kan man komme endnu længere.
Derfor er det nødvendigt at stoppe.
Vi siger derfor nej til lovforslaget her, men vi vil komme med et andet forslag, der i al sin enkelhed går ud på at nationalisere dankortet.
Det er sådan set det, der kan give alle sikkerhed for, at det eneste, vi betaler for i forbindelse med pengeformidling, er det, det koster at drive pengeformidlingen, og ikke noget som helst andet.
Vi synes, det var en naturlig ting, at dankortet blev flyttet ind under Nationalbanken herovre, således at vi var fri for, at man skulle bruge magten over dankortet som en måde at presse gebyrer ud af forbrugerne på.
Så jeg kan helt klart sige nej til det, og jeg kan love, at der kommer et lovforslag fra Enhedslisten om at nationalisere dankortet.
Pernille Frahm (SF), 1998-12-15:
Allerede ved førstebehandlingen af dette forslag sagde vi fra SF's side, at det var en uskøn blanding, at det var et rodsammen af to helt forskellige dele, og derfor har vi i udvalget bedt om at få loven delt op i to.
Vi er meget kede af, at vi ikke har fået opbakning fra ministerens side, for vi kunne så have fået en smuk situation, hvor vi havde stemt sammen om den ene del, der handler om kontanthjælp til indsatte, og hvor vi kunne have fået en klar diskussion om den anden del, der handler om en forlængelse af den midlertidige opholdstilladelse.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-12-15:
Fremskridtspartiet har stillet ændringsforslag nr. 8, og selv om det efterhånden sjældent - ja, så at sige næsten aldrig - lykkes ved hjælp af selv saglige argumenter at overbevise Tingets medlemmer om, at det somme tider er klogt at skifte standpunkt, især hvis man har et forkert, vil jeg alligevel gøre forsøget.
Med de sager, vi har haft i årevis inden for den finansielle sektor, og med de problemer, vi har været stillet over for, har det været umuligt for Folketingets stående udvalg at finde ud af, hvad der har været op og ned på de forskellige sager, og vi konfronteres dagligt i pressen med påstande om, hvad der er foregået i Finanstilsynet, uden at vi har nogen som helst mulighed for at få at vide: Er det sandt, eller det ikke sandt
Fører Finanstilsynet tilsyn efter den lov, Folketinget har vedtaget, eller har Finanstilsynet et helt autonomt lovsæt, som enten er godkendt af en regering eller overhovedet ikke er blevet godkendt?
Hvis man stemmer for ændringsforslag nr. 8, får Folketingets stående udvalg dermed den mulighed for at føre det tilsyn, som grundloven siger, vi skal føre med regeringen, og sådan er det da også i mange andre parlamenter.
At EU-direktivet i sin tid blev udmøntet på den måde, det er sket i de danske tavshedsbestemmelser, er efter Justitsministeriets opfattelse en overimplementering af direktivet, og det er da heller ikke lykkedes for økonomiministeren - uanset at man har spurgt Kommissionen tre gange - at få Kommissionen til at fastslå, at Fremskridtspartiets ændringsforslag ikke kan holdes inden for direktivets rammer. Hvis Folketingets flertal stemmer imod ændringsforslaget, cementerer Folketingets flertal egentlig, at vi er ligeglade med, om vi kan opfylde den forpligtelse, vi har ifølge grundloven.
Vi er egentlig ligeglade med, om Finanstilsynet sidder og opfører sig som en eller anden autonom bevægelse, og vi er ligeglade med, hvilke skandaler pressen fremhæver den ene gang efter den anden. Jeg synes, Folketingets flertal skal tænke sig meget om og simpelt hen stemme for ændringsforslag nr. 8, så vi får sikkerhed for at vide, hvad der sker, og får mulighed for at vide, hvad der er op og ned på de forskellige sager.
Svend Auken (S), 1998-12-15:
Jeg er enig med SF og Enhedslisten i, at ydelse af statstilskud skal ske i overensstemmelse med de energipolitiske mål, der er fastlagt i handlingsplanen »Energi 21«, så længe den gælder, og jeg er enig i, at der skal sigtes mod en bæredygtig udvikling.
På et eller andet tidspunkt vil »Energi 21« imidlertid blive afløst af en ny handlingsplan, og jeg synes derfor ikke, det er praktisk at nævne »Energi 21« i selve loven.
Et af hovedmålene i dansk energipolitik er ifølge »Energi 21« at skabe et robust og effektivt energisystem gennem udnyttelse af danske olie- og gasressourcer og øget udnyttelse af vedvarende energi.
Ressourcerne i undergrunden er som bekendt dansk ejendom, og denne ejendom søger regeringen at forvalte bedst muligt ved at udbyde forsknings- og indvindingsaktiviteter til virksomheder med den fornødne ekspertise.
For den danske undergrund gør der sig imidlertid nogle særlige geologiske forhold gældende, som vanskeliggør udvindingen af olie og naturgas fra visse forekomster.
Man kan ikke forvente, at de pågældende virksomheder af egen drift udvikler den særlige ekspertise, der skal til for at få den bedst mulige udnyttelse af ressourcerne under disse komplicerede forhold, og det er således i statens interesse fortsat at yde støtte til den faglige udvikling på dette område.
Danmark er i dag i den gode situation, at vi er selvforsynende med olie og naturgas og også kan eksportere begge dele.
Olie og naturgas dækker i dag godt 90 pct. af det samlede danske energiforbrug, og værdien af den årlige olie- og naturgasproduktion i Danmark har det seneste år været ca. 14 mia. kr.
Den danske olie- og naturgasproduktion spiller således en betydelig økonomisk rolle for den positive udvikling af beskæftigelsen og betalingsbalancen og for statens indtægter. Herudover spiller naturgassen en særlig rolle for opfyldelsen af CO2-målsætningen i »Energi 21«.
En forbedring af den samlede indvindingsgrad for olie på blot én procent gennem en fortsat udvikling og forskning vil betyde en forøgelse af reserverne, som vil svare til et par års dansk olieforbrug og have en værdi på næsten 15 mia. kr.
På denne baggrund lægger jeg vægt på, at der fortsat skal kunne gives støtte til forsknings- og udviklingsprojekter vedrørende forbedrede indvindingsmetoder for de danske olie- og naturgasforekomster.
Selv om jeg er enig med forslagsstillerne i, at hovedindsatsen i de kommende års energiforskning skal ligge inden for vedvarende energi og energibesparelser, må jeg alt i alt sige, at jeg ikke kan tilslutte mig det første ændringsforslag. Hvad angår ændringsforslag nr. 2,
lægger også jeg vægt på, at der fremover skal være bistand fra det rådgivende engergiforskningsudvalg, som det allerede er angivet i bemærkningerne til lovforslaget.
Imidlertid finder jeg ikke, at der er behov for at indføre det i selve loven, og jeg kan derfor ikke tilslutte mig det stillede ændringsforslag.
Aase D. Madsen (DF), 1998-12-15:
Dansk Folkeparti har tilkendegivet, at vi ville tage stilling til forslaget ved anden behandling.
Dansk Folkeparti har fået nogle tilfredsstillende svar, bl.a. med hensyn til det rådgivende udvalgs sammensætning.
Vi kan se, at det er sammensat af en lang række kompetente medlemmer, bl.a. fra det danske erhvervsliv, og det har beroliget os.
Jeg kan derfor meddele, at Dansk Folkeparti stemmer imod de to ændringsforslag fra SF og Enhedslisten og vil stemme for forslaget som helhed ved tredje behandling.
Ole Sohn (SF), 1998-12-15:
Ja, der bliver vendt op og ned på meget i dansk politik i disse tider, og SF har stillet et ændringsforslag til lovforslag nr. L 49, som går ud på at bevare den eksisterende lovs mulighed for Dansk Landbrugs Realkreditfond, sådan at den kan bevare eneretten til at belåne landbrugsejendomme på mellem 45 og 70 pct. af landbrugsejendommenes værdi.
Det foreslås af et flertal fjernet, og det er jo selvfølgelig lidt underligt, at specielt Venstre og De Radikale, som stod faddere til denne lov, nu er med til at ville ændre den.
Men den ændring, flertallet foreslår, ser vi som begyndelsen til enden for DLR.
Der er en enkelt ting, som også er væsentlig at hæfte sig ved i den forbindelse, og det er, at DLR ikke er omfattet af EU's direktiver på det finansielle marked, hvilket blandt andet indebærer, at det er Folketinget her, der kan fastsætte de regler, som DLR skal arbejde under.
Men også den mulighed bliver nu forpasset, hvis ikke SF's ændringsforslag bliver vedtaget.
Anni Svanholt (SF), 1998-12-15:
SF har sammen med Enhedslisten stillet to ændringsforslag, og dem vil jeg gerne motivere her.
Det første forslag handler om at præcisere formålet og gøre det fuldstændig klart, at det er vigtigt, at der i den kommende energiforskning skal satses på at understøtte en bæredygtig udvikling og det, der ligger i »Energi 21«, i særdeleshed energibesparende teknologier og nye vedvarende energiteknologier.
Vi mener også, at ændringsforslaget er fuldstændig i overensstemmelse med det, der ligger i et svar på et af de spørgsmål, vi har stillet, og derfor er det klart bedre at præcisere, hvad formålet med forslaget er.
Med det første ændringsforslag ønsker vi også at afskære muligheden for, at de sparsomme energiforskningskroner kan bruges til en indsats i Nordsøen.
Der er i forvejen tilført det område så mange penge, at der simpelt hen er penge nok til at lave forskning.
De meget begrænsede midler skal selvfølgelig satses rigtigt, dvs. på energibesparelser og vedvarende energi.
Det andet ændringsforslag handler om at lovfæste det rådgivende udvalg, som allerede fungerer, og som det derfor er oplagt at skrive ind i lovteksten.
Det er ikke den store revolution, der ligger i ændringsforslagene, og vi håber naturligvis at få opbakning til de præciseringer.
Inge Refshauge (DF), 1998-12-15:
Dansk Folkeparti er helt klar over, at dette lovforslag bliver vedtaget, men vi kan ikke andet end stemme imod.
Jeg går herop, fordi vi er meget utilfredse med det svar, vi har fået fra justitsministeren.
Det kan ikke passe, at justitsministeren ikke kan finde ud af, hvor mange af personerne i lovforslaget der får offentlige ydelser, hvor mange der får boligydelse, hvor mange der får arbejdsløshedsdagpenge.
Det kan ikke være rigtigt, at man ikke kan finde ud af det.
Det svar er vi simpelt hen ikke tilfredse med, og jeg har en fornemmelse af, at det skyldes, at den danske befolkning overhovedet ikke skal vide, hvad det koster.