Pia Kjærsgaard (DF), 1997-10-09:
Under overskriften "Danmark gør en forskel" måtte Folketinget lægge øre til statsministerens åbningstale, en tale, der alligevel ikke var så forskellig fra tidligere taler fra denne mindretalsregering - bortset fra de nye varslede afgifter og den nye tvungne opsparing. Statsministerens åbningstale var nu alligevel på flere måder bemærkelsesværdig, ikke mindst set i lyset af, at den efterfølgende har afsløret, at mindretalsregeringen selv har et mindretal, der ikke er enig med statsministeren i flere af de betragtninger, der kom frem i åbningstalen forleden.
Det er jo selvfølgelig ikke mindst flygtningepolitikken, jeg tænker på, hvor statsministeren tilsyneladende har improviseret lidt i den seneste tid og derfor i sin åbningstale har skrevet en smule om, at der nu skulle røres ved problemet, men den radikale samarbejdspartner har jo meldt ud, at man er uenig med statsministeren, og at hans udtalelser ikke dækker regeringens holdning.
Hvis en mindretalsregering skal have noget politik gennemført, så må man jo spørge andre, om de vil være med, og denne regering har i hvert fald tidligere fundet samarbejdspartnere i SF og Enhedslisten, venstrefløjens autonome talerør, og det har regeringen selvfølgelig lov til, men at en mindretalsregering ikke er enig med sit eget mindretal! Denne splid i mindretalsregeringen er selvfølgelig interessant, og de udtalelser, der er kommet fra f.eks. fru Elisabeth Arnold, er interessante, al den stund de viser, at regeringen ikke taler sammen om lovforslag på væsentlige områder.
Det har vi tydeligt fået bekræftet.
Flygtningeområdet er jo et utrolig vigtigt og relevant område at få diskuteret.
I Dansk Folkeparti har vi gang på gang forsøgt at få regeringen til at diskutere den nugældende udlændingepolitik, men uden held.
Først forleden dag, da statsministeren skulle holde åbningstalen, kom der nogle strøtanker, som var baseret på en kronik i Politiken af indenrigsministeren, tanker, der ikke er præcise, tanker, der skal forsøge at lukke for kritikken af regeringen, men desværre også tanker, som, hvis de bliver ført ud i livet, vil koste de danske borgere endnu flere penge til udenlandske borgere - flere penge end de 29,8 mia. kr., som regeringen årlig tillader bliver taget fra de danske borgere for at kunne føre en antidansk udlændingepolitik.
Indenrigsministeren har det jo med at bruge meget store ord om sine egne forslag.
Da det var millionaftalen med en klanleder i Somaliland, blev ordet gennembrud benyttet.
Gennembruddet bestod i at levere i alt 60 afviste fuldstændig ubegrundede asylsøgere tilbage til det land, de kom fra, mod en betaling på 56 mio. kr.
Det hænger selvfølgelig godt sammen med regeringens politik på udlændingeområdet, hvor den absolutte hovedpart af asylsøgere får lov at blive her i landet.
Det er jo socialdemokratisk logik, der batter, men også noget, man lykkeligvis ikke fik gennemført, og indenrigsministeren led - og heldigvis for det - et sviende nederlag, hvilket Dansk Folkeparti finder helt i orden.
Det nyeste varslede forslag kaldte indenrigsminister Birte Weiss for en helt ny flygtningepolitik.
Der bliver hæftet store ord på forslaget fra den side.
For hvor mange millioner kroner der denne gang bliver tale om af udgifter, vides endnu ikke, men billigt bliver det ikke, og i Dansk Folkeparti ser vi gerne indenrigsminister Birte Weiss skiftet ud med en borgerlig indenrigsminister i en ny regering.
Desperationen er da også tydelig i indenrigsministerens forslag, der pudsigt nok kommer nu, hvor vi står foran et amts- og kommunalvalg og et folketingsvalg, hvornår det så kommer.
I Dansk Folkeparti vender vi os kraftigt imod, at det skal gøres nemmere at få permanent opholdstilladelse, og de integrationsrammer, indenrigsministeren varsler, vil vi have byttet med programmer, der oplyser tilkomne asylsøgere og flygtninge om, hvordan det er bedst og nemmest at vende tilbage igen, når der er fred i hjemlandet.
Man har overhovedet ikke brugt begrebet hjemsendelse, repatriering, til de mange tusind udenlandske borgere, der befinder sig i Danmark, og hvor der faktisk er en mulighed for at vende tilbage til hjemlandet.
Vi må jo ikke glemme, at tusindvis af asylsøgere og flygtninge befinder sig her i landet under den nuværende lov, som Dansk Folkeparti vil have ændret, og som det var vigtigere at få set på end at se på integration af fremmede mennesker i vores land.
Der er nemlig stor og god grund til at kigge på den lov, der fortsætter med at gøre Danmark til et multietnisk samfund, hvilket er lig med et samfund, som vi ikke tror danskerne ønsker.
En analyse i Ugebrevet Mandag Morgen oplyste forleden, at borgerne finder, at Danmark modtager alt for mange flygtninge.
Men lad os nu se, hvor langt
indenrigsministerens strøtanker kommer, for indtil nu er det tilsyneladende bare nogle luftige tanker, der ikke er nedfældet på andet papir end statsministerens åbningstale.
I Dansk Folkeparti vil vi gå helt andre veje end regeringen i flygtningespørgsmålet.
Vi vil selvfølgelig have en kraftig stramning af muligheden for at få permanent opholdstilladelse i Danmark.
Vi vil have tidsfristen ændret fra de nuværende tre år, for efter bare tre år så har man tidsubegrænset opholdstilladelse i Danmark, der automatisk giver fast ophold og fornøjelse i Danmark på livstid.
Vi byder udlændinge med arbejdslyst velkommen, men kun på tidsbegrænsede opholdstilladelser, der kun kan fornys, hvis de får gang i at arbejde.
Flygtninge fra krig eller andre ulykkelige hændelser skal have hjælp hos os i form af mad, husly og undervisning, og de skal ikke integreres, men være klar til at tage tilbage til deres hjemland eller tæt derpå, så snart muligheden er til det.
Så er der selvfølgelig det, der har været debatteret kraftigt de senere dage, nemlig regeringens tvangsopsparing - for det er det, det er - som skal gøre ATP til en endnu større malkemaskine, end den er i forvejen.
Det er et forslag, som Dansk Folkeparti selvfølgelig klart siger nej til; det er 100 pct. sikkert.
En ny tvungen opsparing som den foreslåede vil ramme de økonomisk dårligst stillede.
Det er virkelig, det må man jo sige, en ny socialdemokratisk tankegang og en usædvanlig tankegang fra et såkaldt arbejderparti.
Det er måske den endelige dokumentation for, hvorfor så mange vælgere har forladt det tidligere arbejderparti og bl.a. søgt over i Dansk Folkeparti; det er da sandsynligt.
Regeringen evner selvfølgelig ikke at spare på det offentliges udgifter, men vender traditionelt blikket mod borgerne for at trække flere penge op af lommerne på dem.
Man kalder det, at borgerne skal spare.
Fra regeringens side siger man, at nu skal borgerne spare.
Man skal spare op til sin pension i en ordning, hvor pengene får en elendig forrentning set i forhold til, hvad der kan opnås ved at placere pengene i f.eks. private pensionsordninger.
4 mia. kr. skal postes ind i ATP svarende til 1 pct. af bruttolønnen.
Så kan nogle få glæde af denne indbetaling om måske 30 år, fordi Danmark i 1997 havde en socialdemokratisk mindretalsregering, der ikke kunne finde ud af det der med økonomi og offentlige besparelse.
Når en sådan tvangspensionsopsparing bliver foreslået, ser vi det i Dansk Folkeparti som et nyt regeringsskridt frem mod en reduktion af den folkepension, som i forvejen ikke er for god.
Landets kommende pensionister skal skæres i deres pension, hvis dette forslag gennemføres, og det er faktisk det, vi frygter at regeringen påtænker.
Det er lusket, men det er en sikker strategi fra regeringens side, og det er klart at spille med fordækte kort fra denne regerings side.
Det er nok sådan, regeringen vil sige.
At man kalder den opsparing, der så i ATP er foregået med tvang, vil man jo glemme at fortælle borgerne til den tid.
Dansk Folkeparti deltager ikke i de tvangsopsparinger, som regeringen lægger op til.
Husejerne får endnu en gang en over næsen med nye stempelafgifter.
Godt nok har Erhard Jakobsens efterfølgere godkendt disse forringelser for husejerne ved at udtrykke tilfredshed med statsministerens åbningstale, men det siger nok mere om CD's politik eller mangel på samme, end det siger om forslaget.
Lad os i stedet se på nogle af de offentlige besparelser frem for den konstante socialdemokratiske jagt på private mennesker.
Jeg har naturligvis noteret mig, at statsministeren oplyste, at staten skulle spare 2 mia. kr., og at man ville benytte en tættekam for at finde dette beløb.
Man har altså ikke gjort sig den ulejlighed at gå budgettet
igennem for egne misforhold, inden man begyndte at tænke på at pålægge befolkningen nye afgifter.
Og når statsministeren så taler om besparelser, kan det jo lige så godt være finanspolitiske stramninger, som statsministeren tænker på, hvis han da finder nogen lus i sin tættekam overhovedet. Danmark har brug for en ny regering.
Ikke en socialdemokratisk mindretalsregering, men en regering med borgerlig observans, og Dansk Folkeparti er klar til at tage et medansvar på store dele af en sådan regerings politik.
Vi vil naturligvis ikke gøre det kritikløst, men vi vil søge indflydelse på den politik, der føres, og vi sender først og fremmest det signal ud, for at vælgerne er helt klar over vores holdning til en ny regering.
Statsministeren roste i sin tale den offentlige service, idet han sagde: Vi har bedre offentlig service med mindre tyngende offentlige udgifter.
Mon ikke der er mange patienter på ventelister, der ikke vil skrive under på det, ligesom der er mange ældre syge danskere uden hjemmehjælp eller med indskrænket hjælp, der heller ikke vil skrive under på det!
Regeringen mangler da også at føre sandhedsbevis for sin påstand, som mere virker, som om det er taget ud af den blå luft, for sandheden er jo, at ventelisterne ikke er bragt ned på et acceptabelt niveau,
og sandheden er jo, at regeringens politik overhovedet ikke har skaffet en stabil og tilstrækkelig hjemmehjælp.
Det er uacceptabelt, og det skal ændres til helt anderledes gode forhold for disse medborgere. Det er faktisk rystende, at regeringen svigter sine egne borgere for at forgylde udenlandske borgere i Danmark, og det er utroligt, at regeringen kan tillade sig ikke at gøre noget mere for en god socialpolitik over for egne borgere.
Dansk Folkeparti tager selvfølgelig kraftig afstand fra den politik, som regeringen fører på det område.
Tilsyneladende havde statsministeren taget sin tættekam frem, da han i sin åbningstale havde fjernet regeringens forslag til en indsats for et bedre retssystem.
Hvor blev en større sikkerhed for borgerne og en indsats mod volden af?
Hvad vil regeringen gøre ved det, som statsministeren i en nytårstale ellers havde sagt, at man ikke ville finde sig i?
Der var et pip i talen om at samle de samme partier, der skar ned på politiets bevillinger ved aftalen i 1995, men ellers intet.
Det er ellers et spørgsmål, som optager befolkningen, som nu neddæmpes af regeringen.
Det er faktisk utroligt, at det var regeringspartierne, De Konservative og CD, som tillod den nedskæring hos politiet, der rent faktisk fandt sted. I den mellemliggende periode fra statsministerens nytårstale om, at man ikke ville finde sig i det, og til nu, har vi oplevet en voksende vold fra rockernes og andengenerationsindvandreres side. Volden mellem rockerne er dæmpet for tiden, mens en del af dem sidder i fængsel for vold, mord eller andre kriminelle handlinger; men den kan jo bryde ud igen når som helst.
Det, der er sket, er, at rockerbanderne på ægte mafiavis har delt landet imellem sig. Er det det, man er så tilfreds med?
Er det det, man siger
tillykke med?
Dansk Folkeparti mener ikke, at der er noget at sige tillykke med i den anledning.
I København har Blågårds Plads været kampplads for disse kulturberigende mennesker, og sådan trives den vold, som regeringen siger den ikke vil finde sig i, i bedste stil. Hvorfor hørte vi ikke noget i regeringens tale om disse problemer, der optager en meget stor del af danskernes hverdag?
Får regeringen ikke breve fra ganske almindelige mennesker, der skriver, at de føler sig utrygge, at de er bange for at sende deres børn ud om aftenen, at gamle mennesker holder sig hjemme om aftenen, fordi de simpelt hen er bange for, hvad der kan ske?
Svaret giver sig selv: Regeringen har ikke lyst til at tale om dem; man er interesseret i en borgfred med de øvrige partier herinde, så man kan fortsætte den handlingslammede linje på retsområdet.
Statsministeren taler så om det, han kalder en vis justering i forbruget, og at det ikke nytter noget at komme med løfter om skattenedsættelser, der ikke er dækning for.
Jamen statsministeren skal naturligvis sige sådan noget, ellers ville hans egen politik jo være devalueret i hans eget bagland.
I Dansk Folkeparti har vi faktisk en anderledes opfattelse af tingene, for vi håber, at den næste skattereform kan blive forhandlet på plads alene mellem borgerlige partier.
En skattereform med de borgerlige partier kan skabe de nødvendige forandringer, vores samfund har så stor brug for.
Det er faktisk umuligt at forestille sig en skattereform med skattelettelser, hvor socialisterne deltager.
For Dansk Folkeparti er det nødvendigt, at skattepolitikken bliver enkel, forståelig og retfærdig.
Som det er i dag, skal den enkelte borger jo operere med bundskat, mellemskat, topskat, positiv nettokapitalskat i topskattegrundlaget, grænser for skattefritagelse for aktieavancer, grænser for 40 pct.-skat af aktieindkomst osv. osv. Vi ønsker et system, hvor f.eks. selskabsskatten er helt fjernet.
De grønne afgifter, som også er en af den nuværende regerings indførte skatter, vil vi fjerne, ligesom lejeværdien af egen bolig skal væk.
Der er nok at tage fat på for en ny borgerlig regering, og Dansk Folkeparti vil meget gerne være behjælpelig, være ansvarlig, som det hedder i politikersprog, med at få disse forslag gennemført. Der er selvfølgelig utrolig meget at tage fat på, hvis man vil spare, uden at det skal gå ud over den enkelte borger, og der er ingen tvivl om, at man godt kan finde penge på de offentlige budgetter.
Jeg behøver bare at nævne ulandsbistanden, som kræver 10 mia. kr., ja, næsten 11 mia. kr. om året, MIKA-rammen på 2,5 mia. kr., miljø- og katastroferammen, Øststøtten, hvor Dansk Folkeparti i samarbejde med Danmarks Statistik har beregnet, at modtagne flygtninge, asylsøgere osv. koster 29,8 mia. kr. hvert eneste år.
Så har statsministeren selvfølgelig også i sin åbningstale været inde på et nej eller et ja til Amsterdamtraktaten.
I Dansk Folkeparti ser vi med stor bekymring på regeringens underskrift på Schengenaftalen, der blotlægger vores grænser imod danskernes ønsker.
Grænsen skal ligge åben, hvis regeringens politik følges, og det advarer Dansk Folkeparti imod.
Der kan godt være et godt naboskab på en vej eller imellem to lande, men det er altså godt med en hæk eller en grænsebom, der sætter en hertil og ikke længere-grænse.
Det er selvfølgelig også derfor, at Dansk Folkeparti anbefaler et nej til den nye Amsterdamtraktat.
Et nej vil bevare den nuværende danske suverænitet, medens et ja vil skære bidder af suveræniteten.
Det betyder blandt andet, at man vil overlade det til Ministerrådet at føre udlændingepolitik i Danmark, men det er selvfølgelig danske politikere i det danske Folketing, valgt af danske borgere, der skal lave en dansk lovgivning også på det her område.
Det er faktisk utroligt, når man har siddet og fulgt debatten hele denne her lange dag, at sådan som stemningen har været i salen, er det, som om interessen for et folketingsvalg kølnes.
Det er jo fantastisk, når man har hørt de udtalelser, der f.eks. er kommet fra Venstre og De Konservative, og som også er kommet fra SF og Enhedslisten.
Hvad er det nu, man vil?
Vil man bare skubbe det valg, som er på vej, og som under alle omstændigheder skal komme senest i september næste år, ud i fremtiden, så man tager det på et eller andet tidspunkt, hvor man føler, at det er bedst for en selv og ens eget parti?
Det er ikke ærligt, og der skal ikke herske tvivl om, at Dansk Folkeparti mener, at Danmark trænger til et valg, at vi godt vil have et valg nu og få luften renset, i stedet for at gå i gang med en folketingssamling, hvor der med garanti ikke bliver lavet den mindste smule fornuftig lovgivning, fordi vi alle sammen venter på valget.
Dansk Folkeparti skal kraftigt opfordre til, at man stemmer for det forslag til vedtagelse, som jeg på vegne af Dansk Folkeparti har fremsat, og at man tager valget nu.