Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-03-27:
Jeg vil gerne starte med at sige tak for en både god og indholdsrig debat her i dag, som jeg synes lover godt for den kommende tids samarbejde i Folketinget.
Jeg synes, de seneste indlæg, vi har hørt her fra talerstolen, er en god begrundelse for at gøre et par indledende bemærkninger om rigsfællesskabet, både når det gælder Grønland, og når det gælder Færøerne.
Allerførst vil jeg gerne sige velkommen til fru Ellen Kristensen og tak for indlægget og tak, fordi fru Ellen Kristensen havde medbragt og taget på sig den grønlandske nationaldragt, som på mange måder er noget af det smukkeste, der findes.
Hr. Hans-Pavia Rosing understregede, synes jeg, meget stærkt oprindelige folks situation og arbejdet for oprindelige folk også i FN-regi.
Hr. Hans-Pavia Rosing refererede til hr. Jonathan Motzfeldts arbejde i FN.
Jeg vil gerne understrege, at jeg deler det engagement, og jeg glæder mig til for min part at komme til Grønland her til sommer og deltage i en Inuit Circumpolar-konference i Nuuk. Må jeg sige til hr. Hans-Pavia Rosing, at jeg kan næsten se den rejse for mig, som de grønlandske politikere har haft i Grønland her under den dansk-grønlandske valgkamp.
Hr. Hans-Pavia Rosing refererede til en stigende optagethed i Grønland af Grønlands vej i fremtiden.
Jeg synes, det er rigtigt at diskutere det, og jeg enig i engagementet og i visionen.
Sandheden er jo, at vores hjemmestyreordning, som den blev etableret, og som den er kendt nu, er en ordning, der er beundret mange steder i verden, også af andre oprindelige folk.
Jeg vil gerne give håndslag på at medvirke til at udvikle den yderligere, også i det perspektiv, som her tegnes op.
Hr. Hans-Pavia Rosing nævnte en række konkrete emner, som skal forhandles mellem det grønlandske hjemmestyre og den danske regering.
Jeg glæder mig til at tage fat på det.
Der er jo allerede på embedsmandsplan kontakt, når det gælder bloktilskudsforhandlingerne, og snart træder de politiske forhandlinger for alvor i gang.
Vi er helt indstillet på at finde fornuftige løsninger derpå, og jeg er sikker på, at det vil kunne gøres.
Jeg har lyttet med stor interesse til hr. Hans-Pavia Rosings indlæg, når det gælder skolerne, når det gælder kloakeringsproblemerne, og når det gælder ledningsproblemerne
i Grønland
Jeg ved også - landsstyreformanden har understreget det over for mig i adskillige af vore samtaler - om det store efterslæb eller fornyelsesbehov, der er i Grønland.
Jeg kan ikke i dag give noget endeligt tilsagn i sagen, men har noteret mig de ønsker, man fra Grønlands side her har rejst, og jeg synes, det er rigtigt, at vi også har dem på vores bord, når vi mødes inden så længe.
Hvad angår de handelsmæssige restriktioner, er det jo et ærinde, som er til permanent drøftelse mellem udenrigsministeren og det grønlandske hjemmestyre.
Jeg ved, at udenrigsministeren ligesom jeg er optaget af, at vi prøver at finde fornuftige løsninger, der samtidig er bæredygtige i forhold til havets økologiske sammenhænge og overlevelsesmuligheder.
Jeg tror, vi kan gøre fremskridt dér også.
Selv vil vi være at finde, den danske regering,
Det forstår jeg så udmærket.
Fru Ellen Kristensen gjorde ligeledes meget ud af at påpege de konkrete spørgsmål, som jeg blot vil referere til i mit svar til fru Ellen Kristensen, sådan som jeg også gav det til hr. Hans-Pavia Rosing.
Jeg kan give håndslag på, at regeringens opfattelse af de grundlæggende værdier, et velfærdssamfund må bygge på, også er en opfattelse, vi gerne vil dele med Grønland.
Vi føler en respekt for det grønlandske folk og for Grønlands suverænitet, når det gælder formuleringen af eget værdigrundlag, men jeg er glad for at mærke, at også her har vi en lang række ting tilfælles.
Når det gælder råstofaftalen, må jeg sige, at den vil vi snarest mulig omsætte i praksis, og jeg kan sige »ja« til de terminer og tidsterminer, som er blevet nævnt, og som man har forespurgt om.
Når det gælder retsvæsenet forstår vi meget vel det særlige grundlag og den særlige erfaring, man har i det grønlandske samfund, også når det gælder kommunefogderne.
Jeg ved, at justitsministeren vil være meget opmærksom derpå, når vi skal i gang med at se nærmere på det.
Må jeg så til vores færøske kolleger gøre et par bemærkninger.
Allerførst også velkommen til det nyvalgte medlem, hr. Jóannes Eidesgaard.
Velkommen her i det danske Folketing.
Hr. Óli Breckmann har vi jo haft fornøjelsen af at kende igennem en del år.
Vi har i hvert fald kendt ham i en del år, også i den forgangne periode.
Jeg noterede mig, at hr. Jóannes Eidesgaard beklagede omstændighederne og forløbet af valghandlingen i går.
Jeg noterede mig hos hr. Jóannes Eidesgaard en optagethed af det, man vel kunne kalde færøsk neutralitet.
Jeg noterede mig ikke noget tilsvarende fra hr. Óli
Breckmann
Jeg skal ikke gå nærmere ind i materien, for det synes
jeg ikke vi skal i dag.
Jeg skal bare bruge den forskel i referencen til at nævne, at når jeg hører ønsket om respekt, så mærker jeg en større agtpågivenhed omkring det hos hr. Jóannes Eidesgaard, end jeg gør hos hr. Óli Breckmann.
Så kan den leve, så kan den fungere.
Og jeg er nødt til endnu en gang at sige, selv om det er lidt anspændt for os alle, at respekt for Danmark og mine muligheder for - regeringens muligheder for - at finde løsninger sammen med det færøske folk og det nyvalgte Lagting, når det bliver valgt - og det gør det jo - er selvfølgelig også beroende på, at den danske befolkning kan genkende et gensidigt respektfuldt forhold.
Jeg ved godt, at det på Færøerne er svært en gang imellem at forstå danskere, men man må også forstå, at for danskernes vedkommende er det svært en gang imellem at forstå færingerne.
Det synes jeg ikke vi skal hakke på hinanden for.
Jeg hørte et ordvalg: at det var den danske model, der havde forårsaget Færøernes fallit.
Det er altså ikke sandt.
Man må vedstå sig sit politiske ansvar.
Det gør jeg.
Det gør regeringen.
Det gør alle her.
At der så bagefter i Grønborgrapporten kan konstateres fejl, erkender jeg, og det tager vi ansvaret for.
Men årsagerne til krisen på Færøerne startede ikke i det danske Folketing.
Derfor er jeg også nødt til at sige til hr. Óli Breckmann i dag, at jeg er bekymret for det fiskeriniveau, som man i dag har på Færøerne, og jeg er bekymret for nogle af de elementer, der i dag udformes i den praktisk økonomiske politik på Færøerne.
Det har jeg sagt, da jeg var deroppe, og det vil jeg gerne gentage i dag.
Jeg siger det mere for god ordens skyld, for min respekt for den danske befolkning og det danske folkestyre tilsiger mig at sige det.
Ellers kan vi jo ikke tale sammen.
Uanset det nu er populært eller upopulært, så må det frem.
Og så til hr. Jóannes Eidesgaard igen.
Jeg vil af respekt for den færøske valgkamp - og dermed for det færøske folk - forholde mig til det konkrete oplæg, som hr. Jóannes Eidesgaard kom med.
Hr. Jóannes Eidesgaard sagde først: Vi har en hjemmestyreordning, der er 50 år gammel, den fejrer sit 50-års-jubilæum om ganske få dage, og er det ikke tiden, at vi nu igangsætter overvejelser om forfatningsmæssige ændringer?
Jeg vil gerne sige til hr. Jóannes Eidesgaard: Det forekommer mig, at hr. Jóannes Eidesgaard har ret.
Derfor er der et klart tilsagn fra den danske regering, som også er i vores regeringsgrundlag: Det, der er flertal for i det nyvalgte Lagting, er den danske regering fuldt og helt indforstået med, at vi tager op, og at vi omsætter det i praksis.
Det skylder vi det færøske folk; det skylder vi den gensidige respekt, vores samarbejde bygger på.
Jeg synes, at de tanker og det udspil, der er kommet fra det færøske Socialdemokrati og også visse andre partier, lyder interessant og moderne, hvis jeg må bruge det udtryk. Vi vil meget gerne deltage i en sådan fornyelsesproces med et nyvalgt Lagting, men vores naturlige udgangspunkt er, at der er et flertal i Lagtinget derfor, ligesom jo også samarbejdet her i det danske Ting beror derpå.
Til spørgsmålet om bloktilskud kan jeg kun sige det, jeg
allerede har sagt, og det, der fremgår af regeringsgrundlaget.
Det går vi i gang med forhandlinger om, så snart det er praktisk realistisk.
Der er kontakt på medarbejderniveauet, og det politiske skal vel løftes på det rette tidspunkt.
Hr. Jóannes Eidesgaard sagde, at det næppe er fornuftigt at tage fat på banksagen og på gældsafviklingen før et valg.
Det var hr. Óli Breckmann ikke enig i.
Må jeg indtage det standpunkt, at det, man beslutter i det færøske Lagting, vil jeg og regeringen hernede naturligvis respektere.
Hvis jeg skulle tale med fornuftens stemme, så ville jeg tilslutte mig hr. Jóannes Eidesgaard, det andet ville nemlig svare lidt til, at vi midt i en valgkamp herhjemme skulle forhandle finanslov i det danske Folketing.
Det tror jeg ikke vi ville komme godt af sted med.
Jeg har forstået indtil dette øjeblik, at der i det færøske Lagting ikke er truffet beslutninger med landsstyret om at rejse krav, at der ikke er et ønske om konkrete forhandlinger nu og her.
Hvis der skulle komme sådanne ønsker, vil vi naturligvis stille os til rådighed; det siger sig selv.
Men hvis man spørger om den danske regerings vurderinger, så er vores gode råd til færingerne - og det er ikke for at genere, det er bare et godt råd - at vi tror, det er klogest at vente til efter valget.
Så er vi til gengæld også parate dagen efter.
Men også det er færingernes beslutning alene; jeg siger det blot for at undgå misforståelser.
Til hr. Óli Breckmann, som talte om forældelsesfristen, vil jeg bare sige det enkle, som jeg også har haft lejlighed til tidligere at nævne for hr. Jóannes Eidesgaard, at fristen ikke skal sætte sig i vejen for, at vi når fornuftige forhandlingsløsninger.
På den ene eller på den anden måde vil regeringen gøre alt for, at der sker en fornuftig fristforlængelse, således at vi kan forhandle, uden at vi stresses af en bestemt dato. Datoer skal ikke skille os for at nå en løsning.
Jeg kan nævne, at jeg allerede har bedt justitsministeren om at tage drøftelser med de involverede parter, og det gøres der, kan jeg sige, ihærdige forsøg på i løbet af ganske, ganske få dage.
Må jeg med disse ord til vore to færøske kolleger udtrykke ønsket om, at vi kan finde en formel i fremtiden, som gør det muligt for os at fungere rigtig godt sammen.
Jeg taler ikke om de overordnede politiske temaer mellem Færøerne og Danmark, som jeg tror vi finder løsninger for, men jeg taler om samarbejdets form her i Folketinget.
Jeg håber som sagt, at vi finder den på en måde, som begge folk, både den danske befolkning, som har sammensat dette Folketing, og den færøske, kan erklære sig helt og fuldt tilfreds med, og som kan foregå på en måde, begge parter kan respektere.
Hr. Jacob Buksti præciserede med velkendt skarphed og analytisk kraft det danske folks klare valg mellem de to veje, der kunne tegne sig for det danske samfund.
Det var en klog analyse og konklusionerne ligeså.
Hr. Jørgen Estrup var lidt betænkelig ved hr. Anders Fogh Rasmussens ideologi eller rettere forsvundne ideologi.
Jeg kom til at tænke på hr. Groucho Marx, altså ikke Karl, men Groucho Marx, som engang for mange år siden har sagt de berømte ord - de er ganske vist på udenlandsk, men det er vel tilladt at citere på udenlandsk her?
Det er det - og jeg tror
egentlig, det var det, hr. Jørgen Estrup tænkte på.
Groucho Marx siger følgende: »These are my principles.
If you don't like them, I've got others«, eller oversat til godt dansk:
Her er mine principper.
Kan I ikke lide dem, så har jeg såmænd nogle andre at byde på.
Jeg husker, at hr. Anders Fogh Rasmussen engang har sagt: Du skal kendes ved dit standpunkt.
Slå din hjelm op, hold klar tale og lad os så bagefter mødes og forhandle om løsninger.
Jeg blev ligesom hr. Jørgen Estrup en lille smule bekymret, for jeg kunne ikke helt øjne, hvad det var for principper, det skulle bero på.
Det finder vi jo som sagt nok ud af.
Hr. Jørgen Estrup var ligesom hr. Jacob Buksti optaget af regeringens hovedstrategi, men understregede også samarbejdets kunst og samarbejdets ønske.
Der var én ting, som både hr. Jacob Buksti og hr. Jørgen Estrup reagerede på, og det var den megen kritik, der var af regeringen, fordi regeringsgrundlaget ikke var præcist nok; man fik nærmest indtryk af undervejs igennem debatten i dag, at det skulle have været på sådan det meste af en årgang af Folketingstidende.
Må jeg minde om, at det første regeringsgrundlag, vi kender fra nyere tid, kom den 14. maj 1929, og det blev forelagt af den daværende Stauning-Munch-regering, hvor statsminister Thorvald Stauning præsenterer det første regeringsgrundlag skrevet på forhånd og præsenteret her i Folketinget.
Det er et meget klogt regeringsgrundlag.
Det fylder faktisk halvanden side, men er ret klogt.
Så gik der mange år, mange, mange år, indtil vi nåede frem til omkring den 25. januar 1993, dér kom det næste regeringsgrundlag.
Siden er der kommet to andre, og vi står i dag med et fortræffeligt regeringsgrundlag, der hedder »Godt på vej - Danmark i det 21. århundrede«.
Jeg siger det, fordi regeringerne siden januar 1993 i virkeligheden har gjort det, der ikke er gjort siden 1929: præsenteret et grundlag for, hvad er det for et arbejde, vi nu går i gang med.
Det er blevet mere og mere omfattende, og jeg synes, at
det skal siges i dag, at vi takket være dette grundlag kan få en betydelig mere konkret debat, end vi normalt har haft i tidligere sæsoner under tidligere regeringer i starten af en regeringsperiode.
Derfor er jeg lidt ked af kritikken, ikke fordi vi får kritik, det får vi jo så tit, men fordi det er en forfejlet kritik.
Det er i øvrigt et tankevækkende regeringsgrundlag fra 1929.
Læs det.
Man bliver ganske imponeret over, hvor forudseende de vise politikere var på det tidspunkt.
Her tales om, at man vil flytte skattebyrden fra arbejdere og forbrug til samfundsskabte værdier.
Gud ved, om det var miljø, der blev tænkt på?
Der tales også om skolereformer, i første række forbedring af læreruddannelsen, og der tales om en lang række andre kloge ting, som selvfølgelig viser os den kontinuitet, der er mellem de forskellige regeringsgrundlag.
Men mit principielle punkt på det seriøse plan er, at dette regeringsgrundlag, som vi har lagt frem, faktisk er enestående.
1993, og det synes jeg vi et eller andet sted skal holde fast i også i årene, der kommer.
Mange har talt om Amsterdamtraktaten.
Jeg skal ikke forlænge debatten, men blot udtrykke tak for den optagethed, der er hos alle partier af den kommende folkeafstemning, vi skal have.
Jeg skal for korthedens skyld endnu en gang præcisere, at der er meget gode grunde til et ja til Amsterdamtraktaten den 28. maj.
Vi skal selvfølgelig også, som Kristeligt Folkeparti sagde det, se på problemerne.
Vi skal ikke lægge skjul på, at ikke alt er perfekt i det europæiske samarbejde; det er jeg meget enig med hr. Jann Sjursen i.
Når det gælder Europa-Parlamentets magt, deles vi nok lidt dér.
Jeg hører til dem, og regeringen hører til dem, der synes, at Europa-Parlamentets kontrollerende beføjelser, også samordningsprocedure, samrådsprocedurer og fælles beslutningsproces, egentlig er meget fornuftige. Parlamentet har jo på mange måder en praktisk og fornuftig funktion i dag, og når vi ser det i lyset af Amsterdamtraktaten, kan jeg sagtens se et konstruktivt samarbejde.
Men jeg er også enig med hr. Jann Sjursen i, at en udvikling i føderal retning tror jeg ikke, Danmark er tjent med, og det tror jeg egentlig heller ikke at Amsterdamtraktaten trækker i retning af, snarere tværtimod. Amsterdamtraktaten er vel et entydigt skridt i retning af et pragmatisk, mellemstatsligt orienteret samarbejde, hvor man samler sig om at løse de problemer, vi ikke kan løse hver for sig.
Hr. Anders Fogh Rasmussen havde et indlæg, som på flere punkter var forbavsende. Jeg vil gerne takke for indlæggets gennemgående konstruktive linje og tone, og jeg vil også glæde mig over, at der ikke var ét ord i den om samfundsøkonomi.
Jeg sad et øjeblik og blev helt nostalgisk: Hvor bliver pengene, der fosser ud af kassen, af?
Men det hænger nok sammen med en anerkendelse af, at dansk økonomi er i god gænge, og en enighed om, at den økonomiske kurs, vi har lagt nu, også med det danske regeringsgrundlag, skal vi fastholde.
Ellers ville hr. Anders Fogh Rasmussen have opholdt sig ved den økonomiske side af sagen.
Jeg takker for den positive samarbejdskurs, der er lagt op til.
Jeg vil gerne kvittere for den og vil gerne understrege, at regeringen glæder sig til at udmønte den i praksis.
Når det gælder de fem konkrete punkter, som hr. Anders Fogh Rasmussen var inde på, ser jeg også muligheder for samarbejde.
Det gælder finansloven, men lad os se på det konkrete indhold, og lad os se, om vi kan holde den balance, som er afgørende for regeringen, nemlig balancen mellem en stram, økonomisk kurs, der respekterer de hensyn, vi nu engang har defineret, men som samtidig sikrer en beskæftigelsesfremgang og sikrer en gældsaftrapning i forhold til den nationale gæld.
Så er der arbejdsmarkedsreformerne.
Der er en lille misforståelse her, for regeringen har altid været tilhænger af en tidlig aktivering.
Det har alene været overvejelserne om, hvor hurtigt vi kunne gå frem, der har været bestemmende for os.
Lad os prøve at se, om vi kan nå noget i fællesskab,
Bestræbelsen vil være bredere, og hver gang vi går til et nyt politisk tema, vil vi prøve at få så bredt et samarbejde i gang som overhovedet muligt.
Jeg er glad for signalerne omkring seniorpolitikken, ventelisterne på sygehusene, den stærkere kvalitet også i uddannelserne og med hensyn til erhvervslivets administrative byrder.
Jeg ved, at erhvervsministeren ligesom vi er dybt optaget af det samme tema, og jeg tror på, at vi kan gøre en række praktiske fremskridt i vort samarbejde.
Det vil måske komme bag på mange, men så lad os dog vise dem, at vi kan overraske også dem, der tvivler.
Vi er straks nede på jorden igen, når vi hører skattereformholdningerne.
Dér ser det lidt vanskeligere ud.
Jeg skal ikke gå i detaljer her i aften.
Det er tiden for knap til, men lad os prøve argumenterne, og lad det bero på en god dokumentation og en saglig argumentation, og lad os se på, om der overhovedet kan gøres fremskridt her. Der er måske én ting, jeg vil sige om hr. Anders Fogh Rasmussens indlæg i øvrigt, og det er med hensyn til den parlamentariske analyse.
Når jeg har siddet hele dagen og hørt på hvert enkelt partis indlæg, må jeg sige, at det jo er selvstændige partier, der taler fra Folketingets talerstol.
Det er et selvstændigt Kristeligt Folkeparti, det er et selvstændigt CD, det er et selvstændigt SF, og det er et selvstændigt Enhedslisteparti.
Det er selvstændige partier, der står heroppe og taler, og de er ikke medlemmer af Venstre.
Det er partier, der ønsker at gøre deres indflydelse gældende ligesom Venstre, og derfor vil jeg gerne sige: Et håndslag til samarbejde, men et håndslag til samarbejde med alle Folketingets partier, også oppositionens partier er jo meget forskellige og heldigvis for det.
Vi siger tak til imødekommenheden om samarbejdet og ja til samarbejde, ikke alene med Venstre, men også med Folketingets øvrige partier.
Til hr. Jann Sjursen, som understregede, at man på ingen måde har deponeret sin handlekraft hos Venstre, vil jeg også sige velkommen til samarbejde.
Det er klart, at hr. Jann Sjursen har ret i, at der er forskellige opfattelser på nogle punkter, og det er også baggrunden for hr. Jann Sjursens parlamentariske placering.
Det har jeg respekt for, men der er også muligheder for at gøre samarbejdsfremskridt.
Jeg er glad for hr. Jann Sjursens understregning af, at 89-89-situationen ikke er det, Kristeligt Folkeparti går efter.
Jeg kan genkende meget af hr. Jann Sjursens optagethed, når det gælder miljøpolitikken, og jeg kan se, at regeringen har mange af de samme linjer.
Jeg glæder mig meget til et praktisk samarbejde på miljøområdet, på det familiepolitiske område og også på det etiske område, på det holdningsmæssige område.
Der står bl.a. noget om det kirkelige grundlag, og der står en række ganske fundamentale menneskelige betragtninger, som vi synes hører med i et regeringsgrundlag.
Jeg vil gerne for god ordens skyld sige, at det ikke tidligere har stået så præcist, som det gør nu.
Det skyldes ikke, at vi ikke er tilhængere af det, langtfra.
Vi udformede i sin tid et fælles regeringsgrundlag - det første, som hr. Jann Sjursen var med til at formulere - og ser vi på den sammenhæng, der er mellem det allerførste regeringsgrundlag, og så det, jeg står med nu, kan vi, også når det gælder værdigrundlaget, se en naturlig videreudvikling.
Jeg glæder mig til samarbejdet.
Velkommen til.
Vi skal nok indbyde.
Jeg vil også sige tak til SF for indlægget.
SF's formand, hr. Holger K. Nielsen, understregede vores fælles menneskesyn, understregede det fundamentale i de to veje, hvor befolkningen har truffet beslutning om, hvilken vej vi skulle vælge, hvilket grundlag vi skulle arbejde videre på.
Jeg deler hr. Holger K. Nielsens grundlæggende opfattelse af, at der selvfølgelig er en sammenhæng mellem éns menneskesyn, og hvad det er for et grundlæggende samfundsmønster, vi skal forstærke.
Jeg deler den opfattelse, at der aldrig har været nogen modstrid mellem den personlige frihed på den ene side og et stærkt velfungerende velfærdssamfund på den anden.
De to ting er i virkeligheden forudsætningen for hinanden og ikke hinandens modsætninger.
Må jeg, når det gælder PET, sige, at jeg blot vil notere mig et grundsynspunkt, som jeg ved, at justitsministeren også har: at vi vil interessere os meget for den demokratiske kontrolfunktion i fremtiden.
Justitsministeren kommer tilbage til sagen, så snart tid er, og så snart PET's chef har afleveret sin rapport til justitsministeren.
Så må vi tage den debat, men tage den i balanceret form,
vil jeg gerne understrege, for ethvert moderne samfund har brug for en efterretningstjeneste, også det danske. Det har vi klart understreget i regeringsgrundlaget.
Det at have en efterretningstjeneste er vigtigt i et moderne samfund, for vi er ude for megen international kriminalitet og andet.
Det Konservative Folkeparti mente, at vi havde forspildt mulighederne.
Må jeg sige til fru Pia Christmas-Møller, at vi jo først lige er begyndt i den ny periode og vi er meget ambitiøse. Regeringens vision er at forene konkurrencekraften - og dér tror jeg, vi kan mødes et langt stykke af vejen, når det gælder det erhvervspolitiske samarbejde - at forene konkurrencekraften på den ene side med vores ambition om, at alle skal med på arbejdsmarkedet på den anden side.
Jeg vil gerne give et håndslag til et seriøst samarbejde om den ambition.
Hvis vi et øjeblik lægger retorikken og ordene til side og ser på det konkrete, så kender jeg jo fru Pia Christmas-Møllers optagethed af arbejdsmarkedet, af dagpengesiden og af erhvervssiden.
Jeg tror, der er muligheder her for et bredere samarbejde.
Stor respekt for det indlæg, der er blevet holdt; så børster jeg lidt mere angrebene og kritikken af, for det centrale er, at der er lagt op til et fornuftigt samarbejde.
Og jeg glemmer selvfølgelig også, næsten da, hvad der blev sagt under valgkampen om, at lejeværdien skulle væk, at skatteforhøjelserne skulle væk og der skulle yderligere lettelser til.
Lad os så glemme den valgkamp og komme i gang med det samarbejde, som alle lægger op til.
Dansk Folkeparti har jeg ikke meget at sige til.
Dér har jeg til gengæld sværere ved at glemme valgkampen.
Det var dog helt fantastisk, hvad der blev lovet under den valgkamp.
utroligt.
Både skattelettelser, sygehusforbedringer, ældreomsorgsforbedringer, forbedringer til de handicappede, forbedringer af sygehusene, og så skal vi ud af EU.
Alt sammen på én gang!
Det er muligt, det kan lade sige gøre, men jeg kan ikke se det, og jeg kan altså ikke få det til at hænge sammen.
Og jeg tror, må jeg sige til hr. Thulesen Dahl, at vælgerne godt kan huske, og der er simpelt hen grænser for, hvor lang tid man kan blive ved med at love vælgerne alting hele tiden.
En skønne dag oprinder også erkendelsen
for Dansk Folkeparti.
Det hænger ikke sammen.
Dansk Folkepartis menneskesyn hænger heller ikke sammen.
Til hr. Peter Duetoft vil jeg gerne sige tak for indlægget.
Jeg glæder mig over, at hr. Peter Duetoft finder Folketingets sammensætning ideel, og jeg kan godt se argumentet.
På sin vis repræsenterer det danske Folketing jo nu afslutningen på en lang strid, som vi har haft i dansk politik.
Skulle det danske folkestyre gå i retning af et to-blokorienteret system, der fuldstændig støvsugede midten for politiske partier overhovedet, eller skulle vi se et fortsat samarbejdende folkestyre?
Det forekommer mig, at vælgerne har foretrukket det samarbejdende folkestyre, og det deler jeg egentlig glæden over.
Tak for de positive bemærkninger om det tekniske valgsamarbejde, valgforbundssamarbejde.
Det var ment, sådan som det blev skitseret.
Det kan hr. Peter Duetoft være helt sikker på. Må jeg om de over 100 lovforslag, man kan se frem til, sige, at det ved en ny støvsugerrunde er lykkedes os at reducere antallet af forslag ikke ubetydeligt.
Det kommer vi lidt tilbage til inden så længe i passende kreds i Folketingets Udvalg for Forretningsordenen.
Jeg er glad for hr. Peter Duetofts meldinger, når det gælder garantibevis, efterløn, delefterlønsarbejdet, og hans grundsyn, når det gælder dagpenge og arbejdsmarkedet.
Jeg føler, at CD og vi i regeringen, ligesom SF i øvrigt og egentlig også Enhedslisten, hvis jeg må sige det, har et fælles grundsyn, når det gælder styrken i det her samfund.
Det er jo ingen tilfældighed, at det her samfund har Europas stærkeste mobilitet.
Det er jo ingen tilfældighed, at det her samfund har Europas højeste beskæftigelsesgrad for mænd og kvinder.
Hvorfor har vi det?
Hvorfor har England det ikke?
Det har vi, fordi vi har
et dansk velfærdssamfund.
Det har vi, fordi vi har lagt vægt på, at når man er arbejdsløs, så er man ikke værdiløs, og man kan opretholde en nogenlunde anstændig tilværelse, så man er klar til at gå på arbejde igen, når arbejdet er der.
Og det er en fantastisk balance.
Derfor vil jeg også sige til partierne på højrefløjen i dansk politik, at hver gang man måtte komme med forslag om at reducere dagpengeniveauet, så gør én eneste tanke: Skæv lidt over skulderen til de andre lande, som har meget større forskel mellem den lavere lønnedes situation og dagpengesatsen, og spørg jer selv, om det af den grund har givet mere beskæftigelse.
Svaret er: Det har det ikke, tværtimod.
Vi skal i hele vores måde at diskutere politik på huske, at dagpengesystemet i Danmark ikke er et tagselvbord og aldrig bliver et tagselvbord.
Vi har ikke borgerløn her i landet.
Man får jo ikke dagpenge, fordi man godt kunne tænke sig det.
Man får dagpenge, fordi man er medlem af en arbejdsløshedskasse og søger arbejde.
Rettigheder og pligter, sådan er det.
Det har givet resultater, så virkeligheden er vores stærkeste argument.
Og derfor er jeg glad for både CD's og andres, især regeringspartiernes og SF's og Enhedslistens, holdningsmæssige markeringer på dette felt, og mon vi dog ikke, når det kommer til stykket, kan finde et bredt flertal, et endnu bredere til de positive forandringer, der skal ske.
Det er jo ikke opfundet til lejligheden.
Det er et engagement, som vi har set igennem årene, og derfor virker det naturligvis også dobbelt stærkt
, når det er så vedholdende.
Jeg tror, at man om denne regering må sige, at vi har talt om de psykisk syges situation i de sidste fem år, og vi har gjort det intenst år for år, åbningstale for åbningstale.
Vi har investeret, og vi har arbejdet for det, og vi slipper ikke, før den dag, som vi gerne vil nå, er der.
Og jeg glædede mig over, at også hr. Anders Fogh Rasmussen understregede, at disse mennesker skal have anstændige vilkår, også når de er indlagt, og hvor det er andre mennesker, der skal tage sig af dem.
Også til hr. Peter Duetoft: Jeg har i mellemtiden foretaget et omhyggeligt studie af danske parkeringsvagters
situation
Det forholder sig sådan, at justitsministeren straks har undersøgt sagen og har oplyst mig om, at han skulle have afgivet et svar.
Omvendt synes jeg, at vi kan glæde os over, at der blev ansat et menneske, som faktisk havde behov derfor, som ikke havde de stærkeste fysiske forudsætninger; men jeg tager pointen, som hr. Duetoft nævnte det, som udtryk for, at der er en masse ting i vores land, hvor vi er lidt for emsige og lidt for lidt omsorgsfulde.
Vi kan godt ændre vore systemer, så der bliver plads til flere menneskelige hensyn, og det er præcis det, vi
forfærdelig gerne vil i det kommende samarbejdsmønster.
Jeg vil for min part slutte med at sige tak for en god debat her i dag, og jeg vil sige tak for Enhedslistens indlæg.
Hr. Søren Kolstrup havde, synes jeg, rigtig gode analytiske tilgange.
Det er klart, at når det gælder EU, har vi forskellige synspunkter; det kan ikke overraske.
Men igen:
Når det gælder det sociale og menneskelige engagement, og når det gælder optagetheden - også af den kollektive trafik, som flere partier har været inde på - synes jeg, meget kan nås.
Jeg glæder mig til samarbejdet.
Lad os mødes her, og lad os skabe resultater.
Det er det, befolkningen forventer af os.
Det er derfor, befolkningen har sammensat det Folketing, den har, og det er derfor, den har givet regeringen det håndslag, den har.
Det vil vi af al magt og al kunnen leve op til.