Elisabeth Arnold (RV), 1998-12-08:
Om 3 uger starter tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union, og det valutariske samarbejde går ind i en ny fase.
Det er fuldstændig rigtigt, som flere ordførere tidligere har nævnt, at det sker om 3 uger.
Men der er jo ikke tale om, som
andre ordførere har nævnt, at det er noget helt nyt, noget splinternyt, noget uventet.
Det eneste uventede er, at det overhovedet kom så vidt.
Jeg tror, der var mange, som for en del år siden nærede skepsis over for gennemførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union, og som tænkte: Så vidt kan de aldrig blive enige om at gå; så mange lande kan ikke blive enige om at føre en ensartet økonomisk politik; så mange lande kan ikke få koordineret deres forskellige økonomiske parametre.
Men det er alligevel sket, og det synes jeg ikke vi skal være utilfredse med fra dansk side.
Vi har jo selv ført den politik i mange år og har syntes, det var fornuftigt at føre den politik, og så kan vi jo ikke være utilfredse med, at andre lande gør det samme.
Danmark har et forbehold over for deltagelse i Den Økonomiske og Monetære Unions tredje fase.
Og jeg må sige, at rent personligt er jeg en af dem, der har været glad for det forbehold, og jeg har været glad for det forbehold, fordi det har givet os en debat i Danmark, som har været forholdsvis afslappet.
Vi har kunnet føre vores økonomiske politik ud fra nogle økonomiske vurderinger, og ikke fordi vi blev presset af en opinion om, at nu skulle vi partout være med i den tredje, økonomiske fase.
Vi har siden 1993 kunnet sige: Danmark har taget forbehold over for deltagelse i den fælles mønt.
Vi fører den politik, som
vi ønsker, og som der er flertal for i Folketinget.
Og vi tager på et senere tidspunkt eventuelt stilling til, om vi skal være med i den tredje fase eller ej, men vi fører under alle omstændigheder den økonomiske politik, som vi synes er fornuftig.
Den Økonomiske og Monetære Union og dens tredje fase repræsenterer et ganske ægte dilemma, for der er både fordele og ulemper ved at deltage.
Fordelene har været nævnt af både statsministeren og økonomiministeren.
Og der er også tale om demokratiske beslutninger, nemlig i et råd, hvor alle deltagerlandene er repræsenteret, og hvor man tager nogle beslutninger efter fælles forhandlinger.
Ulemperne er så bindingerne, især de politiske bindinger, og de har været diskuteret meget her i dag.
Og det betyder selvfølgelig meget for et land, der gerne vil være selvstændigt og suverænt, at måtte underkaste sig nogle beslutninger taget i et fælles forum.
Der er også både fordele og ulemper ved at være uden for euroen.
Og jeg vil blot nævne, at en af fordelene ved at være udenfor er om ikke andet så en illusion om suverænitet, og her vil jeg gerne citere Folketingets tidligere formand, som ved en bestemt lejlighed sagde, at dansk suverænitet på det område beløb sig til ca. 9 minutter, for det var den tid, det tog for Danmark at ændre renten, efter at resten af eurolandene måtte ændre deres.
Hvor suverænt dét er, kan man diskutere, men vi har selvfølgelig formelt friheden til at gøre, hvad vi vil
, når vi står udenfor.
Jeg lagde også mærke til, at fru Pernille Frahm sagde, at det da er godt, at udsvingsmargenen for den danske krone nu er begrænset til +/- 2¼ pct.
Men jeg kunne selvfølgelig spørge fru Pernille Frahm, hvorfor man ikke skulle lade valutaen flyde fuldstændig frit, som man gør det i visse andre lande, for jeg kan ikke se andet, end at fru Pernille Frahm i virkeligheden kom med en slags indrømmelse af, at det er nødvendigt at have en eller anden form for valutasamarbejde for at mindske de økonomiske bivirkninger, der er for Danmark ved at være uden for et samarbejde med de lande, vi handler mest med. Fordelene ved at være udenfor er altså nok mest politiske, og ulemperne ved at være udenfor er nok mest økonomiske; så det er et ægte dilemma.
Og jeg synes i virkeligheden, det er et af den slags dilemmaer, som egner sig fortrinligt til folkeafstemninger, fordi man både kan se fordelene ved et ja og ved et nej.
Derfor lægges der op til en lang og god og grundig debat, inden der eventuelt skal være en folkeafstemning, og derfor synes jeg, den vedtagelse, der er lagt op til i dag, og som Det Radikale Venstre sammen med Socialdemokratiet har fremsat, netop lægger op til det, vi skal have: en god og lang og grundig debat - og på et eller andet tidspunkt muligvis en folkeafstemning; det har vi ikke taget stilling til i forslaget, og det har Det Radikale Venstre heller ikke generelt.
Det, der er brug for nu, er en debat og derpå en beslutning.
Det er det, vi skylder befolkningen, og det er i hvert fald det mindste, vi kan gøre.