Pernille Frahm (SF), 1998-04-30:
Det er i virkeligheden en besynderlig oplevelse at starte på denne førstebehandling, for længe inden vi begyndte på førstebehandlingen, kunne man læse på Ritzau, at regeringen overhovedet ikke vil stille ultimative krav til Venstre og De Konservative om udlændingepakken.
Det tyder på, at der allerede er planer om, hvem man vil indgå forlig med, og at meget af det, vi foretager os nu, er et spil for galleriet.
Udlændingelovforslaget indeholder en lang række stramninger og præciseringer.
De stramninger, der er, gælder især familiesammenføringsreglerne og udvisningsreglerne.
Nu er der f.eks. ikke mere retskrav for indvandrere på at kunne blive sammenført med deres forældre over 60 år.
Det er ren symbolik, man er inde på her, for reglerne er jo i forvejen så vanskelige, at kun ganske få indvandrere benytter sig af dem.
Man kan sige, at det, vi laver her, er et lille skridt
Desuden er det bare et af mange eksempler på, at man indfører forskellige regler for forskellige grupper, der har lovligt ophold i Danmark.
Så indføres der i loven et forbud mod ophold for folk, der har indgået proformaægteskaber.
Det er jo noget, der allerede er forbudt.
Det er igen ren symbolik.
Det, man så gør i loven, er, at man indfører en lang række muligheder for at lave dyneløfteri og snage i folks privatliv både nu og før. Der indføres et forbud mod at få ophold for personer i arrangerede tvangsægteskaber.
Det vil vi gerne.
Vi vil gerne støtte, at man sætter ind over for tvangsægteskaber og giver opbakning, men det forudsætter jo, at mindst en af de involverede giver sig til kende og vil ud af det.
Det, man gør her, er, at man åbner op for, at politiet kan foretage afhøringer af de involverede og deres familier, hvis man har mistanke om, at der foregår et eller andet, som ikke er gået følelsesmæssigt naturligt til efter vores opfattelse.
Det er derfor, jeg allerede tidligere har efterlyst: Hvor er de socialpædagogiske initiativer, der skal til for at redde de her unge mennesker, når eller hvis familien slår hånden af dem?
I det omfang, man i loven kræver, at man skal forsørge sin ægtefælle, bemyndiges ministeren nu til at fastsætte reglerne for det.
Der er i øvrigt sket nogle lempelser i loven - det kan vi kun hilse velkommen - men stadig væk er det et eksempel på, at man gør forskel på forskellige grupper med lovligt ophold.
Ifølge bemærkningerne til forslaget skal beløbet svare til, hvad parret tilsammen ville få i kontanthjælp ad normal vej.
Det synes jeg er besynderligt, i betragtning af at man et andet sted i integrationsloven nemlig kan læse, at folk kan leve af integrationsydelsen.
Dér kan man nemlig godt leve af 5.000 kr. om måneden, hvis man er enlig, og af 7.000 kr. om måneden, hvis man er forsørger.
Men hvis man vil have familiesamkvem med sin ægtefælle, regner man altså med, at det økonomiske behov er større, end hvis man er i integrationsfasen.
Det hænger dårligt sammen, og det er igen et eksempel på, at man laver forskelsbehandling, hvor hovedresultatet bliver, at man generer folk.
I dag kan man få permanent ophold i de fleste tilfælde efter tre års lovligt ophold, og lovforslaget vil nu have, at man skal søge om det.
Et ja til ansøgningen afhænger af, om man skønner, at den pågældende ansøger har fulgt sit integrationstilbud og ikke f.eks. pjækket den.
Det er da klart, at når man laver et integrationsprogram, forventer vi også, at det foregår i samarbejde og forståelse, men det, at man overlader det til en part alene at vurdere, om folk har »bestået« deres integrationsforløb og dermed gjort sig »fortjent« til det faste ophold, mener vi er et problem i forhold til den enkeltes retssikkerhed.
Man kunne sammenligne det med, hvis det var gymnasielæreren, der alene skulle vurdere, om en stakkels gymnasieelev var egnet til at få sin studentereksamen uden censor udefra, uden eksamen, uden noget som helst, men at afgørelsen alene lå i hænderne på gymnasielæreren.
Jeg kunne forestille mig mange gode grunde til, at en lærer ikke ville bryde sig om, at en eller anden elev fik sin eksamen, og jeg kunne også frygte, at nogle mennesker kunne komme i klemme i det her system. Så indfører man nu en lang række betingelser for at få fast ophold, som ligner dem, vi i dag kræver for at få indfødsret.
Det er ikke de samme - det er jeg helt opmærksom på - men de begynder at smitte af.
Vi begynder at flytte hele vores begrebsapparat omkring indfødsret ned, sådan at det kommer til også at omfatte folk, der bare vil have lov at blive her fast.
Det synes jeg er et problem.
Man strammer reglerne for udvisning på en lang række områder.
Det kan vi så diskutere og være enige i eller være uenige i, om man skal udvises efter den ene eller den anden eller den tredje overtrædelse af loven, men én ting er i hvert fald sprunget mig i øjnene, og det er, at det nu også kan ske efter den såkaldte hiv-lov.
Jeg var nemlig ordfører, dengang vi diskuterede hiv-loven for efterhånden nogle år siden, og jeg kan huske, at en af de ting, som blev brugt som argumentation heroppefra fra både Socialdemokratiet og fra Det Radikale Venstre, var, at det var en symbolsk lov.
Det var ikke meningen, den nogen sinde skulle bruges til noget som helst: Det her er et budskab, vi prøver at sende til folk, om, at man skal opføre sig ordentligt.
Den skal aldrig anvendes.
Men nu skal den altså anvendes til også at udvise udlændinge efter.
Jeg kan faktisk kun finde en eneste forbedring i udlændingeforslaget, og det er, at udlændinge, der omfattes af integrationsloven, ikke skal have arbejdstilladelse.
Det kan man så sige jo næsten giver sig selv.
Integrationsloven, den anden lov, vi arbejder med nu, er så en opfølgning på en ganske lang proces, der startede, da vi i 1992 vedtog beslutningsforslag nr. 65.
Et enigt udvalg kommer med en lang række indstillinger og anbefalinger, og de kommer faktisk også med et samlet lovforslag om integration.
Bortset fra titlen har de to dokumenter meget lidt til fælles.
Jeg kan også forstå, at det i virkeligheden ikke er et projekt om integration, men et projekt om at modtage flygtninge.
Indenrigsministeren er blevet spurgt, om han i forslaget vil sørge for, at der bliver indarbejdet en egentlig formålsbestemmelse med integration.
Hvad går det egentlig ud på?
Hvad er målet med vores integration?
Og han blev spurgt, om man i den formålsbestemmelse skulle have en bestemmelse om, at integration forudsætter respekt for den enkeltes kulturelle identitet.
Og svaret er, at respekt for den kulturelle identitet ikke er formålet med loven.
Det er altså noget bagvendt: Man kan ikke lave en formålsparagraf med noget, der er så omfattende som integration.
Man kan ikke sætte sig ned og fortælle den undrende offentlighed, hvad det egentlig er, man vil med det projekt, og så i den formålsparagraf erkende, at integration forudsætter lighed.
Det bedste ved dette forslag er, at integrationen udvides til at vare tre år, og at det også vil omfatte andre grupper end flygtninge, og så er alt godt sagt.
Vi skal sprede udlændinge efter kriterier, som loven giver indenrigsministeren bemyndigelse til at fastsætte.
Hvor de havner, dér skal de blive i tre år, medmindre en anden kommune siger ja til at overtage dem.
Og jeg hørte så, at der er mulighed for, at man vil stille nogle krav, som gør, at kommunerne skal sige ja til at overtage en integration.
Det er jeg meget interesseret i at høre mere om.
I integrationsperioden skal man leve af den tidligere omtalte integrationsydelse.
Det er et forslag, som i øvrigt Dansk Arbejdsgiverforening hilser velkomment, og som ifølge dem vil styrke incitamentet for at komme i arbejde.
Det er jo en interessant udtalelse, og hvis det er et af formålene med integrationsydelsen, så frygter jeg jo, at man skulle finde på at overføre den til andre områder også, hvis man er enig med Dansk Arbejdsgiverforening vel at mærke.
Hvis man kommer i fuldtidsarbejde, før integrationsforløbet er slut, kommer man jo ud af det og ind under normale rettigheder.
Kommunernes Landsforening sætter derimod spørgsmålstegn ved, om folk overhovedet kan leve af den her integrationsydelse, og de forventer, at kommunerne nok bliver nødt til selv at spytte yderligere i kassen.
Ydelsen betyder, som jeg tidligere har sagt, at man fratager mennesker nogle rettigheder, som andre, der bor her i landet, har.
Det strider mod FN's flygtningekonventions artikel 23: Et flygtningemodtagende land er forpligtet til ikke at stille flygtninge ringere end landets egne borgere.
Det har vi diskuteret en del.
Jeg kunne sige mange flere ting, men jeg kan se, at den røde lampe lyser, så jeg vil slutte af med at sige, at hele ånden i forslaget er så modsat ånden i kommissionens betænkning om integration, og flere af høringsparterne undrer sig også over, man overhovedet ikke har anvendt det kæmpe stykke arbejde, der har været gjort.
Vi har allerede stillet en lang række spørgsmål gennem Retsudvalget, og det vil vi følge op med spørgsmål, til vi får nogle klare svar.
Vi vil ikke stemme for nogen af de to forslag, som de ligger her, men vi er naturligvis altid meget interesserede i at forhandle, og vi har en lang række ændringsforslag, som vi vil arbejde videre på i samarbejde med folk uden for huset, også gerne med folk her i huset, og som kan bidrage til at udarbejde en lov om integration, der respekterer menneskerettigheder, og som erkender, at integration er en proces, der forudsætter respekt og ligebehandling.
Man kan ikke skabe lighed, når man starter med negativ særbehandling.