Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-05-10:
Der skal ikke herske tvivl om, at det formål, som Dansk Folkeparti har med dette forslag, nemlig at tilkendegive samfundets afsky over for disse forbrydelser, deler vi naturligvis i Venstre.
Vi var pennefører på det forslag, der blev fremsat før regeringsskiftet, hvor vi stillede forslag om en lang række skærpelser inden for volds- og sædelighedsforbrydelser ud fra det synspunkt, at strafferammerne skal afspejle tidens forhold til forbrydelserne, og vi mente at kunne spore en stigende afsky over for disse forbrydelser, også fordi friheden vægtes i endnu højere grad end tidligere.
Vi fik skærpet straffene væsentligt, sådan som ministeren har redegjort for det, idet det var noget af det første, der igen blev fremsat forslag om, efter at vi havde fået regeringen, og med støtte af bl.a. Dansk Folkeparti blev denne lov gennemført.
Jeg mener, det er rigtigt, som ministeren er inde på, at se, om denne lov nu har fået den gennemslagskraft hos domstolene, som var formålet.
Det ser det ud til, og jeg forstår, at der er en ny redegørelse på vej fra Rigsadvokaten.
Så lad os nu afvente den, og hvis det har virket i den forstand, at straffene har fået den størrelse, som vi ønsker, så synes jeg nok, at vi lige skal tage en pause.
Forslaget indeholder også en bestemmelse om minimumsstraf, og det har jo igennem årene givet anledning til en del drøftelser her i Folketinget.
Det har været lidt svingende, hvem der er gået ind for hvad.
Jeg kan for mit eget personlige vedkommende sige, at jeg altid har været imod minimumsstraffe, fordi jeg jo har prøvet det på min krop, når jeg har mødt som anklager i retten.
Man kan på den ene side sige, at hvis man med minimumsstraffe vil anfægte det gode princip, vi har om, at det er domstolene, der har en meget vidtgående frihed til at udmåle straffene, så må deraf følge, at man synes, at minimumsstraffe er en dårlig idé, hvis man ikke bryder sig om, at man anfægter det princip.
Hvis man på den anden side virkelig ønsker at anfægte princippet, så må man sige: Der er jo i straffeloven sådanne bestemmelser i det, vi kalder straffelovens almindelige del, at domstolene såmænd kan komme uden om de minimumsstraffe, hvis de virkelig ønsker det.
Men det, der kan være en bekymring i det praktiske liv, er, at domstolene i tilfælde med en høj minimumsstraf siger: Her er altså en forbrydelse, som ikke er til denne høje straf, og så vælger vi frifindelse.
, eller i bedste fald får det ikke den største betydning.
Man kan sige noget lignende om uagtsom voldtægt.
En forsvarer vil altid i en nævningesag forlange, at der laves det, der hedder et nedfaldsspørgsmål.
En forsvarer vil altid i en domsmandssag procedere på at have en subsidiær påstand om uagtsom voldtægt.
Det virker som et pres, ikke mindst på domsmænd og nævninge, fordi der derved dygtigt af forsvareren rejses tvivl om, hvorvidt der nu er et tilstrækkeligt forsæt til stede.
Det er jo i forvejen i voldtægtssager vanskeligt at bevise.
Jeg har jo selv prøvet at møde i uagtsomme brandstiftelsessager og har set, hvordan det kunne gå med at stille spørgsmål om forsætlig brandstiftelse, og så falder det ned på uagtsom brandstiftelse.
Jeg frygter, at det vil gå på samme måde her, så forslagsstillerne altså ikke opnår det, som de gerne ville med forslaget.
Hr. Helge Adam Møller, ordfører for Det Konservative Folkeparti, er stadig til forsvarsforhandlinger.
Jeg skal meddele, at Det Konservative Folkeparti stemmer imod.