runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Clausen (EL), 2006-03-31:
Men det, der står tilbage, er, om det så ikke er rimeligt, at man, hvis man har en psykisk sygdom, hvor man er selvmordstruet – det vil sige, at det faktisk er en dødelig sygdom eller kan være det – har en behandlingsgaranti, som modsvarer den, man har ved tilsvarende sygdomme, hvis de er fysiske?
Det var det ene spørgsmål.
Fru Birgitte Josefsen var i sit indlæg inde på, hvorfor der ikke var nogen, der i virkeligheden greb ind langt tidligere, for vi ender jo tit helt ude i katastrofesituationen, når vi diskuterer det her.
Det er jeg jo meget enig med fru Birgitte Josefsen i.
Hvorfor er der ikke nogen, der griber tidligere ind?
Det andet spørgsmål er: Når der kommer henvendelser fra f.eks. skoler til socialforvaltningen, som vi i hvert fald har set det i København og andre store byer, om, at her er der nogle problemer, og der så ikke sker noget, kunne en af forklaringerne så være den, at vi har valgt at prioritere ressourcerne sådan, at de dele af socialforvaltningerne, der beskæftiger sig med dette, har alt for få ressourcer?
Og det synes jeg jo er meget positivt.
Det er ikke, fordi det er første gang, man har hørt det i Folketingssalen, men hvis det også slår igennem i praktisk politik, ville det være dejligt, og det er der jo optræk til.
Jeg vil så bare spørge fru Birgitte Josefsen, om det ikke vil være naturligt, at man, når man snakker om behandlingsgaranti og man snakker om ventelister, har det samme kriterium for tildelingen af ventelistegarantier og behandlingsgarantier ved psykiske sygdomme, som man har ved fysiske sygdomme.
Birgitte Josefsen (V), 2006-03-31:
Altså, når vi har skrevet, at man skal leve op til de aftaler, der ligger i det udvidede frie sygehusvalg, ja, så indbefatter det jo i dag 2 måneder, og der står i regeringsgrundlaget, at det nedsættes til 1 måned fra 2007.
Lise von Seelen (S), 2006-03-31:
Jeg nævnte sådan set ikke i min replik her, at der er nogle, der ikke kan blive indlagt, men jeg nævnte, at der er nogle, der har lang ventetid på at få det tilbud om behandling, som de har brug for.
Og vi ved jo godt – det nævnte ordføreren faktisk også i sin tale – at det her kræver en øget koordinering af de tilbud, der findes, for det er ikke sikkert, at det rigtige tilbud nødvendigvis gives på den psykiatriske afdeling, det kan godt være, at nogle unge har brug for noget andet i kombination med mange forskellige ting.
Hvor lang ventetid skal man acceptere, hvis man har denne lidelse, 2 måneder eller hvad?
Og hvornår er vi fremme ved målstregen, løber vi hurtigt, eller jogger vi bare?
Birgitte Josefsen (V), 2006-03-31:
Når vi har sagt, at vi synes, at vi skal satse på bl.a. behandlingskapaciteten, er det jo netop for at hjælpe den gruppe, som er nået dertil, hvor de virkelig har brug for professionel hjælp, og hvis vi nu kan blive enige om at gå i gang hurtigt ved at bruge de 16,5 mio. kr., vil der faktisk ske det, at vi kan leve op til de tal, der ligger i Sundhedsstyrelsens anbefalinger på kapacitetsområdet.
Derudover har vi signaleret, at vi ønsker, at dette område bliver prioriteret højt, når man skal til at etablere sundhedsaftalerne udeomkring i regioner og kommuner.
Lise von Seelen (S), 2006-03-31:
Jeg synes, det er rigtig glædeligt at høre, at Venstre vil være med til at forøge behandlingskapaciteten på det her område, fordi vi jo gentagne gange er blevet præsenteret for skildringer af, at unge mennesker har stået og ventet al for lang tid på at kunne få det tilbud om behandling, som de har hårdt brug for.
Så det synes jeg er rigtig, rigtig glædeligt.
Hvor hurtigt skal vi løbe, hvornår skal vi være i mål med den ventetid, som ordføreren nu vil fortælle mig om lige om et øjeblik?
Birgitte Josefsen (V), 2006-03-31:
I Venstre ser vi sådan set ikke noget formål med, at man forringer det for en gruppe af patienter for at gøre det bedre for en anden, men vi arbejder hen imod, at man gør det godt for alle grupper, der har en sygdom.
Derfor har vi i det forslag til vedtagelse, som netop er fremsat, sendt et signal om, at vi synes, at det er en vej, vi skal gå.
Så lad os nu starte et sted, og lad os så tage drøftelserne, når vi skal se på revision af eller forhandlinger om psykiatriaftalen.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-03-31:
Jo, det hørte jeg godt, men jeg ønsker i det hele taget, at også når vi snakker det psykiatriske hospitalsvæsen, har de psykisk syge de samme muligheder.
Altså, det er slemt at være spiseforstyrret, men det er jo også slemt at lide af alle mulige andre psykiske sygdomme, man kan gå hen at dø af.
Det er derfor, vores prioritering er, at vi simpelt hen sagde: Ikke alle med psykiske sygdomme, men de, som lider af en, man kan gå hen at dø af, skal altså have den samme gode behandling som en person, der får ondt i hoften eller ondt i knæet.
Jeg har næsten lyst til at sige: Man burde have bedre behandling.
Derfor er mit næste spørgsmål: I og med at det her koster nogle penge, kunne Venstre så ikke være med til, at vi i stedet for at nedsætte ventelistegarantien fra 2 måneder til 1 måned for hofter og knæ og andre ikke dødbringende somatiske sygdomme sagde, at nu skal vi have de psykiske sygdomme med ind og have hele det område opprioriteret; det koster nogle penge, og pengene finder vi så, og hvis vi ikke kan finde ekstra penge, så finder vi dem ved at lade være med at nedsætte ventelistegarantien fra de 2 måneder til 1 måned?
Birgitte Josefsen (V), 2006-03-31:
Som jeg gjorde gældende i det forslag, vi fremsatte, er vi af den opfattelse, at det, der er behov for, er en yderligere koordinering mellem alle de instanser, der skal operere på det her område.
Og vi er helt sikre på, at det vil betyde, at man netop får større fokus på området, men at man også vil skele til, hvad det er, de nu har gjort i de kommuner, og at vi kan se, at det giver nogle gode resultater.
Som det fremgår af det forslag til vedtagelse, der lige er fremsat, lukker vi op for, at man giver netop de samme muligheder som på det somatiske område og starter med spiseforstyrrede, men hvis fru Elsebeth Gerner Nielsen lyttede efter, så blev det også i en af de pinde, der blev læst op, fremhævet, at man i det arbejde, der skal pågå ude i regionerne og kommunerne, indtænker både spiseforstyrrede og selvmordstruede.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-03-31:
Et langt stykke ad vejen er jeg enig i hr. Per Clausens analyse, men jeg vil også gerne gøre opmærksom på, at det folkeskoleforlig, der f.eks. lige nu er indgået, jo ikke er noget, der gavner de svage unge.
De unge, som har problemer med deres identitet og føler sig enormt usikre på sig selv, bliver ikke hjulpet af det folkeskoleforlig, der nu er indgået.
Så samtidig med at vi måske kan blive enige om – det håber jeg meget i forbindelse med revisionen af psykiatrihandlingsplanen – at vi nu gør mere for at løse det her problem, så er der en anden hånd, der gør noget andet.
Test og mere kontrol og meget mere fokus på det, man betragter som det stringent faglige, er ikke nødvendigvis det bedste for de piger, der sidder bagest i klassen og føler sig enormt usikre på sig selv og måske er så kede af det, at de overhovedet ikke lærer noget som helst.
Per Clausen (EL), 2006-03-31:
Det er jeg selvfølgelig meget enig i, men vi har jo også det problem, synes jeg, at vi tit hører om, at man i skoler faktisk opdager, at der er børn og unge, som har vanskeligheder, som har problemer, og hvor man så faktisk får det indberettet til de sociale myndigheder, hvorefter der ingenting sker.
Det kan man selvfølgelig vælge at opfatte som udtryk for, at de mennesker, som sidder det ene eller det andet sted, ikke er dygtige nok eller er dovne, eller hvad det nu kan være, men man kunne jo også opfatte det på den måde, at vi har skåret den offentlige sektor så langt ned nu, at den forebyggende indsats, som de sociale myndigheder burde udøve, når de hører om, at der faktisk er problemer, ikke kommer, og så kommer politikerne alle sammen med nødhjælpspakken til allersidst, når de unge faktisk er kommet ud i en ekstremt dårlig situation.
Man kunne måske have megen fordel af at gribe ind tidligere.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-03-31:
Jeg håber, at også hr. Per Clausen er glad for, at satspuljemidlerne her bruges til de svageste grupper.
Men jeg er enig med hr. Per Clausen i, at det er nødvendigt at bruge flere penge i det hele taget på det her område.
I Det Radikale Venstre ønsker vi simpelt hen at opprioritere hele området for psykisk sygdom.
I forhold til selvmordstruede er det af gode grunde meget vigtigt at satse på forebyggelse, for alt andet betyder jo, at man accepterer, at der er nogle, der dør for egen hånd.
Men spørgsmålet er, hvad der skal gøres.
Det her handler jo i høj grad om samfundets struktur.
Jeg sagde i min ordførertale, at der er mange eksempler på, at der, hvor de unge føler sig allerbedst tilpas, er på deres arbejde, det er ikke hjemme i familien.
Og grunden til, at de føler sig bedst tilpas på arbejdet, er, at der er klare normer og klare forventninger.
Hvordan skruer vi et samfund sammen, som i meget højere grad bygger på, at der er klare normer og forventninger?
Det kunne bl.a. også dreje sig om den måde, vi skruer folkeskolen sammen på, og den måde, vi tænker på de unge på.
Per Clausen (EL), 2006-03-31:
Jeg vil gerne starte med at sige, at i Enhedslisten er vi grundlæggende enige i de forslag, der ligger i det forslag til vedtagelse.
Jeg er da også meget glad for, at fru Elsebeth Gerner Nielsen i sit indlæg gør det helt klart, at det her er så vigtigt, at vi også er villige til at bruge andre penge end dem, vi har taget fra pensionister, arbejdsløse og dagpengemodtagere i satspuljen, til formålet.
Det synes jeg er meget positivt.
Og så et enkelt spørgsmål, for jeg tror, at ministeren en enkelt gang i sit indlæg nævnte ordet forebyggelse: En ting er jo at forøge behandlingsindsatsen, men er fru Elsebeth Gerner Nielsen ikke enig i, at det også ville være meget vigtigt, at vi fik gjort en langt større indsats for at sikre, at unge faktisk ikke blev selvmordstruede?
Det er jo det, der ligesom er det grundlæggende problem.
Det handler jo om den uddannelsespolitik, der bliver ført, med det handler også om ressourcer både i folkeskolen og inden for det sociale område.
Birthe Skaarup (DF), 2006-03-31:
Der har jo ikke tidligere været lavet sådan et fremadrettet mål som det, der er i dette forslag til vedtagelse.
Her går vi ind og siger, at vi skal have erfaringsviden, vi skal se på, hvad de tilbud, der findes nu, kan, og på, hvad vi kan få ud af de nye tilbud.
Noget af det, som SF havde oppe, var også, hvorvidt der var penge nok, og nu handler det jo om 16,5 mio. kr.
Et enkelt spørgsmål til fru Birgitte Josefsen: Kan fru Birgitte Josefsen fortælle hele Folketinget og alle dem, der lytter med, hvor mange pladser det i grunden drejer sig om i forhold til, hvor mange der er nu?
Birthe Skaarup (DF), 2006-03-31:
Det er jo også utrolig vigtigt, at vi får noget viden på det her område.
I det forslag til vedtagelse, der ligger her, lægger vi jo netop op til, at der skal være vidensbaseret opsamling, og at vi også kan bruge de behandlingstilbud i det private regi.
Birgitte Josefsen (V), 2006-03-31:
Men det, der jo står i anbefalingerne fra Sundhedsstyrelsen, og som jeg også hører fra de foreninger, som er dannet og har fokus på det her område, er, at man så vidt muligt skal bruge ambulant behandling til unge, der har behov for et behandlingstilbud.
Det vil betyde godt 40 pladser.
Og hvis vi kan udvide kapaciteten med godt 40 pladser, ja, så er vi altså meget, meget tæt på at nå det tal, som Sundhedsstyrelsen anbefaler.
Helle Sjelle (KF), 2006-03-31:
Når jeg siger, at man holder lige nu og her, er det selvfølgelig, fordi man jo ikke bare kan åbne posen fuldstændig.
Man er nødt til, synes jeg, at tage et område ad gangen, ellers ville det blive fuldstændig økonomisk uoverskueligt.
Nu har vi hørt så mange hårrejsende historier vedrørende spiseforstyrrelser, hvor der har været en ekstrem lang ventetid, og det drejer sig om rigtig mange unge piger, der lider af det her.
Det er derfor, det har været et område, hvor vi har sagt: Det er vi altså nødt til at gøre noget ved nu og her, det kan vi altså ikke blive ved med at se på.
Med hensyn til, hvad man kan gøre for at få det private mere på banen: Der ligger jo i bl.a. den vedtagelse, der er fremsat fra Venstres, Konservatives og Dansk Folkepartis side, at man netop går ind og ser på at give amterne mulighed for at få noget medfinansiering til at inddrage de private behandlingstilbud.
Det vil sige, at man prøver på at gå ind, og at der er lagt op til, at man går ind og giver amterne et økonomisk incitament til i højere grad at inddrage det private.
Det synes jeg er en ganske udmærket løsning.
Men jeg forventer selvfølgelig ikke, at det er sådan, at det offentlige nu bare siger: Så laver vi slet ikke noget selv på det her område.
Sådan skal det bestemt ikke forstås.
Det skal forstås på den måde, at man også nu har en mulighed for at inddrage det private og forhåbentlig også et lidt større incitament, end man har haft indtil videre.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-03-31:
Det synes jeg er en meget glædelig melding, og det skal Det Radikale Venstre gøre hvad vi kan for at understøtte, altså at der bliver en ligestilling af fysiske og psykiske sygdomme.
Noget helt andet er: Hvad vil Det Konservative Folkeparti gøre for at sikre, at der rent faktisk bliver mulighed for, at de spiseforstyrrede kan komme ind og få et privat behandlingstilbud?
Jeg tror, at også fru Helle Sjelle har fået masser af breve fra mennesker, der står med en spiseforstyrret datter og ikke har mulighed for at få den unge ind på en af de private behandlingsinstitutioner.
Hvad mener Det Konservative Folkeparti vi kan gøre i den sammenhæng for at sikre, at alle får den mulighed?
Karin Nødgaard (DF), 2006-03-31:
Jeg mener sagtens, man kan lave det sideløbende, og jeg har også i min ordførertale prøvet at lægge vægt på, at hvis man på tværs af et lokalområdes skoler kunne nedsætte en arbejdsgruppe, der kunne arbejde med det her, sådan at den enkelte lærer, i tilfælde af at vedkommende oplever at have brug for det, kan søge derhen og spørge om, hvad han eller hun skal gøre nu, og så er der nogle redskaber, kunne man kalde det, til at gå videre og hjælpe den unge, inden den unge kommer alt for langt ud i det.
Vi ved jo, at mange unge har det meget skidt med f.eks. at blive henvist til skolepsykolog og videre i systemet, og derfor kunne det jo være, man faktisk kunne nå at stoppe en uheldig, ulykkelig udvikling i tide, så udgangen på det ikke blev, hvad skal man sige, at man blev registreret osv., hvad jeg ved at mange unge har det meget svært med.
Per Clausen (EL), 2006-03-31:
Under andre omstændigheder kunne vi nu have taget en debat om kommunernes økonomi.
Det lader vi så ligge den her gang, ikke?
For jeg synes faktisk, at det her er vigtigt.
Det, jeg vil spørge fru Karin Nødgaard om, er, om Dansk Folkeparti kunne forestille sig, at det her var noget, som man fra statens side kunne gå ind i, også ved, om jeg så må sige, økonomisk at opmuntre kommuner og skoler til at tage den slags initiativer, for hvis lærerne skal bruge timer på det her, kan man jo risikere, at det er timer, der ikke bliver brugt til undervisning.
Der synes jeg så også, at fru Karin Nødgaard skulle tage en snak med både sit eget partis uddannelsespolitiske ordfører og måske hr. Bertel Haarder, sådan at vi kan blive fri for, at det eneste succeskriterium for skolelærere er, at de skal undervise i flere timer.
For som fru Karin Nødgaard jo udmærket godt ved, stilles der andre krav til skolelærere i vores tid, og det er vigtigt, at der også er tid til det.
Karin Nødgaard (DF), 2006-03-31:
Jeg tror, at hvis jeg i min hverdag som skolelærer havde haft nogle bedre redskaber, også havde haft et kriseberedskab, som jeg havde det f.eks. i forbindelse med et dødsfald, der skete i min klasse, i forbindelse med spiseforstyrrelser, så havde jeg måske haft det lidt nemmere, og derfor ser jeg en oplagt mulighed for, at man på en eller anden måde får nedsat nogle grupper til at beskæftige sig med det.
Per Clausen (EL), 2006-03-31:
Det synes jeg er et godt udgangspunkt, og fru Karin Nødgaard nævnte også indsatsen i skolerne over for de enkelte elever, også over for eleverne, før de, om jeg så må sige, bliver egentlig syge.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-03-31:
Jeg synes jo, at det er positivt, at Det Konservative Folkeparti har fået igennem og har bakket op om et forslag til vedtagelse, hvor der står, at man vil sikre en fortsat positiv udvikling og man vil arbejde hen imod at give spiseforstyrrede samme rettigheder som i det udvidede sygehusvalg.
Der står »arbejde hen imod«, så jeg håber virkelig, at det betyder, at spiseforstyrrede skal have de samme muligheder, som hvis man har en somatisk sygdom.
Men det, jeg ikke forstår, er, hvorfor det kun er de spiseforstyrrede.
Hvad med de mennesker, der er selvskadere, eksempelvis de piger, der cutter i sig selv, eller hvad med de selvmordstruede?
Jeg vil lige minde om, at antallet af unge piger, der forsøger selvmord, er firedoblet på 10 år, så der vil også være god grund til at gå ind og give dem en garanti a la den, vi har i forbindelse med de somatiske sygdomme.
Hvad med alle de andre, der har en livstruende psykisk sygdom?
Jeg vil bare gøre opmærksom på, at folkeskoleforliget indebærer, at der skal bruges tid på noget helt andet end det, man ellers har haft mulighed for at bruge tid på i folkeskolen.
Nu er fru Karin Nødgaard med i et forslag til vedtagelse, som vil indebære, at der bliver gjort lidt mere for de spiseforstyrrede, end der tidligere er blevet gjort, og det hilser vi velkommen.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor fru Karin Nødgaard med det udgangspunkt, Dansk Folkeparti normalt har, ikke er med i vores forslag til vedtagelse, som vil indebære, at man ligestiller fysiske sygdomme og psykiske sygdomme.
Hvad er baggrunden for, at Dansk Folkeparti ikke kunne tilslutte sig vores forslag til vedtagelse?
Karin Nødgaard (DF), 2006-03-31:
Jeg var lidt inde på det i mit eget spørgsmål til fru Lise von Seelen tidligere, at jeg måske synes, at det forslag, der ligger fra den anden gruppe, ikke indeholder nok omkring det forebyggende arbejde, som jeg anser som værende så utroligt væsentligt for det her, så vi netop måske en dag kunne sige, at det slet ikke er nødvendigt at behandle spiseforstyrrelser, for de findes ikke.
Det ville jo være det optimale.
Jeg ved godt, at det nok ikke er realistisk, men at få reduceret antallet ved et godt forebyggende arbejde vil jo være optimalt, og der synes jeg faktisk, at vores forslag lægger noget mere op til det.
Karin Nødgaard (DF), 2006-03-31:
Jeg kunne godt tænke mig at høre fru Lise von Seelen, som jeg jo ved er socialordfører for Socialdemokraterne, og som har et meget stort socialt engagement: Når jeg nu sidder og kigger på de to forslag, der er lagt frem, så synes jeg jo, at der er utrolig mange gode ting i dem begge to.
De minder også meget om hinanden.
Jeg synes måske, at det, som Socialdemokraterne er med i, mangler lidt omkring det forebyggende arbejde, og det kan jeg måske ikke helt forstå at fru Lise von Seelen ikke ligesom har måske været opmærksom på, eller at de ikke har talt om i den socialdemokratiske gruppe har været meget væsentligt at få med ind, sådan at det ikke kun er det helbredende arbejde, der er lagt vægt på.
Lise von Seelen (S), 2006-03-31:
Det er i hvert fald en fuldstændig rigtig iagttagelse, at vi synes, at en tidlig indsats og det forebyggende arbejde altid er af meget stor betydning, når vi taler om de her ting.
Det synes jeg vi skal glæde os over, og vi skal glæde os over, at spørgsmålet kommer op nu, og at man netop kan se, at der her altså er nogle ting, som er sammenfaldende.
Det synes jeg søreme da vi skal være rigtig gode til at drage nytte af.
Vi bliver nødt til at iagttage, at alle ikke har ens vilkår.
Jeg tror, vi skal passe på, at vi ikke siger, at alle bare skal have det bedste.
Det ligger jo rigtig godt i munden, og det kan vi godt lide at sige, men realiteterne i den politiske verden er jo, at vi ofte kommer ud for at skulle prioritere, og i den prioritet, vi har lavet indtil nu, er de psykiske lidelser blevet underprioriteret på den rigtig lange bane.
Det hører vel også med til vores politiske virkelighed, at vi nogle gange skal prioritere, og det mod skal vi have, for det giver ikke mening at sige, at alle bare skal have det godt.
Derfor synes vi, at det er realistisk og fornuftigt at sige, at der en gang imellem skal prioriteres.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-03-31:
Jeg kunne næsten ønske mig, at det var fru Karin Nødgaard, der havde haft mulighed for at forhandle folkeskoleforlig for Dansk Folkeparti, for jeg synes, at fru Karin Nødgaard sagde så utrolig mange fornuftige ting, bl.a. at der skulle være tid til at tale med børnene, og at der skulle oprettes team, som jeg forstod det, der kunne gå ind og hjælpe børnene, når de var i nogle vanskelige situationer.
Jeg kan ikke helt se, hvordan det harmonerer med det folkeskoleforlig, som Dansk Folkeparti netop har været med til at indgå, og hvor fokus er på kontrol og på test og på eksamener.
Formålet med folkeskolen er nu fagene, formålet er ikke den alsidige udvikling.
Kan fru Karin Nødgaard forklare, hvordan sammenhængen mellem den ordførertale, som fru Karin Nødgaard lige har holdt, og så det udgangspunkt, der er for det indgåede folkeskoleforlig, er?
Karin Nødgaard (DF), 2006-03-31:
Jeg vil ikke gå i dybden med selve folkeskoleforliget her og nu, da jeg synes, det er et utroligt vigtigt emne, vi har oppe til debat, men jeg vil sige, at fordi der bliver lagt vægt på nogle faglige krav osv. i folkeskolen, er det jo ikke ensbetydende med, at der ikke også kan lægges vægt på mange andre områder.
Og der er det, jeg ser en oplagt mulighed for, at vi netop nu i forbindelse med kommunereform osv. lægger noget pres på kommunerne for, at der også bliver taget hånd om netop de her områder omkring det psykiske velbefindende for de unge mennesker, fordi vi netop kan se, at der på mange områder er mange, der har det utrolig skidt.
Jeg vil ikke sige det sådan, at det ikke er ensbetydende med, at der ikke skal være faglighed.
Jeg mener godt, at man kan kombinere de to ting i folkeskolen også fremover.
Birgitte Josefsen (V), 2006-03-31:
Det, vi kan se på området i dag, er, at der ikke er nogen, kan man sige, dialog imellem de behandlingsinstitutioner, som er på området, eller som tilbyder behandling i dag.
Det gælder, uanset om det er det offentlige eller det private, og der er heller ingen dialog imellem det offentlige og det private.
Derfor er det, der signaleres i forslaget til vedtagelse, jo, at vi vil bede de parter, der opererer på området, om at lære af hinanden, udlevere viden til hinanden, så vi alle sammen får en større viden på hele området.
Derudover vil det jo også, hvis det forslag, der er fremlagt, bliver vedtaget, betyde, at man vil sige til de private: Vi er nødt til så at sige til jer, at I skal være med til at danne noget mere viden på det her område, så vi får en større forståelse for, hvorfor så mange unge kommer i denne situation.
Det sammenholdt med, at vi også signalerer, at vi gerne vil have, at der generelt kommer forskning i gang på området, er jeg overbevist om vil betyde, at vi om føje år har en større forståelse af denne problemstilling, men også har en videnspakke, som vil være til god glæde og gavn for behandlingen i fremtiden.
Kristen Touborg (SF), 2006-04-04:
Tak for svaret.
Er det efter Dansk Folkepartis opfattelse tegn på en fejlregning fra regeringens side, når man nu giver den halve milliard kroner?
Og som det andet spørgsmål: Hvor meget forventer Dansk Folkeparti, at der efterfølgende kommer i forbindelse med, at kommunalreformen skal gøres færdig ude i kommunerne?