Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-05-03:
Jeg vil gerne indlede denne debat med at slå fast, at regeringen prioriterer indsatsen for at forebygge seksuelt misbrug af børn meget højt.
Jeg tænker her på den sundheds- og sygelighedsundersøgelse, som Statens Institut for Folkesundhed netop har offentliggjort.
Det var vel i sidste uge, hvis jeg husker det ret.
Det skal jeg ikke garantere,
den ene uge har det med at tage den anden, men i hvert fald for nylig.
I undersøgelsen angiver man, at mere end 200.000 i voksenbefolkningen har oplevet seksuelt misbrug i barndommen ifølge deres egne oplysninger, hvilket bekræfter de skøn, der tidligere har været gjort.
Men det har netop været skøn, der har hvilet på et noget mere usikkert grundlag.
Nu er der altså en undersøgelse, hvor det er selvoplyst, at omfanget er, som jeg her har nævnt det.
Derfor er det da også glædeligt, at der igennem flere år har været bred politisk enighed om at styrke indsatsen mod seksuelle overgreb.
Den linje er regeringen indstillet på at forsætte, og som jeg skal vende tilbage til, har det allerede udmøntet sig konkret i forbindelse med det seneste satspuljeforlig.
Men før jeg vender tilbage til det, vil jeg godt kort nævnte nogle af de initiativer, der er i gang, bl.a. med udgangspunkt i den tidligere regerings redegørelse fra juli 2000 om en forstærket indsats mod seksuelt misbrug af børn. I overskriftsform kan jeg nævne nogle hurtige stikord her: Der indsamles mere viden på området igennem undersøgelser og forskning. Med støtte fra Socialministeriet er der sidste år oprettet to videnscenterfunktioner på området - centre, som i løbet af i år afgiver en samlet rapport med forslag til en fremtidig indsats på området.
Socialministeriet udsender i løbet af i år en revision
af den såkaldte dialogvejledning til personale, der har med børn og unge at gøre, som viser tegn på problemer.
Der er planlagt et særligt afsnit med gode råd til procedurer for institutioner og kommuner i sager om seksuelle overgreb.
Det er i forhold til børnene.
Som jeg antydede i min indledning, er der i den seneste udmøntning af satspuljemidlerne under Socialministeriet iværksat forskellige initiativer, hvoraf jeg bl.a. vil nævne, at der er afsat midler til at finansiere 250 behandlingsforløb hos en psykolog, at der er afsat midler til at styrke vidensfunktionen og forskning på området ved at omlægge og opgradere Støttecenter mod Incest i Danmark, og at der også er afsat midler til udviklingsstøtte til de private frivillige centre, der arbejder på området. Vi ved, at disse frivillige centre gør en stor indsats for voksne incestofre gennem rådgivning, gennem etablering af selvhjælpsgrupper, gennem afvikling af terapi osv., og derfor er det område her et værdigt støtteberettiget område.
Det er en god idé at støtte udviklingen af deres kompetencer, for det kan formentlig give god mulighed for at videreudvikle deres indsats. Så er der også over satspuljen ydet konkret økonomisk støtte til et par af disse centre. Med disse sådan mere indledende bemærkninger vil jeg skynde mig til det konkrete beslutningsforslag, som Kristeligt Folkeparti her har fremsat.
Vi her set det før.
Det er ikke nogen kritik, det er jo sådan set et politisk partis opgave at kæmpe for sin sag, indtil man vinder flertal for den, så ingen anklage i det.
Men vi har set forslaget tidligere, og som ved tidligere behandlinger tror jeg, at vi er mange, der har sympati for de intentioner, der ligger bag forslaget.
Når så regeringen alligevel ikke kan anbefale det konkrete forslag om en udvidelse af sygesikringsordningen om tilskud til psykologhjælp, så har det flere grunde.
Det var en ordning, der i sin tid blev indført for at hjælpe mennesker, der kommer akut i krise som følge af en særlig begivenhed, f.eks. ulykker, vold eller en nærtståendes død.
Hvis man vælger at tage et sådant brud, så er det klart, at det brud ikke kan forbeholdes dette område, vi her har til diskussion, altså incestofre.
Så er det åbenlyst, at en række andre grupper mennesker med psykiske kriser på samme måde med rimelighed vil kunne stille krav om sygesikringstilskud til psykologbehandling.
Det kan være mennesker med depressioner, det kan være mennesker med spiseforstyrrelser, det kunne være andre grupper.
Så er det, vi kommer til den for så vidt sørgelige kerne af argumentationen, nemlig at vi her som på andre områder er nødt til at konstatere, at økonomien ikke er ubegrænset.
I den sammenhæng vil jeg også pege på, at jeg desværre tror, at selv en isoleret udvidelse af psykologordningen for voksne incestofre - grundlæggende tror jeg altså ikke, at man kan fastholde grænsen dér, men selv hvis man kunne det - ville vise sig at være en del dyrere, end det fremgår af det foreliggende beslutningsforslag.
Det siger jeg selvfølgelig også under henvisning til de tal, jeg gav i starten, om den andel af befolkningen, der dybest set bærer rundt på sådanne traumatiske oplevelser fra deres barndom.
Når det så er sagt, kan der også være grund til at gentage, hvad en af mine forgængere sagde ved den seneste behandling af beslutningsforslaget, nemlig at der allerede i dag er en række tilbud til mennesker, der på grund af incest har psykiske problemer.
Der er således behandlingstilbud hos både den alment praktiserende læge og i det psykiatriske behandlingssystem, og på det sociale område er der desuden ifølge aktivloven mulighed for, at kommunerne kan yde økonomisk hjælp til psykologbehandling, hvis ansøgeren ikke selv kan betale for udgiften til behandlingen, og behandlingen er nødvendig og helbredsmæssigt begrundet.
Ligeledes er der mulighed for, at kommunerne efter serviceloven giver behandlingstilbud, som ikke gives efter anden lovgivning, til personer med betydelig og varig nedsat fysisk og psykisk funktionsevne eller særlige sociale problemer, og endelig er der som sagt ved det seneste satspuljeforlig afsat midler til et antal fuldt ud betalte behandlingsforløb hos psykolog for incestofre og andre ofre for seksuelt misbrug.
Med disse ord skal jeg blot endnu en gang konkludere, at regeringen ikke kan støtte det foreliggende beslutningsforslag fra Kristeligt Folkeparti, fordi forslaget, sådan som jeg har beskrevet det,
efter vores overbevisning ville have vidtgående konsekvenser, herunder ikke mindst økonomiske, som der ikke er dækning for.
Men det skal ikke overskygge, at der i regeringen er en optagethed af de problemer, der gemmer sig bag forslaget.
Også for
regeringen er det et indsatsområde at dæmme op for seksuelle overgreb mod børn, og det er jo senest dokumenteret med satspuljeforhandlingerne, der viste, at regeringen altid gerne deltager i drøftelser om forebyggelse af seksuelle indgreb og indsatsen for incestofre inden for de økonomiske rammer, der er til rådighed.