Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1999-02-03:
Jeg vil gerne takke for de mange og for de flestes vedkommende positive indlæg.
Formålet med det her lovforslag er jo at sikre opretholdelsen af Det Storkøbenhavnske Teaterfællesskab som en selvejende institution, der skal omfatte et antal teatre i hovedstadsregionen, som tilsammen skal bidrage til et alsidigt og kvalitetspræget udbud af teaterforestillinger.
Det skal for det første ske ved, at vi får styrelsen tilført teaterkyndig ekspertise i form af tre teaterkyndige medlemmer.
For det andet skal det ske ved, at vi får en klar ansvarsfordeling mellem tilskudsyderne, styrelsen og teatrene i ordningen.
Fremover skal de offentlige tilskudsydere fastsætte den samlede økonomiske ramme for DST, medens det overlades til styrelsen at beslutte, hvilke teatre der skal optages i ordningen, og med hvilke tilskud.
Det er dog sådan, at mellem tilskudsyderne er det aftalt allerede, hvilke teatre der skal være med i den nye ordning.
Når den træder i kraft den 1. juli 2001, så er tilskudsyderne på nuværende tidspunkt enige om, hvad det er for teatre, man skal tage udgangspunkt i. For det tredje skal aftalegrundlaget mellem styrelsen og teatrene fremover reguleres ved resultatkontrakter. For det fjerde bliver der en mulighed for en delvis tilbageførsel af store overskud hos de enkelte teatre til puljen med de særlige midler.
For det femte får vi styrket styrelsens sekretariat gennem ansættelsen af en direktør.
Og for det sjette bliver der afsat midler til en udviklings- og katastrofepulje, som skal bidrage til at udvikle teatret, men også sikre, at hvis der er et teater, som har dårligt publikumstal i et længere stykke tid, har det mulighed for at gå ind og få økonomisk støtte.
Så selv om man et stykke tid altså ikke har den store succes, har man alligevel mulighed for fortsat at fungere som teater.
Lovforslaget er blevet til efter mange grundige overvejelser og forhandlinger mellem Kulturministeriet og de fem øvrige tilskudsydere, nemlig Københavns og Frederiksberg Kommuner og Københavns, Roskilde og Frederiksborg Amter.
En tilsvarende aftale lå til grund for oprettelsen af Det Storkøbenhavnske Teaterfællesskab i 1990.
Dengang overlod man det til Kulturministeriet og de øvrige tilskudsydere at udmønte aftalen i en bekendtgørelse.
Jeg synes imidlertid, det er rigtigt, at de overordnede regler for Det Storkøbenhavnske Teaterfællesskab fremgår af selve teaterloven.
Derfor lægges der med dette lovforslag op til, at også de mere specifikke regler om Det Storkøbenhavnske Teaterfællesskab lovfæstes, samtidig med at der er sket en række ændringer i forhold til den gældende teaterlov og bekendtgørelse om Det Storkøbenhavnske Teaterfællesskab.
Det er min opfattelse, at med de foreslåede ændringer, vi står over for her, får vi en god ordning for Det Storkøbenhavnske Teaterfællesskab.
Jeg finder, at de foreslåede ændringer af den eksisterende ordning giver mulighed for at bringe mere dynamik ind i ordningen, og at vi med aftalen også har skabt et fornuftigt grundlag for, at de store teatre i Storkøbenhavn kan få et kvalitetsmæssigt løft.
Jeg er overbevist om, at det, at vi får en pulje til at støtte udvikling og nytænkning inden for teaterkunsten, er en vigtig nyskabelse i forslaget.
Vi skal huske på, at teatret er en afgørende del af vores kultur, og derfor er det vigtigt, at det også fornyr sig i stedet for altid at spille de sikre kort.
Det er der større mulighed for nu.
Jeg finder også, at forslaget imødekommer en væsentlig del af de kritikpunkter, der igennem de seneste år har været rejst af DST-ordningen.
Lovforslaget har som bekendt også været udsendt til høring til en meget bred kreds, og der har generelt været tale om rimeligt positive høringssvar, og høringssvarene har, som det også er fremgået i dag, været oversendt til Kulturudvalget.
Noget af det, der selvfølgelig har været diskussion om i den offentlige debat, har været, hvilke teatre der skal have lov til at være med i DST-ordningen, og blandt de seks tilskudsydere var man enig om, at hvis man ikke kunne finde ud af at udvide den økonomiske ramme, så var det fornuftigt at sige, at der var plads til seks teatre.
Man blev så også meget hurtigt enig om, hvilke seks teatre det var, der skulle være med, og et af de nye teatre, der kom med, og som ikke tidligere har fået fast støtte fra DST, er Østre Gasværk.
Rialto Teatret røg med det forslag, der lå fra de seks tilskudsydere, ud af ordningen.
Selv har jeg hele tiden haft den opfattelse, at Rialto selvfølgelig på den ene eller den anden måde skulle overleve.
Så selv om det ikke fik mulighed for at være med i DST-ordningen, så skulle der findes en anden løsning, og derfor har jeg for længe siden skrevet til Frederiksberg Kommune og spurgt efter, om man ikke synes, det kunne være en god idé at gøre Rialto Teatret til et lille storbyteater, for man kan sige, at den ordning passer egentlig som fod i hose til Rialto Teatret.
Der er også enkelte partier i Frederiksberg Kommune, der har udtalt deres ønske om at bidrage til at finde en løsning
for Rialto, og man må sige, at i det hele taget har Frederiksberg Kommune været meget optaget af hele sagen omkring Rialto, ikke mindst i forbindelse med de støttearrangementer, der har været.
Egentlig har jeg haft det udgangspunkt, at det skulle vi nok finde en løsning på, fordi der var så stor velvilje i Frederiksberg Kommune, og jeg vil også endnu en gang forsøge at gå tilbage til Frederiksberg Kommune og spørge efter, om det ikke er muligt at finde en løsning ud fra den betragtning, at lige nu er der altså seks tilskudsydere, der er enige om, at der altså ikke er mulighed for at finde flere økonomiske midler, hvilket jo ville gøre det meget nemt.
Men hvis det ikke lykkes at komme overens med Frederiksberg Kommune, så mener jeg også, at der kun er én vej, og det er, at Rialto forbliver en del af DST-ordningen.
Det er der en vigtig grund til, og det er, at Rialto Teatret repræsenterer meget af det, som også ordførerne her i dag har været inde på er fantastisk vigtigt for teaterkunsten, nemlig nytænkning og udvikling.
Her har vi mulighederne for at give næring til nye talenter, her har man
virkelig mulighed for at eksperimentere.
Derfor er det selvfølgelig vigtigt at bevare en sådan scene.
Man kan altså sige, at Rialto spiller på mange måder samme rolle som f.eks. Edison gør i tilknytning til Betty Nansen Teatret.
Så der skal findes en løsning, og jeg fornemmer også her i salen meget stor velvilje over for det, og en meget, meget, meget markant interesse må man sige. Hvis jeg så skal kommentere noget af det, de enkelte ordførere har sagt. Til fru Margrete Auken: Ja, det er rigtigt, at jeg vil lave et kulegravningsudvalg, der skal prøve at se på alle de forskellige teaterstøtteordninger, også for at forsøge at få lagt nogle principper ned igennem alle teaterstøtteordningerne.
Der er en tendens til, at hver gang vi diskuterer teaterstøtte, ender det i en diskussion om enkelte teatre.
Det har vi vist oplevet det sidste halve år, hvor man helt glemmer, at det her også er en overordnet kulturpolitisk debat.
Hvad er det, vi vil?
Hvad er det, vi vil satse på?
Derfor håber jeg, at med kulegravningsudvalget - lad os bare kalde det det, jeg kalder det nu bare teaterarbejdsgruppen - får vi mulighed for at tænke alle de mange forskellige støtteordninger igennem.
Sønder og sammen er måske ikke det rette udtryk, men vi har haft et konsulentfirma til at gå DST-ordningen igennem.
Det konsulentfirma har fremhævet fordelene ved DST-ordningen og også de ulemper, der var ved den gamle ordning.
Ulemperne gør vi noget ved med det forslag, der her er fremsat.
Det er grunden til, at jeg mener, at DST-ordningen har vi altså analyseret, så vi kan roligt vedtage det her lovforslag sandsynligvis med nogle justeringer.
Hertil er svaret, at det bestemmer DST selv.
Til spørgsmålet: Skal resultatkontrakterne først og fremmest handle om økonomi?
Ja, de kommer i høj grad til at handle om økonomi, men lad mig understrege, at det er DST's styrelse og de enkelte teatre, der skal finde ud af, hvilke elementer der skal være i resultatkontrakterne.
Grunden til, at jeg tror, det er en god idé at lave resultatkontrakter, er, at det er en måde at sikre det enkelte teater størst mulig frihed på.
Når det først har sin ramme, har det den fulde kunstneriske frihed til at gøre det, det finder vigtigst.
Til spørgsmålet om, hvorvidt der har været en offentlig debat.
Så til hr. Søren Søndergaard, der kritiserer, at der ikke er en teaterfaglig vurdering i forslaget
: Noget af det, jeg synes, der er meget vigtigt i det her forslag, er netop, at der nu kommer teaterkyndige ind i teaterstyrelsen, så det altså ikke kun er, hvad skal vi sige, de politisk valgte repræsentanter, der har den afgørende indflydelse.
Jeg kunne godt have ønsket mig, at det var flere teaterkyndige, vi fik ind, men nu er vi altså i hvert fald kommet et skridt længere i retning af, at det er de teaterfaglige vurderinger, som skal ligge til grund for de beslutninger, der tages i DST.
Jeg er meget enig i, at vi skal gøre, hvad vi overhovedet kan for at styrke armslængdeprincippet, og det, at vi får teaterkyndige ind i styrelsen, er en måde ikke at sikre det helt, men i hvert fald at komme et skridt længere. Til fru Tove Videbæk, der spurgte: Er det overhovedet en god idé at lave sådan en udviklingspulje? Er det noget, konsulentfirmaet PLS Consult har foreslået?
Men vi kan ikke være tjent med et teaterliv, hvor man først og fremmest satser på de sikre succeser.
Vi skal også have mulighed for at gå planken ud.
Der skal være mulighed for at satse på det tvivlsomme, og det er præcis det, en udviklings- og katastrofepulje kan.
Man kan også sige det på den måde, at ved at kalde det en udviklingspulje, er der mulighed for på forhånd at gå ind og sige: Her satser vi.
Vi er ikke sikre på, at vi kan få økonomien til at hænge sammen.
Derfor beder vi om hjælp fra udviklingspuljen.
Det vil sige, at man forebygger eventuelle økonomiske problemer.
Så udviklings- og katastrofepuljen har samme funktion, kan man sige, nemlig at bidrage til teatrets faglige udvikling, sikre, at der også kan spilles smalle forestillinger. Så spurgte fru Tove Videbæk også: Hvorfor kan vi ikke bare vente?
Nu skal vi altså videre.
Vi kan ikke bare sidde med hænderne i skødet.
Der har altså været bred enighed om, at det er nødvendigt at forsøge at forny ordningen.
Til hr. Kim Behnke om de 5 mio. kr., som kulturministeren støvsugede op før jul, kan jeg sige, at det var nu ikke støvsugeren, der var i gang, men det viste sig, at man ikke havde brugt alle de penge, der var i teaterabonnementsordningen sidste år.
Det vil sige, at der ikke havde været det træk på teaterabonnementsordningen, som vi havde forventet, og derfor var der nogle penge tilovers, som så er gået til en række teatre i hele Danmark.
Fru Tove Videbæk var også inde på, om vi ikke bare kunne lade DST's styrelse tage stilling til, hvor mange eller hvilke teatre der skulle være med.
Dér må jeg sige, at i og med der er så mange tilskudsydere til det her projekt, er det også meget vanskeligt at skabe enighed.
Det, jeg kunne skabe enighed om for efterhånden nogle måneder siden, var, at de her seks teatre, som står i lovforslaget, kunne være med i ordningen.
Jeg tror ikke, det havde været muligt at skabe den enighed, hvis vi ikke havde lagt os fast på, hvilke teatre det var der skulle være med.
Derfor blev det altså en politisk beslutning, hvad jeg ikke nødvendigvis syntes
var særlig hensigtsmæssigt.
Lad mig understrege det.
Jeg synes ikke, det er særlig hensigtsmæssigt, at det er politikere her på Christiansborg, der skal sidde og bestemme, hvilke teatre der skal være med i DST-ordningen, men i og med, at det er et sammenskudsgilde, i og med, at der er så mange, der skal give nogle penge, kan man ikke fortænke politikerne, de kommunale politikere, amtskommunale politikere, i også at være optaget af, hvilke teatre det så er der kommer med.
Det er derfor, vi er der, hvor vi er.
Under alle omstændigheder så er der jo lagt op til, at det selvfølgelig er DST's styrelse, der i sidste instans skal tage stilling til, hvem der kan være med.
Med de ord vil jeg sige tak for bemærkningerne til lovforslaget.
Jeg er meget optaget af den her sag.
Jeg er meget optaget af, at vi får en fornyelse af teaterlivet i Danmark, og derfor vil jeg også se frem til den udvalgsbehandling, vi står over for.