runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-11-26:
Det, vi her taler om, er at omlægge status for ph.d.-stipendiater fra modtagere af offentlig overførselsindkomst til lønmodtagere.
Ordningen skal dække både stipendiater ved danske universiteter og stipendiater, der tager deres uddannelse i udlandet, og give mulighed for at tildele støtte til eksempelvis udenlandske studerende, der ikke er kandidater, men som gerne vil tage en del af deres forskeruddannelse ved et dansk universitet.
Til sidst er der en udvidet adgang til et såkaldt supplerende stipendium i forbindelse med studierejser, og der kan man jo så sige, at det er der allerede via særregler osv., så der er reelt ingen forskel. Der er en mindre ajourføring af det eksisterende SU-system, der i hovedtræk indebærer en opstramning, der kan sikre en minimumskvalitet på private uddannelser, der har opnået eller kan opnå godkendelse som SU-berettiget.
SU-godkendelsen gives kun for en tidsbegrænset periode, og misligholdt studiegæld kan lettere inddrives ved udpantning, altså på samme vilkår som næsten al anden gæld til det offentlige, kunne man sige.
SU-styrelsen får adgang til at udveksle oplysninger om individuelle støttemodtagere med indenlandske og udenlandske myndigheder, og der gives en udvidet adgang til at eftergive gæld ved for meget modtaget støtte.
Hovedsigtet med lovforslag nr. L 88 er altså at omlægge status for ph.d.-stipendiater fra modtagere af offentlig overførselsindkomst til lønmodtagere.
Desuden påpeges det, jf. bemærkninger til forslaget, side 8, sidste afsnit, at de foreslåede ændringer ikke har til hensigt at forbedre den enkelte ph.d.-studerendes økonomiske situation, altså status quo ønskes opretholdt.
Fremskridtspartiet er principielt modstander af lempelser, men bemærkningerne til lovforslaget fastslår jo, at omlægningen ikke har til hensigt at stille den studerende økonomisk bedre end under de gamle regler.
Sigtet med at give mulighed for, at udenlandske studerende, der ikke er kandidater, kan modtage dansk støtte, er at hæve niveauet i dansk forskning, og det kan i hvert fald være udtryk for en forfordeling af danske studerende i udlandet, idet andre lande formodentlig ikke giver danske studerende samme muligheder.
Opstramningen af krav til private uddannelser med henblik på SU-berettigelse må efter Fremskridtspartiets mening vurderes som et positivt tiltag.
At misligholdt studiegæld til gengæld bliver nemmere at inddrive er også positivt, men at lempe adgangen til at eftergive studiegæld mener vi går i den negative retning.
Man skal naturligvis selv betale den gæld, man stifter.
Studiestøtte er ikke statsfinansieret løn, som de resterende skatteydere skal punge ud med.
Konklusionen er selvfølgelig, at vi må veje både de positive og negative sider af lovforslaget, og Fremskridtspartiet vil altså støtte forslaget, fordi sigtet ikke er at hæve udgifterne til de studerende, så det bliver altså udgiftsneutralt, og fordi fordelene ved at skærpe kursen over for misligholdt studiegæld må vurderes at opveje den udvidede adgang til at eftergive studiegæld.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1997-11-26:
I 1993 reformerede vi den danske forskeruddannelse.
Et af hovedformålene med reformen var at højne forskeruddannelsens kvalitet og sikre mere struktur på uddannelsen.
Det er et initiativ, som vi i Det Radikale Venstre sætter stor pris på, da forskerne er et meget vigtigt råstof for Danmark. Derfor skal vi også hele tiden være klar til at ændre og justere loven, således at vilkårene for forskerne er de bedst mulige, bl.a. fordi det er en af måderne at tiltrække de dygtigste kandidater til forskningsverdenen.
En af de ting, som reformen i 1993 også bevirkede, var, at stipendiater ændrede status fra at have været lønmodtagere til at blive modtagere af offentlig overførselsindkomst, men at det gik sådan er ikke politikernes skyld, vil jeg gerne understrege. I dag har de ansvarlige parter heldigvis erkendt, at det ikke var den rigtige vej at gå, hvilket er blevet illustreret af de forskellige lappeløsninger, vi har måttet supplere loven med i form af småændringer af såvel SU-loven som skatteloven.
Med dette lovforslag vil vi rydde op og gøre systemet
mere hensigtsmæssigt.
Ph.d.-stipendiater skal igen have status af at være lønmodtagere.
Der er indgået en aftale mellem regeringen og AC om, at ph.d.-stipendiater ansættes og modtager lønnet ph.d.-stipendium.
Som følge af de forskellige forløb, der allerede er i gang under den nuværende ordning, vil der selvfølgelig blive tale om forskellige overgangsordninger, hvor de studerende selv kan vælge, under hvilken ordning de vil gøre deres ph.d. færdig.
Det ser vi som en tiltrængt forbedring af forskernes vilkår, og derfor hilser
vi også det initiativ velkommen.
Det Radikale Venstre ser lovforslaget som en vigtig forbedring af forskernes situation og synes derfor, at merudgiften er godt givet ud.
Vi kan derfor støtte lovforslaget.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-11-26:
Siden reformen af forskeruddannelsen i 1993 har der været utilfredshed med, at de unge forskere skulle modtage SU i stedet for at være lønmodtagere med alt, hvad det indebærer.
I forhold til skattelovgivningen og lovgivningen om arbejdsløshedsforsikringen har omlægningen givet anledning
til nærmest absurde forviklinger.
Regeringen har forsøgt at lave lappeløsninger på skatteområdet, men det er først nu, at vi ser lys for enden af tunnelen.
Finansministeriet, Skatteministeriet og Arbejdsministeriet har omsider fået udredt trådene, og vi kan se frem til en aftale mellem Finansministeriet og Akademikernes Centralorganisation.
I Enhedslisten glæder vi os over, at problemerne endelig bliver løst, og vi kan støtte den del af lovforslaget, der omhandler de ph.d.-studerende.
Desværre har regeringen en svaghed for at løse mange forskellige problemer ved hjælp af et lovforslag.
Derfor indeholder denne lov ikke kun bestemmelser vedrørende de ph.d.-studerende, men også om andre aspekter af SU-lovgivningen.
Jeg skal her især beskæftige mig med et enkelt aspekt.
Lovforslaget indeholder en ny bestemmelse om, at SU-godkendelse af private uddannelser fremover skal være tidsbegrænset, og af bemærkningerne fremgår det, at ministeren vil til at være mere nidkær i sin godkendelsespraksis.
I Enhedslisten kan vi bestemt tilslutte os intentionen
om, at de studerende, der søger til private uddannelser, skal have en ordentlig forbrugeroplysning om den søgte uddannelse.
Men i de meget omfattende bemærkninger til dette punkt i lovgivningen genfinder vi alt for mange af de besværgelser, som ministeren har anvendt i forbindelse med den såkaldte Tvind-sag.
I stedet tales der om skøn baseret på »en flerhed af overvejelser«.
Spørgsmålet er, om det ikke vil være mere formålstjenligt at lade de rådgivende organer på uddannelsesområdet have en indstillingsret vedrørende SU-godkendelse af private uddannelser, så processen og argumenterne kommer frem i lyset.
Der er i lovforslaget andre elementer, der er en debat værd, herunder stramningen af opkrævningsformerne vedrørende SU-gæld og afgrænsningen af uddannelser i udlandet, der kan berettige til SU.
Det vil vi vende tilbage til under udvalgsarbejdet.
Sammenfattende er Enhedslisten positiv over for den del af lovforslagets indhold, der handler om ph.d.-problemets løsning, men vi er skeptiske over for en række af de øvrige elementer.
Addi Andersen (CD), 1997-11-26:
Omlægningen for få år siden af de ph.d.-studerendes status fra at være lønmodtagere til at være SU-modtagere har bestemt ikke været nogen succes, og CD er indstillet på at støtte undervisningsministerens lovforslag.
De ph.d.-studerende, der begynder på uddannelsen, efter
de har opnået kandidatgraden,
bliver herefter igen lønmodtagere med fulde lønmodtagerrettigheder.
Da forslaget er blevet til efter forhandlinger mellem Finansministeriet og Akademikernes Centralorganisation, må vi gå ud fra, at der er fundet en tilfredsstillende løsning på sagen for de berørte parter.
CD støtter også den del af forslaget, der går ud på at bevare ph.d.-stipendierne i SU-regi for de studerende under 4 + 4-ordningen og for gæstestuderende, der vælger at tage en del af deres forskeruddannelse i Danmark.
Ministeren foreslår desuden en række mindre tilpasninger i det almindelige SU-system.
SU til supplering af gymnasielærernes sidefagsuddannelse er også i orden, men dér, hvor jeg til gengæld måske er lidt betænkelig, er ved lovforslagets nye stk. 4 i § 39 om videregivelse af oplysninger fra SU-styrelsen, hvorefter uddannelsesstederne får adgang til styrelsens edb-system.
Det er muligvis en helt problemfri praktisk foranstaltning, men det vil jeg så gerne have bekræftet. CD vil i udvalget arbejde positivt for ministerens lovforslag.
Poul Nødgaard (DF), 1997-11-26:
Der er jo ikke sådan den store grund til at stå og gennemgå lovforslaget, men bare sige, at det er et forslag, som vi i Dansk Folkeparti finder både godt og fornuftigt.
Danmark er jo på godt og ondt internationalt, og jeg synes, det er en vældig god ting, der kommer ind, således at man også kan udnytte, at vi tilhører den store verden.
Så vil jeg lige spørge om en enkelt ting med hensyn til de private, altså det, at man kan få SU under noget privathistorie.
Jeg vil godt spørge, hvad de helt specifikke bestemmelser bliver for det, for jeg synes nok, det er ret afgørende, hvor grænserne ligger, i relation til at man også kan få stipendier, når man søger uddannelse ad privat vej.
Hvad forstår man sådan i grove træk ved de ting?
Vi vil støtte det foreliggende lovforslag under det videre udvalgsarbejde.
Ole Vig Jensen (RV), 1997-11-26:
Jeg takker også her for en overvejende velvillig behandling
af lovforslaget.
Jeg har registreret, at der i hvert fald er klart flertal for lovforslagets videre behandling og formentlig også vedtagelse.
Der er rejst spørgsmål af forskellig art, som jeg er helt indstillet på både at begrunde og uddybe nærmere under udvalgsarbejdet.
Man må jo sige om sagen her, at den måske nok har haft en trang vej, men den har også et interessant, for ikke at sige et ejendommeligt historisk forløb.
Når jeg undervejs har været henholdende, hænger det ganske enkelt sammen med, at jeg ikke fandt, at en omlægning skulle bebyrde Undervisningsministeriets budget, sådan som forhistorien var.
Sådan er det heller ikke blevet, og nu ligger der et forslag, der løser de problemer, som et flertal i Folketinget gerne har villet have skulle løses, og det er formentlig, som det skal være. Om de private uddannelser skal jeg blot sige, at vi har bestræbt os på, i den udstrækning der var brugbare seriøse uddannelsestilbud på det private marked, at sige, at hertil kunne man med rimelighed også få SU-støtte, og det foregår efter nogle kriterier, som vi gerne fremlægger og uddyber under udvalgsarbejdet, herunder også det spørgsmål, der blev rejst om, i hvilken udstrækning man, når vi forlanger en evaluering af den pågældende uddannelse, skal lade den pågældende uddannelse selv finansiere evalueringen, og hvad det betyder rent omkostningsmæssigt.
Erling Oxdam (V), 1997-11-26:
Det er både hr. Keld Albrechtsen og hr. Thulesen Dahls spørgsmål til ministeren om, hvorvidt ministeren kunne komme i konflikt med Københavns Borgerrepræsentation, der får mig til at foregribe det næste spørgsmål, nemlig: Kan ministeren bekræfte, at der i virkeligheden med »Sygehusplan 2000« er indgået en kontrakt mellem tre parter, nemlig Frederiksberg Kommune, Københavns Kommune og staten, og kan en kontrakt brydes af en af parterne, her altså Københavns Kommune?
Det andet spørgsmål er: Hvis det nu er sådan, at Københavns Kommune så gerne vil have Kommunehospitalet, kan den så ikke selv købe det?
Er der noget, der hindrer det, når bare det bliver lukket af HS og solgt af HS?
Poul Erik Dyrlund (S), 1997-11-26:
Kernen i dette lovforslag er, at vi sikrer en ligestilling, for så vidt angår den kommunale elevstøtte, mellem efterskoler og de tre ungdomshøjskoler, der findes her i landet, når de optager unge, inden de er fyldt 18 år.
Vi sikrer med dette forslag, at kommunerne i det kommende skoleår skal betale elevstøtte til unge, når de er optaget på en ungdomshøjskole, inden de er fyldt 18 år.
I den socialdemokratiske gruppe er vi enige om, at sådan skal det være, og derfor kan vi støtte lovforslaget.
Jeg skal i øvrigt også sige på vegne af den radikale folketingsgruppe, at man fra dette partis side kan støtte forslaget.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-11-26:
Jeg tror altså, det er vigtigt, at regeringspartiet begynder at se på, hvad det er, der tegner sig på mange af lovgivningsområderne.
Men i det øjeblik, man giver beføjelsen til andre offentlige myndigheder, skal det være reguleret med klageinstanser og ting og sager, som uanmeldte besøg er det på andre områder.
Og der er ikke tale om at svække kontrollen eller indsatsen, men om, at retssikkerheden omkring det samtidig skal styrkes.
Og det har vi haft en debat om, når det drejer sig om landbrugsområdet og miljøområdet, og vi har det også her i dag, kan jeg se, og jeg vil opfordre ministeren til at overveje at studere, hvad det er, vi siger.
Vi siger ikke, at man ikke skal kunne foretage uanmeldte besøg, for det skal man selvfølgelig kunne.
Jytte Andersen (S), 1997-11-26:
Regeringen er lige så optaget af borgernes retssikkerhed, som Venstre og Enhedslisten i skøn forening er optaget af borgernes retssikkerhed, men vi er altså ikke så optaget af borgernes retssikkerhed, at vi accepterer, at det kan blive til et skjold for folk, der faktisk snyder og bedrager i dagpengeforhold; det vil jeg godt sige.
Men det er klart, at der skal være nogle spilleregler, og at man ikke bare skal kunne fare rundt og genere virksomhederne og den slags.
Det, man gør, er jo, at man går ind og ser på, om der i nogle burgerbarer eller pizzeriaer - eller restauranter, for den sags skyld - faktisk er ansatte, som har glemt at afmelde sig på arbejdsformidlingen og i deres arbejdsløshedskasse og alligevel tjener penge, eller som har glemt, at hvis de tjener penge, skal de altså anmelde, at de tjener penge.
Det er faktisk den situation, det her forslag tager højde for, men det er ikke ensbetydende med, at borgernes retssikkerhed svækkes.
Jo, hvis man mener, at varetagelse af borgernes retssikkerhed også indebærer, at de kan få lov til at snyde og bedrage i stilhed, hvis man har den fortolkning af borgernes retssikkerhed, så er det klart, at det er et angreb på borgernes retssikkerhed, men det er dog en noget besynderlig opfattelse af borgernes retssikkerhed.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1997-11-26:
Jamen arbejdsministeren har endnu ikke helt forstået, hvad det er, Venstre siger, men det vil komme.
Der er jo ikke uenighed om, hvad borgerne må og ikke må.
Det, der er uenighed om, er, hvad myndighederne må og ikke må, og navnlig hvilke spilleregler der skal fastlægges.
Det er såmænd bare det, vi beder om.
Jytte Andersen (S), 1997-11-26:
Jeg skal ikke tage stilling til hele retsplejeloven og straffeloven ved denne lejlighed; jeg skal tage stilling til det forslag, der ligger på Folketingets bord, og det går faktisk ud på, at vi gerne vil sørge for, at man ikke snyder, når det drejer sig om dagpengeloven, og at man ikke snyder, når det drejer sig om bistandsloven, samt at der faktisk er nogle kontrolmuligheder.
Men nu var Venstre jo ikke med i det finanslovforlig, hvor vi faktisk styrkede Arbejdsløshedsdirektoratet med en særlig tilsynsenhed, fordi vi netop mente, at når vi vil bevare et godt dagpengesystem, skal vi også sørge for, at der ikke er nogen, der snyder på vægten. Og det er ikke min fortolkning, at retssikkerheden er et skjold for snydere og bedragere.
Det, jeg sagde, var, at hvis man definerer borgernes retssikkerhed på en sådan måde, at de også bliver beskyttet mod kontrol, når de snyder på vægten, så er det ikke min definition af borgernes retssikkerhed, for den er, at borgerne selvfølgelig skal have en retssikkerhed, men at de også skal have sikkerhed for, at det, de betaler i skat, rent faktisk går til det, der er meningen med det, og ikke til alt muligt andet.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1997-11-26:
Jeg prøver en sidste gang: Det, det drejer sig om, er, at der skal fastsættes spilleregler for myndighederne.
Og hvis jeg kom med et lignende beslutningsforslag om, at politiet skulle have de samme beføjelser - det er lidt irriterende, at arbejdsministeren udviser så stor foragt for Folketinget, at hun ikke gider høre efter - hvis vi kom med et forslag om, at politiet bare skulle kunne vade rundt på folks ejendom på denne måde, så skulle man høre Socialdemokratiet!
Vi beder om, at der fastsættes spilleregler for alle offentlige myndigheder, også dem under Arbejdsministeriet, på samme måde, som der er fastsat spilleregler for politiet. Bevar mig vel, det er nytænkning!
Der skal tænkes nyt og forfra, men hvis ministeren bare vil gå hjem i sit lønkammer og give det en tanke, så er jeg tilfreds i dag, og så kan vi senere i samråd og på andre måder prøve, om vi kan få det forklaret for ministeren.
Jytte Andersen (S), 1997-11-26:
Jeg vil blot efter denne debat konstatere, at fru Birthe Rønn Hornbech er mere optaget af nogle regler og praksis, end hun er optaget af at sørge for, at dagpenge ikke er noget, man får gratis.
Det er noget, man skal gøre sig fortjent til: Man skal huske at afmelde, når man tjener penge ved siden af, og man skal også huske at oplyse skattemyndighederne om, hvad man tjener.
Det er faktisk det, det her forslag går ud på, og ikke noget som helst andet.
Men jeg kan konstatere, og jeg må sige, jeg er dybt forundret over, at Venstre ikke er lige så optaget som regeringen af at sørge for, at der ikke er nogen, der snyder og bedrager på vægtskålen i forbindelse med at hæve dagpenge.
Ole Vagn Christensen (S), 1997-11-26:
Dette lovforslag er i sit hovedsigte en konsekvens af de ændringer, som et flertal i Folketinget i juni måned vedtog vedrørende social bistand og lov om dagpenge ved sygdom og fødsel.
Socialdemokratiet kan naturligvis støtte et sådant forslag, som nu bringer seniorydelsen i overensstemmelse med den tidligere vedtagelse, ved at 50/50-begrebet ikke mere eksisterer, og i stedet for eksisterer fleksjob.
nærmere betingelser herfor
Med disse ord, og idet jeg også vil henvise til lovforslagets enkelte bemærkninger, skal jeg på Socialdemokratiets vegne anbefale forslaget til Tingets velvillige behandling.
Flemming Oppfeldt (V), 1997-11-26:
Venstre stemte for loven om fleksjob, da Folketinget vedtog loven i foråret.
Den nye lov giver det offentlige en mulighed
for mere individuelt at støtte beskæftigelsen for nogle af de svageste grupper på arbejdsmarkedet.
Vi tror, at denne lovgivning vil blive anvendt af kommunerne.
Venstre ser med tilfredshed, at arbejdsmarkedets parter har indført sociale kapitler i overenskomsterne.
Der bliver her mulighed for at tilpasse løn- og ansættelsesvilkår til de medarbejdere, som rammes f.eks. af en kronisk sygdom.
De, som ikke længere fungerer 100 pct., får hermed fortsat en chance på en arbejdsplads.
Venstre er for ordninger, som fører borgerne fra passiv til aktiv.
Vi er imod ordninger, som fører borgerne til passiv.
Derfor er vi imod seniorydelsen som en efterløn til folk, der har været i fleksjob.
Vi er også imod selv en lille forbedring af denne ordning, fordi den principielt går i den forkerte retning.
Jeg tænker ikke på det aktuelle lovforslags redaktionelle ændringer - de er o.k. - men jeg sigter til lovforslagets ledighedsydelse til personer, der bliver ledige mellem to fleksjob.
Pkt. 1.
Venstre mener, at kommunerne er forpligtet til at sætte dem i arbejde.
Pkt. 2.
Vi kan ikke opfatte det anderledes, end at flere kommer på passiv, når det i bemærkningerne til forslaget under de økonomiske konsekvenser hedder
: »Det betyder, at personkredsen, der kan gøre brug af seniorydelsen, i forhold til ved seniorydelsens indførelse ikke alene er større, men tillige øges over tid, hvilket formentlig medfører stigende brug af seniorydelsen.« Og det er et citat fra bemærkningerne til selve lovforslaget.
Vi står så her med en ny passiv ordning, og derfor har
Venstre lidt svært ved at stemme for lovforslaget.
Ole Vagn Christensen (S), 1997-11-26:
Det var jo en underlig slutning eller konklusion, som vi her hørte fra Venstres side.
Det lød, som om vi bare kunne sige, at kommunerne kunne ansætte dem igen, når en situation med et fleksjob hørte op.
Det er jo det samme som at bryde ind i det kommunale selvstyre, og jeg tror, når nu Venstres ordfører tænker sig lidt om, at så er Venstres ordfører godt klar over, at noget sådant slet ikke er det, han har noget ønske om.
I den situation ønsker vi, at de mennesker, der ikke umiddelbart får nogen beskæftigelse efter et fleksjob, som alle kan se det nyttige i, kan komme i gang med at arbejde, også selv om de har forskellige problemer, som gør, at de ikke kan stå fuldt ud til rådighed.
Og så glemte jeg før i min ordførertale at gøre opmærksom på, at jeg også på Det Radikale Venstres vegne og på SF's vegne skulle meddele, at de kan tilslutte sig forslaget.
Flemming Oppfeldt (V), 1997-11-26:
Bare den korte bemærkning, at jeg mener, at kommunerne har en forpligtelse her, for de er også selv opsøgende med hensyn til fleksjob.
Det er kommunerne, der står for det.
Den anden del af det er jo, at hvis kommunerne ikke kan opfylde denne forpligtelse, så har kommunerne jo mulighed for at give de folk, der bliver ramt af ledighed mellem to fleksjob, en forbigående hjælp.
Så kommunerne har faktisk værktøjet i dag, så der er ikke grund til at åbne for endnu en passiv ordning.
Ole Vagn Christensen (S), 1997-11-26:
Den sidste bemærkning fra hr. Flemming Oppfeldt var en meget interessant bemærkning.
Hr. Flemming Oppfeldt ved jo godt, hvordan de to systemer fungerer.
Det dagpengelignende system er en ret, og så er der den situation, man har, når man bruger bistandsloven, som jo taler om, at der skal være nogle grunde til, at man kan modtage penge.
Jeg synes, man stiller nogle unødvendig hårde hindringer op for, at familierne her kan få mulighed for at fortsætte med at have en økonomisk tryghed.
Det menneske vil Venstre altså straffe.
Det er det, vi kunne høre her.
Bendt Bendtsen (KF), 1997-11-26:
Det Konservative Folkeparti er enig i intentionerne bag loven om fleksjob, og det lovforslag, vi i dag behandler, er så konsekvensrettelser i forhold til loven om fleksjob.
langt, så godt.
Men det er en udvidelse af bestemmelserne, når man nu gør det muligt at overgå til seniorydelse, når man får ydelser fra bistandsloven mellem to fleksjob.
Er det nu det rigtige redskab at give kommunerne, som har pligt til at fremskaffe et nyt fleksjob, når den pågældende bliver ledig?
Det vil vi godt sætte spørgsmålstegn ved.
Er fristelsen ikke for stor for kommunerne til at skubbe den enkelte person over i passivitet frem for at være tvunget til at fremskaffe et nyt job? Det er et fortsat skred i den forkerte retning.
Da seniorydelsen blev indført, var det jo et principbrud med de kendte regler om, at støttet arbejde ikke giver ret til dagpenge og efterfølgende efterløn.
Vi udvider nu gruppen af efterlønsmodtagere, vi kalder det blot noget andet.
Så kan man diskutere, om det er de store beløb, det drejer sig om.
Det er det ikke, men hvad siger fremtiden på det område?
Med de bemærkninger er vi altså meget skeptiske over for det her lovforslag med denne udvidelse, samtidig med at vi frygter, at det bliver en sovepude for kommunerne. Så må jeg også sige, at dengang vi talte om seniorydelsen, diskuterede vi jo, om der skulle være en dagpengeret mellem to fleksjob.
Det blev dengang afvist.
Er det noget, der står på dagsordenen nu, når vi kommer lidt længere frem?
Annette Just (FP), 1997-11-26:
Men der er problemer, netop når man taler om overgangen mellem to fleksjob.
Det er der sagt en masse om.
Jeg synes, vi skal give ministeren det håndslag at sige: Ja, vi vil gerne arbejde positivt for at få en fornuftig løsning på det problem.
Og så tror jeg på, vi kan ende med at sige ja til det.