Kirsten Jacobsen (FP), 1998-06-04:
Jeg vil gerne starte med noget positivt, hvor jeg kan give regeringen ret, så vi kan få det overstået.
Vi er enige i Fremskridtspartiet i, at der skal strammes op, og vi er enige i, at der skal gøres noget ved betalingsbalancen.
Det har vi faktisk sagt meget længe - også meget længere, end regeringen var villig til overhovedet at lytte til fornuften i det, vi sagde.
Vi kan da også godt være enige i, at forbruget er for stort, men vi er ikke enige i, at det bare er privatforbruget, der er for stort.
Hvorfor kan man i dag, den 4. juni 1998, ellers læse i Politiken om fortsat vækst i det offentlige, om 4.000 færre ansatte i den private sektor og 2.000 flere i den offentlige sektor?
Vi står her over for den såkaldte pinsepakke, og regeringen siger selv, når den markedsfører den, at det er nødvendige opstramninger, det er skattejusteringer, hvor man tager mest hensyn til de svageste grupper, der er social balance, osv. osv.
Der er ikke grænser for de markedsføringstiltag, man kan finde af positiv art.
Men hvis man har læst hele bogen, og man i øvrigt kan lidt politisk historie, sidder man tilbage med en meget besk smag i munden, for så vil man nemlig finde ud af, at alt det markedsføringsgas slet ikke er det, det handler om.
Det handler om en socialdemokratisk omfordelingspolitik efter værste recept, og jeg anser det for at være det største overgreb mod boligejerne, vi hidtil har set.
Jeg er overbevist om, at når man får regnet rigtigt på det - og det har vi jo desværre ikke haft tid til - vil det vise sig, at det her er værre end kartoffelkuren, og virkningen af kartoffelkuren kan vi såmænd huske alle sammen.
Jeg ved ikke, hvor mange debatter vi havde her i Folketinget, mens tvangsauktionernes antal steg og steg, og boligejerne blev insolvente.
Jeg tror også godt, alle kan huske, hvor mange år det tog bare at få det hele stablet nogenlunde på fode igen, mens vi blev hjulpet af en international lav rente.
Og det, vi står over for nu - i hvert fald de nyetablerede - ja, det er, at vi skal møllen igennem én gang til.
Det er grov kost.
Mange af dem, som var igennem møllen fra 1986 til 1993, sidder i øjeblikket med en personlig gældsbyrde på ryggen og er ude af stand til at foretage sig noget for at skaffe sig selv en bolig og familien en ordentlig tilværelse.
Hvor mange brudte familier så vi?
Hvor mange menneskelige tragedier så vi på grund af et overilet indgreb over for en bestemt gruppe?
Men pinsepakken er smart i sin struktur og i sin opbygning, når man kender den socialdemokratiske og den socialistiske ideologi.
Vi, der sad herinde i 1970'erne, og nogle, der var her endnu tidligere, kan jo huske debatterne, hvor man fra socialistisk side hele tiden talte om, at vi skulle have inddraget de samfundsskabte værdier, og at de her boligejere var et fælt, kapitalistisk folkefærd.
Selv nu - 30
år efter -
kan enhver boligejer jo mindes Sigurd Ømann og hans tale om ligusterfascisterne.
Alle kan det!
Og nu får vi faktisk nøjagtig det samme, bare gennemført på en helt anden og meget smartere måde.
Men jeg kunne godt tænke mig at spørge især regeringen, som jo har ansvaret for det: Kan man oppe i Brovst betale regninger hos slagteren med de nuller, der kommer til at stå på ejendomsværdiattesten?
Skatteministeren mener jo, at hans nye ejendomsværdibeskatning godt kan betales af ingenting, for når det gælder hele talen om prisstigninger på fast ejendom, er sagen jo, at det ikke er andet end papir- eller edbmæssige stigninger.
Men der er jo ikke nogen, der kan købe kartofler for den, i hvert fald ikke andre steder end måske i Brovst, og det betyder i realiteten, at alle de mange menneskers levefod bliver nedsat år for år, for hvor skulle de ellers finde pengene?
Hvis man har den ideologi, at man vil beskatte gevinsten - og det kan man jo i og for sig være politisk enige i, eller det kan man være politisk uenige i, så det er slet ikke det, jeg forholder mig til - kender jeg ikke andre steder, hvor man beskatter gevinsterne, før de kommer til udbetaling.
Men det her svarer jo til, at man sælger skindet, før bjørnen er skudt, og det synes man åbenbart godt man kan.
Det kan man godt tillade sig, for det er jo bare boligejerne, og de er så rige, og de har genbelånt, og de har købt Mercedes'er.
Men sagen er jo, at hvis vi ser på landets boligejere, er langt de fleste af dem jo helt, helt almindelige folk med helt almindeligt arbejde, og de har aldrig genbelånt.
Og hvis de endelig har genbelånt en smule, er det enten, fordi der skulle et nyt tag på huset - og det er vel ikke helt ufornuftigt - eller det kunne jo også være, de har fået en bitte tilbygning, og det er vel i grunden heller ikke så ufornuftigt. At der så er en lillebitte gruppe boligejere, som har lånt op og ned, konverteret op og ned og købt Mercedes'er, vil jeg da slet ikke afvise, og dem har jeg såmænd ingenting tilovers for.
Men at gå hen og knække halsen på alle de andre synes jeg er for meget.
Jeg tror faktisk ikke, at den gruppe, som skatteministeren og jeg selv tilhører, har så meget imod at skulle undvære lidt, for det klarer vi nok.
Men når vi ser på den generation, der kommer efter os, som sidder med to eller tre små børn, der går i daginstitution, bor i det storkøbenhavnske område og har måttet betale 1,7 mio. kr. for et 110 m2 rækkehus og er nødt til at have to biler for at kunne få børnene på daginstitution til høje priser - hvad skal de gøre?
Hvad skal de overhovedet gøre?
Der er blevet sagt, at der er indbygget begrænsninger - jeg tror, det var hr. Morten Helveg Petersen, der sagde det.
Ja, det er faktisk sådan, at der er indbygget nogle bremseklodser
, så hvis ejendomsværdien stiger helt uhensigtsmæssigt, kan man dog i det mindste kun stige så og så meget.
Men år 2000 er det også slut, hvis edb-maskinerne går i stykker, for så kører det efter de gamle regler.
I Fremskridtspartiet har vi også noteret os, at pensionisterne har man lige pludselig fået en særlig forkærlighed for at ramme.
Jeg hørte godt tidligere en ordfører spørge mig, om jeg ikke havde lagt mærke til, at pensionstillæggene var blevet forhøjet.
Jeg kunne stille et modspørgsmål til Socialdemokratiet: Hvorfor kan det være, at det er pensionstillæggene, som er indkomstafhængige?
Hvorfor er det ikke grundbeløbet, der stiger?
Med alle de små, smarte tricks, man har lavet, har man nærmest kreeret en socialdemokratisk pensionist; men hvis pensionisten falder uden for den kategori, hvor man kun har 130.000 kr., skal han eller hun begynde at have aftrappet de reduktionsordninger.
Hvis vi nu forestiller os en ganske almindelig tømrer, som i 1938 byggede sig en bungalow på ca. 100 m2 med kælder i Lyngby eller Holte eller en anden landsby langt væk fra hovedstaden, vil en sådan bolig i dag falde uden for den socialdemokratiske model, og så vil tømreren altså begynde at få reduktioner. Den mand får en klar besked
fra regeringen: Du kan få en enkeltbillet til plejehjemmet eller til en ældrebolig, hvis vi ellers har nogen.
Men det er ikke rimeligt at behandle de mennesker, som aldrig har stiftet gæld, på den måde, for de bliver jo nemlig beskattet, hvad enten de har lån eller ej. Det er det groveste element i dette forslag, og vi vil i Fremskridtspartiet simpelt hen kræve at få dokumenteret med regneeksempler, at vores påstande ikke er korrekte, og at regeringen har ret i sine modeller.
Socialdemokratiet og regeringen kan altså se frem til et meget grundigt udvalgsarbejde med en rigtig god og lang stribe af spørgsmål, som vi kræver ordentligt besvaret, for vi vil ikke være med til, at det her skal hastes igennem.