runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inge Refshauge (DF), 1998-06-02:
Dette lovforslag er en genfremsættelse fra Tingets første samling, og det handler om, at kommunalbestyrelsen skal kunne stilles til ansvar for berigelsesforbrydelser begået af f.eks. hjemmehjælpere, plejepersonale m.v.
Som loven er i dag, afgøres kommunernes erstatningsansvar efter de almindelige erstatningsregler, som også gælder inden for det sociale område.
Princippet for ansattes ansvarshandlinger er reguleret i bestemmelsen i Danske Lov, som giver arbejdsgiverne ansvar over for eventuelle skadelidte.
Hvis en hjemmehjælper f.eks. under sit arbejde i hjemmehjælpsmodtagers hjem ødelægger en lampe, betaler kommunen erstatning, men er der tale om gement tyveri fra en hjemmehjælpsmodtager eller en plejehjemsbeboer begået af personale, som eventuelt har fuldmagt til en bankkonto eller adgang til penge i hjemmet, dækker kommunen ikke.
Dansk Folkeparti vil dog gerne fremhæve, at skulle sådan noget ske, må kommunen træde til med hjælp, der giver de mindst mulige gener for den ældre borger, og ansvaret bør i disse tilfælde lægges på den, der har begået forseelsen. Nu skal vi nok passe på med at lave love i en eller anden form for beskyttelsestrang og derved komme til at kriminalisere.
Det er i reglen meget dygtigt personale, der servicerer vore ældre, både i deres eget hjem og på plejehjem.
Dansk Folkeparti vil gå positivt ind i udvalgsarbejdet.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-06-02:
Det er sådan, at kommunerne er selvforsikrede, og en del har valgt Kommunernes Gensidige, og så skulle der jo være dækning.
Men så er der spørgsmålet om, hvad der kommer ind under begrebet »uforudsigeligt«, og jeg går ud fra, at i udvalget kan vi kigge på, hvilke former for berigelsesforbrydelser der kommer ind under det.
Så vil jeg også gerne - og det kunne jeg jo spørge forslagsstillerne om - vide lidt om, hvor stort omfanget af dette problem er.
Hvor tit sker det?
Er det noget, der er et voldsomt stort problem, eller har man enkeltsager, hvor kommunerne ikke har grebet ind og gjort den ældre, eller hvem det nu er, der har været udsat for en berigelsesforbrydelse, sin ret?
Jeg går ud fra, at reglerne dækker hele området, hvor et menneske yder omsorg over for et andet og på den måde kommer ind i forvaltningen af den pågældendes liv, og det er jo det, det drejer sig om.
Jeg kan ikke have noget imod, at vi kigger på det, for jeg går også ud fra - og det får jeg nok svar på
om lidt - at fru Kirsten Jacobsen ikke bare tænker på hjemmehjælperne.
Det er vel bredt, som jeg sagde før, det er vel omsorgsområdet som sådan.
CD vil gerne kigge på i udvalget, om der skulle være nogle uklarheder, og ligeledes vil vi meget gerne have oplyst, hvor stort det problem, vi taler om, er.
Anders Samuelsen (RV), 1998-06-02:
Med forslaget her sættes der lys på kommunernes erstatningsansvar, i dette tilfælde på hjemmehjælpsområdet.
Vi vil gerne fra Det Radikale Venstres side sige, at som udgangspunkt synes vi, det er problematisk, at man udelukkende fokuserer på én gruppe og dermed - som det også er blevet nævnt af andre - faktisk opnår at mistænkeliggøre en gruppe, som i forvejen yder et stort og slidsomt stykke arbejde.
Det kan jeg personlig skrive under på, for jeg har prøvet at være hjemmehjælper, dog kun for en
3-måneders-periode
Der er nedsat en arbejdsgruppe, som kigger på nogle af problemstillingerne, og vi ser frem til, at der kommer et udspil derfra.
Jeg vil også godt benytte lejligheden til over for forslagsstilleren, fru Kirsten Jacobsen, at uddybe det spørgsmål, der blev stillet af fru Yvonne Herløv Andersen.
Det er ikke bare det, at man ikke ved, hvor stor problemstillingen er, men jeg vil gå endnu en tand længere ned: Hvor få eller hvor mange kommer i en situation, hvor de ikke opnår erstatning?
Med de ord vil jeg afvise forslaget, men jeg vil også gå
videre i udvalget.
Jette Gottlieb (EL), 1998-06-02:
Det må åbenbart være et meget specielt problem af et anseligt omfang, siden der skal særskilt lovgivning til for at løse det.
Umiddelbart ville jeg mene, at den slags forhold, forslaget retter sig mod, burde kunne klares med den almindelige straffelov i hånden, men lad os nu antage, at det ikke kan lade sig gøre.
Hvorfor har Fremskridtspartiet netop udset sig hjemmehjælperne som gruppe?
Hvad med håndværkerne, postbudene, gartnerne, skorstensfejerne, for at nævne andre grupper?
Hvorfor skulle de ikke også være friholdt for personligt ansvar og kunne sende regningen videre til deres arbejdsgiver?
Netop i disse tider, hvor mange af partierne herinde ønsker at gøre offentlig omsorg og pleje til almindelig konkurrencevirksomhed på markedsvilkår,
undrer det mig overordentligt, at Fremskridtspartiet tilsyneladende forestiller sig, at det ved udlicitering og privatisering ikke er det ansættende firma, men stadig kommunen, der skal betale.
Gælder det også, hvis det billedlig talt var Bjørnebanden, der havde vundet udliciteringen i en kommune, eller hvad? Enhedslisten ønsker størst mulig tryghed for de ældre og bedst mulige arbejdsvilkår for de ansatte.
Brugere og ansatte har jo fælles interesser i, at grunduddannelse og efteruddannelse er i orden, og i, at løn- og ansættelsesforhold og det fysiske og psykiske arbejdsmiljø er tiptop.
De har også en fælles interesse i, at kommunerne afsætter tilstrækkelige økonomiske midler til, at brugerne rent faktisk kan få den hjælp, de har behov for.
Derimod fører et forslag om, at lige specielt hjemmehjælperne skal have rene straffeattester, eller at kommunerne skal dække over berigelsesforbrydelser, som en hjemmehjælper begår, netop til, at en gruppe, der laver et sådant arbejde, som er fuldstændig uundværligt i det daglige, bliver udsat for en generel kritik.
Fordi ressourcerne er for små, betyder det, at de nu også skal opleve, at det offentlige anser dem for at være mere kriminelle end andre ansatte, der kommer i brugernes hjem eller på anden måde har adgang til deres værdier.
Vi skal værne om vore hjemmehjælpere og ikke møde dem med åbenlys mistro, for en sådan mistro smitter i hvert fald af på brugerne og gør dem endnu mere utrygge.
Men selvfølgelig mener vi også, at den ældre, der har mennesker gående i sit hjem, skal føle sig tryg ved, at den hjælp, der kommer, også er en reel hjælp. Enhedslisten kan altså heller ikke denne gang støtte forslaget.
Tove Videbæk (KRF), 1998-06-02:
Generelt mener vi i Kristeligt Folkeparti, at hjemmehjælperne gør et godt og prisværdigt arbejde.
Vi mener ikke, de er mere kriminelle end andre grupper af ansatte, men vi mener heller ikke, der bør gives generel amnesti til ansatte, som er kriminelle, bare fordi de arbejder i kommunalt regi, og vi vil næsten betragte dette lovforslag som en slags amnesti.
Yderligere mener vi, at kommunerne bør have helt klare instrukser og aftaler vedrørende disse forhold, både når det gælder de ældre og de ansatte.
Vi vil dog gerne se dokumentation for, hvor stort problemet er på området, men vi vil gå positivt ind i udvalgsarbejdet.
Villy Søvndal (SF), 1998-06-02:
Hr. Jørgen Estrup sagde, at det var godt at få debatten om realia.
Jeg synes ikke, at hr. Jørgen Estrup afgørende bidrog til debatten om realia.
Jeg synes ikke, der var et eneste punkt bortset fra en redegørelse for, at beslutningsformen efter hr. Jørgen Estrups opfattelse var naturlig nok, der overhovedet forholdt sig til realia i det her.
Jeg forstod, at når vi så får en beslutning, vil der være nogle helt afgørende spørgsmål for De Radikale at få besvaret.
Hvis nu vi skal nærme os beslutningen om realia, er det så muligt at få hr. Jørgen Estrup til at nævne nogle af de spørgsmål, der vil være afgørende for De Radikale?
Tove Videbæk (KRF), 1998-06-02:
I Kristeligt Folkeparti er vi enige i intentionerne i dette forslag.
Vi er generelt meget positive over for forebyggende foranstaltninger, men ifølge socialministeren er der i Sundhedsministeriet nedsat et udvalg, der arbejder med sagen.
Vi ser frem til dette udvalgs rapport og til de anbefalinger, som den fremsætter vedrørende hele det forebyggende arbejde
på dette område.
Jette Gottlieb (EL), 1998-06-02:
En hoftebeskytter kan være med til, at en række mennesker kan få et bedre liv.
Der kan være tale om, at mennesker, der lider af knogleskørhed eller hoftebrud, eller mennesker, der lider af svimmelhed eller faldtendens og dermed er i større fare for at få en hofteskade, kan få et mere trygt liv, hvis de havde sådan en.
Enhedslisten vil gerne være med til at forbedre disse menneskers vilkår.
Jeg har også hørt, at man f.eks. i Københavns Kommune gratis udleverer hoftebeskyttere på plejehjemmene.
Det synes vi er en meget fornuftig ting.
Jeg tror måske, at det er at skyde over målet, men det er i hvert fald et stort tal.
Det ændrer ikke ved vores positive holdning til forslaget.
Hvis jeg skulle kunne komme med en kritik, så er det egentlig nærmere, at det med den foreslåede formulering er en lille smule luftigt, at der ikke bliver defineret et retsprincip, men blot en mulighed.
Jeg kunne f.eks. forestille mig en efterfølgende lang diskussion og mange rækker af sager fra kommuner, hvor man vælger ikke at yde støtte, eller hvor man fortolker ordene »i væsentlig grad« på en meget striks eller i øvrigt meget forskellig måde.
Så jeg ville foreslå til udvalgsarbejdet, at man ændrede lovteksten, sådan at der var et mere veldefineret retsprincip.
Med det her forslag - og det er så det fjerde, vi får behandlet i dag - får vi for fjerde gang den melding fra ministeren, at der er et udvalg, der arbejder med sagen, og
at der vil komme et forslag.
Jeg ville ønske, at regeringen ville øve sig i at stemme efter overbevisning - måske i første omgang i en prøveperiode - og stemme for ting, som de går ind for, selv om det er foreslået af andre end regeringen selv.
Anders Samuelsen (RV), 1998-06-02:
Jeg skal på Det Radikale Venstres vegne sige, at vi også er positivt indstillet. Vi synes selvfølgelig, at det er en god idé, at vi får fjernet den her aldersdiskriminering, når det gælder muligheden for at klage.
Det forslag, der så skal lægges frem, skal primært tage udgangspunkt i også at finde et system, som sikrer en ordentlig retssikkerhed for dem, der vil klage.
Det vil sige, at vi ikke skal opbygge et system, hvor behandlingen risikerer at tage så lang tid, at folk bogstavelig talt når at dø, inden de får en afgørelse.
Det er med det udgangspunkt, Det Radikale Venstre vil gå ind i det arbejde, der er lagt op til fra regeringens side, med at finde en model.
Vi ser frem til dette arbejde, og vi håber selvfølgelig også, at vi kan finde en løsning så hurtigt som muligt.
Tove Videbæk (KRF), 1998-06-02:
I Kristeligt Folkeparti er vi enige med forslagsstillerne, når det gælder intentionerne i forslaget.
Det er helt afgørende for en helhedsorienteret ældrepolitik, at samfundet på ældreområdet vedstår sig sine forpligtelser, at der gratis garanteres tilstrækkelig nødvendig pleje til de plejekrævende, sikres tryghed til de utrygge, sikres hjælp til den nødvendigste rengøring, som de ældre ikke er i stand til at udføre, og den tid, hvori en hjemmehjælper opholder sig hos de ældre, kan jo samtidig bruges som tryghedsbesøg, som socialt samvær, optræning og observation af sygdom og svaghed.
Dette udspil vil vi i Kristeligt Folkeparti afvente.
Jette Gottlieb (EL), 1998-06-02:
Det, vi taler om her, er jo langt den største gruppe af hjemmehjælpsmodtagere, nemlig dem, der er over 67 år.
Det er aldersdiskriminerende, hvis den store gruppe ikke får reel klageadgang sammen med resten af hjemmehjælpsmodtagerne, når serviceloven træder i kraft.
Vi stemte i sin tid for indførelsen af klageråd, fordi vi betragtede det som et stort fremskridt, at det endelig blev muligt at klage på hjemmehjælpsområdet, men vi har på intet tidspunkt lagt skjul på, at vi ønskede, at det blev en reel klageadgang, ligesom det er tilfældet med resten inden for det sociale område.
Da serviceloven blev vedtaget sidste sommer, fik
de under 67-årige mulighed for at klage over afgørelser på området.
Vi stillede dengang en række ændringsforslag, som såvel regeringspartierne som de øvrige forligspartier stemte imod.
Det her lovforslag såvel som det andet lovforslag, som vi behandler samtidig med vores, er jo identisk med det ændringsforslag, som vi dengang stillede, og som ville have betydet, at alle hjemmehjælpsmodtagere fik reel klageadgang.
Her tidligt i foråret beskæftigede medierne sig en del med dette spørgsmål, og jeg synes, det er meget glædeligt, at specielt Det Konservative Folkeparti har ændret standpunkt og nu går ind for at fjerne denne aldersdiskriminering.
Jeg synes også, det er glædeligt, at ministeren nu taler for intentionerne i de to lovforslag, og mon grunden til, at regeringspartierne ikke kan stemme for, ikke snarere er, at de slet ikke kan få fingrene til de grønne knapper, når det drejer sig om forslag, der er stillet af andre partier?
Men vi er altså ikke smålige.
Vi ser hen til, at ministeren kommer med sit eget forslag med nøjagtig det samme indhold, og så vil vi til den tid naturligvis stemme for det.
Velviljen rækker dog kun i det omfang, at ministerens lovforslag rent faktisk opfylder de intentioner, der er nævnt, og at det foreligger i den her måned, så det kan nå at træde i kraft i juli sammen med serviceloven i øvrigt.
Ellers vil det vist se lidt for pinligt ud.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-06-02:
Min bebrejdelse retter sig sådan set ikke så meget mod SF, for de prøvede jo i det mindste, men jeg kunne måske have ønsket, at SF havde sat fødderne lidt hårdere i, da man lavede det.
Jeg synes, at det er vigtigt at få svar på, om det forslag, som ministeren kommer med nu, så også træder i kraft den 1. juli, for vi vil jo komme i en fuldstændig absurd situation, hvis vi får et forslag, der træder i kraft med aldersdiskriminering den 1. juli, og så kommer ministeren med et forslag, hvor hun ophæver aldersdiskrimineringen den 1. januar til næste år.
Så det er altså lidt vigtigt, at vi får det på det rene, Ellers synes jeg, at vi alle sammen skal glæde os over, at det, at der er nogle partier, som fremsætter forslag, som de mener og virkelig føler for, men som andre partier synes er lidt irriterende, alligevel sommetider medfører, at der måske sker en fremrykning af ting, der ellers ville have ligget længere tid på hylderne.
Villy Søvndal (SF), 1998-06-02:
Nu var fru Kirsten Jacobsen ikke til stede under forhandlingerne, og derfor er det selvfølgelig svært at vide det, men jeg kan sige, at SF satte fødderne ganske hårdt i.
Derfor formoder jeg, at vi får en meget stor tak fra Fremskridtspartiet, ikke nødvendigvis i naturalier, men bare sådan åndeligt tilkendegivet.
Det vil passe os helt godt.
Inge Refshauge (DF), 1998-06-02:
Dansk Folkeparti kan støtte lovforslag nr. L 52 og L 69,
henholdsvis fremsat af Fremskridtspartiet og Enhedslisten.
Det er godt nok en kommunal opgave at sørge for ordentlig hjemmehjælp til kommunens borgere, men det, at mennesker under 67 år har klageadgang til det sociale nævn, som kan omgøre en kommunal beslutning, mens mennesker over 67 år ikke har samme mulighed, finder vi ikke er rigtigt.
De kan nemlig kun klage til klagerådet, som ikke kan omgøre en kommunal beslutning.
I Dansk Folkeparti mener vi, at mulighederne for at klage skal være lige og ikke skille ved det 67. år.
Dog tror vi i Dansk Folkeparti, at kommunerne gør, hvad de kan for at forvalte opgaverne omkring hjemmehjælpen, og også er villige til at lytte til brugerne.
Men vi mener altså, at klageadgangen, hvis der er grund til at klage, skal være den samme og ikke skal være et spørgsmål om alder, og derfor kan vi støtte lovforslagene.
Grete Schødts (S), 1998-06-02:
For anden gang ønsker Fremskridtspartiet, at vi her i Folketinget skal lovgive om, at kommunerne skal yde økonomisk støtte til køb af hoftebeskyttere til personer med knoglesvækkelse.
Jeg er ikke uenig med Fremskridtspartiet i, at nogle ældre kunne undgå en operation efter et fald direkte på en hofte, hvis de havde haft et par bukser på med hoftebeskyttere i.
Vi kan heller ikke blive uenige om, at disse hoftebeskyttere kan karakteriseres som et forebyggende hjælpemiddel, men at vi i sociallovgivningen skal give tilskud til indkøb af disse bukser, finder jeg helt forkert.
Jeg er af den opfattelse, at sygdom og forebyggelse af knogleskørhed hører hjemme i sundhedsministerens sektor.
Jeg er stadig væk af den opfattelse, at hvis alle ældre mennesker med knogleskørhed gratis skal have pengene med ned på apoteket eller hos Matas for at indkøbe et par bukser med indlagte hoftebeskyttere, så bevæger vi os via lovgivningen ud i et felt, hvor brugen af skatteydernes penge ingen grænse kender.
Næste initiativ kunne jo så være, at vi betaler for cykelhjelmene til cyklister, som kan have en risiko for at få kraniebrud i tilfælde af et styrt.
Jeg er af den opfattelse, at vi alle sammen har et medansvar, også når det drejer sig om at forebygge i forhold til vores egen krop, og når det gælder det, der kan ske med os i de enkelte adfærdssituationer.
Jeg er også af den opfattelse, at skulle der være enkelte pensionister, der er meget dårligt økonomisk stillet, og som søger deres kommune om at få sådan et par bukser med hoftebeskyttere i, hvor lægen helt klart har påvist, at det er en forebyggende indsats, så vil kommunerne se velvilligt på det.
så jeg tror ikke, at man vil få et afslag, hvis det nu skulle komme så vidt.
Jeg afviser på Socialdemokratiets vegne forslaget, og jeg vil godt tilkendegive, at vi også godt vil se med nye briller på den rapport fra Sundhedsministeriet, når den nu ligger færdig i næste uge.
Else Winther Andersen (V), 1998-06-02:
Det var så gengangeren for anden gang.
Jeg kan ikke se det her som andet, end at det er et sundhedsområde, og det er jo også det, vi har hørt både fra ministeren og den socialdemokratiske ordfører.
Dernæst er vi inde på et område, der hedder forebyggelse, og hvis vi for alvor generelt skal til at give til forebyggelse, så bliver det i hvert fald en helt ny måde at tackle tingene på i forhold til den sociale del.
Socialt har vi altid været inde og sige, at det er hjælpemidler til afhjælpning af et handicap.
Dernæst er jeg da også meget spekulativ ved, om de så også ville blive brugt, hvis der nu blev mulighed for, at alle kunne gå ned og få dem gratis.
Det er jeg nemlig ikke sikker på.
Og der er jo stadig væk to valgmuligheder.
Man kan selv gå ned og købe dem, eller man kan søge om at få dem som et personligt tillæg.
Jeg giver ret i, at der er brug for en mere helhedsorienteret indsats, når vi ser på de ældre.
Og når vi ser den rapport, som formodentlig kommer til debat i Sundhedsudvalget, kan vi se, om der er nogle ting, der rækker ind over den sociale del.
Jens Heimburger (KF), 1998-06-02:
Som udgangspunkt er Det Konservative Folkeparti positive over for tanken om at gøre en forebyggende indsats, også når det gælder knogleskørhed og om at få antallet af hofteoperationer ned.
Det er jo noget, der rammer vores ældre medborgere, og som ikke mindst betyder tab af livskvalitet.
Jeg synes, at der er brug for mere dokumentation for, at det virkelig giver de her samfundsbesparelser.
Jeg tror, de findes, men er det så ikke sådan, at der må være nogle progressive amter, der kan gå ind i det her, for det er dem, der får besparelserne i form af færre hofteoperationer?
Endelig er det vel også sådan, at det først og fremmest er et informationsproblem for de ældre snarere end et økonomisk problem.
Jeg tror, vi alle sammen har haft pårørende eller ældre i vores familie, der på en eller anden måde har været berørt af det her, og hvor man har sagt: Jamen havde vi bare vidst det, så var det nok undgået.
Det er som med briller og tandpleje og andet, at der kan man godt være med selv, i hvert fald langt, langt de fleste.
Jeg tror også, at jeg kan tilslutte mig det, andre har sagt her, nemlig at det vel hører hjemme i Sundhedsudvalget.
Vi vil få svært ved at udskrive en blankocheck til det her, men vil opfordre til, at der er nogen, måske på amtsniveau, der gør noget i en informationsindsats for at fortælle de ældre om de muligheder, der er for at forhindre et hoftebrud.
Villy Søvndal (SF), 1998-06-02:
Det er en genfremsættelse, vi diskuterer, og vores holdning er den samme som sidst, nemlig at vi synes, det er bedre at forebygge end at helbrede.
Derfor er det selvfølgelig en ny vej, vi betræder, når vi bevæger os ind på det, man kunne kalde forebyggende hjælpemidler og tilskuddet til dem.
Vi synes grundlæggende, at det er en god idé, hvis man overhovedet vil flytte rundt på udgifterne i vores sundhedsvæsen, at flytte til det forebyggende i håb om at undgå nogle af behandlingerne.
Det er jo altid en spændende øvelse.
Men det må så også betyde, at de, der har bedt om dokumentationen, bl.a. De Konservative, så også må bøje sig for tallenes tale, hvis det kan dokumenteres, at der er en besparelse.
Ellers er det jo spild af tid at sidde og lave de regnestykker.
Vi har hørt to argumenter imod, som jeg må sige jeg ikke forstår.
I så fald
burde det jo have været henvist til et andet udvalg.
Og jeg vil tro, at det klarer regeringen.
Regeringen har jo et koordinationsudvalg.
Så det er ikke specielt vanskeligt at klare.
Det er til gengæld en principiel diskussion.
Men hvis det overhovedet skal give mening at diskutere forebyggelse, er man vel nødt til på nogle konkrete områder at navngive og sige, at her prøver vi så at flytte fra behandlingsindsatsen til forebyggelse.
Det, at man kan risikere at skulle gøre det på mange områder, er da ikke det klogeste argument, jeg har hørt, imod forebyggelse.
Det er klart, man er nødt til at afgrænse det i påkommende fald, men man kan ikke principielt gå imod det ved at sige, at der kunne være andre områder, hvor vi også skulle forebygge i stedet for at behandle.
Det er jeg meget enig i, og det er vel et stærkt argument for at prøve på enkeltområder.
Summa summarum, vi synes, det er en god idé.
Vi tror på, at regeringen har et stærkt Koordinationsudvalg, som er i stand til at klare det, hvis et forslag er fejlanbragt i Folketinget.
Derfor skal man tage stilling til det ud fra den reelle diskussion om, hvorvidt den dokumentation, som bl.a. De Konservative efterlyser, viser, om dette er en god idé.
Det formoder jeg også at Folketinget er villig til at gøre, for ellers forstår jeg ikke de argumenter, der har været
Inge Refshauge (DF), 1998-06-02:
Forslaget handler om forebyggelse ved brug af hjælpemidler, i dette tilfælde hoftebeskyttere, og om der skal ydes tilskud til disse.
I Dansk Folkeparti mener vi, at dette forslag hører hjemme i Sundhedsministeriet og ikke i Socialministeriet.
Ved tidligere forhandlinger mellem de kommunale organisationer og handicaporganisationerne er der også opnået enighed om, at foranstaltninger, der skal hindre og forebygge invaliditet, reguleres gennem sundhedslovgivningen.
Dansk Folkeparti går alligevel ind for forslaget om tilskud til hoftebeskyttere som en forebyggende foranstaltning, selv om vi i Dansk Folkeparti mener, at folkepensioner og andre pensioner burde ligge på et niveau, vi kunne være bekendt, og så vi kunne undgå alle disse tilskudsforhandlinger.