Jørgen Estrup (RV), 1999-09-07:
Høsttiden, som vi vel så småt er ved at have overstået, er den tid, hvor driftige landmænd konstaterer resultatet af måneders anstrengelser.
Det er også den tid, hvor udsagnet »det er svært at bevare pessimismen« blev født.
Når Venstrebønder og andet godtfolk måtte konstatere, at prognoserne endnu en gang ikke levede op til forventningerne, at misvæksten ikke var blevet så stor, som man havde troet på, så var det tiden at sige »det er svært at bevare pessimismen«.
Derimod fremstår prisen for regeringens økonomiske politik meget klart.
Vi har i Danmark mistet det økonomiske råderum.«
Det var ordene.
Og der kan man ikke lade være med at konstatere, at kurverne har det rigtig godt.
Ungdomsledigheden er stort set forsvundet.
Vi har reduceret langtidsledigheden til en fjerdedel af, hvad den var i 1994.
Beskæftigelsen stiger fortsat, 200.000 flere i beskæftigelse siden 1993, 2 ud af 3 i den private sektor.
Der er overskud på statens og de øvrige offentlige budgetter.
Gælden og rentebetalingerne falder.
Forbruget, det offentlige såvel som det private, stiger, det private væsentlig mere end det offentlige.
Og selv betalingsbalancen, som selv de største pessimister vel havde hældet hovedet til og regnet med, at her kunne man da i hvert fald få skovlen under regeringen, er nu altså også begyndt at pege i den modsatte retning, oven i købet måske med en forventning om, at vi kan nå balance eller overskud. Så de professionelle sortseere har svære tider, og det er svært at bevare pessimismen, men jeg håber, man alligevel tager det med et smil. Det var reformerne, der banede vejen.
Det var et antal arbejdsmarkedsreformer, det var en skattereform, og det var en pinsepakke, som rummede en justering af skattereformen, der i høj grad har dannet basis for det resultat, vi har nået.
Det synes jeg vi skal være glade for.
Men det er også noget, der forpligter.
Hvis man blot vender blikket tilbage til, hvad der blev skrevet for et års tid siden omkring pinsepakken, kan man se den ene jordskælvsprognose efter den anden.
Der var ikke grænser for, hvordan det ville gå med ejendomspriserne.
Og jeg spørger bare: Hvad hvis vi ikke havde gjort det dengang, hvordan i alverden skulle vi have levet med den himmelflugt i ejendomspriserne, der så havde været tale om? Reformerne var altså basis, men det, som er nødvendigt i dag, er at holde kursen.
Jeg synes, man i den forbindelse skal gøre det klart, at der ikke er så meget at komme efter i de kommende forhandlinger.
Det er ikke sådan, at regeringen i og for sig - nu skal finansministeren jo nok sige mere, end jeg skal -
men det er ikke sådan, at der er noget stort råderum til nye udgifter.
Og hvis man kigger på de forslag, der er lagt frem, må man jo sige, at det er svært at se, at de sådan uden videre holder den økonomiske disciplin.
Alt for mange af dem er alt for lemfældigt opgjort og virker, som om der faktisk ikke er dækning for udgifterne.
Jeg kan kun på Det Radikale Venstres vegne sige, at vi meget gerne skal hjælpe finansministeren med at holde den kurs, som han nu har lagt ud med.
Men vi er ikke færdig med reformarbejdet.
De har også givet gode resultater, men vi har endnu ikke skabt det, som man kunne kalde plads til alle, selv om der er meget positive resultater, bl.a. i tilvæksten af fleksjob. Jeg synes, det er vigtigt at understrege, at vi har brug for de alternativer til social forsørgelse for de mange, som aldrig fik chancen under opsvinget, at der stadig væk er alt for mange på passiv forsørgelse, og at det er foruroligende, at prognosen for passiv forsørgelse i de kommende år ikke peger på et fald, men måske nærmest på en lille stigning.
Offentlig forsørgelse er ikke noget alternativ til et normalt arbejdsliv med den selvrespekt, som kombinationen af pligter og rettigheder giver.
Men det er også klart, at der skal være lige præcis det, som kendetegner det danske velfærdssystem: kombinationen af muligheder og så den sikkerhed og de sociale garantier, som er nødvendige for, at samfundet hænger sammen.
Som led i reformprocessen er der lagt op til en reform på voksen- og efteruddannelsesområdet, en reform, som vi fra radikal side lægger overordentlig meget vægt på.
Det er dér, hvor nogen af dem, som ikke fik chancen, forhåbentlig nu får chancen for at leve op til det uddannelsesniveau, som er basis for at kunne bide sig fast på arbejdsmarkedet.
Det er også dér, igennem den reform, at vi skal sikre, at arbejdsmarkedet hele tiden har det niveau uddannelsesmæssigt, som gør det muligt at sikre vores fremgang, og at man altså realiserer, at uddannelse er blevet en livslang proces og ikke blot en engangsinvestering.
Der er virkelig noget at leve op til.
Som endnu et punkt vil jeg også gerne nævne ordet
strukturreform i en måske lidt usædvanlig betydning, nemlig i spørgsmålet om miljøsiden.
Vi er normalt ikke tilbøjelige til at bruge strukturreformer i den sammenhæng.
Til finansloven er der jo knyttet en miljøvurdering, og jeg er enig i det, som hr. Jes Lunde sagde tidligere, at det er en overordentlig nyttig bog, vi dér får stillet til rådighed.
Ikke blot giver den en god oversigt, den giver også nogle tankevækkende analyser, som der er god grund til i relation til miljøovervejelserne. Det fremgår, at regeringen har gjort meget, har haft
god succes med meget af det, der er gjort, og jeg lægger ikke mindst vægt på, at vi nu er på vej til at få en strategi for en bæredygtig udvikling.
Men jeg synes også, der er grund til at sige, at det ikke er tilstrækkeligt blot at anlægge filosofien mest miljø for pengene, når vi skal overveje, hvad der skal gøres på miljøområdet.
Det er overordentlig vigtigt, at vi kender de økonomiske sider af alternative miljøindsatser.
Det er den eneste sikre vej til også at vide præcis, hvad det er man gør.
Og når jeg siger det, siger jeg det selvfølgelig ikke mindst i relation til transportsektoren og dermed også i relation til den diskussion, vi havde for et år siden og har haft løbende om, hvordan vi opfylder vore målsætninger for CO2 på transportområdet. Regeringen og Finansministeriet har i oversigten gjort de vanskeligheder, der er, meget klare.
Dem vil jeg bestemt ikke afvise.
Det er klart, at der er vanskeligheder.
Men det er også klart, at hvis vi ikke tager udgangspunkt i, at det kræver ændret adfærd at løse nogle af de krav til miljøet, som vi skal løse, også i forhold til de konventioner, som vi har skrevet under på, så kommer vi i det, jeg vil kalde eksamenssyndromet; så kommer vi i den situation, at man aldrig kan bestå en eksamen, hvis man ikke gør sit hjemmearbejde.
Hvis man overlader det til kammeraterne at skrive stilene, og hvis man ikke investerer nok tid i hjemmearbejdet, så kommer der altså et tidspunkt, når man skal op til eksamen, hvor man faktisk dumper.
Derfor er det altså ikke nok blot at overlade til ulandene at implementere CO2-kravene eller tage de letteste sider af de sektorer, som kan føre til en nedsættelse af CO2-udslippet.
Jeg har ikke tænkt mig, at dette skal opfattes som et eller andet voldsomt krav om, at vi nu så at sige skal revse os selv og det danske samfund, men blot at vi undgår den diskussion, som hedder, at vi bare kan prøve på at gøre det på den letteste måde.
Derfor er der også fortsat et ønske fra radikal side om, at vi får udarbejdet den handlingsplan for transportsektoren, som skal erstatte den, der nu har været i en del år, og som ikke har fungeret.
Vi har fået et godt virkemiddelkatalog fra trafikministeren, men vi mangler en implementering i form af en handlingsplan, og fra radikal side har vi ikke tænkt os at forlade målsætningen, før vi er så langt henne, at vi kan se, at dette er umuligt at realisere, men at vi til gengæld har noget andet, vi kan være bekendt, og derfor vil vi indtil videre holde fast i den målsætning, der er lagt for transportsektoren.
På finanslov 2000 er der en række nye initiativer, som vi lægger stor vægt på fra radikal side.
Jeg vil godt nævne det, der har været en del af dagens diskussion, nemlig ulandsbistanden og den internationale indsats.
Jeg tror, det er meget vigtigt, at man gør sig klart, at ulandsbistand er altså ikke et spørgsmål om ren og skær humanisme eller altruisme, men det er i høj grad også et spørgsmål om dansk snusfornuft, nemlig dette, at hvis vi er med til at bremse konflikter i den tredje verden eller i et af de områder, der ligger tæt ved os, så har vi også en chance for at få en bedre verden at leve i. Jeg vil godt i den forbindelse sige, at fra radikal side er vi overordentlig godt tilfreds med den kombination, der har været nu af civil og militær indsats, i den forstand at vi ser, at vi skal bruge alle midlerne i det, man kalder en blød sikkerhedspolitik.
Det tror vi faktisk der er meget brug for.
Hvis man kigger på Kosovo og andre områder, så er jo realiteten, at vi er låst fast ganske mange år i en indsats, hvis vi skal have noget ud af det, vi har startet, og forhåbentlig få et bedre europæisk samarbejdsklima og nogle muligheder for overlevelse.
Men den indsats, som er startet i Kosovo og i Bosnien, er jo altså ikke en indsats, der strider mod vores normale indsats over for udviklingslandene og de fattigste lande.
Jeg synes, det er vigtigt at understrege, at de lande, vi her taler om, indkomstmæssigt ligger på niveau med andre af vores samarbejdslande i Afrika.
Derfor har vi her at gøre med lande i den allerfattigste del af verden, og derfor er der ikke noget som helst forkert i også at have en stor bistandsindsats dér.
Det, som vi til gengæld kan sige, når vi bliver spurgt om, hvordan vi bare kan flytte penge, er: Jamen vores budget stiger; derfor er det kun et spørgsmål om ganske kort tid, før vi faktisk kan sørge for, at niveauet i de fattige lande i Afrika bliver det samme, som det var tidligere.
Det er en stor fordel i forhold til den diskussion, der i øvrigt sker på verdensplan om flytning af bistand til europæiske lande. Men der er nogle meget afgørende muligheder i den internationale indsats, som vi fra radikal side lægger
stor vægt på.
Jeg tror, det er vigtigt, at man i disse tider ser dansk indenrigspolitik og dansk udenrigspolitik i en nær sammenhæng.
Hvis man glemmer, at vi er en del af den store verden, vil vi inden længe føle, at vi har forspildt nogle meget store muligheder.
Jeg skal ikke i den sammenhæng gå meget længere ind i det internationale, men blot sige, at vi er også meget villige til at diskutere politiforlig, sådan som det har været en del af debatten her i dag.
Vi mener også, at der er brug for synligt politi.
Vi er faktisk enige i det, som justitsministeren har foretaget sig i forhold til Odense.
Jeg vil blot sige, at der er andre steder, hvor volden trives, end i Vollsmose, og derfor er der også brug for, at vi gør noget på den internationale scene.
Dem skulle vi se at trække på.
Et andet punkt, hvis man skal snakke om de initiativer, vi har brug for, er DSB.
Der er brug for et forlig omkring DSB eller en aftale omkring DSB, som skaber nogle bedre muligheder.
Man kan sige, at det er lidt selvmodsigende at sige det, men togdriften er altså ikke på skinner.
Det kan vi forhåbentlig sørge for at den kommer.
Der er brug for, at kvaliteten bliver sat op, og at man sørger for, at Banestyrelsen kan noget mere, end den kan i dag.
På kulturområdet er jeg selvfølgelig som andre overordentlig tilfreds med, at vi har fået et forlig om Det Kongelige Teater.
Jeg er også overordentlig tilfreds med, at der nu er skabt nogle nye perspektiver på biblioteksområdet - et længe næret ønske, som ikke blot kulturministeren har haft, men som vi også har haft i Det Radikale Venstre.
Vi ser frem til den lov, der nu kommer.
Endelig som det sidste
vil jeg sige, også i forlængelse af det, CD's ordfører sagde, at det er klart, at der er nogle overvejelser omkring administrationen i Udlændingestyrelsen.
Vi skal ikke blande os i, hvordan administrationen præcis skal være; men den skal selvfølgelig være sådan, som det var forudsat af dem, der vedtog lovgivningen.
Der skal jo i hvert fald være en koordinering.
Jeg skal heller ikke blande mig i, om administrationen er tilrettelagt på den rette måde.
Men jeg var meget glad for at høre statsministerens udtalelser her hen på sensommeren om, at også han kunne se, at der nok var brug for visse ændringer.
Det ser vi frem til at der faktisk bliver tale om.
Lad mig så blot slutte af med at sige, at det jo ikke har været sådan en voldsom krigerisk debat.
Det skal man jo heller ikke efterlyse.
Jeg går bestemt ind for sådan mere civiliserede former.