Frank Dahlgaard (UP), 1999-10-13:
Det var dejlig befriende, synes jeg, at høre ordføreren for et parti - og det var så Kristeligt Folkeparti - give udtryk for tvivl, give udtryk for, at der skulle være en reel debat, også i hans eget parti.
Sagen om de fire forbehold, som jo er en væsentlig del af hele vores danske europapolitik, er tre mus og en elefant.
Musene er forbeholdet omkring forsvaret, forbeholdet omkring det retlige og forbeholdet omkring statsborgerskabet.
Det er vigtige ting, men i forhold til det fjerde forbehold, nemlig ØMU'en, fællesmønten, er de tre andre mus.
ØMU'en er elefanten.
Går vi ind i Den Økonomiske og Monetære Union og afskaffer vores egen valuta til fordel for fællesvalutaen, så vil det være et kvantespring væk fra national selvbestemmelse, og det vil ikke bare være det helt indlysende, at vi ikke længere kan styre vores egen valutapolitik, fordi vi ikke har vores egen valuta, at vi ikke længere kan have vores egen pengepolitik, fordi vi ikke længere har vores egne penge og dermed ikke kan have vores egen rente, at vi ikke kan devaluere, og at vi heller ikke kan revaluere.
Og det gælder ikke bare nu, hvis vi går ind om nogle år, men det gælder også 10, 20, 50 år frem i tiden.
Går vi ind i det her, så er det for tid og evighed, og derfor skal man ikke bare lade sig påvirke for meget af den øjeblikkelige økonomiske og politiske situation i Danmark.
Dette er en systemændring med vidtrækkende konsekvenser.
Derfor vil jeg koncentrere mig om euroen og ØMU'en.
Det, jeg synes er lidt trist, er, at man i denne her debat stadig væk i høj grad argumenterer ud fra økonomiske begrundelser - og en af hovedbegrundelserne er jo dette her med trygheden og sikkerheden for beskæftigelsen i Danmark, danske arbejdspladser, konkurrenceevnen, investeringerne - når kendsgerningerne er, at her har unionspolitikerne og altså også regeringen et stort forklaringsproblem, som man ikke har klaret i dag, et forklaringsproblem i den forstand, at de lande, der står udenfor, bl.a. altså Danmark som et lille land, klarer sig glimrende.
Indtil nu har vi med vores egen lille valuta klaret os glimrende gennem mange år.
Gennem mange årtier har vi opbygget et samfund, hvor nationalproduktet pr. indbygger og gennemsnitsindkomsten hører til de allerhøjeste i verden. Vi har en konkurrenceevne, som efter regeringens egen rapport, strukturovervågningsrapporten fra maj måned i år, hører til blandt de allerbedste i verden.
Der er to, tre andre lande, der er foran os.
Danmarks konkurrenceevne er udråbt af internationale analyseinstitutter til at høre til blandt de allerbedste i verden.
Der var i sidste uge en oversigt i Berlingske Tidende, som viste, at der investeres stort set lige meget, men lidt mere fra udlandet i Danmark end den anden vej.
Det tyder ikke på, at vi har et konkurrenceevneproblem, eller at kapitalen ikke tør søge til Danmark, selv om det er usikkert, om vi skal med i euroen eller ej.
Det spiller ingen rolle.
Det fik vi da også noget af den højeste internationale sagkundskabs ord for, da det amerikanske analyseinstitut Moody's Investor Service i august måned vurderede den danske stats kreditværdighed til absolut topkarakter, til trods for at vi står uden for ØMU'en, til trods for at vi måske bliver uden for ØMU'en.
Ja, man skrev direkte i begrundelsen, at man ikke mente, det spillede nogen rolle, om vi blev udenfor; vi ville nok fortsat føre en fornuftig økonomisk politik, og det ville så ikke spille nogen rolle.
Regeringen er jo selv stolt af den karakter: 3 A'er, og det er da også flot, men det undergraver jo ligesom argumentationen i øvrigt om, at vi ikke kan klare os alene, og at kapitalen, investeringerne og arbejdspladserne flygter, hvis ikke vi går ind i den dér kollektive mønt.
Og mønterne vil jo blande sig, men de er forskellige med hensyn til symbolerne på den ene side.
Er det så ikke korrekt forstået, at det med tiden, når en dansker trækker tegnebogen op af lommen, vil være helt undtagelsesvis, at han får fat i en mønt, som har dronning Margrethe på den ene side?
Det vil langt hyppigere være den tyske ørn eller franske eller italienske symboler.
Er det ikke rigtigt forstået?