Helge Adam Møller (KF), 2003-12-10:
Normalt synes jeg, at hr. Per Dalgaard er meget omhyggelig med sine taler og får sagt mange ting, som jeg er enig i.
Men her kommer hr. Per Dalgaard til at sige, at nu bliver den bedstefar, som snitter en gren med sin lommekniv for at glæde sit barnebarn, kriminaliseret.
Nej, det bliver han ikke, for det ville jo være tåbeligt.
Hvad enten han snitter grenen hjemme i haven eller ude i skoven, eller når de er ude at sejle i kano, bliver han ikke kriminaliseret.
Det fremgår krystalklart, og derfor vil jeg godt starte med det, der har givet anledning til megen debat, og slå fast, at dette forbud ikke vil komme til at omfatte de mange tilfælde, hvor man bærer sin lommekniv i forbindelse med et anerkendelsesværdigt formål.
Så er spørgsmålet selvfølgelig: Hvad er et anerkendelsesværdigt formål?
Men det fremgår jo også af bemærkningerne, så lad mig slå fast, at jægere, fiskere, spejdere og alle de, der er ude at sejle i kano eller er på vandretur, kan altså roligt fortsætte med at bære deres kniv, også deres lommekniv.
Modsætningsvis må der altså være en række situationer, hvor personer normalt ikke vil kunne bære en kniv, heller ikke en lommekniv.
Det vil typisk gælde for gæster på værtshuse og diskoteker og tilskuere til fodboldkampe, og det gælder også i skolen eller på andre uddannelsesinstitutioner og for personer, der går i byen for at more sig. Når det er sagt, er der alligevel ingen tvivl om, at der er en del personer, som ikke kunne drømme om at bruge en lommekniv eller en foldekniv til noget ulovligt.
De vil føle, at de får indskrænket deres personlige frihed, og jeg kan godt forstå deres ærgrelse.
Jeg plejer også selv at gå med lommekniv,
men denne ærgrelse skal jo vejes op imod de fordele, der kan nås ved at gennemføre et forbud.
Jeg fik forleden, det var den 18. november, en mail fra en ung kriminalassistent i København, der fortalte lidt om sine egne erfaringer om vold med brug af lommeknive, og hvorfor han støttede et forbud.
Lad mig citere et par af hans bemærkninger: »I mit daglige virke som kriminalassistent i København er det mere sædvane end en sjældenhed, at vi ved visitation af unge piger og drenge finder dem i besiddelse af knive og stikvåben.
Faktisk er det et faktum, at disse unge er bekendt med, at den nuværende våbenlov kun er gældende for knive over 7 cm, og for at omgå loven bærer de i stedet rundt på knive, der er under 7 cm, dvs. lommeknive og schweizerknive.
Han skriver videre: »Jeg er klar over, at trussel med kniv ikke giver samme fysiske skader, som stiklæsioner gør, men i de sammenhænge er der typisk tale om psykiske skader, som nogle gange er uoprettelige.« Og endelig slutter han: »Må jeg tilføje, at jeg i mit daglige virke og arbejde oftere og oftere ser mig selv stå ved offerets sygeseng og afhøre vedkommende, mens denne har pådraget sig alvorlige eller livsfarlige skader som følge af en knivlæsion fra knive med en bladlængde under 7 cm.« Det var, hvad kriminalassistenten skrev til mig.
Lad mig slutte med at sige, at den konservative folketingsgruppe har konstateret - både i pressen og indtil nu under behandlingen i dag her i Folketinget - at en del af Folketingets partier tager afstand fra et egentligt forbud mod at bære foldeknive, selv med alle de undtagelser, jeg nævnte før. Jeg kan derfor sige, at den konservative folketingsgruppe er indstillet på under den videre behandling at drøfte forslaget og overveje andre modeller, så der forhåbentlig kan opnås bred politisk enighed om en lovgivning, der kan mindske ulovlig brug af knive, både de store knive og de lidt mindre knive.