Anders Samuelsen (RV), 2001-02-20:
Nøgleordene i enhver ligelønsdebat må være: Forlang den løn, du fortjener, og stil dig ikke tilfreds med mindre.
Her starter og slutter enhver ligelønsdebat, også den, vi har i dag.
Men spørgsmålet er så, hvad der definerer, hvad der skal til, for at man har fået den løn, man fortjener, og hvad man ønsker at ofre for at få den løn.
Selv efter mange års debat om ligeløn kan vi ikke komme uden om, at mange kvinder prioriterer anderledes end mænd.
Det vil sige, at man skal være blåøjet eller blind for ikke at kunne se, at mange kvinder prioriterer på en anden måde, de prioriterer kort sagt familien højere end mændene.
Det er de i deres gode ret til, på samme måde som de få mænd, der gør det, også er i deres gode ret til det.
Blot skal vi være opmærksomme på, at det hele tiden skal ske ud fra et frivilligt valg. Er frivilligheden udgangspunktet, er det klart, at ønsket om fleksibilitet og muligheden for at tage en ekstra fridag i ny og næ, så man samlet ikke føler sig presset til at løbe 180 km/t, kan komme til at påvirke ens lønmuligheder, hvis det altså er den type arbejdsgiver, man sidder over for, simpelt hen fordi man så ikke udfører samme arbejde som sine kolleger. Lønforskelle mellem mænd og kvinder og internt mellem mænd og kvinder for tilsyneladende lige arbejde kan altså været begrundet i mange forhold: Hvilken værdi man vurderes at have for arbejdspladsen.
Hvem der gerne vil være med til at præge arbejdspladsen.
Hvem der ønsker den ekstra fleksibilitet, og hvem der bare er der fra 8 til 16. Og for at komplicere billedet yderligere er det desværre - eller heldigvis - ikke sådan, at der er en lige sammenhæng mellem, hvor hurtigt man løber, og hvor god man er til at udføre sit arbejde.
Der er faktisk dem, der siger, at kvinder
er en meget bedre arbejdskraft, mere fleksibel og mere målrettet, mere effektiv
Og hvis de så gør det, burde de faktisk have endnu mere i løn.
Vi skal derfor passe på, at vi ikke gør os illusioner om det, som er blevet et af dagens hovedemner, nemlig lønstatistikker.
En illusion, hvor vi gør os til af at ville tage et endeligt opgør med ulige løn, men hvor vi kun opnår at gøre hele Jantedanmark endnu mere utilfreds.
Der er andre måske mere effektfulde områder at sætte ind over for, som man ikke må glemme, men områder, som kan være svære at lovgive om og imod.
Gråhårede mandlige ledere over 50, der ikke kan finde ud af, at verden har forandret sig, og at de ikke skal se på enhver kvinde som en potentiel maneater, men tage udgangspunkt i, at vi alle er en ressource, og at det på alle måder er tåbeligt at demotivere den ene halvdel af arbejdskraften ved ikke at arbejde for lige løn for samme arbejde.
Fagorganisationerne skal komme op på barrikaderne med information, bedre information om de lønstatistikker, som de allerede i dag har mulighed for at ligge inde med.
Og herudover skal organisationerne måske først og fremmest blive bedre til at tilbyde kurser i, hvordan man får mere hår på brystet, for nu at blive i billedsprog, i en forhandlingssituation. Så skal vi i øvrigt passe på med at bilde os ind, at vi kan løse alle problemer via lovgivning.
Det, vi kan gøre og skal gøre via lovgivning, er at stille redskaber til rådighed og sikre handlemuligheder.
Derfor vil det være oplagt at få ophævet forbud mod offentligt at tale om sin egen løn.
Det må være klart og tydeligt, at det skal være op til den enkelte og ikke et virksomhedshensyn, man her skal tage.
Det skal ingen arbejdsgiver kunne forbyde en. Derudover vil det også være fint at se på, om vi via lovgivningen kan sikre bedre lønstatistikker end dem, vi allerede har til rådighed i dag
, selv om vi altså her skal være opmærksom på, at vi meget let kan komme til at lave et kæmpemæssigt illusionsmageri over for hinanden.
Bedste
eksempel på det er vel vores broderland Norge, som har haft den lovgivning siden 1863, og man kan ikke se, at der er en markant bedre lønlighed dér end i Danmark.
Det væsentlige her må være, at vi sikrer os, at vi på den ene side har en anonymiseret form for lønstatistik, så vi altså ikke får det her jantelovsmageri, og på den anden side, at den lønstatistik, som så bliver lavet, til gengæld skal være til rådighed for alle medarbejdere.
Og så skal vi herinde endelig ikke glemme at kigge hinanden dybt i øjnene, for det, vi kan gøre herindefra, er at sørge for, at det offentlige - staten som arbejdsgiver - går forrest eller i hvert fald ikke bagest, sådan at vi også herfra kan gøre en indsats for at sikre ligeløn.
Med det som udgangspunkt skal jeg meddele, at vi selvfølgelig støtter det forslag til vedtagelse, som vi selv har været med til at fremsætte.