Villy Søvndal (SF), 2000-04-07:
Jeg skal takke for debatten og slutte af med hr. Tom Behnke.
Jeg synes, fru Else Marie Mortensen holdt en fin tale og havde megen sympati for forslaget.
Hvis man har arbejdet inden for dette område, støder man jo indimellem på mennesker, hvis liv bliver forpestet - ikke altid fordi de har opført sig uansvarligt, selv om der så sandelig også er eksempler på det, men for hovedpartens vedkommende, fordi livet formede sig på en måde, man ikke rigtig kunne forestille sig, da man traf de dispositioner, man traf.
Det kan vi jo gøre undervejs i udvalgsarbejdet.
Fru Else Marie Mortensen pegede også på, at der er meget store forskelle fra område til område, fra kommune til kommune, mellem store og små kommuner osv.
Det er også en del af problemstillingen, og spørgsmålet er, om det er ønskeligt og rimeligt.
Fru Else Winther Andersen rejste også debatten om forholdet mellem den enkeltes ansvar og samfundets ansvar.
Det samme gjorde hr. Tom Behnke også her til slut, og jeg tror, jeg vil behandle de to indlæg sammen.
Jeg synes, overvejelserne gik i den samme ideologiske retning, nemlig at forslaget ikke alene var overflødigt, som jeg tror, hr. Tom Behnke sagde, men direkte skadeligt og uansvarliggørende, altså et forslag, der virkelig kan ødelægge samfundsmoralen, kunne man næsten høre. Hvis vi nu fik en redegørelse, vil jeg tro, det viste sig, at en stor del af de tilfælde, hvor mennesker ender i gæld til op over begge ører, skyldes et af følgende fire-fem forhold: Jeg tror, en meget stor del af dem skyldes, at nogle mennesker ikke er i stand til at overskue kæmpestore økonomiske dispositioner.
Det synes jeg sådan set er fair nok i et samfund, der i øvrigt bliver mere og mere spekulativt og mere og mere rettet mod det stærke individ, men vi har jo brug for at beskytte nogle, hvis de bliver snydt, og hjælpe dem til ikke at blive det.
Det tror jeg er den ene gruppe.
Så tror jeg, der er en kæmpestor gruppe, der, dengang de giftede sig, ikke havde med i overvejelserne, at de blev skilt, og hvor skilsmissen er hovedårsag til, at de ender i kæmpestore gældsproblemer.
Men det er altså en flot bemærkning, at det ikke er et samfundsansvar.
Det er i hvert fald et problem, samfundet efterfølgende skal tage sig af, hvis tingene ikke løses lykkeligt.
Så vil jeg tro, der er en tredje gruppe, hvor indkomstnedgangen skyldes forhold, som man ikke kan siges selv at være herre over, eksempelvis at man bliver afskediget fra sit job og skal gå fra løn til dagpenge eller endnu værre for nogles vedkommende på bistandshjælp.
Det havde man ikke regnet med.
Det kan godt være, at man havde læst i avisen, at folk blev arbejdsløse, men at det lige præcis skulle ramme en selv, tror jeg de allerfærreste disponerer efter.
Det er jo i den slags situationer, folk ender i gæld, og så kan man godt have det superliberalistiske, højreorienterede synspunkt, at det er folks egen skyld, men det mener vi ikke, og jeg vil tro, at hvis hr. Tom Behnke og fru Else Winther Andersen havde været her, ville de også sige, at de ikke mente det så hårdt.
Det kan f.eks. være mennesker, der har spekuleret vildt og uhæmmet i aktier og har regnet med en kæmpestor gevinst og ikke fik den store gevinst, og dem har jeg i mindre grad ondt af.
Men der er mennesker, hvis liv bliver ødelagt af gæld, og det var for så vidt det problem, som vi godt ville diskutere med forslaget her.
Så skal jeg sige til fru Inge Refshauge, der skelner mellem, om det skal være privat eller offentlig rådgivning, og sådan siger, at det er fint nok, hvis det bare er privat, men det må helst ikke være offentligt, at jeg synes, at det er en lidt underlig holdning at have.
Jeg synes, det afgørende er, om man får en god rådgivning eller ej.
Herregud altså, det er vel de færreste, der overvejer, når de hæver de penge, der skal betales på posthuset, at de så er først i en privat institution, der hedder en bank, for bagefter at aflevere dem i et offentligt foretagende, halvoffentligt foretagende, der hedder et posthus.
Jeg synes, det er en underlig ideologisk måde at se verden på.
Og jeg tror, at det, der vel er tilfældet i virkelighedens verden, er - bortset fra dem, der i forvejen kommer på et bistandskontor, fordi de skal have kontanthjælp
eller hjælp til sygedagpenge, eller hvad det kan være - at det er i de færreste kommuner, at mennesker henvender sig dér for at få hjælp omkring gæld.
Det tror jeg der er for lidt tid til i forhold til, hvor hurtigt det går på bistandskontorerne.
Ikke desto mindre tror jeg, at det var ønskeligt - og det er baggrunden for, at vi også rejser det i forslaget - at folk fik den vejledning, at de også uden at have sociale problemer i øvrigt kunne få en rådgivning omkring hjælp.
Hr. Anders Samuelsen holdt en mere afbalanceret tale, ikke så ekstremt liberal som Frihed 2000 eller Venstre, men betonede alligevel meget den enkeltes ansvar.
Jeg synes altså, at det giver meget lidt mening, at man er optaget af, hvem der har hovedgældsproblemet.
Det er ikke mennesker, der på grund af manglende ansvarsfølelse er endt, hvor de er.
Det er mennesker, der er endt, hvor de er, fordi livet gav nogle ting, som de ikke havde forestillet sig. Så var der i øvrigt en sød opfordring til at flytte SF til Sverige.
Det er klart, at det er en overvejelse værd efter broen.
Det vil jo styrke venstreorienteringen i Sverige
ganske voldsomt, men vil jo til gengæld helt afgørende svække venstreorienteringen i Danmark, så derfor tror jeg, vi bliver.
Så synes jeg, at fru Jette Gottlieb - som jeg vil takke for støtten - også pegede på det reelle fattigdomsproblem, nemlig at hvis man har en meget lav indkomst, så er der nogle tilfælde, hvor det at bevæge sig væk fra den lave indkomst og ud på et lavtlønnet arbejde vil blive mødt ganske hårdhændet, når man gør det.
Jeg kan huske fra min tid som socialudvalgsformand i en kommune, at for de her mennesker var det en økonomisk bagdel at forlade en overførselsindkomst, fordi man blev trukket utrolig brutalt i boligindskudsbeløbet og man skulle tilbagebetale den skatterestance, man havde, og måske blev trukket så meget, at man havde mindre til rådighed, end man havde haft før.
Det er ikke hensigtsmæssigt, og derfor kunne en del af vores ønske om en redegørelse også være at sikre, at der er et minimumsbeløb, som man lader mennesker beholde, og det er ikke det minimumsbeløb, som fru Jette Gottlieb nævnte, hvor en forsørger skal leve for så lille et beløb.
Det er jo ikke rimeligt i et samfund, der er så rigt, som vores er. Men alt i alt: Tak for debatten!
Jeg synes, at jo mere debatten skred frem, jo mere tegnede der sig et behov for at få en redegørelse, der viser, hvad den reelle grund er til, at mennesker ender i afgrundsdyb gæld.