Line Barfod (EL), 2005-06-10:
Noget af det, som vi synes er afgørende i et demokrati, er, at man som borger ved, hvor det er, man skal henvende sig, hvis man ønsker at få ændret nogle ting.
Men sådan som der lægges op til at finansieringen fremover skal være med hensyn til regionerne, bliver det fuldstændig uigennemskueligt for borgerne, hvor de skal henvende sig.
Skal man gå til sin egen region og sige, at de skal sætte flere penge af?
Hvis de så siger, at de også har foreslået det, men at kommunerne ikke vil være med, er det så ens egen kommunalbestyrelse, man skal gå til?
Hvis de nu siger, at de støttede regionens forslag, men at de andre kommuner ikke ville være med, er det så de andre kommuner, man skal klage til?
Der har man jo ikke stemmeret, der kan man jo ikke skifte kommunalbestyrelsen ud.
Det kan også være, de siger: Vi ville sådan set også gerne forhøje bidraget, men staten nægtede og truede med, at den ville tage pengene, hvis vi forhøjede bidraget.
Er det så Folketinget, man skal klage til?
Eller regeringen?
Det er meget svært at se, hvor det egentlig er, man så skal klage henne, og hvad det er for nogle politikere, man skal skifte ud.
Det er en meget væsentlig grund til, at vi synes, at den finansiering, der lægges op til, er helt forfærdelig.
En anden grund er, at det hele fremover bliver gennemsyret af, at alt skal måles og vejes, og at der skal sendes regninger frem og tilbage, som om offentlig omsorg, det at tage sig af syge eller af folk, der har brug for hjælp, skulle køre, som om det var en fabrik.
Vi mener altså, at det ikke er alting, der skal styres, som om det var en fabrik.
Vi mener, det er vigtigt, at der er noget omsorg, nogle ting, som ikke kan måles og vejes.
Vi er utrolig bange for, at det kommer til at gå galt, at der bliver ringere vilkår med den måde, man gør det på.
Som det er fremgået af debatten, har vi fået et bilag.
Det er en af de få ting, vi har fået under hele den her debat om kommunalreformen, hvor vi sort på hvidt kan se, hvad konsekvenserne bliver i de enkelte kommuner.
Så kommer der stadig væk udligningsreformen, som vi ikke aner hvordan ser ud, som vi ikke kan få før efter kommunevalget, fordi man ikke tør lade folk gå til valg ude i kommunerne på den økonomi, der kommer til at være.
Men som vi kan se det her, bliver der utrolig stor forskel på, hvor meget der skal betales i brugerbetaling fra kommunerne, alt efter om det er Gentofte Kommune, Ishøj Kommune eller Københavns Kommune.
F.eks. skal Københavns Kommune betale 1,1 pct. af sit beskatningsgrundlag i brugerbetaling, mens Gentofte kun skal betale knap det halve, 0,6 pct., i brugerbetaling.
Nøjagtig ligesom vi ser det på socialområdet, hvor der er en række kommuner, der i dag og igennem flere år har store problemer, fordi de har store sociale udgifter, som de ikke får refunderet med den udligning, der er i dag.
Det kan føre til, at man får en dårligere behandling.
Det kan også føre til, at kommunerne slet ikke har nogen penge til forebyggelse og sundhedsfremme, som der ellers er lagt op til, at de ikke har penge til at skabe den udvikling, der kunne sikre, at folk kom i arbejde, ikke har den økonomi, der skulle til for at sikre bedre vilkår i kommunen, som på lang sigt kunne være med til bl.a. at forebygge, at folk fik sygdomme eller sociale problemer.
På socialområdet går man jo ind og laver næsten alt takstfinansieret, og regionerne får stort set ingen penge til at sikre, at der kan ske en udvikling, selv om vi ved, at det er et område, hvor der er behov for løbende udvikling, hvor der er behov for at udvikle nye tilbud til nogle af de borgere, der har allermest brug for, at der er ordentlig hjælp til dem.
Men det synes man altså ikke fra regeringen og Dansk Folkepartis side at der skal sættes særlig mange midler af til.
Alting skal fremover være takstfinansieret, som om det var en pølsefabrik.
Vi synes, det er uhyggeligt, at man tror, at man kan styre samfundet på den måde.
Vi anerkender, at der er nogle, der har en fundamentalistisk tro på, at markedet kan styre alt, og der må vi så se, når reformen føres ud i livet, om det skulle vise sig, at det i Danmark går stik modsat alle andre steder i verden, hvor man har prøvet det, og at det skulle kunne føre til bedre vilkår.
Når man ellers rundtomkring i verden laver markedsstyring af sundhedsområdet, er det, vi ser private sygehuse for dem, der har råd eller har forsikringer, og et udsultet offentligt sygehusvæsen for dem, der ikke har penge.
Det er vi meget bange for også kan blive resultatet i Danmark.
Derfor stemmer vi imod dette forslag.
Hermed sluttede forhandlingen.
Afstemning
Ændringsforslag nr. 1-14 vedtoges uden afstemning.
Lovforslaget overgik derefter til tredje behandling.