Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-12-13:
I dag har vi jo debat om ændringsforslagene, og i morgen er det så meningen, vi skal have den mere generelle debat.
Det kan være et udgangspunkt, som er lidt svært at få øje på, når man har fulgt debatten indtil nu, hvor man nok må sige, at det har været alt godt fra havet, der har været bragt ind i debatten, men det er også fint nok. Jeg skal komme med et par enkelte generelle kommentarer
, og så skal jeg i øvrigt alene forholde mig til ændringsforslagene i dag og i morgen komme med nogle mere generelle synspunkter. Generelt skal jeg sige, at det jo fremgår klart af både årets forventede regnskab og næste års budget, at indtægterne øges markant for statens vedkommende.
I går blev der fremlagt nye vurderinger, som viser, at der kommer ca. 15 mia. kr. mere i kassen i år, og på samme måde forventer man næste år en fordobling i forhold til det, der oprindelig var forventet.
En af årsagerne er naturligvis den øgede beskatning af erhvervslivet, som det, vi diskuterer i dag, også er udtryk for.
Et af regeringens initiativer i den aftale, der er indgået om finansloven, er en fremrykning af forskellige kredittider.
Jeg ved ikke, om forretningsordenen tillader, at man bruger udtrykket »en typisk Lykketoft«, men i hvert fald tror jeg, at det i folkemunde vil være naturligt at bruge det udtryk om den facon, hvorpå man ønsker at give et år, som normalt har 12 måneder, l3 måneder, når det drejer sig om indtægterne.
Det giver selvfølgelig godt både næste år og året derefter - ca. 13 mia. kr. næste år og 12 mia. kr. året
efter i engangsindtægter, og det er jo noget, der vil noget.
Men samtidig med, at vi kan komme med kritiske bemærkninger om, at man henter flere penge ind i kassen, må man altså også sige, at hvis vi ser på den generelle samfundsøkonomi, går det faktisk ganske udmærket i Danmark. Vi sagde i forbindelse med afstemningen den 28. september
2000, at vi følte, det gik vældig godt, og det vil jeg også sige her som en understregning af, at det ikke bare var valgkampretorik op til en folkeafstemning.
Aktiekurserne har bevæget sig opad, også efter den 28. septembers nej til euroen, og renten har bevæget sig nedad
, osv.
Så kan man jo diskutere, om det er på grund af eller på trods af regeringen.
Derfor kan man også bruge dagen i dag til at sige om ændringsforslagene, at det er jo fornemt, at der ikke har været behov for det økonomiske indgreb og den stramning, som regeringen
med finansministeren i spidsen op til den 28. september sagde ville blive en nødvendighed, hvis det blev et nej.
Regeringen tog altså fejl, og vi mangler bare én ting fra regeringen, nemlig at den også anerkender, at den tog fejl.
Fra regeringens side har udgangspunktet for finanslovdrøftelserne i år været folkehøringerne, som jo har været afholdt om centrale emner i den politiske debat, og det er klart, at det har skabt en forventning hos flere grupper i samfundet om et løft.
Fra Dansk Folkeparti meddelte vi allerede under førstebehandlingen af finansloven, at vi faktisk følte, at det var et godt udgangspunkt for en finanslovdrøftelse, fordi der blev fokuseret på områder, som vi også i Dansk Folkeparti ønsker større opmærksomhed om.
Det kvitterede jeg også for, og derfor kan det selvfølgelig undre, hvis der er nogen, der herefter taler om, at Dansk Folkeparti ikke har ønsket at påtage sig et ansvar i forbindelse med finansloven.
Jeg ønsker selvfølgelig at bruge denne anledning til helt klart at markere, at når Dansk Folkeparti ikke er indgået i finanslovdrøftelserne og følgelig naturligvis heller ikke er med i nogen delaftaler, er det ikke, fordi Dansk Folkeparti ikke har ønsket at tage del i forhandlingerne og drøftelserne, men fordi regeringen ikke har ønsket at have en dialog med Dansk Folkeparti om statens økonomi.
Jeg vil dog også benytte lejligheden til at understrege regeringens suveræne ret til at afgøre løbende, hvem den vil forhandle med.
Men ved nærmere eftertanke er det vel egentlig ikke så underligt endda, for hvordan skal man sælge op til næste valg, at de partier, som man siger er uansvarlige og ikke er stuerene, har man lavet politiske aftaler med?
Det kan være lidt vanskeligt, og ud fra den synsvinkel kan man selvfølgelig forstå regeringens taktiske overvejelser over for Dansk Folkeparti.
Nu er det oven i købet blevet et problem, kunne jeg næsten forstå på den socialdemokratiske ordførers tale ved indledningen af debatten, at Dansk Folkeparti og nogle andre partier vil støtte en række af de ændringsforslag
, som regeringen har stillet i kølvandet af de aftaler, der er indgået.
Men lad mig sige det klart, at Dansk Folkeparti vil støtte de fremskridt, det er muligt at opnå, selv om vi samtidig ikke føler, at de aftaler, der er indgået, er tilstrækkelige for at hjælpe på ældre- og sundhedsområdet osv. Vi føler ikke, at de initiativer, der er aftalt, er tilstrækkelige, og det er nok også derfor, initiativerne ikke er kommet mere centralt frem under den debat, vi har haft i dag.
Jeg tror faktisk, at der i den kommende tid vil være ret mange, som bl.a. på baggrund af folkehøringerne har fået skabt nogle forventninger, der vil blive ret skuffede.
Angående de ændringsforslag, vi har stillet, føler vi naturligvis også en forpligtelse til at anvise en konkret finansiering for dem.
Det fremgår derfor også af ændringsforslagene samt bemærkningerne hertil, hvordan vi ønsker at finansiere de udgifter, vi konkret har foreslået, og vi foreslår endda besparelser, der går lidt videre.
Vi foreslår besparelser på ulandsområdet - et emne, som har været diskuteret en hel del i dag - vi foreslår at afskaffe børnechecken til det tredje eller flere børn i familierne, og selvfølgelig ønsker vi også at spare på udgifterne til udlændinge, som opholder sig i Danmark, primært integrationsudgifter, fordi vi jo ønsker, at der skal føres en helt anden flygtningepolitik her i landet.
Samtidig med, at vi naturligvis anviser finansieringen af vores egne forslag, vil jeg sige, at lige så vel som der var logik i det, hr. Jes Lunde sagde for et øjeblik siden fra denne talerstol om, at hvis man er forligspartner, har man selvfølgelig en forpligtelse til at have en samlet ramme, en samlet helhed, i sine aftaler og stemme den igennem - lige så klart er det, at når man ikke er forligspartner og ikke er søgt inddraget i forhandlingerne, er man selvfølgelig fuldstændig frit stillet med hensyn til at stemme for og imod de enkelte ændringsforslag, når de kommer til afstemning.
Det er forskellen, og det betyder, at vi har den mulighed, at vi kan stemme for det, vi føler trækker i den rigtige retning, og vi kan stemme imod bl.a. den finansieringsform, man vælger, men som vi ikke finder er den rigtige.
Det vil vi derfor gøre.
Jeg skal også sige, at hvis ændringsforslagene bliver vedtaget og forkastet i den udstrækning, det forventes, og regeringen dermed får afvist oppositionens ændringsforslag, vil vi i morgen stemme imod det samlede forslag til finanslov.
Jeg vil gerne knytte nogle enkelte bemærkninger til nogle konkrete ændringsforslag, der har været oppe i debatten, bl.a. forslagene om ulandsbistanden.
Jeg må sige, at jeg er noget forundret, når det er således, at når det drejer sig om ulandsbistand, og når det drejer sig om udlændinge i Danmark, virker det jo, som om der ikke er nogen øvre grænse for, hvor mange midler der kan anvendes på de områder.
Ulandsbistanden stiger jo som bekendt, når BNI stiger, og udlændingeudgifterne stiger, alt efter hvor mange der vælger at komme til Danmark.
Ingen bliver afvist på grund af manglende ressourcer.
Men når det drejer sig om sundhedsområdet i Danmark, ja, så er der ikke på tilsvarende vis en automatisk stigning i udgifterne efter behovet.
Nej, der siger man: Er der et større behov, end der er penge til, så må folk vente på en venteliste. Derfor kan jeg da godt forstå, når andre også har sagt, at vi må stille nogle forhold op imod hinanden og sige: Bruger vi flere penge på ét område, så er der altså færre penge at bruge på et andet.
Har vi én mekanisme ét sted, hvorfor så ikke bruge den samme mekanisme et andet sted?
Hvorfor ikke bruge en mekanisme om, at der automatisk er penge til området, når det drejer sig om danske borgere her i landet, i forhold til at man kan bruge den mekanisme, når det drejer sig om andre landes borgere i andre lande?
Det forstår vi ikke.
Vi synes faktisk, det er en grotesk måde at afvise en debat om prioritering i den offentlige sektor på.
Det er også nævnt direkte, at det ikke er rart at stille ulandsbistanden over for andre udgiftsposter.
Men det er efter vores opfattelse nødvendigt, fordi man kun kan bruge pengene én gang. Vi ønsker, som det fremgår af ændringsforslaget fra os, at Danmark fremover skal give 0,7 pct. i ulandsbistand i stedet for 1,0 pct. Det vil næste år give en besparelse på statens budget på 3,8 mia. kr., som vi kan bruge til at nedbringe ventelister til sygehusene eller til bedre vilkår for vore ældre.
Det er et faktum, som man jo ikke kan forklare sig ud af, men som man naturligvis har ret til at være politisk uenig i.
Jeg vil herefter knytte et par kommentarer til nogle af de ændringsforslag, der er stillet af primært Venstre, De Konservative og Kristeligt Folkeparti.
Om Kristeligt Folkepartis ændringsforslag vil jeg sige, at der er mange af dem, vi vil støtte, når vi kommer frem til afstemningerne.
Det drejer sig bl.a. også om det, vi selv har som et ændringsforslag, som jeg så vil bruge lejligheden her til at fremhæve, nemlig forslaget om, at der lægges loft over grundskylden for landbrugets vedkommende på de 8 promille, der har været gældende, og at det altså dermed fortsætter også fremover.
Aftalen er jo de 12 promille, men vi ønsker naturligvis, at promillen fastholdes, som den er nu.
Det har Kristeligt Folkeparti også stillet et ændringsforslag om, og det er klart, det støtter vi. På et andet område synes jeg også, det er værd at knytte nogle specifikke kommentarer til Kristeligt Folkepartis ændringsforslag, og det er på kulturområdet.
Det fremgår, at Kristeligt Folkeparti foreslår besparelser på kulturområdet og i forhold til Kulturministeriets Udviklingsfond, men også i forhold til Statens Kunstfond og skuespilhuset i Turbinehallerne.
Og endelig har Kristeligt Folkeparti et forslag om besparelser på filmområdet.
Vi vil støtte de ændringsforslag, som er nævnt her, og vi synes, det er flot, at man på den måde vil prioritere de offentlige midler.
Vi vil også støtte forslag om bræmmerne, hvor der er et forslag om, at man kompenserer landmændene for de merudgifter, der har været ved, at man kræver dyrkningsfrie bræmmer.
Det er ikke et nyt synspunkt heller fra vores side.
Vi har i lang tid kæmpet for, at man skulle behandle det enten som ekspropriation eller dog give en erstatning direkte til landmændene, og selv om ejerskabet fortsat er landmandens så give en kompensation for de dyrkningsfrie bræmmer, man har indført.
Endelig skal jeg nævne i forhold til ændringsforslagene på det her område, at der er nogle gode ændringsforslag omkring plejehjem, hvor man vil frigøre pladser på de eksisterende plejehjem for dem, der måtte være fejlplacerede i forhold til, at de har forskellige handicap, og der synes vi, det er meget fornuftigt, at man laver den ændring, som er foreslået, og også til finansiering af grundkapitalen for at animere til mere byggeri på ældreområdet.
vil jeg fremhæve nogle af dem, som vi synes er specielt positive.
Det er klart, som vi også tidligere har givet til kende, at vi meget stærkt er tilhængere af, at man giver omkostningsdækning til sagkyndig bistand i vundne skattesager.
Det kan umiddelbart synes som et lille område, men det er jo et meget principielt område, og det er klart, at det er noget, der betyder noget for dem, der fører skattesager, at de i dag ikke får fuld omkostningsdækning, når de får ret.
Det hindrer nogle sager i at nå frem til en fornuftig afgørelse, og det hindrer nogle skatteydere i - vi regner med, at det er det, vi kan se i de eksempler, vi får på bordet - at køre de sager så dygtigt og med så sagkyndig bistand, som de ønsker.
Der er også forslag om oprydning i Miljø- og Energiministeriets puljer, som vi synes er yderst fornuftige.
Og så er det klart, at der også er tanker omkring det her med de stigende energipriser, hvor man kan sige, at nogle af de øgede indtægter foreslås returneret til at begrænse familiers belastning, og det vil vi jo selvfølgelig også vil støtte.
Endelig skal jeg så sige i forhold til det sidste ændringsforslag, jeg skal kommentere her, at når det foreslås, at en lønmodtager ikke bliver beskattet af, at en arbejdsgiver betaler for en behandling, så er det naturligvis også noget, der får vores støtte.
Det har vi også givet udtryk for ved flere andre anledninger.
Vi synes, det er forunderligt, når man gerne vil have en medarbejder hurtigt tilbage på fuld kraft som skattebetaler til samfundet, at vedkommende så i realiteten bliver straffet med den indretning, vi har i dag.
Dette bare for at give et indtryk af, at der i ændringsforslagene faktisk ligger en hel del gode tanker, som også kan danne baggrund for reelle vedtagelser, om ikke andet så efter et Folketingsvalg.
Jeg håber i hvert fald, at man de steder, hvor der er nogle fælles budflader i forhold til de emner, jeg har berørt, vil kunne fastholde linjen, så tingene ikke bare bliver fremsat som forslag her i Folketingssalen og afvist, men også på et senere tidspunkt reelt vil finde deres vedtagelse.