runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 1998-01-13:
Jeg vil gerne kvittere for to ting i hr. Estrups ordførertale.
Den ene er, at De Radikale fortsat er meget villige til at diskutere atomvåbenfrihed.
Jeg synes så, det er ærgerligt, at man starter bagvendt med at indføre atomadgangen i nogle lande, der var blevet fri for dem, nemlig de tre ansøgerlande, og så siger man, at efterfølgende vil man godt forsøge at gøre dem atomvåbenfri.
Vi venter på radikale initiativer.
Vi skal nok også fra SF levere nogle.
Det andet, jeg vil kvittere for, var, at SF skulle have et fastfrosset syn på NATO, hvilket hr. Estrup derefter direkte dementerede selv, nemlig ved eksemplet med Bosnien, hvor SF som bekendt stemte for IFOR- og senere SFOR-indsatsen.
Vi har ikke et fastfrosset syn på NATO.
Vi undrer os bare i utrolig grad over, at da vi fik situationen med at indkassere fredsdividenden, hvor den ene af de to pagter var væk, kvitterede vi med at udvide den anden alliance helt frem til grænsen. Kan det ikke også bringe en radikal i tvivl, om det mon er et rigtigt sikkerhedspolitisk svar?
Keld Albrechtsen (EL), 1998-01-13:
Undskyld, hr. formand.
Hr. Estrup var i sin tale inde på, at situationen havde ændret sig fra 1980'erne og 1980'ernes atomdebat til i dag, men man må jo nok, når man hører hr. Estrup, stille det spørgsmål, om ikke det i virkeligheden først og fremmest er hr. Estrup, der har ændret sig. Jeg husker godt de debatter, vi havde, hvor hr. Estrup og jeg havde det samme synspunkt på f.eks. etableringen af en nordisk atomvåbenfri zone.
Der var jo ikke noget med, at det skulle pakkes ind i alle mulige omsvøb.
Jeg håber, jeg tager fejl.
Det skulle i hvert fald ikke ske i sammenhæng med den NATO-udvidelse, der sker nu - så meget kunne vi forstå - men hvornår skal det ske?
I hvilket organ skal det gennemføres?
Hvem skal der tages kontakt med?
Hvordan vil hr. Estrup komme videre ...
Keld Albrechtsen (EL), 1998-01-13:
Jeg synes, det er meget vigtigt at få denne diskussion på et meget konkret grundlag, og derfor vil jeg godt spørge den konservative ordfører: Hvis man nu får gennemført denne plan om oprettelsen af et sådant Østersøkorps med polsk deltagelse, med den ganske stærke danske offensive styrke formentlig bakket op af F16-flyene - det kan ministeren oplyse, men det ville naturligvis være logisk, at man bakker op med de danske F16-fly og kraftige tyske panserstyrker, der ikke har stået i det område i meget lang tid, og som sikkert vil vække mindelser om en tid, der ikke var så behagelig - kan man så virkelig forestille sig, at det i Rusland kan opfattes som et fredeligt skridt?
Hvilke opgaver skal et sådant Østersøkorps løse?
Hvordan kan det opfattes som andet end rettet mod Rusland?
Vil det ikke være en begrænsning af skadevirkningen i hvert fald at lade være med at oprette et sådant korps?
Jens Jørgensen (KF), 1998-01-13:
Dér sad de så, alle de kloge filosoffer, digtere, tænkere, forfattere omkring århundredskiftet, skuede ind i det 20. århundrede og konstaterede, at den tidsalder, man nu begyndte på, var en tidsalder med garanteret fred.
Men de så
Første Verdenskrig, de så Anden Verdenskrig, og de så et utal af krige andre steder rundt om i Europa og resten af verden.
De tog fejl.
Derfor havde de europæiske magter - og også de atlantiske magter for at gå lidt længere ud - en bunden opgave, som de i virkeligheden begyndte at drøfte de første tanker om helt tilbage i krigens tid, i 1943-44.
Det førte frem til oprettelsen af NATO, og som forsvarsministeren rigtigt sagde i sit indlæg, er det vigtigt at holde sig for øje, at NATO er en forsvarsalliance.
Det var en forsvarsalliance i 1949, da den begyndte.
Det har hele vejen siden været en forsvarsalliance, og med de elementer, der er lagt ind og forhåbentlig bliver lagt ind som følge af de debatter, vi har haft tidligere i dag, og med de ting, som forsvarsministeren har peget på i sin redegørelse, hvis grundighed og præcision jeg også takker for, vil NATO også fremover være den forsvarsalliance, som man må fæste sin lid til.
Når hr. Keld Albrechtsen sammen med hr. Villy Søvndal fra SF derfor siger, at hele det setup, der foreligger her i dag, drejer sig om - og jeg citerer hr. Keld Albrechtsen for lidt siden - »at begrænse skadevirkningerne af udvidelserne«, kommer det næppe som nogen overraskelse hverken for hr. Keld Albrechtsen eller hr. Villy Søvndal, at Det Konservative Folkeparti ikke ser nogen skadevirkning i de udvidelsesdrøftelser, vi har haft.
Jeg siger derfor endnu en gang tak til forsvarsministeren for redegørelsen, og jeg skal på Det Konservative Folkepartis vegne sige, at vi vil stemme imod det fremsatte forslag til vedtagelse.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-01-13:
Jeg skal blot sige til hr. Jensby, at jeg er bange for, at han har misforstået vores hensigter med at stille denne forespørgsel.
Det er da muligt, hr. Jensby ikke føler, der er behov for en politisk afklaring af, om man skal gå videre med at oprette disse kommandostrukturer, og hvordan de skal indrettes, men jeg må så sige, at dér er vi uenige.
Jeg kan sige til hr. Jensby, at hvad angår at stille et skriftligt spørgsmål, har jeg for længst gjort det og i besvarelsen fra ministeren fået at vide, at man netop ville oprette et sådant dansk-tysk-polsk korps, og i konsekvens deraf foreslog jeg så hr. Villy Søvndal, at vi skulle stille en forespørgsel for at få en politisk diskussion af, om det er fornuftigt at lave et sådant korps, om det er en god ting, om det f.eks. vil forbedre forholdet til Rusland osv. Jeg håber, hr. Jensby vil tage handsken op og gå ind i den politiske debat, og så går jeg ud fra, at hr. Jensby vil forsvare oprettelsen af dette korps, hvorimod jeg altså vil forsøge at fremføre en argumentation for, at vi ikke skal gå den vej.
Svend Aage Jensby (V), 1998-01-13:
Det står jo ifølge forretningsordenens § 21 ethvert medlem
nogenlunde frit at bringe et offentligt anliggende til forhandling og afkræve en minister forklaringer.
Det er det, forespørgerne har gjort, og det er de i deres gode ret til. Jeg må indrømme, at man godt kan gøre sig nogle overvejelser om, hvorvidt man ikke med lige så stort udbytte kunne have stillet et skriftligt spørgsmål og så fået den redegørelse, ministeren har givet, men det er ikke mit problem.
Det er klart, at med hensyn til selve substansen i den kan jeg af gode grunde ikke føje meget nyt til, for ministeren ved på nærmeste hold mest om, hvad der er foregået på det sidste forsvarsministermøde i NATO.
Jeg vil sige til ministeren, at jeg synes, det er overordentlig glædeligt, at det lykkedes at bevare BALTAP på det subregionale niveau.
Jeg ved, ministeren også ihærdigt har arbejdet på at få partnerskabsstabselementerne til BALTAP.
Det lykkedes ikke i denne omgang.
Jeg håber, ministeren vedvarende vil arbejde for det, og ministeren skal vide, at Venstre støtter initiativer i den retning.
Jeg skal også sige i relation til det, ministeren sagde om det polsk-tysk-danske korps, at det støtter Venstre også.
Det er ikke et led i NATO-strukturen, men en del af styrkestrukturen, og det finder vi er et rigtigt skridt at tage.
Jeg kan sige med disse få ord, at Venstre ikke kan støtte forslaget til vedtagelse.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-01-13:
Tak til ministrene for besvarelsen.
Nu er vi jo efter den debat, som vi havde tidligere i eftermiddag, nået dertil, hvor det primært kommer til at handle om at begrænse skaderne
af den beslutning vedrørende en ratifikation af NATO-udvidelsen, som et flertal tilkendegav at de ville gennemføre her i Folketinget.
Med hensyn til at begrænse skadevirkningerne: Ja, der er det netop så afgørende, at vi nu får en analyse og en debat om tilrettelæggelsen af kommandostrukturer, forstærkningsplaner og atomvåbenstrategi i den kommende tid, således at vi, så langt som det overhovedet kan lade sig gøre, prøver til det yderste at forhindre, at NATO-udvidelsen får de mest aggressive konsekvenser.
Der må jeg så desværre sige, når jeg lytter til forsvarsministerens mere detaljerede svar, at det ikke peger i den rigtige retning.
Ministeren var inde på spørgsmålet om Karup-kommandoen.
Det er jo således, som ministeren var inde på, at man fra dansk side har forsøgt - man ville jo gerne fremføre denne idé om det ny NATO, et NATO, der ligesom havde
en anden karakter end det gamle krigsmæssige NATO, og derfor havde man denne PFP-plan, hvor man gerne ville tilknytte stabsofficerer fra partnerskabslande, også fra Rusland, til kommandoen i Karup. Så vidt jeg har forstået, og jeg vil bede ministeren oplyse, om det er korrekt, det er i hvert fald fremgået af artikler i dagspressen, at man fra angelsaksisk side klart har meldt ud, at noget sådant vil man ikke have.
En eventuel Karup-kommando skal være den hårde del, og hvis partnerlandene vil have stabsofficerer knyttet til NATO, må de henvende sig i hovedkvarteret i Bruxelles eller på første og andet niveau, tror jeg ministeren kaldte det på det mere tekniske sprog.
Men man vil altså ikke have dem, om jeg så må sige rendende ude i de hårde hovedkvarterer, hvor man planlægger egentlig krigsførelse.
Det er for mig at se udtryk for, at det bevæger sig i den forkerte retning, for nu har man holdt alle festtalerne, og nu begynder man så den konkrete militærplanlægning, og jeg kan se, at fru Annette Just billiger det kraftigt, den retning, det går i
Det bekræfter mig i, at vi er på gale veje.
Jamen er det et klogt og fornuftigt skridt at begynde at opstille sådanne meget effektive og meget stærke militære styrker helt åbenlyst fremrykket meget tæt mod Rusland?
Jeg tror, vi skal analysere det projekt meget grundigt.
Det er ikke et klogt projekt, og det dementerer fuldstændig påstanden om det ny NATO.
Derfor vil jeg gerne på vegne af hr. Villy Søvndal og mig selv fremsætte et forslag til folketingsvedtagelse, som kan give grundlag for at arbejde i en anden og mere fredelig retning og begrænse skadevirkningerne af udvidelsen mest muligt.
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-01-13:
Det lød helt truende, da hr. Keld Albrechtsen sagde, at nu ville han begynde at stille spørgsmål, men jeg vil gerne sige, at det opfatter jeg ikke som en trussel; det opfatter jeg som et løfte.
Lad os endelig få en omfattende diskussion, det er jeg helt klar til, og jeg mener, det tjener debatten bedst at få den underbygget med kendsgerninger. Til hr. Søvndal
: Jeg har ikke ved denne lejlighed gjort noget ud af de langsigtede mål for OSCE, for det er jo ikke noget, der er indeholdt i det forslag, vi her har til behandling.
Hr. Søvndal var også inde på min omtale af START-III.
Jeg ved godt, at START-III forhandlingerne ikke begynder, før START-II er ratificeret, men jeg forudså i min tale, at det vil ske.
Det er min opfattelse, det er min vurdering, at det vil ske.
Jeg tør ikke sætte en dato på, men det vil ske.
Endelig med hensyn til CFE: Her er de konkrete forhandlinger ikke gået i gang endnu.
Der har været og er internt i NATO et arbejde i gang med at definere NATO's udgangspunkt, og det arbejde er ved at være færdigt.
Så kan forhandlingerne starte, og jeg er overbevist om, at disse forhandlinger vil føre til et godt resultat.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-01-13:
Tak til udenrigsministeren for svarene!
Men der er en ting, som jeg bliver nødt til at reagere på, og det er i spørgsmålet om menneskerettighederne i Estland og Letland, hvor ministeren gik voldsomt i rette med det, jeg har sagt.
Problemet er jo, at det ikke kan blive ved med at gå, at ministeren måned efter måned, ja snart år efter år, bliver ved med fra denne talerstol at påstå, at der gøres fremskridt med hensyn til vilkårene for det russiske mindretal i Estland og Letland, når det vitterlig dokumenterbart er sådan, at disse fremskridt ikke er til at få øje på, og at det i visse tilfælde endda går baglæns, at situationen fortsat er sådan, at i hundredtusindvis af mennesker hverken kan blive erklæret statsløse eller få statsborgerskab i deres eget land og dermed ikke kan få et arbejde eller en uddannelse, og at de programmer, som på papiret skulle sikre, at de en dag kan få statsborgerskab, ikke fungerer.
Jeg kan f.eks. henvise til den rapport, som SiD har sendt til Europaudvalget for ikke ret mange dage siden, og hvori det dokumenteres, hvor grove og alvorlige disse problemer er.
Jeg synes, det er uklædeligt for en dansk udenrigsminister.
Én ting er, at man kan tage fejl et stykke tid, men jeg må altså sige, at det kan ikke blive ved, for det er menneskers rettigheder, det drejer sig om, og det er et dybt alvorligt problem, og det fejes ind under gulvtæppet.
Og jeg begynder snart at stille spørgsmål om, hvorfor det fejes ind under gulvtæppet, hvis ikke ministeren vågner op og ser den baltiske virkelighed i øjnene.
Jørgen Estrup (RV), 1998-01-13:
Må jeg ikke starte med at tage det op, som hr. Gert Petersen talte om, og som vist i øvrigt også hr. Villy Søvndal var i gang med, i og med at hr. Villy Søvndal sagde, at der ikke var et eneste udsagn fra Dumaen, som var positivt, og det er rigtigt.
Men skal jeg opfatte de to SF-ordførere som givende udtryk for, at man ønsker, at Rusland har vetoret i disse spørgsmål?
Hvis det er det, der bliver sagt, så synes jeg, at det skal siges direkte.
Min henvisning til, at man ikke alene kunne tage Dumaen til indtægt eller det modsatte, skyldes naturligvis, at man ikke kan give et enkelt land vetoret i spørgsmålet om den europæiske sikkerhed. Her vil jeg gerne høre, om SF har den modsatte opfattelse.
Dernæst må jeg sige til hr. Albrechtsen, at når det drejer sig om a-våben, så bliver der ikke hverken fra min eller fra Folketingets side stillet bestemte krav om bindende garantier. Det, der er blevet stillet op som forudsætning, er, at vi ikke ønsker deployering af a-våben i de nye lande.
Det er også det, NATO ønsker, og dermed er jeg helt uforstående over for hr. Albrechtsens påstande om, at forudsætningen er bristet.
Den er aldeles ikke bristet!
Den kunne være strammere formuleret, og det havde jeg gerne set.
Når det så kommer til spørgsmålet om, hvad dette implicerer med hensynet til forholdet mellem Rusland og Vesten og til spørgsmålet om START-aftaler osv., så synes jeg, at både SF og Enhedslisten bør gøre sig klart, hvilket alternativ de har.
Sådan som jeg hører alternativet, så hedder det passivitet, og passivitet kender vi godt fra tidligere perioder i historien.
Realiteten er, at hvert enkelt land går sine egne veje, og at vi derved slet ikke får skabt et sikkerhedssystem for Europa.
Er det det, man ønsker?
Gert Petersen (SF), 1998-01-13:
Jeg gad vide, om hr. Estrup, ordfører for Det Radikale Venstre, et parti med dybe parlamentariske traditioner, gjorde sig helt klart, hvad han sagde: man skal ikke blot lytte til Dumaen.
Det svarer til, at de nu ovre i det russiske parlament sagde, at man ikke blot skal lytte til det danske Folketing.
Måske er det ordet »blot«, der så skal tjene til undskyldning, for selvfølgelig kan man også lytte til andre røster i Rusland - det vil jeg slet ikke nægte - f.eks. præsidenten, og det er jo ganske interessant, at præsidenten ikke har villet/turdet forelægge samarbejdsaftalen med NATO for Dumaen.
For at spare tid vil jeg sige, at Dumaen er det folkevalgte russiske parlament, og ved sidste valg var der ikke noget slør i rattet, og det foregik rimeligt.
Alle meningsmålinger peger i retning af, at den nuværende flertalskonstellation vil blive styrket i den nyvalgte Duma, når det kommer dertil.
Villy Søvndal (SF), 1998-01-13:
Hr. Estrup introducerede en form for ny logik, som jeg må indrømme, at det er svært at være oppe imod.
Hr. Estrup sagde nemlig, at det ikke er en dagsorden med nye skillelinjer, for sådan en dagsorden ville De Radikale ikke kunnet have støttet.
Det må man sige er logik for viderekomne, men det er klart, at det indeholder den mulighed, at hr. Estrup tager fejl.
Jeg sidder med en voldsom trang til at spørge, om det virkelig er det samme besøg, vi har været på, hos de samme russiske politikere.
Det er ærgerligt, at vi med de dokumenter, vi har, er pålagt tavshedspligt i Forsvarskommissionen, for man kan altså ikke udlægge et eneste af udsagnene fra de russiske politikere som en accept af det, man er i gang med nu; men man kan lade være med at lægge vægt på dem.
Det er det ene, jeg godt vil sige.
Det andet er: Er det ikke farligt også set fra et radikalt synspunkt, når man tager et sikkerhedspolitisk skridt, der gør, at START-aftalerne om nedrustning på atomområdet bliver umuliggjort?
Er det ikke farligt?
Er det rigtige skridt at tage?
Er det den vej, man så at sige vil gå videre ad?
Når man læser dokumenterne - jeg ved, at hr. Estrup også læser dokumenter af sikkerhedspolitisk karakter - er den forskel, der er i tonefaldet fra starten af 1990'erne til i dag, så ikke også for hr. Estrup påfaldende?
Er den vej, vi har betrådt, et skridt i den rigtige retning i forhold til en europæisk sikkerhedsarkitektur?
Keld Albrechtsen (EL), 1998-01-13:
Jeg synes, det er bemærkelsesværdigt, at hr. Estrup selv opregner fem betingelser.
Blandt andet det, at der ikke må komme atomvåben ind i de nye NATO-lande, hvorefter han åbenhjertigt konstaterer, at den betingelse altså ikke blev opfyldt.
Der kom ganske vist en hensigtserklæring, men ingen bindende garantier for, at der ikke kommer atomvåben ind i disse lande.
Hr. Estrup mener alligevel, at hans betingelser er blevet opfyldt.
Det er jo ganske fantastisk.
Jeg vil godt spørge hr. Estrup - som ser det her som et første skridt i en proces, og jeg går ud fra, at hr. Estrup
dermed mener, at de næste skridt i processen bliver yderligere optagelse af lande i NATO - om hr. Estrup mener, at han har gavnet forholdet mellem Rusland og Vesten ved dette første skridt, og om hr. Estrup mener, at de næste skridt, som bliver yderligere optagelse af nye lande og yderligere fremrykning af NATO mod øst, kan være en proces, som til stadighed vil skabe et bedre forhold mellem Rusland og Vesten.
Mener hr. Jørgen Estrup i ramme alvor, at en sådan stadig tirring og udfordring af Rusland kan være en proces, som kan hele Europa og hindre dannelsen af nye skillelinjer?
Jens Jørgensen (KF), 1998-01-13:
Den 5. marts 1946 stod den på daværende tidspunkt forhenværende britiske premierminister Winston Churchill på Westminster College ovre i Missouri i USA og holdt den tale, der senere blev karakteriseret som Fultontalen, den tale, hvor han beskriver situationen i Europa, i Centraleuropa og i Østeuropa, en form for status efter Anden Verdenskrigs afslutning.
Han siger i et afsnit af talen følgende: »Verdens sikkerhed kræver en ny enhed i Europa, som ingen nation for stedse skal holdes uden for.«
Europa lå delt, lå brændende, kan man sige, efter 1945.
Man fik skabt et NATO i 1949.
Det var et første og nødvendigt skridt, synes i hvert fald Det Konservative Folkeparti.
Tager man Polens præsident, Kwasniewski, udtaler han: »Polen deler alle alliancens grundlæggende værdier, dens forpligtethed over for demokratiet, menneskerettighederne ...« osv. Tilsvarende sætninger om demokratiet kan man læse i udtalelser fra Ungarns udenrigsminister, László Kovács, og man kan føje Vaclav Havel til med samme formuleringer om demokratiet.
Der har været sagt mange ting om baggrunden og forudsætningerne for det her.
Det er de tre lande, som det også fremgår af bemærkningerne til beslutningsforslaget, man har taget stilling til, og man har i løbet af november måned tilkendegivet, at man synes, det er en rigtig udvikling.
Derfor støtter Det Konservative Folkeparti det beslutningsforslag, regeringen har lagt frem.
Svend Aage Jensby (V), 1998-01-13:
Til hr. Søvndal
: Jeg tror ikke, vi når ret meget længere i dag med hensyn til diskussionen om de baltiske lande.
Som jeg sagde i mit indlæg, er vi i Venstre overordentlig tilfredse med den indsats, der af den danske regering, af forsvarsministeren og udenrigsministeren, er gjort med hensyn til bestræbelserne på at få de baltiske lande med.
af, at disse bestræbelser vil blive fortsat også i fremtiden, og også for andre lande.
Så jeg ser ikke, at der er opstået
et sikkerhedspolitisk vakuum derovre, og jeg tror også, balterne selv ved det.
Jeg har set pressemeldinger, der tyder
i den retning.
Hr. Albrechtsen taler om noget i retning af, tror jeg det var, at jeg skulle repræsentere de gamle koldkrigere.
Jeg skal ikke føle mig fristet til at sige, hvad hr. Keld Albrechtsen fortsat repræsenterer, en sådan diskussion når vi jo ikke ret langt med.
Nej, jeg taler ikke om en koldkrigssituation, men vi har et moralsk ansvar for at støtte de lande, som nu kommer ind, og det vil jeg fastholde.
Hr. Albrechtsens moral kan have en anden vinkel end min, men sådan er min, og jeg er altså ordfører for Venstre, så det er Venstres holdning.
Til hr. Gert Petersen
Jamen vi må tage de afstemninger.
Jeg kender også resultatet af afstemningen i Ungarn.
I Tjekkiet og Polen forstår jeg, at der efter forfatningen ikke er mulighed for at bringe spørgsmålet til afstemning.
Det er rigtigt nok, at der var en minimal interesse for afstemningen i Ungarn, men vi må jo respektere den interesse, der blev udvist, som udtryk for, at 85 pct. af dem, der stemte, altså går ind for NATO-sammenslutningen.
Vi vil også herhjemme være bundet af et flertal i langt de fleste situationer, når vi sender noget ud til folkeafstemning, bortset fra grundlovsændringer.
Villy Søvndal (SF), 1998-01-13:
Hr. Estrup stillede spørgsmålet, om SF's sikkerhedspolitik fastlægges i den russiske Duma, og hertil er svaret nej.
Jeg vil godt fortsætte på et lignende debatniveau og med lige så stor uret spørge, om De Radikales politik fastlægges af USA's Kongres.
Svaret ville formentlig blive nej.
Men skaber det her ikke nye skillelinjer, for at gøre noget, som alle i den russiske Duma siger nej til, betyder, at man ikke kan få ratificeret aftalen om atomnedrustning? Man kan så sige, at det var den nødvendige pris, men det er da vist nok svært at fastholde det standpunkt
Det er da en umulig position.
Gert Petersen (SF), 1998-01-13:
Så fik vi igen at vide, at de dér tre lande, der er tale om, skal ind i NATO, fordi de så gerne selv vil.
Jeg tror egentlig nok efter alle meningsmålinger at dømme, at i Polen er der et flertal i befolkningen for at blive medlem.
Men det er jo ganske interessant, at samtlige meningsundersøgelser i Tjekkiet viser, at det ikke er mere end en tredjedel eller sådan noget af indbyggerne, som er interesseret i at komme ind i NATO.
Så er der et af landene, hvor de har haft en folkeafstemning, og den var overordentlig interessant.
Og jeg ser godt nok i bemærkningerne til beslutningsforslaget, at der står, at et stort flertal af de vælgere, der stemte, gik ind for indmeldelse i NATO.
Det er da fuldkommen rigtigt - 85 pct., det er meget.
Men det var altså kun 49 pct. af vælgerne, der stemte; resten blev hjemme.
Og så var der altså nogle få af dem, der gik derhen, der også stemte imod.
Det giver et slutresultat på en 42-43 pct. af de ungarske vælgere, som efter en enorm propagandaoffensiv i fjernsyn og i alle medierne tog sig sammen til at stemme for deltagelse i NATO - mellem 42 og 43 pct.
Hvis det havde været ja-tallet i 1953, var den danske grundlov ikke blevet vedtaget dengang, så var den blevet forkastet.
Villy Søvndal (SF), 1998-01-13:
Da vi sidst havde en forespørgselsdebat om dette, det var den 7. februar 1997, blev det understreget både fra Venstres og De Konservatives side, at endte man i den situation, vi nu er endt i, at de baltiske lande ikke kom med, så stod de baltiske lande i en forværret sikkerhedspolitisk situation, fordi man havde et skuffet Rusland som nabo.
Hr. Jensby sagde så med henvisning til Information i dag, at der nu var yderligere håb om, at de baltiske lande vil komme med.
Jeg vil godt spørge, hvad hr. Jensby har at have det håb i.
Informations korrespondent, Martin Burcharth, skriver, og jeg citerer fra afslutningen: »Balterne havde håbet at opnå sikkerhedspolitiske garantier fra USA i deklarationen, men det lykkedes ikke.« Hvad har balterne da fået?
De har fået nogle pæne, men fuldstændig uforpligtende ord, der gør, at balterne lige præcis er endt i den situation, der sikkerhedspolitisk er den værst tænkelige af alle.