Brian Mikkelsen (KF), 2000-02-24:
Fra konservativ side finder vi, at udgangspunktet for debatten, altså institutionsredegørelsen og konstateringen af, at der er et hav af små uddannelsesinstitutioner, hver især med - nogle af dem i hvert tilfælde - ganske få elever og lærere og dermed begrænsede faglige miljøer, gør det nødvendigt, at vi får ændret det system, der er i dag.
I Danmark er der således langt flere videregående uddannelsesinstitutioner end i landene omkring os, og antallet af studerende pr. institution er meget lavere i Danmark end i de lande, vi normalt sammenligner os med.
Vi kan også konstatere - og det har vi også gjort under de foregående debatter - at med de mange små institutioner spredt over hele landet forstår vi ganske simpelt ikke at udnytte det samlede potentiale, som et mere samlet uddannelsessystem ellers kunne præsentere.
Ved en reform, som der nu lægges op til i uddannelsessystemet, bør man efter vores overbevisning søge en løsning, hvor man på den ene side søger at opnå de fordele, der er ved at samle de videregående uddannelser i lidt større enheder for dermed at kunne udnytte de kvalitets- og stordriftsfordele, der ligger, og de synergieffekter, der opstår, og samtidig bør man indarbejde de fordele, man på den anden side opnår, når uddannelsesinstitutionerne spredt rundt omkring i landet kan finde ud af at hente inspiration fra hinanden, så uddannelsesinstitutionerne kommer i berøring med det lokale erhvervsliv, og så der ad den vej skabes gensidig inspiration.
Der er behov for, at uddannelsesressourcerne for de videregående uddannelser koncentreres nogle steder for at øge kvaliteten.
Den koncentration behøver ikke at ske rent fysisk, men kan ske via et stærkt samarbejde institutionerne imellem.
Det konservative ønskescenarie er, at de enkelte institutioner frivilligt finder sammen i et forpligtende samarbejde eller i fusioner, som man allerede har set i forbindelse med mange lokale institutioner. Målet må således være at skabe et bedre indhold i de eksisterende institutioner via samarbejde og fusioner, både inden for de gængse faggrænser, og også hvor det er relevant på tværs af faggrænserne.
Via et øget samarbejde forstærker man den enkelte enhed, og dermed mener vi, at man kan sikre, at undervisningskvaliteten på den enkelte institution klart forbedres, samtidig med at vi opnår øgede muligheder for at opbygge stærke faglige miljøer på de enkelte institutioner.
Samlet set skal de tre fremsatte lovforslag søge at styrke de mellemlange videregående uddannelser og i særdeleshed styrke de professionsrettede videregående uddannelser.
Det er vigtigt, at vi formår at styrke de unges interesse for de praktiske fag, og det kan bedst gøres ved at sikre bedre overskuelighed og tydeliggøre mulighederne både inden for den enkelte uddannelse og også inden for eventuel videreuddannelse, samt ved at forbedre kvaliteten og de faglige miljøer på de regionale uddannelsesinstitutioner.
Lovforslaget om de mellemlange videregående uddannelser har til hensigt at skabe større sammenhæng mellem de eksisterende uddannelser via en fælles ramme for de mellemlange videregående uddannelser.
Samtidig forventes det, kan vi jo læse, at denne ramme skaber eller virker som grobund for udvikling af nye uddannelser.
Vi er fra Det Konservative Folkepartis side tilfredse med ministerens udspil om rammer for de mellemlange videregående uddannelser.
Der er en række gode aspekter i det fremsatte forslag, og der lægges op til at skabe en række gode rammer for de mellemlange videregående uddannelser.
Men vi havde gerne set, at ministeren i sit forslag i højere grad havde behandlet meritproblematikken og dermed erkendt betydningen af et godt meritsystem. Videnssamfundet stiller omfattende krav til fleksibilitet og omstillingsevne, og uddannelsessystemet skal være gearet til at imødekomme den løbende udvikling af behovet for specifik viden og kompetence.
Derfor skal mulighederne for livslang uddannelse forbedres, dels ved at øge fleksibiliteten i uddannelsessystemet og dels gennem udbygning af mulighederne for meritoverførsel mellem uddannelserne.
Det danske uddannelsessystem er desværre noget stift.
Mulighederne for meritoverførsel er ganske enkelt ikke gode nok.
Et velfungerende meritsystem er et godt redskab til at sikre arbejdsmarkedet fleksibilitet og opdateret viden.
Og for at mindske mængden af dobbeltuddannelser ønsker Det Konservative Folkeparti langt bedre, mere velfungerende meritsystemer for tidligere gennemført uddannelse, erhvervserfaring samt ophold ved udenlandske universiteter og højere læreanstalter.
Det er ikke særlig motiverende for studerende, der ønsker at supplere deres erhvervede uddannelse med en beslægtet, at de skal gennemføre en lang række kurser eller fag, som de allerede tidligere har bestået.
Derfor bør der fra Undervisningsministeriets og de enkelte uddannelsesinstitutioners side sættes langt større fokus på at sikre et velfungerende meritsystem.
Vi mener, at de studerende skal have større valgfrihed, således at de selv kan skabe en personlig uddannelsesprofil inden for de overordnede rammer.
Vi skal naturligvis undgå at skabe et system, hvor kvaliteten og dybden af uddannelserne bliver ofret til fordel for et simpelt meritsystem.
Det er vigtigt, at de videregående uddannelsesinstitutioner primært sikrer de studerende grundlæggende færdigheder, hvorefter specialviden kan erhverves ude omkring på arbejdspladserne. Fleksibilitet er ikke bare et spørgsmål om meritter.
Fleksibilitet kræver en deling af studiemiljø og ressourcer
med selvstændigt sigte mod høje faglige niveauer
De studerende på de mellemlange videregående uddannelser skal således med sikkerhed vide, hvad deres muligheder for meritoverførsel er, såfremt de på et senere tidspunkt ønsker en anden uddannelse eller eventuelt en helt anden uddannelsesretning.
I lovforslaget om de mellemlange videregående uddannelser foreslås også en ny titel, professionsbachelortitlen.
I Det Konservative Folkeparti støtter vi fuldt og helt ideen bag titlen, nemlig det at man får markeret en klar kompetencebachelorgrad til de mellemlange uddannelser.
Det vil give nogle muligheder for at komme videre.
Det vil også give noget substans og måske yderligere faglig stolthed, såfremt man tildeler sygeplejersker, lærere osv. en akademisk grad, som de kan benytte i forskellige sammenhænge.
Rent praktisk
Der er behov for i udvalget at se nærmere på, hvor grænserne går, hvilke uddannelser der skal være omfattet af den nye titel.
Umiddelbart virker det ikke helt rigtigt at inkludere f.eks. HA-uddannelsen i denne titel.
Hvis vi så vender os mod lovforslaget om CVU'erne, så er det selvfølgelig specielt rettet mod de mange små uddannelsesinstitutioner, der er rundt omkring i landet.
Ideen bag CVU, der bl.a. indebærer, at de kommende ændringer af institutionsstrukturen sker ved forskellige former for strategiske alliancer på regionalt og fagligt niveau, kan vi selvfølgelig tilslutte os.
Men fremgangsmåden som angivet i det fremsatte forslag er vi stærkt skeptiske over for.
For det første mener vi ikke, at et så vigtigt område som den danske uddannelsespolitik skal være et område, hvor vi presser en eller anden reform ned over hovedet på de forskellige institutioner.
Der er slet ikke nogen tvivl i mit sind om, at et øget samarbejde mellem de forskellige institutioner vil sikre stærkere faglige miljøer og højere kvalitet i de enkelte uddannelser, men det er vigtigt at gå frivillighedens vej.
Det er således gulerødder og ikke pisk, vores forskellige uddannelsesinstitutioner har brug for.
De har i forvejen en identitet, de har i forvejen en profil, som det er gået meget fornuftigt med i 1990'erne.
Hvorfor ikke bygge videre på det ad frivillighedens vej?
Men ministeriets fastholdelse af alene tre ufleksible modeller for samarbejde mellem institutionerne trods utallige protester under høringen minder umiskendeligt om tvang.
Det mener vi fra konservativ side ikke er den rette fremgangsmåde
at anvende.
Vi har til opgave at sikre, at de enkelte institutioner har de rette redskaber og får den rette støtte og dermed selv tager initiativer til at implementere forskellige former for strategiske samarbejder.
Så kan de gode erfaringer spredes til glæde for hele uddannelsessystemet.
Det gøres ikke med tvang.
I Det Konservative Folkeparti finder vi, at ministeren burde udvise langt større lydhørhed over for de i høringen tilkendegivne ønsker om en samarbejdsform, der er anderledes sammensat end de af ministeriets opstillede alternativer, f.eks. i form af en IS-model, og vi vil under udvalgsarbejdet søge at skabe flertal for en sådan firemodel, der i højere grad fordrer samarbejde uden at kræve en egentlig fusion.
En anden anke mod CVU-lovforslaget er den voldsomme fokusering på strukturen, hvor man noget overfladisk skøjter hen over det faktiske indhold i centrerne.
Fra konservativ side savner vi i høj grad en uddybning af forholdet mellem form og indhold.
Indholdet af de forskellige uddannelser og de muligheder, der kan skabes ved et samarbejde, er altså for os at se vigtigere end den struktursnak, der i så høj grad præger lovforslaget
Sidst finder vi, at forslaget i højere grad bør rettes eller sigte også mod det omkringliggende samfund, det private erhvervsliv, de offentlige arbejdsgivere.
Vi er således
bevidste om, at sundhedsuddannelserne og de pædagogiske uddannelser har nogle muligheder, men at forslaget også omhandler de tekniske, merkantile uddannelser, og derfor bør der også være en drejning hen imod aftagerne.
Det sidste lovforslag omhandler en dannelse af DPU, en sammenlægning af de tre institutioner.
Og der vil jeg sige, at vi finder det noget paradoksalt, at man vælger Danmarks Lærerhøjskole som udgangspunkt, når man tænker på den sønderlemmende kritik, denne institution fik i forbindelse med evalueringen tidligere på året.
Fastholder man dette udgangspunkt, må vi sikre os, at man drager lære af evalueringen, således at man ikke bringer alle problemerne og fejltagelserne med sig over i det nye samarbejde.
Der foregår fremragende forskning på nogle andre videregående uddannelser i Danmark i undervisning, i læring.
Samlet set er vi meget positive over for lovforslagene vedrørende de mellemlange videregående uddannelser, i og for sig også over for oprettelsen af en samlet institution, der kan forestå noget forskning.
Vi er skeptiske over for, at det bliver samlet omkring Danmarks Lærerhøjskole.
En generel anke mod alle tre lovforslag er graden af bemyndigelser og beføjelser til ministeren.
Vi finder det betænkeligt, at så mange dele af forslaget bliver fastlagt uden om Folketinget og at de ikke skal afgøres af Folketinget.
Vi ser gerne, at en del af disse beføjelser bliver fjernet, og at man i stedet inddrager Folketinget og i særdeleshed Uddannelsesudvalget i de relevante beslutninger.