Dorte Bennedsen (S), 1999-11-02:
Undskyld, hr. formand, men ministeren var lidt hurtigere, end jeg havde forudset. Jeg vil godt takke ministeren for nordiske anliggender for den redegørelse for det nordiske samarbejde, som vi har fået her.
Fra nytår skal Danmark som bekendt overtage formandskabet i samarbejdet, og som det også fremgår af redegørelsen, vil arbejdsprogrammet for det kommende år i høj grad komme til at dreje sig om de nordiske velfærdsstater.
Der har indimellem været en tendens til, at formandskabslandet har lagt megen vægt, overordentlig megen vægt, på sit eget arbejdsprogram og noget mindre vægt på forgængernes.
Derfor er det godt med en understregning af, at arbejdsopgaver oftest er flerårige, og at de derfor skal videreføres efter de lagte planer.
Den her redegørelse giver uden på nogen måde at gå i detaljer et ganske godt billede af bredden i det nordiske samarbejde.
Det er faktisk forbløffende, så meget der kan nås inden for et relativt beskedent budget.
Tiden tillader ikke at gå ind på alle enkeltheder, og jeg skal derfor nøjes med at kommentere et par områder, som vi finder væsentlige. I redegørelsen nævnes sprogfællesskabet som en vigtig faktor for samarbejde og den kulturelle identitet.
Det er vi enige i, og vi kan også med ministeren glæde os over den sproginteresse, der som følge af den kommende bro blomstrer både i Skåne og på Sjælland.
Men det er ikke nok.
I en så internationalt præget verden som den, vi oplever, er det nødvendigt at understøtte og at hjælpe sprogfællesskabet. Det kan gøres på mange måder, men det sker nok mest effektfuldt ved at lade børn og unge opleve, at deres eget sprog faktisk er anvendeligt i Norden, og at man faktisk også er i stand til at forstå, hvad de andre i de øvrige nordiske lande siger til en.
Og derfor er det også godt, at Ministerrådet har accepteret Nordisk Råds forslag om et Nordplus-miniprojekt, et udviklingsprogram for folkeskoleelever, i år og næste år som et pilotprojekt, men derefter forhåbentlig permanentgjort i en skala, der kan komme langt flere børn og unge til gode.
Et andet emne, jeg vil berøre kort, er spørgsmålet om et nordisk hjemmemarked.
Værdien af et velfungerende nordisk hjemmemarked har vi hørt om, jeg tør roligt sige i årevis.
Og nu ligger der altså endnu en rapport, ja, så vidt jeg erindrer, er det fra udenrigshandelsministeren, der har sat den i værk, endnu en rapport, som peger på problemer og begrænsninger for virksomheder, der vil etablere sig på tværs af grænserne.
I vores område vil disse problemer og problemer om borgernes fri bevægelighed ikke blive mindre, når vi om et år har den faste forbindelse til Sverige.
Vi er klar over, at det, der står tilbage at løse på dette område, er ganske vanskelige problemer.
Men det ville alligevel være befriende, hvis de nordiske landes regeringer ville tage lidt mere håndfast på dem med henblik på at komme et nordisk hjemmemarked nærmere.
Og jeg havde nær sagt, at hvis ikke det kan lade sig gøre, så med henblik på at konstatere, at man på det her felt ikke kan komme nærmere.
Det er lidt trættende måske, at det hver gang bliver skubbet over til et spørgsmål om en ny rapport.
Jeg tror, vi faktisk stort set ved, hvad der er værd at vide om problemerne på det her område.
Om EU-aktiviteter siges det i redegørelsen, at en systematisk koordinering giver mulighed for at varetage fælles interesser i relation til det europæiske samarbejde.
Og specielt om miljøet hedder det, at ifølge miljøstrategien lægger de nordiske lande vægt på at fremme fælles synspunkter på grundlag af et højt ambitionsniveau.
Det er jo meget pæne og meget rigtige ord sat ned på papir, men man får desværre af og til det indtryk, at det i praksis kniber gevaldigt med at finde de fælles interesser.
F.eks. kunne man jo i lyset af den sidste tids debat om miljøgarantien have ønsket sig, at Danmark og Sverige fra starten havde været langt bedre til at koordinere deres holdninger på dette felt.
Så kan det være, hvis vi ikke lige havde koncentreret os om én del af den og Sverige om en anden del af den, men at vi var gået sammen om det, vi i fællesskab kunne finde vigtigt, at vores indflydelse havde været noget større, end tilfældet nu var.
Målet skal selvfølgelig ikke være, at de nordiske lande skal stå som en ubrydelig blok i EU.
Det ville ikke engang være troværdigt. Men der, hvor de langt hen ad vejen har fælles interesser, det er på miljø, på beskæftigelse, forbrugerpolitik osv., burde fleksibiliteten landene imellem være langt større.
Simpelt hen fordi det vil give større indflydelse i EU, end hvis vi blot sidder og forsvarer hver vores lille Hassan.
Også redegørelsens budgetafsnit skal have et par ord med
på vejen.
Alt efter temperament kan man beklage eller glæde sig over, at budgetrammen er uforandret til næste år.
Glæde sig, fordi det er et tegn på, at tidligere års nedskæringer øjensynlig er stoppet, beklage sig, fordi det ikke giver meget albuerum.
Det giver begrænsede muligheder for at sætte nye initiativer i gang på områder, hvor der faktisk er et ganske stort behov: miljø, energi, forbrugerområdet, børne- og ungdomsområdet.
Efter vores vurdering er det en noget kortsigtet betragtning partout at ville fastholde budgetrammen uændret, for fornuftigt tilrettelagt vil udbygningen af samarbejdet være både en kvalitetsmæssig og en økonomisk fordel for landene.
Men vi må jo også erkende, at det for øjeblikket ikke er muligt at få alle fem lande med til en sådan tankegang.
Som bekendt skal budgettet jo så diskuteres på sessionen her om en uges tid, og det er jo ikke nogen hemmelighed, at Nordisk Råd har haft en arbejdsgruppe nedsat til at gå i dybden med budgettet.
Jeg vil godt benytte denne anledning til at fremhæve, at efter, jeg tror, man roligt kan sige års konflikter mellem Rådet og Ministerrådet om budgetproceduren, er der nu ved at blive opbygget et konstruktivt samarbejde.
er taget hensyn til Rådets rekommandationer og ønsker, ligesom der i hele forløbet har været en langt større åbenhed over for at give relevante oplysninger, som bidrager til gennemsigtighed og oversigt.
Som det fremgår af Præsidiets betænkning, er det ikke de helt store ændringsforslag, Rådet kommer med.
Det svarer jo sådan stort set til at fodre hunden med dens egen hale og derefter bede den om at logre.
Og det fandt vi ikke var nogen god idé, så dér er vi kommet med ændringsforslag.
Vi har også ønsket at sikre den nordiske biblioteksuge, som uden sammenligning er den største folkelige nordiske manifestation i de senere år.
Det drejer sig jo om, at henved 2.000 biblioteker i løbet af en uge i november samler omkring 100.000 mennesker omkring nordisk litteratur.
Det har vi også ønsket sikret ved ændringsforslag.
Også på nærområdet, hvor ikke mindst miljøindsatsen foreslås forøget.
Som sagt er ændringerne måske ikke så store, men de er vigtige, fordi de vedrører de unge og det folkelige Norden, som ikke må glemmes i iveren efter samarbejdet om forskning og energi og miljø, og hvad det ellers kan være.
Det, som gør nordisk samarbejde unikt, er jo netop, at det hviler på et folkeligt ønske om og en folkelig forståelse for fællesskabet.
Derfor håber vi også, at Ministerrådet er indstillet på at acceptere vores ændringer på dette område.
Jeg vil godt komme med nogle slutbemærkninger i forbindelse med ministerens betragtninger om det fremtidige nordiske samarbejde.
Vi glæder os over, at ministeren og Ministerrådet har nedsat en arbejdsgruppe, en vismandsgruppe,
som skal give sit bud på det fremtidige samarbejde
, og specielt er vi i øvrigt glade for, at gruppen ikke kun skal rapportere til det politiske niveau, men generelt lægge op til debat med nordiske borgere.
Vi skal passe på i det nordiske samarbejde.
Den sidste reform, vi lavede, gik på nødvendige ændringer.
Men vi står med en risiko for, at i forhold til det hidtidige samarbejde, der er opnået, hvor der var opnået resultater, som var oplagte og nemme i den forstand, at der stort set var en bred politisk opbakning til dem, står vi nu over for en række problemer, som er langt vanskeligere, enten fordi der ikke er
så bred politisk enighed, eller fordi de fem lande ikke er lige villige til at bidrage til løsningerne.
Og i den situation kan det være en fristelse at bagatellisere de interne nordiske problemer og i stedet for kaste sig over de mere eksterne opgaver uden for Norden.
Det nordiske samarbejde må aldrig blive sig selv nok.
Det skal altid have den internationale dimension i sig.
Men vi må ikke glemme, at basis for at kunne gøre en indsats uden for Norden er, at vi også er i stand til at løse vores fælles problemer.
Det kræver en gennemtænkt balance mellem det interne og det eksterne nordiske samarbejde.
Derfor ser vi frem til det bud, som også denne vismandsgruppe kan komme med.