runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-11:
Jamen sådan kan hr. Morten Messerschmidt overhovedet ikke stille regnestykket op.
Det er således, at med den nye traktat skal der, for at en beslutning er vedtaget med flertal, være et flertal, som mindst består af 55 pct. af Rådets medlemmer, altså af landene, og de skal repræsentere mindst 65 pct. af EU's befolkning.
Der er altså to ting, der skal være opfyldt: over halvdelen af landene skal stemme for, og de skal repræsentere mindst 65 pct. af befolkningerne.
Det er faktisk et system, som er enkelt, det er gennemskueligt, det er til at forklare, det er til at forstå, og det giver den rette balance mellem store og små lande.
Der er i øvrigt også indbygget nogle særlige beskyttelser af de små landes interesser i systemet.
Jeg må sige, at der er fundet en rigtig fin balance mellem de store og de små lande.
Jeg kan overhovedet ikke bekræfte hr. Morten Messerschmidts tal, det har jeg sagt flere gange.
Hr. Morten Messerschmidt kan overhovedet ikke regne på den måde, det er forkert at regne på den måde.
Lad mig så sige: Der er jo ikke noget matematisk mærkeligt i, at når man er 25 om at dele det antal stemmer, der er til rådighed, bliver der selvfølgelig lidt færre stemmer pr. land, end når man kun er 15 til at dele det antal stemmer, der er til rådighed.
Det er jo matematisk logisk.
Derfor er hr. Morten Messerschmidts udsagn fuldstændig meningsløst, for man vil altid kunne påvise, at når man er 25 om at dele en kage, så bliver der mindre til hver, end når man er 15 om at dele en kage.
Men pointen er jo, at ved at være 25 omkring bordet får vi faktisk alle sammen større indflydelse på, hvad der sker, fordi der er flere lande om at træffe væsentlige beslutninger, som kommer til at omfatte et større område.
Derfor er det altså sådan, at udvidelsen af EU giver Danmark enorme muligheder, og derfor er udvidelsen af EU ikke en svækkelse af Danmarks position, det er en styrkelse af Danmarks position.
Kim Christiansen (DF), 2005-05-11:
Jeg kan jo så forstå, at både justitsministeren og hr. Karsten Nonbo er ganske imponerede af Europolprojektet, og jeg vil da ikke udelukke, at der bliver gjort et rigtig stort stykke arbejde.
Det ændrer altså bare ikke på virkelighedens verden og det faktum, at overalt i Danmark – i gaderne, på skolerne, ved ungdomsfesterne – flyder det med narko.
Så er justitsministeren, uanset hvor stor en indsats man så måtte gøre i Europol, altså nødt til at forholde sig til det faktum, at Danmark flyder med narko som aldrig før, og det er det, jeg gerne vil have en løsning på, og det kan Europol ikke løse for os.
Lene Espersen (KF), 2005-05-11:
Jeg vil sige til hr. Karsten Nonbo, at jeg meget gerne medvirker til at arrangere en ny tur til Europol og sådan set også til Eurojust, hvis det har Retsudvalgets medlemmers interesse.
Jeg har også været meget, meget imponeret over at se, at det samarbejde allerede i dag er meget, meget velfungerende og ekstremt effektivt, og det er jo, uanset om det drejer sig om optrevling AF sager vedrørende amfetamin- og ecstasyfabrikker, optrevling af sager om børneporno på internettet og de folk, der står bag det, eller det er, om man så sige, det mere traditionelle, hvor der er en kæmpe leverance af narko, som er på vej fra Spanien til Danmark, og hvor myndighederne i samtlige lande undervejs samarbejder med hinanden.
Jeg ville da være meget, meget glad, hvis også Dansk Folkeparti var indstillet på at komme ned og høre, hvordan det samarbejde rent faktisk fungerer, for der er ingen tvivl om, at det medvirker til, at der bliver fanget langt flere bagmænd og beslaglagt meget mere, end hvis man bare havde valgt, om man så må sige, at tage chancen og så via anonyme tip snuppe de få kurerer, som kører over grænsen.
Karsten Nonbo (V), 2005-05-11:
Så vil min påstand være, at grænsekontrol mange gange er som dørlåse: de holder alle de ærlige ude.
Spørgsmålet er her, om det bliver brugt rigtigt.
Man får en stor forståelse for, hvad det er, de laver.
Der har vi desværre ikke haft nogen repræsentanter fra Dansk Folkeparti med.
Jeg siger ikke, at det er, fordi de ikke laver noget, men de har haft så travlt, at de ikke har kunnet være med.
Men jeg vil spørge, om vi kunne lave en fornyet seance, således at man kan se forskellen mellem grænsekontrollen og Schengensamarbejdet og se samspillet, som der jo også er, hvor man, hvis man skal have en vareprøve ved en kontrolleret overførsel, så laver et fingeret hovsafund ved grænsen, for at der skal være fred og ingen fare for narko.
Lene Espersen (KF), 2005-05-11:
Jamen det er også derfor, jeg siger til hr. Kim Christiansen, at det ikke nytter noget, at man ensidigt fokuserer på, at der er et par kurerer, der kører over den dansk-tyske grænse.
Det batter ikke noget, hvis man vil narkoproblemet til livs.
For det første vil jeg sige, at med det fremragende samarbejde, vi har i Schengenregi og i Europolregi, hvor vi samarbejder med politiet i andre lande og får fanget leverancerne, fra de starter et eller andet sted sydligt i Europa eller i Nordeuropa i Holland/Belgien, hvis det er ecstasy eller amfetamin, og kommer over den danske grænse, skal man følge leverancerne og også snuppe bagmændene.
Det er den ene del.
Den anden del er naturligvis det præventive, og her er jeg meget glad for, at satspuljepartierne jo har lavet en narkobehandlingsgaranti, og det har vi også udvidet i kriminalforsorgens institutioner.
Men jeg vil også godt sige til hr. Kim Christiansen – og det er nok ikke velegnet i Folketingets spørgetid, hvor min taletid nu igen er opbrugt – at hvis man virkelig skal tage fat om nældens rod, så er det jo den interaktion, der er mellem børn og forældre, hvor der er et eller andet ravruskende galt, når der er så mange børn, der ikke kun lader sig lokke af stofferne, men rent faktisk også tager dem.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-05-11:
Jeg synes ikke, at jeg helt får svar fra statsministeren.
Det er jo fuldstændig klart, at ved den model, som statsministeren fremlægger i forhold til landene, nemlig at der skal være et almindeligt flertal, er det rigtigt, at Danmark har 4 pct. af stemmerne.
Men statsministeren kan jo ikke se bort fra, at Danmark er et lille land og vil blive fuldstændig marginaliseret i forhold til de store lande.
Er det så ikke korrekt, at det er en ringere stemmevægt, det er en ringere position, Danmark har, når vi går fra lige i øjeblikket at have 2,5 pct. af stemmerne til at have 1,18 pct. af stemmerne?
Det er mere end en halvering.
Det må statsministeren da give mig ret i er en forringelse.
Kim Christiansen (DF), 2005-05-11:
Jeg er da utrolig glad for at høre, at justitsministeren godt vil drøfte det her og forsøge at lave nogle skærpede tiltag for at komme det her problem til livs.
Der deltager Dansk Folkeparti naturligvis gerne i sådan en dialog.
Jeg står her med en avisartikel, der handler om hashklubber, hvor der står: »Da politiet ville forkynde en advarsel mod en mand på Nørrebro ...«.
Det vil sige, at man altså går ud og giver en advarsel, men mig bekendt er der en straffelov på området.
Hvis det er udtryk for regeringens nultolerancepolitik, at man går rundt og giver advarsler, så giver jeg ikke ret meget for den.
Det synes jeg da er skræmmende.
Det er i øvrigt også skarpt kritiseret i den seneste EU-rapport på området.
Nu fik jeg endnu en Schengenredegørelse; den har jeg fået én gang, og jeg har fattet budskabet.
Men mit spørgsmål gik jo egentlig mere på, hvad justitsministeren vil gøre ved det stigende forbrug af narko og den stigende tilstedeværelse af narko på det danske marked.
Det har aldrig været billigere, end det er i dag, og det er jo noget med udbud og efterspørgsel.
Så kan man selvfølgelig gå ind og gøre to ting.
Man kan jo fjerne narkomanerne.
Det er der en af ministerens regeringspartnere, der lige er kommet med et effektivt bud på.
Det er den ene måde.
Eller også kan man altså fjerne stofferne fra markedet.
Men det var måske en kombination af de to ting her, der ville være ønskværdig.
Til trods for alle de fine intentioner i Schengensamarbejdet er jeg nødt til at skuffe ministeren ved at sige, at tilsyneladende hjælper det ikke.
Lene Espersen (KF), 2005-05-11:
Som det er spørgeren bekendt, er et af hovedformålene med Schengensamarbejdet jo, at indsatsen mod den internationale kriminalitet skal styrkes.
Schengenreglerne indeholder en lang række bestemmelser om, hvordan man bekæmper international kriminalitet.
Det sker bl.a. ved et styrket samarbejde mellem politimyndighederne i Schengenlandene, og der er også fastsat regler meget specifikt med henblik på bekæmpelse af narkotikakriminalitet og regler om grænseoverskridende politisamarbejde.
Som jeg oplyste over for Folketinget den 6. april i år, da vi havde den forespørgselsdebat, som hr. Kim Christiansen også nævnte, er det Rigspolitichefens vurdering, at grænsekontrol i sig selv er af begrænset værdi i forbindelse med den politimæssige indsats mod grænseoverskridende organiseret kriminalitet.
Sådanne analyser udarbejdes på baggrund af en systematisk politimæssig overvågning af en række kriminalitetsområder og sætter politiet i stand til, også uden at der bliver indgivet en anmeldelse, at iværksætte målrettet efterforskning mod personer og netværk, som mistænkes for at begå strafbare forhold.
Den politimæssige indsats mod grænseoverskridende organiseret kriminalitet er således tilrettelagt med henblik på at drage bagmændene til ansvar for deres handlinger og ikke, som hr. Kim Christiansen formulerer det, alene at forsøge at fange nogle kurerer, der passerer den dansk-tyske grænse.
Som jeg var inde på i forbindelse med forespørgselsdebatten, er et eksempel på en sådan politimæssig indsats de såkaldte kontrollerede leverancer, hvor man faktisk godt ved, at der kører en bil over grænsen med narko, men frem for at tage kureren ved grænsen med en øget grænsekontrol, så ser man, hvor varerne bliver leveret, og så fanger man bagmændene samtidig hermed.
Det er jo tydeligt at se, hvis man ser på de domme, der bliver afsagt i dag, at den strategi har politiet meget stort held med.
Der er rigtig mange bagmænd bag narkokriminalitet, der i dag sidder fængslet med meget lange fængselsdomme, og det skyldes jo, at politiet går analytisk og systematisk til værks og ikke bare fanger nogle tilfældige kurerer ved grænsen.
Kim Christiansen (DF), 2005-05-11:
For kort tid siden havde vi her i salen en forespørgsel om Schengen, og der tror jeg, det blev klart for enhver, at der ikke var politisk vilje, heller ikke fra justitsministeren, til, at man lavede en mere effektiv grænsekontrol bl.a. for at bekæmpe ulovlig indførelse af narkotika i Danmark.
I det seneste års tid er beslaglæggelsen af narkotika faldet drastisk.
Hvis det var udtryk for, at der var mindre narkotika på markedet, havde det jo været dejligt, men det er jo ikke det, der er tilfældet, for der har aldrig været så meget narko på markedet, som der er i dag.
Derfor er mit simple spørgsmål, hvad justitsministeren har tænkt sig at gøre ved denne her, synes jeg, lidt håbløse situation, vi efterhånden befinder os i.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-11:
Hr. Morten Messerschmidts aldeles forkerte fremstilling af tingene bliver ikke rigtigere af at blive gentaget i det uendelige.
Men som jeg før har sagt, er hr. Morten Messerschmidt fuldstændig resistent, som det hedder, fuldstændig uimodtagelig over for argumenter.
Derfor gentager jeg bare, at det nye stemmesystem betyder en enklere og en mere gennemskuelig måde at træffe beslutninger på i EU.
Og selvfølgelig er det sådan, at når man er flere om bordet til at dele kagen, så er der et lidt mindre stykke til hver enkelt, det er logisk, men det ændrer ikke på, at udvidelsen af EU har givet hvert land større muligheder – også Danmark.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-05-11:
Nu er jeg helt forvirret, for jeg var sådan set en af dem, der var imponeret over statsministerens flotte indsats i København i forbindelse med topmødet, der gennemførte østudvidelsen.
Jeg synes, statsministeren gjorde et rigtig flot stykke arbejde.
Men nu kan jeg forstå, at statsministerens arbejde er fuldstændig forgæves, hvis ikke forfatningen vedtages, at det faktisk slet ikke kører i øjeblikket; vi har faktisk de facto slet ikke en forhandlingssituation under Nicetraktaten.
Sådan er det selvfølgelig ikke, vil jeg sige til statsministeren, det hænger jo glimrende sammen i dag.
Danmark har 3 ud af 119 stemmer i Ministerrådet; efter oktober vil Danmark have 7 ud af 321 stemmer – uden forfatningen.
Så derfor er det jo forkert, når statsministeren bruger østudvidelsen som et hovedargument for, at Danmarks stemmer skal mere end halveres.
Det fungerer jo i dag.
Statsministeren må da være bekendt med, at der i dag er 25 medlemslande, og at de også sidder med ved de ministerrådsmøder, hvor statsministeren er til stede, og at man stemmer, og at Danmark har 2,5 pct. af stemmerne.
Men det, statsministeren ønsker, er at give danskerne 1,18 pct. af stemmerne, og det kan jeg altså ikke forstå kan være i danskernes interesse.
Lene Espersen (KF), 2005-05-11:
Jeg vil sige, at jeg har meget stor sympati for, at hr. Kim Christiansen er meget optaget af, at vi er effektive i vores bekæmpelse af narkokriminalitet.
Der er indført nultolerance i narkopolitikken i Danmark, og som det er hr. Kim Christiansen bekendt, er Pusher Street på Christiania blevet ryddet med det resultat, at der ikke er den hashturisme, der har været tidligere.
Så det er i hvert fald et eksempel på, at der ikke er blevet mere narkosalg, nærmere det modsatte.
Der er blevet lukket massevis af hashklubber både i København og i Århusområdet, og som sagt lykkedes det også for politiet og efterfølgende for anklagemyndigheden både at få fanget narkobagmændene og også at få sikret, at de får meget, meget langvarige fængselsstraffe for den kriminalitet, som de begår.
Men jeg mener, at med de nye aflytningsbestemmelser og andet, som vi har givet politiet som redskab, står bekæmpelsen af narko utrolig stærkt i dag.
Thor Pedersen (V), 2005-05-11:
Vi kan have en fælles glæde over, at vi tilstræber, at vi opbygger et miljø på forskningsområdet, som er større end det, vi kender i dag, og hvor der anvendes flere ressourcer både privat og offentligt.
Det burde være en fælles glæde.
Det er vel også sådan for den enkelte forsker, at det, der er afgørende, er, at når vedkommende så får sin bevilling, sin ramme, så forsker.
Den forskning ligger inden for den ramme, og det ødelægger den jo ikke.
Den enkelte forsker spekulerer ikke på, hvad andre forskere får.
Der har man en ramme, en bevilling, man har fået, og så forsker man på livet løs.
Sådan er miljøerne bygget op.
Det er politisk interessant, hvor meget det ender med i alt, når man lægger alle tallene sammen, men for den enkelte forsker er det afgørende, om man kan få sin bevilling; om der er sikkerhed for det.
Det, vi har sagt, er, at det niveau, man fordeler udfra, ikke bliver mindre, det kan kun blive større.
Det burde alle glæde sig over.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-11:
Hr. Morten Messerschmidt giver en aldeles forkert fremstilling af forholdene.
Lad mig illustrere det med et konkret eksempel, f.eks. miljøafgifter: Det er sådan i dag, at hvis man skal træffe beslutning i EU om miljøafgifter, så kræver det enstemmighed.
Der er en mulighed for i fremtiden at gå over til at træffe beslutninger med flertal, hvis alle landene er enige om det.
Det vil faktisk være en fordel set fra et dansk synspunkt, at et spørgsmål som miljøafgifter kunne blive besluttet ved flertal.
Som bekendt har vi jo miljøafgifter i Danmark, og hvis vi derfor skal hjælpe de danske virksomheders konkurrenceevne, har vi faktisk en interesse i, at der i EU bliver fastsat f.eks. nogle minimumssatser for, hvad miljøafgifter skal være, for så får vores virksomheder bedre konkurrencevilkår sammenlignet med virksomheder i andre lande.
Det har vi faktisk en interesse i.
Christine Antorini (S), 2005-05-11:
Jeg forstod, at finansministeren var enig i, at det ikke ville koste 16 mia. kr., men 14 mia. kr. at leve op til BNP-målet.
Mit spørgsmål går på: Hvad er det så egentlig, regeringen har tænkt sig at finansiere uddannelserne med?
Eller er det hele ligesom slået sammen, for så er det altså nogle helt andre og lavere beløb, vi taler om?
Anne Baastrup (SF), 2005-05-11:
Jeg vil bare godt have at vide: Støtter hr. Karsten Nonbo det her lovforslag, eller vil hr. Karsten Nonbo have udvidet fortolkningen af, hvad særlig hensynsløs kørsel er, inden vi afgiver betænkning til det her lovforslag?
Karsten Nonbo (V), 2005-05-11:
Jeg synes netop, jeg nævnte nogle specifikke eksempler på, hvad der er særlig hensynsløst, altså det her med, at man kører dobbelt så stærkt igennem byerne, det her med, at man overhaler venstre om en helle, og det her med, at man bevidst kører chikane- og kapkørsel.
Vi har jo eksemplet fra Brønshøj Torv før jul, hvor der simpelt hen blev kørt fuldkommen vanvittigt, og hvor det ikke var et spørgsmål om, om det gik galt eller ej, men et spørgsmål om, hvor det gik galt, og så er vi ude i særlig hensynsløs kørsel.
Vi har også andre former for hensynsløs kørsel.
Men det er jo fint beskrevet i de 34 domme, tror jeg det var, fra retspraksis, som man i lovforslaget vil lægge ind under kategorien særlig hensynsløs kørsel.
Anne Baastrup (SF), 2005-05-11:
Jeg vil godt have, at hr. Karsten Nonbo nøjere beskriver, hvad det er, der er hensynsløs kørsel, og hvad det er, der er særlig hensynsløs kørsel,
Så jeg vil godt spørge: Hvad er det, hr. Karsten Nonbo er ude på?
Karsten Nonbo (V), 2005-05-11:
Det forslag, vi skal snakke om nu, er det, man på godt gammeldags dansk kalder spritkørsel, at køre råddent i trafikken.
Så det glæder mig da, at der er en del unge mennesker på tilhørerpladserne, for det vil være værd at lytte til.
For et par år siden skærpede vi straffen for uagtsomt manddrab og uagtsom legemsbeskadigelse fra 4 til 8 år, når der var tale om særlig skærpende omstændigheder.
Nu statuerer vi, at spirituskørsel, og det er altså med en promille på 0,5, og særlig hensynsløs kørsel er en sådan særlig skærpende omstændighed.
Det er sådan, at retspraksis for spirituskørsel, hvor der sker uheld med dødelig udgang, har været en straf på ca. 10-12 måneders fængsel, og retspraksis for særlig hensynsløs kørsel, hvor føreren er ædru, har været en straf på 6-8 måneders fængsel.
Nu lægger vi op til, at denne praksis bliver ens.
For hvad er egentlig værst: En spritbilist, som kører galt, fordi han ikke aner, hvad det er, han gør, eller en ædru bilist, der ved, hvad han gør, men kører lige så vanvittigt?
I mine øjne er begge forbrydelser lige modbydelige, og derfor skal straffen også være ens.
Det skal dog anføres, at det jo i sidste ende er retten, som afgør, hvilken straf der skal være.
Men spændvidden bliver nu op til de 8 år, og så må nogle straffe altså blive hårdere, end retspraksis er i dag.
Og her taler jeg særlig om de her inkarnerede spritbilister, som ikke engang kan se hen til forruden, måske knap nok til brillekanten, for det er potentielle mordere.
Jeg vil egentlig godt i forbindelse med udvalgsarbejdet plædere for, at vi ud over det, der har været retspraksis for, kunne komme frem til, at sådan noget som at man kører særlig stærkt, også for vindings skyld, også er særdeles hensynsløs kørsel.
Og også at vi på et tidspunkt, når vi har fået undersøgt det nærmere, der hedder amfetaminkørsel, hashkørsel, altså kørsel under påvirkning af euforiserende stoffer, får det ind som værende særlig skærpende omstændigheder.
Det samme gælder manglende hviletid for erhvervschauffører, hvis de kører rigtig groft og lige skal nå de sidste 10 timer uden at holde hvil.
Ét er, at man kører råddent og særlig hensynsløst, når man er alene i bilen – der kan man så ikke vide, hvor mange det går ud over i den anden bil, når man kører galt – noget andet er, at man gør det, når man har proppet sin egen bil med tre-fire medpassagerer.
Ministeren ved fra sit besøg hos det projekt, der hedder »Respekt for fart«, at der er fantastisk stor forskel på at køre 100 km/t., når man er alene i bilen, og at køre med samme hastighed, når bilen er fyldt op med fire-fem personer.
Standse- og bremselængden og reaktionstiden forøges ekstremt meget, og derfor kan det gå gruelig galt.
Når man så kører så råddent, mener jeg, at man har gjort noget, der hører under »særdeles skærpende omstændigheder«, men det kan vi kigge på under udvalgsarbejdet.
Karsten Nonbo (V), 2005-05-11:
Jeg sagde netop, at vi i fremtiden jo også skal kigge på den del, der hedder narkokørsel, altså sanktioner på det område.
Der venter vi jo på, at Waageudvalget kommer med en betænkning på rusmiddelområdet, men det gør Waageudvalget ikke før tidligst i næste samling, og der er det, jeg siger, at det jo kan være, at vi yderligere vil se på det til den tid.
Jeg støtter lovforslaget, som det ligger her.
Det skal der ikke herske nogen tvivl om at vi gør i Venstre, men vi ved jo også, at der kommer noget med hensyn til narko- og amfetaminkørsel senere, og så er det bare, jeg siger, at det kan måske gøre, at vi skal kigge på det igen om et par år.
Anne Baastrup (SF), 2005-05-11:
Jeg vil bare sådan minde os alle sammen om, hvad det er for en sag, det handler om.
Hun tør ikke anmelde noget, for hun har læst aviser om, hvordan man bliver behandlet som voldtægtsoffer.
Hun er bange for, hvad familien siger, om hun kommer i avisen osv.
Det er lige præcis i den situation, hvor det er helt afgørende vigtigt, at man har en, der kan vejlede en om, hvad fordelene er ved, at man går til politiet og anmelder, som taler hele sagen igennem med den pågældende kvinde, og som er parat og har lov til at sidde ved siden af kvinden, når politiet afhører hende.
Det giver i høj grad tryghed for dette offer.
Undervejs i diskussionerne omkring det her beslutningsforslag var der jo nogle, der spurgte: Jamen vil det så ikke give mulighed for, at man kan fordreje sine beskrivelser, hvor bistandsadvokaten, der var i deputation i Retsudvalget, nøje præciserede, at når man som bistandsadvokat er ude for at tale sagen igennem med et potentielt offer, så gør man jo også meget ud af at sikre, at kvinden dels husker det rigtige og også får sagt det på den rigtige måde.
Så jeg er helt sikker på, at vi i virkeligheden får en meget smidigere gennemførelse af de her sager, samtidig med at vi betrygger det enkelte offer.
Så synes jeg, at justitsministeren skal have ros for, at ministeren ud over at have taget beslutningsforslaget, som vi jo fik vedtaget den 4. juni 2004 – jeg husker det stadig – til sig også har medtaget spørgsmålet om pårørende til folk, der er kommet til skade i politiets varetægt.
Der har været nogle ganske rædselsfulde sager, som giver dårligt omdømme for politiet, de pårørende bliver kede af det, og vi får sådan i al almindelighed en manglende tillid til politiet.
Det kan vi ikke leve med, så derfor skal justitsministeren have ros for, at hun, uden at hun sådan fik pålæg fra et flertal i Folketinget, selv har fundet på at tage det med her.
Elisabeth Arnold (RV), 2005-05-11:
Det har ikke på noget tidspunkt været meningen, at jeg ville sige, at regeringen har været modstræbende, men initiativet til hele det her forslag kom fra tre partier fra oppositionen.
Det lykkedes så undervejs i forhandlingsforløbet at få samtlige partier i Folketinget til at støtte op om det her initiativ, og det synes jeg også at jeg udbredte en tak til alle medvirkende for, og den vil jeg gerne fastholde.
Irene Simonsen (V), 2005-05-11:
Jeg har lige printet hele førstebehandlingen af beslutningsforslaget ud, og jeg vil da også gerne lige vægte meget og spørge, om ikke også fru Elisabeth Arnold kan huske, at netop regeringen gik ind og sagde, at det var utrolig vigtigt med det her område, og at man derfor uden lige at beslutte noget her og nu havde Strafferetsplejeudvalget til at kigge på tingene, og at man ville afvente det.
Tom Behnke (KF), 2005-05-11:
Svaret er ja.