Margrethe Vestager (RV), 2005-03-29:
De amtskommunale gymnasier, hf-kurser, social- og sundhedsskoler og voksenuddannelsescentre overgår pr. 1. januar 2007 til selveje i statsligt regi.
Det skaber jo mindelser om den lovgivning, som blev gennemført for efterhånden nogle år siden om centre for videregående uddannelse, og det, der reelt skabes rammen for her, er det, man kunne kalde centre for ungdomsuddannelse, altså CUU'er, for der er også den del, som hører til CVU-lovgivningen, nemlig forpligtende samarbejde mellem institutioner.
Vi synes måske, man skulle have meldt tydeligere ud, hvis det var den organisatoriske model, man så foran sig, men i hvert fald er der mindelser i forhold til noget, som er kendt stof i radikale sammenhænge.
Vi indgår meget gerne i drøftelser af, hvordan vi kan styrke vores uddannelsesinstitutioner.
Og bemyndigelserne får henholdsvis få eller lidt flere ord med på vejen, men i hvert fald ikke i en sådan grad, at vi fra radikal side kan danne os et klart billede af, hvordan uddannelsesstrukturen bliver.
Ministeren får bemyndigelse til at godkende, at institutioner udbyder andre ungdomsuddannelser og grundlæggende voksenuddannelser til og med gymnasialt niveau.
Derfor er det meget afgørende, hvordan bemyndigelserne udformes.
Lovforslaget sikrer jo også, at alle ungdomsuddannelser samles i staten.
Det er i hvert fald det, der står, og det er jo sikkert også rigtigt for 95, 98 pct. af de unges vedkommende.
Men der er en lille gruppe, for hvem det ikke er tilfældet.
Fra De Radikales side havde vi ønsket os, at det faktisk blev tilfældet for alle unge, for hvis det skal være princippet, så må det være et princip, der føres helt igennem.
Og så kan ungdomsuddannelsen for den lille gruppe af unge, som ikke hører hjemme hverken i det gymnasiale eller i erhvervsuddannelsessystemet, også på en eller anden måde være forankret i statsligt regi.
Det kan ikke være meningen, at det er kommunerne, der skal bestemme og finansiere, om man som ung, f.eks. som medlem af LEV, kan få en ungdomsuddannelse eller ej.
Lidt det samme gælder jo i forhold til voksne, for også her får man en ny forankring af voksenuddannelsestilbuddet, det gælder bare ikke for den voksne specialundervisning.
Også her skal den voksne via kommunerne for at få et uddannelsesudbud, der er relevant for vedkommendes talent og i forhold til vedkommendes behov.
Det synes vi ikke er rimeligt, og selv om det ikke behandles i det her lovforslag, så er det jo det her lovforslag og de gode ord, der står om adgangen og om de ensartede niveauer, der inspirerer til at få det hensyn medtaget.
Det er jo sådan i lovforslaget, at regionerne vil få til opgave at koordinere den samlede indsats i regionen for at sikre sammenhæng i udbuddet af ungdomsuddannelser, herunder også geografisk placering og uddannelseskapacitet.
Men som en række ordførere har været inde på i dag, så indhegnes denne koordinerende opgave i meget betydelig grad af ministerens bemyndigelser, og det er meget svært at se, hvad regionerne har deres koordinerende opgave i.
Hvad er deres kompetence?
Hvis nu institutionerne ikke vil koordineres, hvad gør regionerne så?
Hvilke midler har man?
Hvilke typer af konfliktløsning er til rådighed?
Man skal vel ret beset prøve lovforslaget her sådan, at man skal prøve det i, hvordan man løser de konflikter, som vil opstå.
Det er her, man kan prøve lovforslagets styrke.
Der står i bemærkningerne, at ministerens bemyndigelse vil blive udmøntet sådan, at institutionerne vil blive placeret som led i en landsomfattende og regional planlægning.
Hvis man ser på den institutionsform, der anvises, så må man sige, at vi i den grad savner den grundlæggende analyse af selvejet.
Vi har fra radikal side forsøgt at få indflydelse på kommissoriet for det analysearbejde, som skal finde sted, fordi vi oplever at have et stort medansvar for selve selvejerformen og dermed også for nogle af de problemer så vel som gode sider, den indeholder.
Derfor havde vi håbet, at det her ville være anledningen til at lave en generel reform af selvejet efter en grundig evaluering af den måde, selvejet fungerer på, fordi det er helt afgørende, at selvejet virker efter det, der er institutionens formål, nemlig at sikre god uddannelse, selvfølgelig ansvarlig inden for den økonomiske ramme, men at det er uddannelsen, der er det helt afgørende.
Selveje kan jo også nogle gange under skiftende regeringer af forskelligt tilsnit blive til, at man selv får lov til at administrere besparelserne.
Men alt det andet, de faglige krav, udenomsværkerne, har ministeren og ministeriet bestemt.
Der er selvfølgelig dermed også en lang række ting, som man bør se på i forholdet mellem institutioner og i forholdet internt i institutioner, og der er både bestyrelsens sammensætning og kompetence og lederens kompetence selvfølgelig helt afgørende.
Det er ikke ligegyldigt, om der sidder en eller to elever eller kursister, det er ikke ligegyldigt, om man har stemmeret eller ej, heller ikke til det elev- og kursistråd, der måtte være på den konkrete institution, fordi det gør en forskel, om man har et konkret sted at tale.
Vi ser meget frem til en konkret drøftelse af, hvordan de forskellige ministerbemyndigelser skal udøves, herudover også, hvordan private udbydere eventuelt skal ind på det marked, der danner sig for ungdomsuddannelse og voksenuddannelse.
Vi kan se, at der er en meget klar hjemmel i lovgivningen til at godkende private udbydere og også til at opkræve den pris, der måtte være forbundet med det, hvis man ikke får statstilskud.
Alle disse og mange andre spørgsmål håber vi at vi kan få svar på under udvalgsarbejdet.
Det ville have været bedre, hvis vi under det udvalgsarbejde havde selvejerrapporten og en taxameteranalyse som udgangspunkt, fordi vi da kunne sige langt mere om, på hvilken måde den her lovgivning kommer til at virke.
Jeg ved ikke, om Det Radikale Venstre bliver en del af et forlig om den her lovgivning, men en ting er i hvert fald helt sikker, og det er, at vi vil gøre vores yderste for at få afsøgt, hvordan lovforslaget vil blive brugt i forhold til det regionale niveau, i forhold til samarbejdet mellem institutioner og i forhold til mulighederne for at udvikle de institutioner, som vi har, også i forhold til eventuelle private udbydere.
Vi forholder os åbent spørgende, der er mange spørgsmål, når der er så mange ministerbemyndigelser.