Thor Pedersen (V), 2006-04-20:
Jeg vil sige til fru Pia Gjellerup, at jeg jo er meget glad for på regeringens vegne også her at kunne tage del i den debat, som efterhånden er blevet en tradition forud for kommuneøkonomiforhandlingerne, nemlig at man berører det tema, der hedder kommunernes økonomi.
Derfor er det jo en glæde også at kunne konstatere, at den økonomi, som kommunerne realt råder over med hensyn til deres borgere, aldrig nogen sinde har været på det niveau, som den er nu, altså at de muligheder, man har for at give service, aldrig nogen sinde har været bedre, når vi ser på de faktiske tal, hvilket jeg vil komme tilbage til.
Det er klart, at der ikke er så meget at sige om forhandlingerne om kommuneøkonomi endnu vedrørende 2007, i og med at forhandlingerne dårlig nok er begyndt, men jeg kan da oplyse, at det jo ikke skulle overraske nogen, at den linje, regeringen har lagt for den samlede økonomi, og dermed også den linje, der gælder i kommuneforhandlingerne, jo er den, vi har fulgt lige siden 2001, altså at de målsætninger, vi har for den samfundsøkonomiske udvikling, og de rammer, vi sætter, flugter med en meget langsigtet politik.
Der er altså tale om, at man viderefører en økonomisk ansvarlig politik, som tillader løbende forbedringer af den service, som kommunerne har mulighed for at give borgerne.
Når man ser på selve tallene, er det sådan, at tager man budgettet fra 2001, altså det, der er vedtaget som budget, er niveauet for budgettet for 2006 løftet med ca. 20 mia. kr. reelt.
Tager vi budget 2002-2006, er det reelt løftet med 12 mia. kr., men der er altså tale om et meget markant løft i det samlede servicetilbud, kommunerne er i stand til at give borgerne, også målt pr. individ.
De store løft gælder for borgerne i områder som sundhed, ældrepleje og folkeskole.
Hvis vi tager sundhedsområdet, så gav vi jo området en saltvandsindsprøjtning, dengang vi tiltrådte, og det betyder reelt, at der har været et løft i sundhedsvæsenets budget for 2001-2006 i størrelsesordenen ca. 9,5 mia. kr.
Det har jo gjort, at vi har kunnet fokusere meget målrettet på behandling af forskellige lidelser; jeg kan bare nævne det, som også er en del af årets budget, nemlig en forstærket indsats mod kræft.
Der er jo som bekendt et løft i servicen over for ældre; der er afsat penge til bedre og mere fleksibel hjemmehjælp; vi har sammen med Dansk Folkeparti forbedret vilkårene for de svageste ældre med indførelse af ældreydelsen; vi har styrket folkeskolen med flere penge til bøger og bedre undervisningslokaler, flere timer i dansk, flere timer i historie og bedre efteruddannelse af lærere.
Når det gælder det år, vi er i, er daginstitutionstaksterne blevet nedsat for de 0-3-årige, og næste år følger vi jo op med yderligere at sænke taksterne for pladser til lidt større børn.
Hertil kommer, at vi har afsat 2 mia. kr. over 4 år til at forbedre kvaliteten i dagtilbuddene yderligere.
Denne meget markante forbedring af serviceniveauet i Danmark år for år er finansieret krone for krone.
I kommuneaftalen fra 2006, altså den sidst indgåede, har vi jo givet et balancetilskud ud over bloktilskuddene på næsten 40 mia. kr., og vi gav et balancetilskud på 11 mia. kr. til kommunerne og ca. 5 mia. kr. til amterne.
Det betyder rent faktisk, at det er statskassen, der fuldstændig friholder kommunerne under et for skattestoppet, altså det, at man ikke blot selv kan hæve skatterne.
Ja, det er statskassen, der rent faktisk finansierer den difference, der er mellem det, man får ved uændret beskatning i kommunerne, uændret grundskyld, uændret personbeskatning, uændret dækningsafgift på erhvervsejendomme, og de udgifter, som man netop med kommunerne har aftalt kan afholdes i 2006.
Hertil kommer så også, at når det gælder sociale overførsler, betaler staten jo hele væksten krone for krone, hvad mange måske ikke er opmærksom på.
På statens område har vi jo det mål hvert år at have en produktivitetsgevinst på 2 pct. på driftssiden.
Og hvis man bruger samme målestok på det kommunale område, ja, så er det 2 pct., der svarer til ca. 5 mia. kr., som man kan omprioritere til højt prioriterede områder.
Jeg vil godt sige, at det i virkeligheden også er i overensstemmelse med det, som KL jo selv regner med, for ud over den mulighed og produktivitet er det sådan, at der i KL's egne oplæg siges, at KL forventer, at alene synergien ved kommunesammenlægningen og den frigørelse i størrelsesordenen ca. 2,5 pct. for primærkommunerne opgøres til ca. 4,4 mia. kr., som reelt kommer oven i den produktivitet, man i øvrigt kan indarbejde ved at ændre arbejdsgange og på anden vis matche det, der svarer til moderne anvendelse af midler.
Så her er der tale om, at det jo er et ganske stort beløb, som kommunerne i 2007 skal disponere over, og dermed har de også mulighed for fortsat at sikre bedre og mere service til borgerne.
Der ligger så i den aftale fra sidste år, at vi ønsker at styrke principperne for aftalesystemet.
Det er i en forståelse for de historiske erfaringer, at vi er nødt til at styrke de mekanismer, der sikrer, at når regeringen indgår aftaler med Kommunernes Landsforening, så overholdes de aftaler også i større udstrækning, end vi har set tidligere, altså at der etableres en mekanisme, der sikrer, at aftalerne får større vægt, i og med at vi er enige med kommunerne om, at det danske aftalesystem har nogle meget store fordele i forhold til de måder, man regulerer offentlig økonomi i andre lande på, men at det til gengæld forudsætter, at de aftaler, der så indgås, også overholdes; altså at man, når man disponerer over den samlede økonomi inden for den ramme, der nu engang er lagt frem – endda af den tidligere regering, det er jo den samme ramme for offentlig vækst, vi til stadighed forfølger – så også sikrer, at den rent faktisk overholdes set for kommunerne under et.
Det er en af de store udfordringer, vi står med, som jo ikke bliver mindre end tidligere, i og med at der nu bliver 98 større kommuner, og at virkningen på det kommunale landskab, hvis aftalerne skrider, vil slå hårdere igennem, end hvis der havde været tale om 271 mindre kommuner, i og med at det drejer sig om færre store kommuner – altså, vægtningen vil være mere synlig.
Derfor tillægger vi det afgørende betydning, at vi i de drøftelser, vi skal have med Kommunernes Landsforening, kommer frem til en mekanisme i bedste fordragelighed, der er med til på den måde at understøtte og styrke, at det, der betyder mest for det kommunale selvstyre, bliver, at man har en ramme, hvor man disponerer inden for rammen med den største grad af frihed mod til gengæld også at overholde rammen.
Så i den forstand er der jo ikke noget nyt under solen.
Det nye under solen er jo så, at der i forhandlingerne her til sommer – i virkeligheden med afsæt i hele den diskussion, vi havde i formiddags – skal indgå et element om den fremtidige dialog mellem staten og kommunerne, fordi 2007 jo markerer overgangen til en ny struktur ikke bare geografisk, men også opgavemæssigt og finansieringsmæssigt.
Derfor må og skal den nye kommunale virkelighed jo spille ind på aftalesystemet og relationen mellem staten og kommunerne.
Det bærende princip i aftalesystemet er jo, at aftalerne indgås kollektivt, og at der derfor skal være rum for, at de enkelte kommuner hver især kan prioritere indsatsen, som de finder det passende inden for de overordnede rammer, der aftales fra år til år.
Det er jo det helt grundlæggende princip, som også er forudsætningen for at have et stærkt kommunalt selvstyre, og som selvfølgelig også fortsat skal være gældende ved forhandlingerne om aftalen om en kommunal økonomi for 2007.
Med kommunalreformen er kommunerne blevet tilført en række opgaver fra amterne.
Derudover vil udligningsreformen sikre det økonomiske fundament under den enkelte kommune i løsningen af disse nye opgaver.
Udligningssystemet gøres mere enkelt og gennemskueligt, i og med at der fremover vil være tale om en nettoudligning, og ved at en række særordninger afskaffes.
Det giver større forudsigelighed i systemet og en forbedret budgetsikkerhed for den enkelte kommune og bidrager jo i virkeligheden også til at styrke det kommunale selvstyre, fordi man kan regne sig frem til, hvad man har, og man kan regne med det, man har.
Man er ikke, som kommunerne har været det historisk, nær så afhængig af særtilskud, der bevilges et år ad gangen.
På den måde styrker udligningsreformen det kommunale selvstyre.
Derudover kan jeg jo understrege, hvad jeg også sagde under formiddagens debat, at det handler om at fokusere på mål- og rammestyring frem for på en mere detaljeret statslig styring, hvorved vi skal sikre kommunerne metodefrihed i opgaveløsningen.
Så jeg kan i virkeligheden henholde mig til mit tidligere indlæg og til finansministerens indlæg, og herunder også til den del af finansministerens indlæg, som jo understreger, hvordan kommunerne selv kan skabe sig et råderum, nemlig ved at sætte fokus på en bedre ressourceanvendelse og ved at have mod til at prioritere.
Ikke mindst i den særlige situation, der nu opstår, hvor et antal gamle kommuner med hver deres kultur og tradition glider sammen i en ny, er der jo en enestående historisk mulighed for selv at bruge albuerne og skabe sig et selvstændigt lokalt tilvejebragt råderum.
Derfor er det med stor fortrøstning, jeg ser frem til årets forhandlinger med kommunerne om økonomien for 2007.
Det tror jeg sådan set egentlig også gælder for kommunerne, fordi årets forhandlinger repræsenterer en hel unik mulighed for, at vi i fællesskab kan udstikke rammerne for det fremtidige budgetsamarbejde med stærke og mere velfunderede kommuner.
Jeg synes derfor, man med rette kan sige, at det kommunale selvstyre vil være i højsædet i årets forhandlinger, ikke mindst udtrykt ved at kommunerne selv vil få lejlighed til at præge, hvordan den fremtidige relation mellem dem og staten skal være.