Villy Søvndal (SF), 1997-11-06:
Fru Pia Kjærsgaard benyttede lejligheden til at sige tak til SF, fordi vi er gået ind i debatten, hvilket fru Pia Kjærsgaard opfattede som en voldsom reklame for Dansk Folkeparti og derefter i øvrigt sluttede af med at læse det nummer op, som man kan ringe til.
Jeg vil sige tak for, at man så klart viser, hvor ens interesse ligger.
Vi er nogle stykker, der har været optaget af debatten om de ældre, fordi vi synes, det er dem, der er vigtige, og så har vi en fru Pia Kjærsgaard, der er optaget af én ting, nemlig Dansk Folkeparti og Dansk Folkepartis meningsmålinger.
Det synes jeg var meget klart.
Jeg vil godt sige tak til fru Pia Kjærsgaard for, at det stod så klart, for jeg synes, at hensigten med en sådan debat er at få forbrugeroplysning.
Det, som fru Pia Kjærsgaard syntes var god reklame for Dansk Folkeparti, var det, som jeg påpegede, nemlig at
det vil betyde, at tæppet trækkes væk under rigtig mange gamle, hvis Dansk Folkeparti får gennemført sit boligpolitiske program.
Det vil betyde, at alle dem, der bor til leje i private lejemål, vil få en huslejestigning på 50 pct.
Det vil betyde, at der skal pilles ved boligstøtten.
Det er lidt usikkert, om Dansk Folkeparti mener det, de skriver.
Men vi er jo indtil videre nødt til at tro på det, de skriver, så jeg vil også sige tak for debatten.
Jeg synes, det er berigende en gang imellem at få hulheden frem og få vist, hvad det i virkeligheden er, Dansk Folkeparti står for.
Så længtes fru Pia Kjærsgaard efter en borgerlig regering.
Det kan jeg heller ikke forstå, hvis optagetheden er af de gamle.
Der kom for halvandet år siden en rapport, der hed: »Ressourceforbruget på ældreområdet«.
Den siger, at på det eneste tidspunkt i dansk politik, hvor fru Pia Kjærsgaard havde indflydelse, nemlig under de borgerlige regeringer i starten af 1980'erne, skete der et dramatisk fald i ressourceanvendelsen på ældreområdet, et dramatisk fald, som fru Pia Kjærsgaard altså har medvirket direkte til, ganske vist i et andet parti, men hun har medvirket til det.
Jeg synes, man skal passe på med kun at lytte til, hvad fru Pia Kjærsgaard siger.
Jeg synes, man skal være dybt optaget af, hvad der skrives, og af de faktiske gerninger, der har fundet sted.
Derfor kan jeg også godt forstå, at fru Pia Kjærsgaard har dette behov for til slut at dreje debatten over på noget andet, der igen slet ikke drejer sig om de ældre, men om indvandrere.
Det overraskede mig lidt, at det tog så lang tid, inden man kom dertil, men lad det nu ligge.
Må jeg ikke godt sige i denne debat: Hvis der er nogen, der stadig har skam tilbage i forhold til den måde, den danske debat foregår på i øjeblikket, må der i hvert fald sidde en journalist på Jyllands-Posten med nogle meget røde ører.
Der var ikke fugls føde på den historie.
Jyllands-Postens historie var, at der var 20.000 ældre, der fik mere end folkepensionen.
Vi ved i dag, at det ikke er rigtigt.
Vi ved i dag, at tallet er 350, men da de 350 ikke får de frynser, som øvrige pensionister får, er de ikke højere lønnet.
Jeg har et ønske om i denne lidt fortættede debat, at de danske medier også ville have det moralske mod til at dementere, når de er ude med nogle meldinger, der er fuldstændig ude i hampen.
Socialministeren indledte med at sige, at hun blev helt trist, og det er selvfølgelig en uholdbar tilstand.
Det, ministeren blev trist over, var, at vi mindede om, hvad regeringen havde lovet ved sin tiltrædelse, nemlig at der skulle laves en pladsgaranti.
Det er så blevet til, at det ikke var noget løfte.
Sådan tror jeg nu ikke folk husker det.
Jeg husker det ikke sådan, at regeringen, dengang aviserne skrev om og TV-Avisen kom med nyheden om, at nu ville regeringen sikre en pasningsgaranti, at regeringen rykkede ud og sagde, at så alvorligt var det slet ikke ment, det var noget, man sådan måske godt kunne forestille sig, men at det ikke var et løfte.
Sådan husker jeg ikke debatten på det tidspunkt, og jeg tror ikke, jeg husker forkert.
Det, vi godt vil vide, er jo, hvad regeringen vil gøre, og jeg hørte to svar.
Det ene var at sætte det højt på den politiske dagsorden.
Derfor skulle man så ikke blive trist,
når SF faktisk sætter det højt på den politiske dagsorden, hvilket er det, vi gør med en forespørgsel.
Det andet var at lave en indgående aftale med Kommunernes Landsforening, der med formanden for Kommunernes Landsforenings ord i går er en aftale, der indeholder en dæmpning af stigningstakten i de kommunale aktiviteter, og det betyder, at hvor vi indtil nu har haft en høj udbygningstakt, vil en afdæmpning af stigningstakten betyde øgede ventelister.
Det er vel i øvrigt også grunden til, at 17 kommuner, som tidligere har haft en pladsgaranti, i dag melder, at det vil de ikke kunne fortsætte med.
Jeg skal så også lige rette en enkelt fordom, socialministeren havde om SF, nemlig at SF skulle være et parti, der bare ville punge ud.
Socialministeren ved jo godt, at sådan er det slet ikke.
Vi var med til at lave finanslov sidste år, hvor vi for første gang i mange år skabte orden i den offentlige økonomi.
Men når vi forsøger at holde regeringen fast på det her løfte, er vi tidligere blevet afvist med et principielt argument, der hed, at hvis Folketinget blandede sig, ville det være at foretage et indgreb i det kommunale selvstyre.
Vi har aldrig syntes, det var et argument, der var båret af hverken særlig stor visdom eller forstandighed, men det har været argumentet.
I dag bøjer vi os for, at regeringen har det standpunkt, og har så kreeret en ny model, der erstatter pligt med belønning til de kommuner, der sikrer børnene plads.
Det skal man vist være meget følsom i kommunerne for at synes er et indgreb i det kommunale selvstyre. Jeg håber dermed, at regeringen vil overveje en ordning, der præmierer de kommuner, der opfører sig pænt, i modsætning til de kommuner, der ikke laver noget og derfor ikke skal modtage belønning.
Vi antaster overhovedet ikke det kommunale selvstyre.
Vi vil gøre det på den måde, at pengene følger med ud.
Jeg synes egentlig, det er ganske sjældent, at man får så mange ønsker opfyldt af en regering på en helt almindelig torsdag, og jeg synes, regeringen skulle overveje, om det her forslag ikke løser nogle af de principielle indvendinger, den tidligere har haft mod at overholde det løfte, der forelå.
Jeg synes i virkeligheden, vi er kommet til det punkt, der hedder, om regeringen vil leve op til sit løfte, eller regeringen ikke vil.
Pladsgarantien kommer ikke, hvis vi ikke gør noget aktivt, tværtimod bevæger vi os, som jeg sagde i indledningen, i øjeblikket væk fra den.
Jeg er også meget enig med socialministeren i, at børnenes dagligdag ikke kun drejer sig om en plads.
Den drejer sig i meget høj grad også om kvalitet, og det er en kendt sag, og der foreligger forholdsvis megen dokumentation for, at de sidste års udvikling på børneområdet er kendetegnet ved, at flere pladser er blevet betalt med dårligere kvalitet. Det er en udvikling, vi godt vil advare imod.
Vi har nu to embedslægeundersøgelser, der viser, at børns sygelighed vokser, når pladsen bliver mindre, og samtidig er det faktisk vigtigt for børn at have fysisk rum til udfoldelse.
Vi vil en udvikling, hvor kvaliteten er i højsædet.
Det er også meget andet og mere end plads, men det er også pladsen, det er også luften, og det er også rummet.
Det påviser de rapporter, vi
har set,
Efter vores opfattelse står det værst til på skolefritidsområdet.
Jeg stillede sidste år nogle spørgsmål til undervisningsministeren, som det jo hører under, der anerkendte, at SFO-ordningerne en række steder ikke er af en tilfredsstillende kvalitet.
Vi vil foreslå, at vi går ind og laver noget ved det her i forbindelse med de kommende finanslovforhandlinger og sikrer ordninger af en standard, der sikrer børnenes sundhed og udvikling.
Jeg vil så også nævne, at alt det her jo ikke erstatter, at vi også er nødt til at gøre os nogle familiepolitiske overvejelser i retning af barselorlov, hvor vi vil komme med et selvstændigt forslag for at forlænge barselorloven og for at skaffe mere tid i familierne.
Det synes vi også er en vigtig selvstændig opgave ved siden af det andet.