Bendt Bendtsen (KF), 2004-01-29:
Fru Line Barfod fra Enhedslisten, hr. Villy Søvndal fra Socialistisk Folkeparti og fru Margrethe Vestager fra Det Radikale Venstre har den 7. november 2003 fremsat et forslag
til folketingsbeslutning om gældsrådgivning for private.
Den foreslåede gældsrådgivning skal give private borgere konkrete råd om privatøkonomiske forhold, hjælpe dem med at opstille en plan for afvikling af deres gæld samt yde hjælp til oprettelse af en budgetkonto.
Endelig skal gældsrådgivningen også yde hjælp til at indgå aftaler med borgernes kreditorer. Det er jo ikke første gang, vi skal drøfte det her emne.
I foråret 2003 blev der fremsat et tilsvarende forslag, som ikke blev færdigbehandlet, inden Tinget gik på sommerferie.
Selv om der er gået nogen tid siden sidst, har regeringen ikke ændret holdning til dette emne.
Borgerne er i stand til at vurdere, om de ønsker at stifte gæld, og hvis de er i tvivl, må de søge hjælp hos en privat rådgiver.
Det er simpelt hen ikke en offentlig opgave at yde individuel gældsrådgivning i konkurrence med de private udbydere, som er meget bedre på dette område.
Styringen af borgernes privatøkonomi skal ikke overlades til en statsansat gældsrådgiver.
Jeg kan forestille mig, at forslagsstillerne har været meget inspirerede af de svenske forhold, hvor der i kommunerne er en såkaldt budget- og gældsrådgivning.
Her må vi huske på, at det svenske system koster penge, mange penge. Nu ved jeg godt, at forslagsstillerne kun lægger op til, at vi i en 5-årig forsøgsperiode afsætter midler til en uafhængig gældsrådgivning, men inden vi søsætter sådanne forsøg, er vi nødt til at se på, hvad en sådan omkostning vil udgøre, og hvad der sker, når den bliver gjort permanent og landsdækkende.
Det kunne tyde på, at det blev rigtig dyrt.
Men selv om det offentlige ikke skal yde
individuel gældsrådgivning, har staten naturligvis en opgave i forhold til spørgsmålet om gældsætning.
Allerede i dag er der en række regler i lovgivningen, som har til formål at forhindre, at forbrugerne havner i en situation med overdreven gæld.
Endvidere findes der regler, som beskytter borgere, som er kommet i en sådan situation.
I kreditaftaleloven findes de væsentligste regler, der medvirker til at sikre, at forbrugerne ikke bliver overforgældede.
Loven indeholder krav om, at forbrugeren i forbindelse med indgåelse af en kreditaftale eller kontoaftale skal have en række oplysninger, som skal sætte forbrugeren i stand til at vurdere omfanget af den økonomiske forpligtelse ved at påtage sig gæld.
Også prismærkningsloven indeholder regler, som pålægger kreditgiver at give bestemte prisoplysninger i forbindelse med annoncering eller i selve forretningslokalet.
Disse regler medvirker til, at forbrugerne på et tidligt tidspunkt får oplysning om prisen på en kredit.
Disse regler vurderes for tiden af Konkursrådet.
Ud over beskyttelsesregler i lovgivningen stiller Forbrugernes Hus i forbindelse med sit informationsarbejde en række oplysninger til rådighed for forbrugerne, som kan hjælpe forbrugerne til at få overblik over deres økonomiske situation.
Forbrugernes Hus har f.eks. udarbejdet informationsmateriale, som belyser forskellige aspekter af forbrugernes økonomi.
Hvilke låneformer er de mest fordelagtige?
Bare for at nævne et par eksempler. Som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål nr. 1 i forbindelse med dette beslutningsforslag, tager informationsindsatsen fra Forbrugernes Hus også fat i de unge.
Forbrugernes Hus har således udgivet informationsmateriale, som er specielt rettet mod børn og unge med henblik på at informere om økonomi og forbrug.
Herudover er der også den meget væsentlige ting at pege på, at bankerne jo yder rådgivning og bistand, der kan være forbrugerne behjælpelig med at opstille et budget, som kan være starten på at få saneret deres økonomi.
Bankerne har en fælles interesse med forbrugerne på dette punkt.
Bankerne er naturligvis interesserede i, at forbrugerne er i stand til at tilbagebetale de lån, som de optager. Disse initiativer, som kan medvirke til at forhindre overdreven gældsætning, udgør ikke en udtømmende opregning, de er imidlertid et udtryk for, at der allerede i dag er en lang række initiativer, som tager hånd om problemstillingen med overdreven gældsætning.
Jeg kan naturligvis ikke være uenig med forslagsstillerne i, at gældsætning kan være endog overordentlig ubehagelig og have alvorlige konsekvenser for den enkelte, men løsningen herpå er altså ikke, at vi skal ansætte et stort og dyrt offentligt finansieret korps af statsansatte gældsrådgivere.
Vi skal derimod videreføre de initiativer, som vi allerede har i dag, så forbrugerne også fremover er sikret de rette redskaber til at holde styr på deres økonomi.
Hvis vi ansætter gældsrådgivere, begynder vi at fratage borgerne deres ansvar for deres egen økonomi; det er en glidebane, som regeringen ikke kan være med til at starte.
Det er og skal fortsat være den enkeltes ansvar at have overblik over sin egen økonomi.
Regeringen kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Det er til den her rørende historie om personen, der kommer med en plasticpose, og som ikke kan styre sine regninger: Der kan man da henvende sig i et pengeinstitut med sine regninger og få lavet en betalingsservice.