runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-10:
Statsministeren har været inde på, at vi skulle have en nuanceret debat, og nu skulle det ikke bare males sort og hvidt osv., men samtidig svarer statsministeren helt afvisende på ideen om, at man skulle inddrage andre end inkarnerede unionstilhængere i udarbejdelsen af sådan en hvidbog.
Derfor vil jeg godt spørge statsministeren: Bekymrer det ikke statsministeren, at når så den hvidbog kommer, kender vi jo alle sammen godt resultatet?
Overskriften på den hvidbog vil være »Mere union«.
Statsministeren kan sådan set godt give instruks om allerede nu, at den skal den hedde »Mere union«.
Hvordan skulle det så kunne bidrage til en mere nuanceret debat, hvordan skulle det kunne bidrage til, at vi ikke graver os ned i hver sin grøft?
Jeg kan kun se, at statsministeren på forhånd har givet det signal, at der ikke skal bygges bro, og at der på forhånd skal graves så dybe grøfter som overhovedet muligt.
Det må jeg indrømme.
Anderledes kan jeg ikke se det.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-01-10:
»Mener statsministeren, at det er en offentlig opgave for mad til skolebørn?« Skriftlig begrundelse
Statsministeren sagde bl.a. i sin nytårstale den 1. januar
, at »lad os arbejde for at give vore børn et sundt og billigt måltid mad.
Vi kan jo starte med udvalgte skoler«.
Hidtil har det i Danmark været en forældre- eller familieopgave at sørge for gode, sunde madpakker til egne skolebørn
Ved forliget med venstrefløjen om finansloven for 2001 fik Enhedslisten imidlertid gennemtrumfet, at der afsættes 150 mio. kr. til indførelse af skolemad.
Enhedslistens Frank Aaen sagde herom bl.a. til Ekstra Bladet
den 2. januar 2001, at »jeg hader at smøre madpakker«. Det var andre toner, som lød i dronningens nytårstale, hvor budskabet var vigtigheden af familien som et fællesskab - og problemerne med det efterhånden svage familiemønster i Danmark.
Det siger næsten sig selv, at man ikke styrker familierne ved at lade det offentlige overtage mere ansvar og flere opgaver fra familien, herunder ansvaret for at skolebørn får en ordentlig frokost.
Det er et helt andet emne med udgangspunkt i statsministerens nytårstale, hvor statsministeren spurgte, om det ikke var en idé at starte med at give god mad til vores ældre og børn.
Mener statsministeren virkelig, at det er en offentlig opgave at sørge for skolemad til skolebørn i Danmark?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-01-10:
Det første, man kan svare hr. Frank Dahlgaard, er, at der jo rent faktisk er kommuner, hvor man giver et sådant tilbud i dag.
Dermed har jeg også allerede antydet svaret: Ja, det mener jeg, men selvfølgelig kun som et tilbud, ikke som en tvang.
Jeg ser gerne, at den enkelte familie i Danmark, som har en stresset hverdag og ofte ganske afmålt tid til at nå at klare også morgenmaden til børnene, får mulighed for at vælge, om børnene skal have madpakke med, eller om de skal kunne købe mad i skolen, måske en eller flere gange om ugen,
ligesom vi voksne gør det på mange, mange arbejdspladser.
Jeg ser også gerne, at sådanne muligheder bliver forbedret for vore ældre i mange af vores ældrecentre.
Jeg har kaldt det »Smagen skal tilbage i maden«, som hr. Frank Dahlgaard har hørt det, og det synes jeg egentlig
Frank Dahlgaard (UP), 2001-01-10:
Det svar giver mig da en dum smag i munden, men jeg er jo også konservativ, ja, jeg er ikke med i partiet, men jeg er eddermugme - undskyld formand - konservativ.
Mit spørgsmål er stillet, fordi jeg kunne forstå på statsministerens nytårstale, at det skulle være gratis.
Der er jo i hvert fald en vis sympati for det fra min side, hvis det er noget, man kan købe, hvis der er brugerbetaling, hvis der er noget kantinevæsen, hvor børnene kan købe - ikke alt muligt slik, men noget god mad - og selv betale fuldstændig for det, så det ikke er noget, der belaster de offentlige kasser.
Men jeg kunne forstå, at det er noget, det offentlige skal finansiere, og at det allerede er sket, for man har ladet sig presse af Enhedslisten til at sætte 150 mio. kr. af til gratis skolemad til børnene, så forældrene slipper for det, fordi de er så stressede.
Undskyld må jeg sige til statsministeren, men døgnet har 24 timer, som det altid har haft.
Hvis folk er stressede, så er det, fordi de hellere vil lave noget andet end at smøre mad til deres egne børn.
Det er da ikke noget, der styrker familiebåndene, familiesammenholdet, som vores dronning talte så godt og rigtigt om i sin nytårstale.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-01-10:
Det er en meget afgørende forskel, og derfor vil jeg gerne have statsministeren til at bekræfte, at det, man i virkeligheden vil, er at opfordre skolerne til at forholde sig til det, altså at man i hver enkelt kommune på de forskellige skoler forholder sig til, hvordan man vil indrette sig, og at det er dér, afgørelsen ligger.
Det er ikke sådan, at man nu skal definere det som en statsopgave, at man tager ansvaret for den her opgave væk fra forældrene, for ved at det ligger på den enkelte skole i de enkelte kommuner, fastholder vi, at det er forældrene, der i diskussion med skolen finder ud af, hvordan ordningen skal være på den skole, de nu tilhører, og så er det stadig væk forældrenes ansvar, som det naturligvis fortsat må og bør være.
Erling Christensen (S), 2001-01-10:
Sikker mad, sund mad til sunde børn er utrolig vigtigt.
Vi kan selvfølgelig ikke lovgive om, hvad mennesker skal spise, og vi kan selvfølgelig heller ikke bestemme, hvad forældrene skal give børnene med i madpakken. Men vi må jo som regering, som myndighed, som Folketing rådgive om god ernæring, for at give børnene gode kostvaner er utrolig vigtigt.
Vi ved jo, hvad livsstilssygdomme koster vores sundhedsvæsen.
Derfor er det utrolig vigtigt, at vi fra barnsben lærer gode kostvaner.
Det er jo det, vi i hvert fald i Socialdemokratiet har satset på også i fødevarelovgivningen.
Vi har bl.a. været medvirkende til, at EU-skolemælken - EU's tilskud til skolemælken - nu også gives til fedtfattig mælk.
Det synes jeg er et utrolig vigtigt signal, som er givet fra Danmark
til EU i hele den sag her.
Og mener statsministeren så ikke også, at det kunne være en god idé, at andre kommuner og skoler lærer af, hvad man gør på skolerne i Århus?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-01-10:
Jeg må tilstå rent ud til hr. Thulesen Dahl og til hr. Frank Dahlgaard, at mit humør steg adskillige grader, ikke da jeg hørte hr. Thulesen Dahls og hr. Frank Dahlgaards spørgsmål, men da jeg hørte hr. Erling Christensens spørgsmål.
Jeg må sige, at jeg er fuldstændig enig i hr. Erling Christensens vision.
Hvor er det dog spændende, at vi nu både som regering og i samarbejde med kommunerne kan tage en række initiativer, så vore børn kan få et tilbud, så forældrene kan få et tilbud om, at vore børn kan få ernæringsrig, sund og spændende mad, mad, der smager, mad, der er sund, mad, der virkelig kan give et tilskud til børnene, så dagen også bliver meget mere åben for at lære.
Vi ved jo af erfaring, at dårlig kost og ikke så optimal indlæring går hånd i hånd.
Derfor kan jeg bekræfte over for alle her i salen, at regeringen vil være udfarende, som jeg sagde det i nytårstalen.
Der er i samarbejde med en række partier og ikke mindst Enhedslisten afsat 150 mio. kr. på finansloven over de næste 3 år netop til at fremme det formål, vi her taler om, og hr. Erling Christensens ord vil jeg gøre til mine: Tænk, hvis man kunne se det meget positive Århuseksperiment brede sig til landet. Det er i hvert fald mit håb, og jeg mener må jeg sige til hr. Thulesen Dahl, at det er en statslig opgave at være inspirator, gå foran, gøre forsøg, udløse og fordele viden og erfaringer, være frontløber, hjælpe til, at forældre i en stresset hverdag også får det tilbud, som børnene her skal have.
Jeg kan bekræfte over for hr. Frank Dahlgaard, at det offentlige naturligvis ikke kan klare det her alene, og jeg vil gerne understrege, at forældrene skal være med, når der træffes beslutninger om madtilbud, og selvfølgelig også være med til at betale for maden.
Det er jo netop det, Århus også peger på, og det kan så oven i købet hænge sammen og hvile i sig selv, og jeg er enig i hr. Erling Christensens version af det.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-01-10:
Ja tak.
Her er jo en klassisk politisk uenighed, og det er jo sådan set fair nok, men mener statsministeren, at man får mere ansvarlige familier og forældre og selvhjulpne forældre og børn ved, at staten og det offentlige, kommunerne, går ind og påtager sig en opgave, som tidligere har været i familieregi og i forældreregi?
Selvfølgelig er sund mad godt, det er da rigtigt, men skal alt rigtigt og godt komme fra staten og det offentlige?
Er det måden at skabe selvhjulpne og ansvarlige forældre og familier på, at så snart det kikser en lille smule, så kommer staten og kommunerne løbende og løser opgaven og finansierer den delvis?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-01-10:
Der er det først og fremmest forældrenes ansvar, at børnene får en sund, ernæringsrigtig kost, hvor i øvrigt alle de ting, som hr. Erling Christensen i den forbindelse tog med ind, bør være i forældrenes erindring, når de sørger for, at deres børn får
en ordentlig kost
Sådan bør det være.
At man så på den enkelte skole indretter sig, så man giver nogle tilbud, ville også være fint, men i og med at man gør det på den enkelte skole i den enkelte kommune, understreger man jo, at det er forældrene, der har ansvaret for at finde ud af, hvordan det i givet fald skal finde sted, og at det ikke er staten, der har ansvaret.
Jeg synes, det er en meget, meget markant uenighed, der tegner sig, men ikke i spørgsmålet om, at det er vigtigt, at børnene får en ernæringsrigtig kost.
Det må statsministeren ikke misforstå.
Jeg bliver nødt til at tage ordet en enkelt gang mere, fordi statsministeren ikke fik besvaret mit spørgsmål.
Statsministeren siger i forrige runde, at den danske befolkning er en af de bedst oplyste om EU-forhold.
Det er altså den befolkning, der imod statsministerens ønske stemte nej til euroen.
Så spørger jeg, om statsministeren ikke kan bekræfte, at det sandsynligvis er på grund af de folkeafstemninger, vi har haft tradition for at have om EU-traktater, og så siger statsministeren, at med hensyn til folkeafstemninger vil han henholde sig til grundloven.
Det er jo sådan set to forskellige ting, og jeg vil bede statsministeren forholde sig til det, jeg spurgte om.
Den anden diskussion om hvidbog osv.: Jamen regeringen kan udgive alle de bøger, den vil, og vi deltager gerne også fremover i alle diskussionerne om det her. Men vi må bare efterlyse, at statsministeren nævner ét politisk område
i EU-politikken, hvor man er villig til at rykke sig, for at bygge bro er jo ikke kun dialog og samtale, at bygge bro er også, at man kommer hinanden i møde, og at man anviser steder, hvor man er villig til at ændre sin politik for at komme det flertal i befolkningen, der stemte nej den 28. september sidste år, i møde
Og statsministeren har overhovedet ikke nævnt et eneste eksempel, hvor regeringen er villig til at give sig i sin EU-politik.
Erling Christensen (S), 2001-01-10:
Når jeg bad om ordet igen, er det, fordi jeg fornemmer i det, der bliver spurgt om her, at hr. Frank Dahlgaard betragter Århusforældre som ansvarsløse.
Efter min opfattelse af det, jeg har hørt fra Århus, så tvinger Århus Kommune ikke nogen rådvilde ansvarsløse forældre til at sætte deres børn til en skolebespisning, og det må jeg så bede statsministeren bekræfte over for mig. Med hensyn til Århus har jeg oplevet det sådan - og jeg vil så spørge statsministeren, om det ikke også har været statsministerens oplevelse - at det her er et kommunalt tilbud til ansvarsfulde forældre, som er omsorgsfulde over for deres børn.
Der er jo ingen, der tvinger kommunerne til at søge rådgivning og støtte af de 150 mio. til det formål.
Det her er et tilbud, som man ansvarsfuldt kan ansøge om at få del i.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-01-10:
Statsministeren havde jo en anledning, da han skulle omdanne sin regering, til at tage en eurokritisk minister ind.
Det havde været et klart signal; det havde været brobyggeri.
Det gjorde man ikke.
Nu nævner statsministeren selv hvidbogen.
Så vidt jeg har forstået, har signalet indtil nu været fra regeringen, at den skal skrives i Statsministeriet af embedsmændene dér.
Men hvis statsministeren vil bygge bro, var det så ikke en god, konstruktiv idé at invitere folk, som har en kritisk, unionsskeptisk indstilling, med til at udarbejde denne hvidbog?
Jeg kan da fra min organisation stille med de første fire professorer, tre lektorer og en tidligere forligsmand, statens forligsmand, altså respekterede samfundsstøtter med indsigt på de her områder, og jeg bidrager gerne.
Så bliver den troværdig, så bliver den spændende, så kan den bruges til noget.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-01-10:
Jeg er selvfølgelig glad for at få bekræftet, at der skal bygges bro, og at det er holdningen, men jeg har meget svært ved at se, at det, statsministeren så lægger op til, reelt også er en byggen bro.
For selvfølgelig skal der være dialog som forudsætning for at kunne finde en fælles forståelse, men skal man bygge bro mellem to forskellige synspunkter, så kræver det jo også, at man er villig til at flytte sig.
Og det, jeg hører statsministeren sige og også i virkeligheden har hørt siden den 28. september 2000, er sådan et signal om: Jamen så forstå det dog! Nu skal vi ud med nogle folkehøringer.
Vi skal ud at forklare dem, der har stemt nej, hvorfor de tog fejl.
Vi skal forklare, hvorfor det projekt, statsministeren går ind for, i virkeligheden er godt, frem for at acceptere, at befolkningens flertal har underkendt folketingsflertallet og statsministeren.
Og så sige: Jamen så er der noget i politikken, der må laves om.
Der er jo ikke med ét eneste ord nævnt noget om, at man vil se på sin EU-politik og komme befolkningens flertal i
møde ved at ændre i sin politik
Tværtimod har vi set den nye udenrigsminister være klart citeret i landets aviser for, at EU-politikken fra regeringens side står klippefast og ikke ændres.
Bygge bro er dialog, det er samtale, det er at diskutere tingene, men det er jo også, at man er villig til at flytte sig.
Og det er altså jasiden, der tabte folkeafstemningen, skulle jeg lige hilse at sige.
Det eneste, man sidder og venter på, er at få forklaret tingene, så man håber at få flere til at gå ind for ens egen linje, og så venter man på, at nejsiden er villig til at flytte sig.
Men man er ikke villig til, som jeg hører det, at flytte sig på nogen som helst politiske punkter.
Det savner jeg, og det vil jeg gerne efterlyse statsministerens reaktion på.
Arne Rolighed (S), 2001-01-10:
Stereotaktisk strålebehandling har igennem mange år vist sig at fungere effektivt, i og med at man nu på dokumenteret grundlag kan gå ind og behandle ved svulster i hjernen.
Med hensyn til stereotaktisk strålebehandling har jeg lyst til at sige, at vi har to forskningscentre i Danmark, et i Århus og et på Rigshospitalet, og jeg har fået oplyst fra de to centre, at såfremt patienter bliver visiteret til de to centre, så vil man lave en undersøgelse, og er der det mindste perspektiv i en stereotaktisk strålebehandling på de to centre, der vedrører helbredelse, livsforlængelse eller bare det at tilføre kvalitet til livet, så vil de komme med i den protokol, der foregår.
For så vidt angår Carl von Hess Hospital i Hammelburg, så er der faktisk lavet en del forskning og dokumentationsarbejde omkring regional kemoterapi, så hvis det er inden for det, der er veldokumenteret, er det o.k. for os at blive behandlet på Carl von Hess Hospital eller et andet sted i udlandet. Problemet er imidlertid også her, at der i vid udstrækning er tale om udokumenteret behandling, og der har vi den grundetik i det danske sygehusvæsen, som regeringen tilslutter sig, at der skal være en god faglig dokumentation for behandlingen.
Er der ikke det, må man se at få lavet et forskningsprogram.
Vi mener, det er forkert at lave udokumenteret behandlingstilbud og åbne op for hele det område; ikke alene af økonomiske grunde, og dermed at skatteborgerne skal bære en byrde, uden at der er dokumentation for, at det hjælper, men også set ud fra patientens sikkerhedsmæssige vinkel er det forkert.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-10:
»Kan statsministeren bekræfte, at beføjelsen til at indføre rotation i Kommissionen overlades til EU ved ratifikationen af Nicetraktaten, og at en række EU-ordførere derfor tager fejl, når de tror, at spørgsmålet om overladelse af suverænitet kan udskydes til det tidspunkt, hvor beslutningen om rotation bliver truffet?«
Skriftlig begrundelse
Nicetraktaten indeholder en protokol, som giver EU mulighed for at indføre en rotationsordning for kommissærer.
Der vil således på et tidspunkt, hvor EU har 27 medlemslande kunne indføres en Kommission med 20 eller 15 medlemmer.
I værste fald kan dette medføre, at et medlemsland i fremtiden i op mod halvdelen af tiden ikke vil være repræsenteret i Kommissionen.
Ordførere fra en række partier, herunder regeringspartierne, har ifølge Børsen d. 21. december 2000 den opfattelse, at spørgsmålet om overladelse af suverænitet først bliver aktuelt i det øjeblik, EU træffer en sådan beslutning.
Heri tager disse ordførere jo imidlertid fejl.
Suverænitetsoverladelsen sker i det øjeblik, EU får beføjelse til med enstemmighed i Ministerrådet at gennemføre en foranstaltning.
Det er derfor en misforståelse at tro, at dette spørgsmål kan skydes til hjørnespark.
Hvis Danmark ratificerer Nicetraktaten, så vil en senere regering kunne godkende en rotationsordning med henvisning til, at suverænitetsafgivelsen fandt sted ved tiltrædelsen af Nicetraktaten.
Når jeg stiller statsministeren det her spørgsmål, hænger det jo sammen med, at bl.a. statsministerens partifælle, formanden for Folketingets Europaudvalg, hr. Claus Larsen-Jensen, i Information i december har udtalt, at spørgsmålet om rotation i Europa-Kommissionen skulle være sendt til hjørnespark, og at det vil kræve en traktatændring til sin tid, hvis der skal indføres en rotationsordning.
Her vil jeg bare gerne bede statsministeren præcisere, således at formanden for Folketingets Europaudvalg ikke går og udspreder falske oplysninger til befolkningen, at det er med Nicetraktaten, at rotationsordningen indføres, og den juridiske forpligtelse til at indføre rotationen fremgår utvetydigt og klart af selve Nicetraktaten og kan ikke efterfølgende fortrydes.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-01-10:
Spørgsmålet, som hr. Keld Albrechtsen har stillet mig - og må jeg indirekte, selv om jeg er i tvivl om, hvorvidt det er lovligt, alligevel ønske et godt nytår - lyder, om jeg kan bekræfte, at beføjelsen til at indføre rotation i Kommissionen overlades til EU ved ratifikation af Nicetraktaten.
Og så stilles der det spørgsmål, om det er ensbetydende med suverænitetsafgivelse - med en fri oversættelse af spørgsmålet.
Hvis vi nu tager spørgsmålet, om det er ensbetydende med suverænitetsafgivelse, kan jeg sige, at jeg tidligere har udtalt mig om det spørgsmål, og det er min vurdering, at det ikke vil være ensbetydende med, at Danmark afgiver suverænitet, at vi i givet fald, når vi bliver 27 lande, forhandler en rotationsordning. Det bygger jeg først og fremmest på et notat, som jeg ved, at Justitsministeriet har udarbejdet og oversendt til bl.a. Europaudvalget, tror jeg, den 6. december sidste år.
Justitsministeriet vurderer, at det at indføre en bestemmelse om rotation i Nicetraktaten ikke indebærer suverænitetsafgivelse.
Og Justitsministeriet vurderer i det notat så også, at det derfor heller ikke indebærer, at grundlovens § 20 kommer i anvendelse i forhold til det her.
Det synes jeg er det første, som det er meget vigtigt at slå fast, for når det er slået fast, er resten af spørgsmålet sådan set mindre væsentligt.
Jeg har ikke læst det, hr. Claus
Larsen-Jensen har sagt i Information i december, men jeg kan fornemme på spørgeren, at det centrale er, om vi afgiver suverænitet, eller vi ikke afgiver suverænitet, og der er det Justitsministeriets vurdering, som jeg deler, at det gør vi ikke.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-10:
Det har jeg meget respekt for.
Jeg vil da også gerne ønske statsministeren et godt nytår.
Men problemet er jo, at hr. Claus Larsen-Jensen har givet befolkningen det indtryk, at spørgsmålet om indførelsen af en rotationsordning var noget, som vi på et senere tidspunkt kunne lave om, blokere for eller nedlægge veto mod.
Det vil sige noget, som efter hans opfattelse sendes til hjørnespark.
Jeg vil gerne lade spørgsmålet om suverænitetsafgivelse ligge til et efterfølgende spørgsmål, fordi jeg synes, det er uhyre vigtigt at få afklaret, at der ikke er den fortrydelsesmulighed, som hr. Claus Larsen-Jensen gik rundt og forestillede sig, fordi han har misforstået traktatteksten.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-01-10:
Ja, altså jeg tror, det er bedst for vores dialog her i dag, at vi ikke diskuterer, om Europaudvalgets formand og Socialdemokratiets europapolitiske ordfører er blevet citeret korrekt eller ikke korrekt engang for en måned eller to siden.
Lad os holde os til vores dialog.
Her kan jeg til det andet spørgsmål, som hr. Keld Albrechtsen spurgte mig om, nemlig om Danmark er forpligtet, prøve at give min version: Spørgsmålet om Kommissionens størrelse og sammensætning i et udvidet EU er blevet løst i Nicetraktaten på en sådan måde, at princippet om én kommissær pr. medlemsland er blevet skrevet ind i Traktaten.
Det har hele tiden været et klart dansk ønske at få det skrevet ind i Traktaten.
Det har vi så fået.
Det er de store lande, der i 2005 afgiver den ene af deres to kommissærer, så den næste Kommission kommer til - fra 2005 og frem - at bestå af én kommissær pr. land.
Når så EU når op på 27 medlemslande, som hr. Keld Albrechtsen er inde på, så skal der forhandles om en løsning, sådan at Kommissionen i fremtiden bliver færre end 27.
Hvor mange færre skal forhandles; det står der ikke noget om i Traktaten.
Så er det vigtigt at holde fast i, at den fremtidige sammensætning af Kommissionen til den tid, og det kan ske enten i år 2010 eller år 2015, forudsætter enighed mellem alle medlemslandene, også med de 12 nye som EU til den tid er udvidet med.
Det har været meget vigtigt for den danske regering og for mig at sikre, at vi med andre ord ikke allerede nu trak en samlet løsning ned over hovedet på alle de nye ansøgerlande.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-01-10:
Godt nytår.
Jeg synes, det er et problem, at statsministeren gang på gang både i efterårets diskussioner og også nu her i starten af det nye års diskussioner om EU-forhold tømmer suverænitetsproblemet for indhold.
Hvis man kan lave helt grundlæggende om i EU-konstruktionen, hvis man kan tage et lands kommissær væk fra den Kommission, som har eneretten til at stille forslag, uden at det har noget som helst at gøre med, at Danmark overlader suverænitet, og at det derfor ikke skal gennemføres med fem sjettedeles flertal eller gennem en folkeafstemning, så har man jo reelt tømt suverænitetsbegrebet for indhold.
Det har stort set ikke nogen betydning, når man kan lave så grundlæggende om, uden at det går ind under suverænitetsbegrebet.