Frank Jensen (S), 1998-04-02:
Jeg vil gerne takke ordførerne for den konstruktive modtagelse, som de to lovforslag også har fået ved denne førstebehandling, som jo er den anden førstebehandling af den meget store reform, og jeg er meget enig med fru Elisabeth Arnold, når hun karakteriserer det som en meget stor reform, en grundlæggende reform i vores samfund, som jo berører det helt principielle, nemlig magtens tredeling i vores samfund, vores grundlovsgivne opdeling af magtens treenighed.
Jeg vil - da det her har været til førstebehandling én gang - alene benytte denne lejlighed til at knytte nogle kommentarer til de punkter, der er trukket op, hvor der fremstår en uenighed. Jeg har noteret, at der er et stort flertal i Folketinget, der vil bidrage til reformens gennemførelse, og det er jeg selvsagt glad for.
Det har været trukket frem også ved denne anden førstebehandling, at der er partier, der er betænkelige ved, at når vi nu gennemfører denne yderligere markering af domstolenes uafhængighed, vil det være forbundet med, at det parlamentariske ministeransvar vil forsvinde.
Det er jo sådan, at man ikke både kan blæse og have mel i munden.
Her træffer man et valg; der er ingen mellemproportional mellem, at der er et ministeransvar, og at der ikke er et ministeransvar.
Som jeg også har tilkendegivet i forbindelse med den første behandling, vi havde af lovforslaget, betyder det ikke, at Rigsrevisionens kompetence forsvinder.
Rigsrevisionen vil fortsat have kompetence som revision over for domstolene.
Nu er jeg ked af, at fru Birthe Rønn Hornbech ikke har tid til at overvære behandlingen længere, sådan at vi kunne bruge forhandlingen i dag til at komme det videre, og også den konservative ordfører har åbenbart forladt salen.
Det skal jeg beklage, men af hensyn til, at de måske har tid til at læse forhandlingerne fra mødet her i salen, skal jeg ikke undlade at sige, at Rigsrevisionens kompetence ikke forsvinder, og som det er for alle andre myndigheder, der er underlagt Rigsrevisionen, er de revisionspåtegninger, der kommer fra Rigsrevisionen, revisionsmæssige anvisninger, og for domstolene som for en hvilken som helst anden statslig styrelse eller myndighed, der er underlagt Rigsrevisionen,
er det anvisninger, man kan følge eller ikke følge.
Det er klart, at hvis man ikke følger dem, kan man komme til direkte at bryde de bevillingsmæssige forudsætninger, men så er det jo en helt anden sag. Statsrevisorernes kompetence forsvinder ikke.
Statsrevisorerne kan fortsætte med at afgive deres beretninger om forhold, der bør ændres eller er kritisable set fra deres synspunkt.
Hvem er så i sidste instans ansvarlig for at følge initiativer fra revisionen op?
Det er selvfølgelig bestyrelsen i første instans, men i næste instans vil det være dette Ting.
Det er Folketinget, der hvert år på sin finanslov fastlægger rammerne for de bevillinger, som domstolene vil være underlagt, men det er også Folketinget, der i de anmærkninger, som ofte følger bevillingerne fra Folketinget, kommer med de tilkendegivelser, som bevillingen skal følges op af.
Jeg mener ikke, at Folketinget på nogen måde har afgivet sin mulighed for at komme med anvisninger og også stille klare krav til domstolene i forhold til bevillinger, der er givet af Tinget.
Folketinget vil ikke afskrive sig muligheden
for undervejs i løbet af et bevillingsår at følge de anvisninger op.
Det vil ske ved at stille spørgsmål til domstolene via den til enhver tid siddende justitsminister.
Det er ærgerligt, at de to store borgerlige partier ikke har tid til at overvære forhandlingerne, så vi kunne være kommet det skridt videre.
Jeg håber, at det så bliver muligt at gøre det ved en anden lejlighed.
Jeg skal sige til hr. Bendt Bendtsen, som mener, at der er tale om, at et pseudoproblem her bliver løst, at det er jeg ikke enig i.
Jeg mener, at vi med lovforslaget får skabt de rammer, som også forfatningen har tænkt, nemlig at domstolene også på det administrative og økonomiske område, når først Folketinget har givet bevillingerne, skal have den selvforvaltning og det egetansvar, som lovforslaget her lægger op til.
Jeg er til gengæld glad for, at alle stort set - sådan fik jeg noteret det - er enige i, at vi skal have et dommerudnævnelsesråd, og at Dommerudnævnelsesrådet også skal bidrage til en bredere rekruttering.
Det er ikke ensbetydende med, at dygtige medarbejdere i Justitsministeriet er afskåret fra at søge ud til domstolene.
Jeg deler fru Sonja Albrinks synspunkt
, at det selvfølgelig ikke afskærer medarbejdere i Justitsministeriet fra at søge til domstolene.
Det vil fortsat være muligt, og jeg tror også, at medarbejdere fra Justitsministeriet vil have gode chancer for også i fremtiden at kunne opnå ansættelse som dommere.
Det, de ændringer, vi her laver, betyder og medfører af konsekvenser, er, at de konstitutioner, som medarbejdere i Justitsministeriet har kunnet opnå som formiddagsdommere i byretten, vil forsvinde, men at medarbejdere i ministeriet fortsat kan blive konstitueret som dommere, men så bliver det på samme grundlag, som gælder for andre, der søger konstitution.
Vi har valgt at lave en speciel konstitutionsmodel for advokater, og det er, fordi advokater, som er private næringsdrivende, kan have vanskeligheder ved at søge væk fra deres private erhverv i en 9-måneders-periode, da de jo ikke har nogen garanti for, at de vil opnå ansættelse som dommer gennem konstitutionen, men muligvis skal vende tilbage til advokatgerningen.
Derfor er det fornuftigt at give dem mulighed for at kunne få en 3-måneders-konstitution som dommer.
Jeg var på samme vis som fru Dorte Bennedsen lamslået over de tilkendegivelser, som kom fra hr. Skaarup.
Jeg må sige, at jeg har svært ved at finde et udtryk, der rigtig passer til den kommentar, vi hørte om, at der skulle være tale om, at domstolene i Danmark var korrumperede.
Jeg tror, at den højesteretsdommer, der blev henvist til i replikken, vil føle sig beskæmmet over at blive taget op i den sammenhæng, som hr. Skaarup placerede ham i.
Men lad det stå for hr. Skaarups egen regning.
Jeg har for mit eget vedkommende bestemt ingen anledning til på nogen måde at tilkendegive nogen som helst enighed i synspunktet, men opfattede det nærmest som en arrogant tilkendegivelse over for vores domstole, som for mig at se er nogle af de bedste i verden til at sikre habilitet og kvalitet i deres gerning.
Hr. Sjursen var som andre foruden af den parlamentariske kontrol og det parlamentariske ansvar optaget af bibeskæftigelsen.
Også hr. Aage Frandsen brugte en del af sin ordførertale til at komme med tilkendegivelser om den model, regeringen har lagt op til.
Vi er gået efter det indholdsmæssige, det materielle i at sikre uafhængighed ved domstolene, og det er, at der ikke på nogen måde kan herske tvivl om dommerens habilitet i de sager, som dommeren beskæftiger sig med i retten, og dommeren kan gøre sig inhabil ved at have beskæftigelse uden for retten i forskellige sammenhænge.
Derfor skal der være fuld offentlighed om det.
Der skal være adgang til aktindsigt i de bijob, som dommere har ved siden af gerningen som dommere.
Det vil der blive, for
det skal årlig indrapporteres.
For så vidt angår det økonomiske, kan jeg godt se, at der kan være en sammenhæng mellem størrelsen af betalingen og tidsforbruget.
Her mener vi, og jeg tror også, det var det, hr. Sjursen lagde vægt på, at det er nødvendigt, at de bijob, dommerne påtager sig, på ingen måde må skygge for deres hovederhverv, nemlig dommergerningen.
Derfor vil vi kræve som en ny model, at dommerne årlig skal indrapportere det økonomiske afkast, de har af bibeskæftigelsen.
Det skal retspræsidenten føre tilsyn med, så retspræsidenten kan gribe ind, når en dommer har fået et antal bijob eller en mængde af bijob, der gør, at dommerens bibeskæftigelse overskygger hovedgerningen.
Så spørger hr. Aage Frandsen
, om retspræsidenterne nu er de bedste til det.
Det er min forventning, og det fremgår også af lovforslaget, at Præsidentrådet vil tage drøftelser, når loven er vedtaget, om det her spørgsmål og gennem de drøftelser anlægge en praksis for omfanget af bibeskæftigelse, også når det drejer sig om, hvornår der skal skrides ind over for en dommer, der ikke selv er i stand til at begrænse sin bibeskæftigelse.
Jeg håber og tror, at der vil være et stort flertal i Folketinget, der vil slutte op om den model.
Det har vi efterhånden brug for.
Denne reform har været længe undervejs, flere år er der gået, fra det store domstolsudvalg blev sat i arbejde med højesteretspræsidenten som formand.
Det lavede et godt arbejde, som har dannet grundlag for de to lovforslag.
Nu har vi brug for, at de kan blive vedtaget,
sådan at vi kan komme i gang med etablering af den nye styrelse. Vi har også brug for det i Justitsministeriet af hensyn til, at de medarbejdere, som i dag er i styrelsen, ikke skal gå i al uvished, for, som det fremgår af lovforslaget, er der her tale om stillinger, der skal nyopslås, så det er selvfølgelig også, for at vi kan føre en respektabel personalepolitik i den lange fase, inden en ny model vil kunne blive vedtaget af Folketinget.