Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-05-25:
Jeg skal gøre det meget kort, for jeg har ikke fornemmelsen af, at der i den forstand er stillet spørgsmål undervejs, som kalder på svar.
Jeg vil bare benytte lejligheden til at takke for debatten, som måske snarere har problematiseret en række forhold, end den har givet nogle præcise svar på, hvad det er, der skal til.
Det får mig jo sådan til at understrege det, der også var en pointe i mit første indlæg, nemlig at det, der er den regionale udfordring, jo i høj grad også er den nationale udfordring, nemlig helt grundlæggende at sørge
for, at vi har ordentlige rammebetingelser, og det arbejder regeringen jo målrettet på.
Jeg synes også, at der er grund til at glæde sig over, at de prognoser, der er på vej, og det kan man jo læse om i medierne, tyder på, at den udvikling i negativ retning, der har været på beskæftigelsessiden, nu synes at være brudt.
Det skaber jo en forudsætning for, at også regionerne i Danmark nu får en bedre mulighed for at styrke deres position.
Der har jo været en del af debatten, der er gået på det med de statslige arbejdspladser, som jo også er en del af forespørgslen, og der er flere af ordførerne, bl.a. de socialdemokratiske, der også sådan har været lidt skosende i forhold til, hvor de statslige arbejdspladser er henne.
Der må jeg jo bare sige, at det jo sådan set ikke er nogen kunst at lave statslige arbejdspladser.
Det er jo så den gamle opskrift, at nu skal vi sidde og bage nogle offentlige budgetter op, og staten skal etablere nogle arbejdspladser.
Dem kan vi så drysse ud over landet, og det bliver man jo rigtig glad for det ene sted, hvor der falder
seks arbejdspladser ned, selv om det jo ikke rigtig gør noget i forhold til alle de andre steder, hvor de seks arbejdspladser ikke drysser ned.
Til det vil jeg gerne sige, at denne her regering har haft det som en generel ledestjerne at holde igen på statens egne rammer, på statens eget område
, og derfor er det en uretfærdig bedømmelse, når man kredser så meget om, hvor de statslige arbejdspladser er henne, fordi det, regeringen har gjort, jo stort set er udelukkende at lade den vækst, der er plads til i forhold til de 2010-planer, som vi har adopteret fra den tidligere regering, komme kommuner og amter til bedste.
Så man kan sige, at prisen for - i anførselstegn - at der ikke er opfundet en masse nye statslige arbejdspladser, vi kan drysse ud over landet, jo har været, at de ressourcer, der ellers skulle bruges til at blive ved med at bage staten op, i stedet er blevet brugt til at kunne etablere nye arbejdspladser i kommunerne, nye arbejdspladser i amterne
, og hvis man leder efter noget, der har en regional effekt, så må man da sige, at en vækst i beskæftigelsen i kommuner og amter slår da ligeligt bedre regionalt igennem end en vækst i en række statslige departementer, som har en tendens til at falde her i Københavnsområdet.
Det er sådan set også det tankesæt, der kan ligge bag det svar, jeg synes jeg må give hr. Kristen Touborg, som jeg fornemmer er den eneste, der egentlig stillede et konkret spørgsmål, nemlig hvor vi er henne i forhold til regeringens strukturudspil på sygehusområdet og arbejdspladser.
Hvad vil effekten være af det? Her må jeg jo igen sige, at dette er hovedlinjen i regeringens udspil, som vi jo forhandler, og derfor har hr. Kristen Touborg også selv indflydelse på, hvordan spørgsmålet skal besvares.
Det kræver jo bare, at hr. Kristen Touborgs parti løser billet til den næste rejse frem mod en aftale ved at erkende, at tre brikker skal lægges fast i puslespillet, før vi pusler videre.
Det, der er grundtrækket her, er jo en decentralisering af opgaver fra stat til kommuner, fra amt til kommuner, hvilket jo alt andet lige, når ressourcer og arbejdspladser følger med, betyder, at det yderste led styrkes.
Samtidig med at det yderste led styrkes rent beskæftigelsesmæssigt, ja, så styrkes det yderste led altså også til at kunne agere og spille en rolle i lokalsamfundet og i regionen.
Må jeg om sygehusområdet sige, når der bliver spurgt, hvor vi vil være henne arbejdspladsmæssigt, at det, der er regeringens hovedinteresse, når vi diskuterer sygehuse, sådan set er patienterne.
Det kan være, at det overrasker SF, som muligvis har andre prioriteter, når vi diskuterer sundhed, men det er regeringens hovedprioritet.
Vi ser nu sådan på det, at vi indretter sundhedsvæsenet af hensyn til patienternes helbredelse og patienternes overlevelse, og der er jo ingen grund til at lægge skjul på, at det på nogle strækninger kalder på en centralisering af visse funktioner i vores sygehusvæsen, fordi der er nogle steder, hvor nærhed og kvalitet sådan set er hinandens modsætning.
Så ja til strukturreform eller nej til strukturreform: Der er ingen grund til at betvivle, at vi får en yderligere specialisering af vores sundhedsvæsen i årene fremover.
Jeg skal ikke lægge op til, at vi tager hul på sådan en stor strukturdebat, den har vi haft for et par uger siden, og vi får den jo sikkert a flere omgange igen, men det er jo netop derfor, at vi lægger vægt på, at kommunerne kommer på banen, sådan at de lokale, nære sundhedstilbud kan udbygges.
Så jeg tror, at man i konsekvens af vores udspil vil opleve bevægelser begge veje.
Man vil på nogle strækninger opleve, at nogle specialer samles nogle færre steder af hensyn til patienternes overlevelse, af hensyn til patienternes behandling.
Samtidig vil man opleve en decentralisering, fordi de opgaver, der i dag kun kan løses på sygehuse, i højere grad kan løses hos speciallæger.
En række af de mennesker, der i dag får deres behandling på de medicinske afdelinger i sygehusene, vil i stedet få deres tilbud derhjemme eller i deres lokalsamfund ved kommunens medvirken.
Så det er altså en balance, der går begge veje.
For regeringen er det en hovedprioritet fortsat at arbejde målrettet for, at vi skaber gode udviklingsmuligheder i alle dele af Danmark.
Det er jo også derfor, at vi håber og tror på, at nye større, stærkere kommuner kan spille en rolle her.
Det er jo også derfor, at vi på det seneste har vist en parathed til at åbne op, sådan at de regioner, der er en del af regeringens udspil, i tilgift til at drive sygehusopgaven også får den meget vigtige opgave, det kan være at koordinere på f.eks. erhvervsfremmeområdet.
På den måde marcherer nye stærkere kommuner ikke bare fremad for at skabe udvikling i deres egen kommune, men marcherer altså også den samme vej.
Jeg synes, at debatten her i dag har givet god inspiration til de konkrete udfordringer, som bl.a. nye regioner og nye kommuner kommer til at stå med i fremtiden.