Ulla Tørnæs (V), 2004-10-20:
Så det ser jeg sådan set ikke nogen modsætning i.
Og dog, for en stor del af debatten, da loven om gennemsigtighed og åbenhed blev drøftet både her i Folketinget og også i offentligheden, drejede sig lige præcis om nogle af de elementer, som lovforslaget her tager fat på, nemlig påstanden om, som det blev fremført tilbage i foråret 2002, at den rå karakter ikke kan stå alene, og at den rå karakter ikke giver et fyldestgørende billede af en skoles undervisningskvalitet.
Det er et synspunkt, som jeg deler, et synspunkt, som jeg hele tiden har været enig i, hvorfor jeg allerede tilbage i 2002 klart tilkendegav, at vi ville arbejde videre på at kvalificere lige præcis det element i lovforslaget.
Og det er så det, vi gør med det lovforslag, som fremsættes her.
Derfor kan det selvfølgelig alligevel komme bag på mig, at de partier, som dengang stemte imod selve lovforslaget med baggrund i, at de rå karakterer altså ikke kunne stå alene, nu er dem – de selv samme partier – der står forrest i kritikken af, at vi med lovforslaget her introducerer det, vi har valgt at kalde en skolescore.
Lad det så være, men hvad værre er, så gives forslaget om indførelse af en skolescore nogle direkte forkerte motiver.
Der tales om ranking, der tales om bureaukrati.
Begge dele er forkert.
Der er ikke tale om, at vi laver en ranking af skoler.
Der er heller ikke tale om, at vi indfører et stort, nyt bureaukratisk system, i og med at der jo altså er tale om oplysninger, som findes i forvejen, og som er tilgængelige på centrale databaser.
Så der er ikke tale om, at vi påfører skolerne et unødigt bureaukrati, som de må bruge ressourcer på, og at de dermed ikke kan bruge ressourcer på det, der er deres egentlige kerneopgave, nemlig undervisning.
Det er altså en fejlslutning.
Det er ligeledes en fejlslutning, når fru Margrethe Vestager i et spørgsmål, jeg tror, det var til fru Helle Sjelle, forsøger at stille en modsætning op, hvor spørgsmålet går noget i retning af: Hvad så med det frie skolevalg på tværs af kommunegrænser, hvis der er flere, der søger om optagelse på en skole, end der egentlig er plads til?
Hvem forventer man så skolen vil optage: elever med en høj social status, altså elever med forældre med en høj uddannelsesmæssig baggrund, eller elever, der kommer fra et andet socialt lag?
Så jeg må jo altså hermed konstatere, at fru Margrethe Vestager og Det Radikale Venstre afviser introduktionen af en skolescore på et fejlagtigt grundlag.
Som nævnt handler det ikke om at ranke skoler, og det handler ikke om at indføre et unødigt bureaukrati.
Det handler derimod om, som jeg synes fru Helle Sjelle ganske glimrende beskrev det, at identificere mønsterbryderskoler for derigennem at lære af de gode eksempler.
For et halvt års tid siden var der en – synes jeg – ganske god debat i offentligheden, som drejede sig om, at arbejderbevægelsens nyhedsbrev A4 havde lavet en sådan socioøkonomisk analyse af en række skoler og faktisk havde fundet frem til en række mønsterbryderskoler, hvor man virkelig har formået at bryde den negative sociale arv.
Der blev nævnt skoler som Bakkeskolen i Esbjerg, men også andre skoler, hvor man altså havde en elevsammensætning, som ikke nødvendigvis betingede, at man havde et resultat, der i det her tilfælde lå over landsgennemsnittet.
Det synes jeg er nyttig og givtig information, det synes jeg er nyttig og givtig viden, som er vigtig for kommunalpolitikere, som har ansvaret for skoledriften i den enkelte kommune, men også for os som landspolitikere; at give instrumenter til at identificere mønsterbryderskoler, altså give instrumenter til at identificere: Hvad er det, der gør en forskel?
Hvad er det, der gør, at vi formår at bryde den negative sociale arv?
Noget, som i øvrigt OECD-rapporten pegede på at vi ikke er gode nok til, hvorfor vi altså ønsker at få fokus på lige præcis den her del gennem indførelsen af en skolescore.
Så blev det nævnt, at i andre lande har man erfaringer med at lave noget tilsvarende.
I Sverige gør man det, og i Storbritannien gør man det ligeledes.
Konklusionen for mig er, at på trods af at der er tale om komplekse informationer – det skal jeg være den første til at medgive – mener jeg ikke, at det i et moderne samfund er en begrundelse for at hemmeligholde informationer om karakterer og slet ikke kvalificering af informationerne i form af, at vi altså tager højde for forskellige socioøkonomiske faktorer.
Så alt i alt synes jeg, at der her er tale om en særdeles fornuftig videreudvikling, udbygning, af loven om gennemsigtighed og åbenhed.