Bertel Haarder (V), 2002-12-03:
Regeringen kan ikke støtte de seks beslutningsforslag, for de rammer skævt i forhold til, hvordan sagerne står i EU.
Der er kommet nye og klart forbedrede regler om åbne debatter i EU, der er kommet en aktindsigtsforordning, der er kommet en ny og bedre aftale om komiteernes arbejde, der er kommet en ny hvidbog om bedre regeringsførelse, der er taget hul på at skabe et nyt system for videnskabelig rådgivning af høj kvalitet, og også i Konventet om EU's fremtid tegner der sig en generel enighed om yderligere åbenhed.
Sidste år blev der efter bl.a. dansk pres vedtaget en ny forordning om øget aktindsigt i EU.
Forpligtelsen til aktindsigt omfatter også EU's komiteer, som jeg vil omtale senere.
Der er adgang til aktindsigt i dokumenter fra komiteerne efter de samme betingelser, som gælder for Kommissionen.
Kommissionen har eksempelvis fået pålagt at oprette et register til offentliggørelse af samtlige dokumenter, som oversendes til Europa-Parlamentet, hvilket er helt afgørende for den enkelte borgers mulighed for at søge aktindsigt.
Aktindsigt er altså blevet reglen og afslag på aktindsigt undtagelsen.
Institutionerne skal i hvert enkelt tilfælde begrunde afslag ud fra en konkret vurdering af det enkelte dokument, og mange af forordningens undtagelsesbestemmelser gør sig i øvrigt også gældende i den offentlighedslov, som er gældende for den danske forvaltning.
Danmark arbejder for en liberal udmøntning af forordningen.
Det er navnlig vigtigt, at der gives udtømmende begrundelser for afslag, og endvidere må Ombudsmandens vurderinger tillægges stor vægt.
I enkelte sager havde Danmark gerne set, at man var gået videre; det gjaldt også, da forordningen blev handlet på plads.
Men retningen er klar: den går i retning af større åbenhed.
I Sevilla blev det besluttet, at når Rådet lovgiver, skal der indføres åbne drøftelser i Rådet i henhold til proceduren for fælles beslutningstagen.
Vi har tilmed overopfyldt, hvad der blev aftalt i Sevilla i det råd, jeg selv er formand for, nemlig Rådet for indre anliggender.
Der har vi haft to åbne debatter om lovgivningen, hvor der ikke har været tale om fælles beslutningstagning.
Vi har haft åbne debatter om sager vedrørende fødevarer, landbrug, miljø, det indre marked og som nævnt retlige og indre anliggender.
Det nye system har fungeret i praksis; borgerne kan følge forhandlingerne; alle kan se, hvad deres ministre har ment om forskellige forslag.
Ikke mindst under de afsluttende forhandlinger har vi kunnet følge forhandlingens forløb på tæt hold.
Det er noget nyt.
Vi har fået afmystificeret EU som et system, hvor beslutningerne træffes bag lukkede døre.
Der er således tale om et væsentligt skridt i retning af åbenhed.
Det gælder også, når Rådet og Europa-Parlamentet forhandler om sager i fælles beslutningstagning.
Jeg kan i øvrigt oplyse, at regeringens repræsentant i Konventet, Henning Christophersen, arbejder aktivt for at fremme denne prioritet, altså åbenheden.
Traktatens regler om åbenhed bør yderligere forstærkes og præciseres, og de ting, som der nu er enighed om, kunne i et vist omfang med fordel traktatfæstes.
EU's beslutningsprocedurer skal naturligvis være åbne for alle, der ønsker information, eller som selv vil bidrage med forslag og synspunkter.
Forslag om at registrere aktører, som repræsenterer den ene eller anden holdning, er nok unødig kompliceret.
Det er vel i sidste ende heller ikke den bedste afspejling af grundlæggende demokratiske principper, hvis man gør det på den måde.
Man kan spørge, om det ville være i overensstemmelse med foreningsfriheden.
Det drejer sig om at give alle aktører mulighed for at komme til orde og bidrage til debatten på lige vilkår.
Det skal være argumentet og ikke visitkortet, der er afgørende.
Det er grundlæggende politikernes, Rådets og Kommissionens ansvar at sikre, at de enkelte særinteresser ikke får større indflydelse, end de bør have.
Sådan skal det være i et demokrati.
Kommissionen har en lang tradition for at gennemføre høringer af eksterne parter i forbindelse med formuleringen af gennemførelsen af sine politikker.
Disse høringer omfatter et bredt spektrum af eksterne parter, herunder virksomheder og organisationer samt hel- og halvoffentlige institutioner i medlemslandene.
Kommissionens hvidbog om nye styreformer i EU lægger op til forbedringer på dette punkt.
Sigtet er at skabe
en mere åben beslutningsproces og inddrage flere borgere i udformningen og gennemførelsen af EU's politikker
Der tilstræbes bl.a. en stærkere hørings- og dialogkultur og flere og bredere høringer.
Det skal ske tidligere i processen, og det skal gælde alle dele af Kommissionen.
I dag kan man f.eks. finde alle høringssvar om Kommissionens nye bioteknologistrategi på internettet.
Det er et eksempel til efterfølgelse.
Den danske regering støtter, at der fastlægges klare kriterier for, hvornår en organisation er formelt berettiget til at blive hørt om et nyt forslag.
Alle skal kunne bidrage.
Jeg giver forslagsstillerne ret i, at EU-embedsmændenes primære opgave er at forvalte EU's politikker, men regeringen skønner det ikke hensigtsmæssigt at sætte grænser for deres kontakt og deres dialog med offentligheden eller med andre aktører.
I globaliseringens tidsalder er det nu engang sådan, at den danske regering hverken kan eller vil forbyde internationale aktører at tage direkte kontakt til samarbejdspartnere her i landet.
Sådan er den moderne verden indrettet.
Jeg har fuld tiltro til, at vi i Danmark har et embedsmandskorps og nogle erhvervsorganisationer, som forstår professionelt at håndtere internationale henvendelser og også fra medarbejdere i Europa-Kommissionen.
Igen er det åbenheden, der er afgørende. Med hensyn til demokratiet i komiteerne, altså beslutningsforslag nr. B 10, vil jeg sige, at der i en række tilfælde er betydelige fordele ved, at Rådets og Parlamentets arbejde kan koncentreres om spørgsmål af politisk karakter, mens spørgsmål om teknisk og administrativ udmøntning afhandles i komiteer.
Sådan er det jo altså også i Danmark med lovgivning og bemyndigelser og cirkulærer og bekendtgørelser.
Konsekvenserne af, at hvert enkelt land - sådan som forslagsstillerne ønsker - skulle kunne indbringe enhver givet komitésag for Rådet, ville være uoverskuelige.
Det ville overbebyrde Rådets dagsorden og være særinteressernes sejr over hensynet til helheden.
EU-systemet ville blive uoverskueligt, hvis alle de tekniske og forvaltningsmæssige beslutninger skulle tages af lovgiverne selv.
Det kunne vi jo heller ikke drømme om her i Tinget.
Komiteernes rolle er at hjælpe med at fjerne de tekniske detaljer fra den politiske proces, sådan at der kan fokuseres på det politiske indhold. Hvert medlemslands repræsentation i komiteerne sikrer, at de tekniske og administrative forskrifter kan fastsættes under hensyntagen til medlemslandenes specifikke forhold.
Det betyder ikke, at komitéprocedurer ikke er vigtige.
Derfor forelægger
den danske regering komitésager for Folketingets Europaudvalg.
Et arbejdsvilkår er de til tider korte frister, som forslagsstillerne nævner.
Dem må vi forsøge at leve med, og jeg synes også, det går nogenlunde.
I bemærkningerne til forslaget nævnes 1999-afgørelsens ændringer af komitologisystemet.
Det var en betydelig forbedring og en forenkling af komitésystemet, der blev opnået med denne afgørelse i 1999. Her blev der bl.a. opnået følgende: Reduktion af antallet af komitéprocedurer fra 5 til 3, retningslinjer for komiteernes arbejde og sagsområder, en standardforretningsorden for komiteerne. Komiteerne fik vanskeligere ved at komme igennem med forslag under den såkaldte forskriftsprocedure.
Rådet fik dermed mulighed for at forkaste alle Kommissionens forslag efter forskriftsproceduren med kvalificeret flertal.
Der blev indført et retligt krav om regelmæssig underretning af Europa-Parlamentet, ligesom Parlamentet skal have tilsendt bl.a. dagsordener fra udvalgenes møder, afstemningsresultater og mødeprotokoller samt lister over de myndigheder og organer, som de personer, der repræsenterer medlemsstaterne, kommer fra.
Åbenheden i komiteerne er blevet forbedret.
Kommissionens regler for aktindsigt dækker også komiteerne.
Der er offentlige lister over alle komiteer i EF-Tidende.
Man er nu i gang med at implementere 1999-afgørelsen i komiteerne, sådan at der hersker et klart og gennemskueligt system for komiteernes procedure.
Danmark presser på for, at denne gennemførelse snarest muligt bliver tilendebragt, og det sker sandsynligvis til foråret under det græske formandskab.
Ændringer og forenklinger af komitésystemet diskuteres også i Konventet.
Regeringens repræsentant har foreslået en yderligere forenkling af regler og procedurer for komitésystemet.
De danske kriterier i denne proces er gennemsigtighed og enkelhed.
Jeg kan således ikke godkende den meget negative udlægning af resultatet af forhandlingerne om den særlige Lamfalussyrapports anbefalinger.
Vedtagelsen af denne lovgivning om de finansielle markeder er tværtimod et godt eksempel på, at en effektiv reguleringsprocedure er nødvendig for at følge med i en sektor, der udvikler sig så hurtigt, som værdipapirmarkederne gør det.
Det er til gavn for alle,
især forbrugerne
Til sidst til forslaget om de videnskabelige vurderinger.
De videnskabelige høringer i forbindelse med konkrete lovforslag gennemføres i dag gennem høring af de videnskabelige komiteer.
Med nedsættelsen af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet har Kommissionen taget hul på en proces, der generelt skal reformere strukturen af de eksisterende komiteer inden for forbrugersundhed og levnedsmiddelsikkerhed.
I systemet under Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet vil der blive nedsat en videnskabelig komité med otte underliggende ekspertpaneler.
Ekspertpanelerne vil bestå af uafhængige videnskabelige eksperter, der afgiver udtalelser på foranledning af Kommissionen, men derudover vil panelerne kunne afgive resultater på egen foranledning eller efter anmodning fra Europa-Parlamentet eller en medlemsstat.
De nærmere gennemførelsesbestemmelser vil blive fastsat af Kommissionen.
Der er set med regeringens øjne tale om et vigtigt skridt også på dette punkt i retning af at sikre rådgivning
af høj kvalitet på dette vigtige område
Dertil kommer, at det naturligvis fortsat står en medlemsstat frit for at indhente andre vurderinger.
Hvis en medlemsstat er utilfreds med en ekspertvurdering, som Kommissionen har indhentet,
så kan medlemsstaten selv lade udarbejde en alternativ ekspertvurdering og præsentere resultatet i den relevante komité.
Jeg vil gerne undskylde over for formanden, at jeg talte så længe, men det var seks beslutningsforslag, jeg skulle dække, og jeg synes, jeg skylder forslagsstillerne et grundigt svar.