runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-12-04:
Jeg skal blot meddele, at Det Konservative Folkeparti kan støtte forslaget.
Morten Helveg Petersen (RV), 1998-12-04:
I Det Radikale Venstre er vi tilhængere af, at det fremtidige medicintilskudssystem indrettes, så tilskuddene i højere grad målrettes mod patienter med et stort behov for lægemidler.
Loven søger at tage højde for det forhold, at den årlige udgift til køb af lægemidler kan være beskeden for nogle medicinbrugere, men økonomisk stærkt belastende for andre, og dette har vi søgt at tage højde for ved at sammenholde sygesikringsloven med den sociale servicelov. Der vil være nogle, der får større medicinudgifter, end de har i dag.
Der vil her typisk være tale om mennesker med et relativt lille medicinforbrug.
Med lovforslaget gradueres tilskudssatserne efter, hvor stort et medicinforbrug man har.
Derved sikres det, at ressourcerne flyttes fra patienter med et mindre, eventuelt forbigående forbrug til patienter med et større og måske varigt forbrug.
Og det er Det Radikale Venstres opfattelse, at der hermed vil blive et mere retfærdigt medicintilskudssystem end det, der gælder i dag. Hjælp til medicinkøb sker efter såvel reglerne i sygesikringsloven som efter de gældende regler i sociallovgivningen, hvor der bl.a. står i § 82, at kommuner kan yde hjælp til udgifter til bl.a. medicin, der ikke kan dækkes af anden lovgivning, såfremt ansøgeren ikke har økonomisk mulighed for at betale udgiften.
Det vil sige, at der er et klart socialt sigte her.
Det er klart, at en sådan ordning som denne, eller som lovforslaget skitserer det, kræver en effektiv administration, og man bedes også bemærke, at ikrafttrædelsen af loven er sat et godt stykke frem i tiden, så man kan nå at oprette og etablere de administrative systemer, der skal til, for at det her kommer til at fungere fornuftigt.
Der vil selvfølgelig være en masse konkrete ting, som det er relevant at kigge nærmere på i udvalgsbehandlingen, men alt i alt er Det Radikale Venstre positivt indstillet over for lovforslaget, og vi ser frem til udvalgsbehandlingen.
Sonja Albrink (CD), 1998-12-04:
Da fru Yvonne Herløv Andersen ikke kan være til stede, skal jeg på CD's vegne fremføre følgende: Danmark har jo en international førerposition, hvad angår brugerbetaling på sundhedsområdet.
Danskerne er bestemt ikke særlig forkælede i forvejen
Den model, forslaget lægger frem med en behovsafhængig tilskudsordning, tager dette hensyn, men CD vil i hvert fald gerne, at man ser lidt grundigt på nogle af tingene under udvalgsbehandlingen.
Lad mig f.eks. nævne, at vi mener, at der kan opstå problemer, fordi man som storforbruger af medicin risikerer en meget stor egenbetaling lige i starten.
Måske 1.000-1.100 kr. den første gang.
Man kunne derfor godt forestille sig en ordning, så patienten kunne få sin udgift fordelt over året.
Ganske vist henviser bemærkningerne til reglerne i den sociale lovgivning, hvorefter kontanthjælpsmodtagere, studerende og andre lavindkomstgrupper kan få hjælp til medicin, hvis de ikke kan betale.
Men det mener CD ikke dækker problemet godt nok, og vi mener heller ikke, at man på den måde skal gøre medicinudgiften til en social begivenhed.
Det, vi efterlyser i CD, er en mere smidig ordning, og som vi har fået det oplyst, og som ordføreren for De Konservative tidligere har oplyst, har de i Sverige en slags acontoordning i deres apotekersystem, hvor der kan indbetales månedlige beløb.
Det kan ikke være noget større besvær, når man får hele det nye elektroniske register op at stå, og i CD vil vi derfor gerne have, om der måske kunne blive redegjort nærmere for den svenske ordning under udvalgsarbejdet.
Efter § 7 c skal Lægemiddelstyrelsen bedømme medicinforbruget som en forudsætning for at give kronikere tilskuddet på de 100 pct. Det drejer sig faktisk om at gennemgå noget i retning af 25.000 ansøgninger, som der er lavet en beregning over i Medicinudvalgets betænkning, og så skal det konstateres, at der er et fagligt veldokumenteret behov.
Så må vi spørge: Er det ikke lidt administrativt bøvlet, og burde det ikke overvejes, om ikke det kunne gøres mere enkelt?
Og samtidig kunne man så måske også se på patientens adgang til at kunne få støtte til det meget kostbare forbrug.
Et andet forhold, jeg vil berøre, er ansøgninger om enkelttilskud.
Der er nogle læger, som tager sig betalt for at lave en ansøgning, og jeg synes, at man ved den lejlighed må spørge, om det er rimeligt over for patienterne.
Det er faktisk en ekstra belastning oven i de nye regler, der nu gennemføres, og hvad med ansøgningerne fra kronikerne?
Risikerer man nu også at skulle betale for dem?
Med den nye ordning sikres patienten det maksimale tilskud og dermed en mere fair behandling, og det er udmærket, at vi får bragt det forhold i orden.
Alt i alt støtter CD den model, der er foreslået.
Det er jo som sagt også et led i finanslovforliget, men vi mener bare, at der er nogle forhold, som vi gerne vil have kigget på, og som trænger til et nærmere eftersyn under udvalgsbehandlingen.
Lone Møller (S), 1998-12-04:
Jo, Socialdemokratiet vil gerne give Dansk Folkeparti ret i, at der er en besparelse her, og det har Socialdemokratiet ingen skrupler ved, hvis vi kan få nogle besparelser inden for medicinområdet.
Men når man snakker om administrationen af 800-kroners-reglen, som var under den borgerlige regering, så er der altså en væsentlig forskel.
Forskellen er, at dengang omlagde man ikke tilskudssystemet.
Der indførte man bare en egenbetaling.
Så det er forskellen, og det fremgår også klart af forslaget.
Aase D. Madsen (DF), 1998-12-04:
Det lyder meget godt, vil jeg sige til fru Hanne Andersen, men vil fru Hanne Andersen ikke være enig med Dansk Folkeparti i, at det er et besparelsesforslag?
Der skal findes 300 mio. kr. Er det ikke korrekt?
Og i øvrigt med hensyn til administrationen, så må det jo komme an på en prøve.
Dansk Folkeparti tror ikke, at det bliver nogen nem administration.
Hanne Andersen (S), 1998-12-04:
Det var ret forbavsende at høre fru Aase Madsen tale om det her forslag, og der er i hvert fald alvorlige misforståelser i det.
Håndkøbsmedicin, der bliver skrevet på recept hos lægen af hensyn til brugeren, bliver ikke ramt af det her forslag.
Og der er en reel omfordeling, således at folk, der virkelig har et stort og reelt behov, dokumenteret behov for medicin,
virkelig får nogle lettelser i det her forslag.
Administrationen, som fru Aase Madsen talte om, bliver væsentlig anderledes end den administrationsmodel, vi så ved 800-kroners-reglen.
Man siger fra apotekerside, at man kan administrere det på en nem måde, således at alle patienter kan handle på et hvilket som helst apotek i hele landet og få det rette tilskud.
Man skal ikke selv holde rede på boner og kort og andet for at dokumentere sit behov.
Enhver apoteker kan klart se, hvornår man skal have tilskud, og hvornår tilskudsgrænsen skal flyttes på grund af forbruget.
Aase D. Madsen (DF), 1998-12-04:
Da Dansk Folkepartis ordfører på området, fru Birthe Skaarup, ikke kan være til stede, skal jeg på Dansk Folkepartis vegne sige følgende: Som de gældende tilskudsregler er nu, ydes der enten 100 pct., 74,7 pct. eller 49,8 pct. i tilskud til lægeordinerede lægemidler, som er optaget på en særlig fortegnelse fra Sundhedsministeriet. Og dette tilskud ydes uafhængig af patientens økonomiske situation eller sociale forhold.
Endvidere yder den offentlige sygesikring et tilskud på enten 49,8 pct. eller 74,7 pct. til håndkøbslægemidler, som er optaget på fortegnelsen over tilskudsberettigede lægemidler, og som receptordineres til pensionister eller ved behandling af patienter med varige lidelser.
Disse bestemmelser har man valgt at lave om på i forbindelse med finansloven for 1999.
Det er en klar forringelse over for borgerne med en egenbetaling på 500 kr. årlig til følge samt nogle tilskudssatser, hvor man får tilskud på 50 pct. på et forbrug mellem 500 kr. og 1.200 kr., 75 pct. i tilskud til et forbrug mellem 1.200 kr. og 2.800 kr. samt 85 pct. i tilskud til forbrug over 2.800 kr. pr. år.
Finanslovpartiernes begrundelse for forslaget er at omfordele og anvende 500-kroners-puljen til de personer, der i dag bruger flest penge på medicin.
Dansk Folkeparti mener ikke, den argumentation holder.
De penge, man sparer i første omgang, mener vi hurtigt bliver ædt op af administrationen.
For omkring ni år siden blev der indført en egenbetaling
på 800 kr.
Erfaringerne fra dengang er ikke gode.
Det hele endte i et administrativt kaos, så ordningen blev hurtigt afskaffet.
Dansk Folkeparti tror, at præcis det samme vil gentage sig, såfremt forslaget vedtages.
Og det gør det selvfølgelig, men blot ikke med Dansk Folkepartis stemmer.
Endvidere er der også udmeldt fra regeringen, at der ikke er tale om et besparelsesforslag, men en omlægning.
Men når man i forslaget kan læse, at sygesikringen får en mindre udgift på 275 mio. kr. samt en mindre udgift efter den sociale lovgivning på 74 mio. kr. i 1999, altså i alt 322 mio. kr., så kan der bestemt ikke være tale om en omlægning. Nej, det er et rent besparelsesforslag. Endvidere bliver der også tale om en central registrering af befolkningens medicinforbrug og en øget administrativ belastning af apoteker og sygesikringen, og det kan vi naturligvis ikke gå ind for. Selv om apotekerne i dag har edb, må vi se i øjnene, at en stor del af registreringen skal foregå centralt.
Det er jo ikke alle kunder, som bruger deres stamapotek, og ifølge Apotekerforeningen ekspederes der omkring 50 mio. recepter om året. Økonomisk har samfundet ikke råd til at lave besparelser på medicinordningen.
Dansk Folkeparti tager klart afstand fra denne besparelse på sundhedsområdet.
Aage Frandsen (SF), 1998-12-04:
Da SF's ordfører, hr. Jørn Jespersen, desværre ikke kan være til stede i dag, skal jeg på hans vegne fremføre SF's synspunkter.
Regeringen lancerede jo sine planer omkring medicintilskud som en slags Robin Hood-model: Nu skulle dem, der havde et lavt forbrug, betale noget mere, og dem, der havde et højt forbrug, skulle have et højere tilskud.
Det lød i og for sig meget rimeligt, kunne vi godt se, men dette forslag er jo også andet.
Det er jo et forslag, hvor sundhedsministeren, som egentlig trænger til penge, ikke til sig selv men til sundhedssektoren, har afleveret 300 mio. kr.
til finansministeren.
Og det er vi imod.
Vi har ikke noget imod, at man kigger på omlægningen, som det ligger som tankegang her, men sådan, som det er blevet, er vi imod det.
Vi er godt klar over, at det jo ikke er noget, sundhedsministeren har villet, men at der er nogle andre, der vil det, og at der er nogle andre, der bestemmer, og sådan er det blevet.
Det betyder altså også, at vi ikke kan støtte det forslag her.
En mulighed havde været, at man havde lavet en model, der hvilede i sig selv på det her område.
Noget andet er, at vi også vil fremsætte nogle ændringsforslag i overensstemmelse med de forslag, der er kommet fra Diabetesforeningen, Hjerteforeningen og Astma- og Allergiforeningen om en anden tilskudsform til visse medicinområder.
Og ellers vil vi foreslå, hvis der skal komme penge ud af det her, at pengene bruges inden for sundhedssektoren på områder, som jeg er helt overbevist om at sundhedsministeren vil være glad ved at skulle udmønte.
For det første: den såkaldte ventelistegaranti - regeringens eget mål om, at der skal være ventelistegaranti.
Nu ved jeg jo godt, at der er givet mange garantier, men det her er en af de garantier, regeringen har givet, som man ikke nedprioriterer, og hvor der rent faktisk sker noget nu.
På de medicinske afdelinger for de gamle og også inden for psykiatrien ser man nedskæringer.
For det andet: plejehjemsområdet
, så ældre, der er færdigbehandlet, kan udskrives.
For det tredje: at man fik styrket forskningen i alternativ behandling.
Det ved vi også godt at der er behov for.
For det fjerde: at man satsede mere på genoptræning.
For det femte: øget indsats på ernærings- og kostområdet
Dette er områder, som vil styrke det forebyggende, områder, som vil hjælpe på den manglende behandling, der sker inden for sundhedsvæsenet, områder, som vi er overbevist om at sundhedsministeren, hvis sundhedsministeren havde magt, som han har agt, gerne ville have støttet, men så skulle det ikke være.
Vi støtter ikke forslaget.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-12-04:
Jo, 3.600 kr. kan være et ganske højt beløb for ganske almindelige mennesker, og jeg skal ikke lægge skjul på, at her er vi på smertegrænsen.
Frank Aaen (EL), 1998-12-04:
Jeg skal såmænd bare anholde en enkelt bemærkning om de 3.600 kr.
Det skal man altså være temmelig højtlønnet for at synes.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-12-04:
Den konservative sundhedsordfører kan ikke være til stede, og derfor skal jeg på hendes vegne sige følgende: I Det konservative Folkeparti støtter vi ideen om et nyt behovsafhængigt medicintilskudssystem.
Vi er af den opfattelse, at folk, der kun lider af forbigående sygdomme og har behov for kurpræparater nogle gange om året, godt kan betale mere selv.
Her er der ingen grund til, at man yder et højt offentligt tilskud på næsten 75 pct. eller 50 pct.
Derfor finder vi tanken med 500-kroners-reglen meget fornuftig.
Men på den anden side er det vigtigt for os, at kronisk syge og ældre, der dagligt må indtage medicin, ikke bliver stillet væsentligt ringere i et nyt medicintilskudssystem.
Da det jo i forvejen ikke er særlig sjovt at være syg, skal vi ikke gøre det endnu værre ved også at gøre de syge fattige.
Så selv om det nye system stiller visse kronikere en anelse ringere end tidligere, mener vi, at det økonomisk stadig er til at overkomme.
Nogle af dem, der virkelig vil mærke omlægningen, er diabetikerne.
De vil dog højst komme til at betale 3.600 kr. om året til deres medicin, men de fleste diabetikere forventes at have en mindre egenbetaling end de gennemsnitlige 300 kr. om måneden.
Samtidig skal de dog afholde udgifter til måleudstyr, så de kan kontrollere deres sygdom, og det er vigtigt, at lovgivningen i socialministerens regi ikke ændres eller spænder ben for hjælpen til det testmateriale, diabetikerne har brug for. Med indførelsen af det nye system kan vi forudse visse problemer med den førstegangsudgift, man skal af med på apoteket.
Netop fordi tilskuddet først træder i kraft efter en fuld egenbetaling på 500 kr., og tilskuddet på visse lægemidler er faldet fra 75 pct. til 50 pct., ja, så kan det betyde, at man skal af med måske 1.000 kr. første gang, man skal ned at hente sin medicin.
Det kan være ganske mange penge at tage ud af budgettet.
Ikke bare for den enlige mor,
men også for helt almindelige familier.
Det ønsker vi en løsning på, hvilket jeg også kan forstå at ministeren er imødekommende over for.
I bemærkningerne henvises til § 82 i lov om aktiv socialpolitik samt receptbekendtgørelsen.
Det er et par ventiler, der muligvis kan bruges, men det vil også betyde en vis klientgørelse af de folk, der pludselig skal henvises til det sociale system på trods af, at de ellers ikke har nogen sociale problemer.
Derfor håber vi, at det er et emne, vi kan arbejde videre med i udvalget.
I Det Konservative Folkeparti føler vi os tiltrukket af den såkaldte svenske model, hvor der er indført et kreditsystem på apoteket - ikke noget stort statsligt kreditsystem, men hvor et selvstændigt firma forestår opgaven.
Vi har i forbindelse med udmøntningen af loven været forbeholdne over for de regler, der nu bliver gældende for kriterierne vedrørende, om et lægemiddel skal have generelt tilskud eller ej.
Og vi har stadig vore bekymringer.
Men vi sætter vores lid til, at Lægemiddelstyrelsen vil træffe nogle klare gennemsigtige afgørelser, hvor et eventuelt afslag er lægefagligt begrundet.
Overordnet er det her et godt lovforslag, og derfor kan vi støtte det.
Frank Aaen (EL), 1998-12-04:
Jeg støtter gerne de kronisk syge.
Enhedslisten går jo ind for, at al lægeordineret medicin burde være gratis.
Men det, man foreslår her, er altså, at 2,3 millioner danskere, næsten halvdelen af danskerne, nu kommer af med ekstra penge for medicin.
Det er da en asocial skat, der vil noget!
Jeg mener: Her indfører man altså en skat, som udelukkende rammer folk, der er syge og har brug for medicin.
Og jeg siger gerne igen: Det er garanteret en god liberal grundholdning, men den er ikke social, og det er ikke Enhedslistens.
Der er ingen tvivl om, at man godt kan diskutere, om det gældende system skal laves anderledes, men det er efter vores opfattelse fuldstændig at lægge gift for en diskussion at starte med at sige, at der skal spares mindst 300 mio. kr., før vi kan gå i gang med at lave systemet om.
Og det er altså 300 mio. kr., der først og fremmest betales af folk, som har den ene forskel i forhold til alle mulige andre, at de har brug for medicin.
Jeg ved godt, at nogle siger, at 546 kr., som det typisk ville kunne være for folk med et mindre medicinforbrug, ikke er noget særligt.
Det er det altså for nogle mennesker.
Og det er altså faktisk også sådan, at sygdom som så meget andet er fordelt asocialt i samfundet, således at lavere indkomstgrupper har højere sygdomsfrekvenser, højere medicinforbrug end andre befolkningsgrupper.
Så det er dobbelt asocialt.
Både fordi det rammer folk, der er syge, frem for dem, der ikke er syge, og det rammer også i højere grad folk med lave indtægter.
Vi synes, det er en asocial måde at samle penge sammen på, og igen: Hvad bruges pengene til?
De 300 mio. kr. er jo igen en del af de penge, der kun går til ét, nemlig at finansiere skattelettelser til erhvervslivet.
Der er ikke andre områder på finansloven, der virkelig får en begunstigelse ud af det, som er lagt foran os med finanslovforslaget, end det private erhvervsliv, aktieejere, landmænd.
Det er penge fra syge mennesker til dem, der har rigeligt i forvejen.
Det er det, det her forslag går ud på.
Hvis man går ud fra, at det her skulle være indkomstneutralt, ville vi gerne være gået ind i en diskussion om, hvordan sådan et system bedst muligt skrues sammen.
Men vi går ikke ind og diskuterer et forslag, der som udgangspunkt har, at der skal spares 320 mio. kr.
Preben Rudiengaard (V), 1998-12-04:
Med hensyn til den skat på 500 kr., som hr. Frank Aaen refererer til, må jeg sige: Der er jo i forvejen skat på medicin, og medicinen koster under alle omstændigheder penge.
Men der er i dag forskellige tilskudsordninger på 50 pct. og 75 pct. osv., og nu sorterer vi det bare på en anden måde.
Og jeg synes, det også ville klæde hr. Aaen at se på, at det er kronikerne, der har det store behov.
Hvis hr. Frank Aaen havde hørt efter, hvad jeg sagde, ville han have hørt, at jeg sagde, at vi jo stadig væk vil fastholde loftet i den aftale, der er mellem regeringen og medicinalindustrien. Samtidig må vi sige, at hvis man ser på de patienter, der har brug for meget medicin, dvs. de kroniske, for hvem der kan være en udgift på 18.000-25.000 kr. om året, så kommer de væsentligt ned i det her system. Og jeg vil gerne sikre, at vores kronikere får en ordentlig, sufficient medikamentel behandling.
Medens hr. Frank Aaen og jeg, hvis vi havde en banal lungebetændelse og så skulle have penicillin, nok kunne klare at betale de første 500 kr. til dette.
Og det vil sige, at det er den gruppe, som får en selvbetaling, og det synes jeg er i god tråd med en god liberal grundholdning.
Frank Aaen (EL), 1998-12-04:
Det er bare til den meget omsorgsfulde bemærkning fra Venstres ordfører om, at medicinudgifterne stiger og stiger:
Jeg synes, det skal slås fast ved starten af denne debat, at når de stiger og stiger, synes Venstre, man skal løse det problem ved at gøre det dyrere for dem, der har brug for medicinen.
Det er altså forbrugerne, der betaler og ikke industrien; den er fredet.
Preben Rudiengaard (V), 1998-12-04:
Det er helt befriende endelig at skulle være ordfører for sin egen sag.
Men under alle omstændigheder vil jeg da gerne sige, at den danske befolknings forbrug af medicin har været jævnt stigende gennem de senere år.
Og årsagen skal nok ses i lyset af, at vi har fået dyrere medicintyper på markedet, men man kan også se det på den måde, at vi i dag er i stand til at behandle flere og anderledes typer patienter end tidligere, og samtidig er befolkningens krav til behandling øget.
Det er således, at det samlede sygesikringstilskud ligger på omkring 4,2 mia. kr. årligt, og vi hører en idelig jamren fra amterne over udgifterne til medicin.
Derfor er der behov for at ændre dette tilskudssystem, og Venstre kan tilslutte sig, at vi nu får det behovsafhængige tilskudssystem, som fru Hanne Andersen har beskrevet.
Det vil sige, at patienter med et lille forbrug betaler hele beløbet indtil en vis grænse, medens patienter med et stort, nødvendigt medicinbehov får dækket det med 100 pct., når de når op til en vis grænse eller limit.
Heri ligger der efter vores opfattelse i Venstre en højere grad af egenomsorg for mere banale lidelser, medens de svageste patienter, og det vil sige de kroniske, får en bedre støtte nu, end det har været tilfældet tidligere.
Vi kan derfor i Venstre tilslutte os forslaget, men vil anføre, at der er nogle forhold, som vi gerne vil have opklaret:
Først og fremmest finder vi, at Lægemiddelstyrelsen med hensyn til sin definition af tilskud - og her tænker jeg på generelt tilskud, klausuleret tilskud og enkelttilskud - nok burde gøre det lidt anderledes, end den har gjort det tidligere, for vi kan en gang imellem have det indtryk
, at Lægemiddelstyrelsen er en stat i staten, forstået på den måde, at den uden at få den fornødne ekspertise, selv om den har Medicintilskudsnævnet til at rådgive sig, siger: Sådan skal det være!
Og vi vil gerne arbejde lidt på, vil jeg sige til ministeren, at man eksempelvis fik lægemiddelindustrien placeret i Medicintilskudsnævnet, for vi har den opfattelse, at vi har brug for erhvervet, og at erhvervet kan give os noget.
Så derfor er det vigtigt for os at prøve at se det i det perspektiv.
Samtidig vil vi gerne sige, at vi helt klart må fastholde, at der ikke med lovforslaget, som det ligger nu, og når loven bliver vedtaget, må ske et skred i den aftale, der er mellem regeringen og lægemiddelindustrien om det, der hedder loftet for prisudviklingen på lægemiddelområdet.
Jeg har nogle øvrige spørgsmål, men jeg kan se, at den gule lampe allerede er tændt, så dem vil jeg stille under
udvalgsbehandlingen
Men jeg vil helt klart give udtryk for her, at Venstre er positivt indstillet over for lovforslaget og tilsiger det en hurtig og velvillig udvalgsbehandling.
Jann Sjursen (KRF), 1998-12-04:
Det foreliggende lovforslag er en del af finanslovaftalen mellem seks forligspartier, og Kristeligt Folkeparti er jo et af de partier, som er med i forligskredsen, og derfor kan jeg selvfølgelig tilsige ministeren og regeringen
Kristeligt Folkepartis støtte til det fremsatte lovforslag.
Og det skyldes jo ikke mindst, at vi har været med til at pege på ønsker, som er blevet opfyldt i forbindelse med finanslovforhandlingerne, og de ønsker skal jo også finansieres, og lovforslaget her tilvejebringer en del af finansieringsgrundlaget for finansloven.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-12-04:
Vores ordfører på området kan desværre ikke være til stede, men jeg kan på Fremskridtspartiets vegne sige, at vi ikke kan støtte lovforslaget.
Enhver form for afgiftsforhøjelse og afgifter er simpelt hen det samme, som at borgerne skal betale mere i skat, så det kan vi ikke støtte.
Jette Gottlieb (EL), 1998-12-04:
På vegne af vores ordfører, hr. Frank Aaen, skal jeg meddele, at Enhedslisten på det foreliggende grundlag er imod dette forslag.
Sonja Albrink (CD), 1998-12-04:
Også dette forslag er led i finansloven for 1999, og jeg skal ikke gå nærmere ind i forslaget, men blot sige, at CD støtter forslaget.