Kim Behnke (FRI), 2000-10-24:
Set i lyset af, at der jo i øjeblikket pågår forhandlinger om finansloven for 2001, hvor SF og Enhedslisten ikke bare er valgt som regeringens parlamentariske grundlag, men også som nøglepartier i den anledning, er spørgsmålet jo, hvor mange af disse syv skatteforslag, der kommer til afstemning i den form, de har her.
Lytter man til SF's og ikke mindst Enhedslistens ordfører, kan man jo med gru forvente, at der laves en finanslovaftale om de syv skatteforslag med det resultat, at de forslag, der indebærer en skærpelse af erhvervsbeskatningen, bliver gennemført af Folketinget, mens de forslag, der lægger op til lempelser for erhvervslivet, ikke bliver gennemført.
Det var i hvert fald det, der var tilfældet forud for den endelige aftale om pinsepakken i 1998.
Men da man valgte at indgå politiske aftaler med de andre socialister i Folketinget, havnede man altså på det niveau, vi kender i dag, og oven i det blev der tale om en betydelig skærpelse af anden skattelovgivning for erhvervslivet.
Regeringen og ikke mindst den socialdemokratiske ordfører er meget optaget af det begreb, at der skal være neutralitet.
Skatteministeren skriver i de fælles bemærkninger til en række af forslagene, at der er tale om, at når man ser dem under ét, er der tale om neutralitet, og så er der en tabel, der viser, at hvis man bare kigger langt nok ud i fremtiden, kan alt betragtes som neutralt.
Men hvis dette neutralitetsbegreb virkelig skulle gøres gældende, har skatteministeren altså på nuværende tidspunkt et betragteligt efterslæb af penge, som burde tilbagesendes til erhvervslivet. Hvis vi holder op med at regne procenter, men i stedet regner i absolutte tal, har dansk erhvervsliv aldrig nogen sinde betalt så mange penge i skatter og afgifter, som man gør i øjeblikket. Bevares, en række af de skatter og afgifter, der bliver betalt, skyldes, at det går godt i visse brancher.
Men dette ekstra provenu, som skatteministeren får ind - ikke fordi skattelovgivningen er skærpet, men alene fordi det går godt i erhvervslivet - burde jo også omfattes af samme lakmusprøve, nemlig neutralitetsprincippet, så de penge blev tilbageført til erhvervslivet frem for at gå til - og man får jo tårer i øjnene, når man hører talen fra venstrefløjen - at dække velfærdsstatens behov for hele tiden at få penge.
Det er den, der lyder: Udgifterne stiger, indtil de dækker alle indtægterne.
Og det er jo det, der er tilfældet.
De ekstra milliarder, der vælter ind i statskassen i disse år, bliver jo med det samme kanaliseret videre via andre paragraffer i finansloven til både det ene og det andet til at dække udgifter, som vi slet ikke kendte for bare en håndfuld år siden.
Det er udgifter, man finder på i forskellige ministerier og udvalg osv., og som dagen efter, at de er vedtaget, nærmest bliver betragtet som grundlovssikrede velfærdsgoder, og hvis man sætter spørgsmålstegn ved, om nu vores velfærdssamfund ikke kunne klare at leve uden dem, ja, så bliver man med det samme beskyldt for at være ikke maskinstormer, men velfærdsstormer, der vil vælte hele det danske velfærdssamfund - til trods for, at en lang, lang række af de udgifter havde man ikke engang fundet på for bare en håndfuld år siden.
Den argumentation, der bliver lagt til grund her i dag om, at erhvervslivet skal betale noget mere, for ellers styrter velfærdssamfundet i grus, er altså en hul argumentation, som ikke hører hjemme nogen som helst steder - især ikke, når man ser på de kendsgerninger, der kan læses af enhver finanslov eller enhver tillægsbevillingslov, nemlig at erhvervslivet aldrig har betalt så meget, som de gør i øjeblikket.
Over til de konkrete forslag: Hvis vi i dag skulle stemme om disse forslag, ville vi stemme nej til nedsættelsen af selskabsskatten.
Og hvorfor nu det?
Går vi i Frihed 2000 ikke ind for lavere skatter?
Men selv begrebet lavere skatter kan have en pris, der er for høj, og i dette tilfælde
er prisen for høj
For hvem er det, der får glæde af, at selskabsskatten sænkes med disse sølle 2 pct. fra 32 pct. til 30 pct.?
Og hvem er det, der kommer til at betale for det?
Ja, ser vi på det næste forslag, nemlig L 31, er det jo primært over de ændrede afskrivningsregler, man finansierer det.
Og hvem er det, der kommer til at lide under de ændrede afskrivningsregler?
Næh, det er ude i de små og mellemstore virksomheder i håndværk, industri og landbrug, man kommer til at betale regningen, for dér betaler man ikke selskabsskat, medmindre man er så heldig, at der et enkelt år er overskud på bedriften.
Hr. Frank Aaen havde en karikatur over dansk erhvervsliv som et sted, hvor man bare skovler penge ind.
Jeg kunne ønske, at hr. Frank Aaen selv ville starte en virksomhed, når nu guldet ligger derude, lige til at samle op.
Næh, for ganske mange danske små og mellemstore erhvervsvirksomheder er det et spørgsmål, om året overhovedet ender med overskud, eller det går som sidste år, hvor det endte med underskud, og i de situationer er det fuldstændig underordnet, om man skal betale 2 pct. mere eller mindre i selskabsskat. Men det er absolut ikke underordnet, hvilken afskrivningsprofil man kan have på de nødvendige investeringer, man skal gøre.
En række af investeringerne i landbruget er jo ikke engang noget, man påtager sig, fordi man synes, man vil forbedre bedriften.
Næh, det kommer som lovkrav: Nu skal der så og så mange beholdere til for akkumulering af gylle, osv., osv.
Landbruget tvinges til nogle investeringer, og nu ændrer man så afskrivningsprofilen til skade for disse bedrifter.
Når regeringen siden 1993 har haft held til at forringe erhvervslivets likviditet, er det hele tiden sket ud fra forestillingen om, at det er bedre at forbedre statens likviditet end at have likviditet i virksomhederne, og langt hen ad vejen har man kunnet gøre det, uden at skaderne er blevet så store endnu.
Det skyldes, at vi heldigvis har et relativt lavt renteniveau, så virksomhedernes likviditetsforringelser har kunnet refinansieres gennem forhøjelse af kassekredit osv., uden at virksomhederne har lidt så stor skade, som man ellers kunne frygte.
Men hvis vi i de kommende år risikerer, at der kommer en højere markedsrente, vil hundredvis, måske tusindvis af virksomheder lide rentedøden, for de er simpelt hen ikke i stand til at finansiere den likviditet, der skal til, for at de kan betale skatter og afgifter med fremrykkede terminer og med forringede afskrivningsregler.
Vores opfattelse er, at afskrivningsloven i Danmark burde formuleres i én paragraf i én sætning, som lyder: Der kan afskrives - punktum!
Der er jo ikke brug for mere.
Så overlader vi til de enkelte virksomheder ud fra deres særegne behov at finde ud af, hvornår de vil afskrive.
Man kan jo ikke afskrive mere end 100 pct., og så er det udelukkende et likviditetsspørgsmål for statskassen.
Bevares, ministeren har erkendt, at der er visse brancher - i dette tilfælde IT-branchen, fordi det er oppe i tiden - der har brug for at få ændret deres afskrivningsmuligheder.
Men kære skatteminister, der er altså mange andre erhverv derude, der har tilsvarende behov som IT-branchen.
Vi støtter heller ikke, at aktieindkomstbeskatningen skal skærpes.
Tværtimod mener vi, at det, der er sket de seneste år, hvor danskerne har en stigende interesse for aktieinvesteringer, kan man ødelægge til skade for erhvervslivet og til skade for samfundsøkonomien.
Når det gælder L 32, er vi mest positive over for forslaget vedrørende aktiekøb ved virksomhedsoverdragelse, men vi vil gerne se på det under udvalgsarbejdet. Når det gælder L 33 med en pensionsordning for selvstændige erhvervsdrivende, er vi absolut positive, og vi er også absolut positive, når det gælder L 34, altså det store generationsskifteforslag.
Men vil da også godt have afprøvet nogle af de kritiske røster, der har været fremme i offentligheden Så er der L 35 vedrørende CFC-beskatningen, og det er jo et godt eksempel på, hvor galt, det går, når regeringen benytter miljø og ikke mindst kemi som beskatningsgrundlag.
Vi foreslog dengang, at man skulle forbyde CFC; hvis det er så giftigt, så forbyd det dog.
Men regeringen skal jo ud og hente penge ind, så folk kan købe sig aflad til at fortsætte svineriet ved at betale til statskassen.
Men det går jo også galt, så derfor skal vi have ændret på CFC-beskatningen.
Så er der L 36, og det kan vi simpelt hen ikke støtte.
Der er tale om en unødig skærpelse, og den mener vi ikke er nødvendig på nuværende tidspunkt, snarere tværtimod.
Samlet set er det vores opfattelse, at skattepakken, som den ligger her, er en skattepakke, som ikke bør vedtages i sin helhed, og at det er en skattepakke, som antagelig heller ikke kommer til at se sådan ud, når vi kommer frem til at stemme om den.
Med de bemærkninger, jeg har givet her i dag, glæder vi os til at se, hvad der kommer ud af det, når regeringen har indgået finanslovaftale med SF og Enhedslisten.