Marianne Jelved (RV), 2005-06-15:
Jeg vil begynde med at fortælle en historie, og for en sikkerheds skyld skal jeg lige sige, at jeg jo i årenes løb har haft et udmærket samarbejde med Venstre og med Venstrefolk, også med den tidligere forsvarsminister Knud Enggaard, der har en historie, som jeg så godt kan lide, og han kan godt lide at fortælle den.
Nu prøver jeg.
På Kronborg, i gamle dage – det er altså nogle årtier siden – var der faktisk indkvartering af et kompagni soldater, og de havde en særlig vaks major, og når det piskstyrtregnede, så kommanderede han kompagniet ud i gården med fuld udrustning, og så kunne de stå derude og gøre øvelser, og så brølede han alt, hvad han overhovedet kunne: Hvis er skylden?
Og så fik de først fri, når de havde fundet ud af at svare følgende: De Radikale!
PISA og folkeskolen som sådan, frafaldet på ungdomsuddannelserne, ja, det er De Radikale.
Valgresultatet, både i Dansk Folkeparti med deres fremgang og faldet hos Socialdemokraterne, ja, det er De Radikale, og jeg kom ikke engang med nogen gode råd, vil jeg gerne sige.
De Radikales mandatfremgang er jo nærmest en fejltagelse, for så mange cafeer finder der simpelt hen ikke i Skive og Esbjerg, og hver eneste muslim i Danmark er specielt lukket ind af Marianne Jelved.
Gad vide, hvem det er, der har lukket dem ind i Holland, Belgien, Sverige, Tyskland, Frankrig osv.
Det var også De Radikale, der stod for samarbejdspolitikken og den 9. april og er skyld i, at Flensborg ikke er en del af Danmark i dag.
Sådan er det bare, hvis man ser mine mail.
Men De Radikale er jo ikke alene om at være syndebukken.
Han indleder: Kære folketingsmedlem.
Jeg skriver til dig for at fortælle, hvor godt og hjertelig træt jeg er af den danske indvandrerdebat.
Jeg er indvandrer, M052S45904731KAJE.FM.FM
Page 4683
Tuesday, November 8, 2005 4:29 PM
Jeg er lektor ved et – navngivet – universitet, hvor jeg uddanner unge, computerudvikler højteknologiske forskere osv.
I England underviste jeg flere hundrede studerende af anden etnisk baggrund på universitetet i Manchester osv.
Jeg måtte desværre komme til Danmark for at finde ud af, at jeg i England i virkeligheden var en del af et indvandrerproblem og i virkeligheden boede i en ghetto.
I Danmark kan jeg ikke åbne en avis eller tænde for radioen uden at høre, at vi indvandrere er landets største belastning.
Han slutter efter nogle gode råd med at sige: Hvis man har mange muligheder, altså bor i et andet land end Danmark, hvorfor skal man så vælge det samfund, der kombinerer moderat løn, høj skat, en virkelig ubehagelig stemning over for indvandrere, dårlige borgerskabsvilkår og forhindring af familiesammenføring?
Men det er altså både De Radikale og indvandrerne, der er syndebukke.
Vi er landets sande problemer, men vi tager det med et smil, og det vil være mit råd også til indvandrerne: Tag det med et smil.
Man vænner sig til det.
Man kan også tage det lidt alvorligt og spørge sig selv: Hvad er det så udtryk for?
Ja, det er jo udtryk for, at det liberale samfund i en vis forstand er presset, og jeg må sige, at statsministeren var inde på nogle af de forhold, som jeg gerne vil gøre mig fuldstændig enig med statsministeren i, og som jeg faktisk også synes det er vigtigt at vi tager med os rundtomkring, når vi i øvrigt færdes som folkevalgte i Danmark.
Nu taler statsministeren om, at fælles værdier – nogle af dem plejer jeg at kalde fælles principper, men det er underordnet, jeg vil gerne kalde det fælles værdier – retsstaten osv. også er presset, og det er jeg også enig i at vi er.
Derfor bliver jeg også så glad over sådan en lidt munter slutning, som statsministeren runder sin tale af med, at det gælder for den nye opposition, som det gjaldt for den gamle, at oppositionens ultimative opgave er og bliver at forsøge at skubbe regeringen af pinden.
Sådan er det, og sådan skal det være.
Det er jo rigtigt.
Vi skal være uenige i et folkestyre, og der skal være plads til den uenighed.
Det er en del af sikringen af vores fælles værdier, at vi har den uenighed.
Statsministeren siger, at det enkelte menneske er sikret mod vilkårlig behandling fra så vel statsmagten som private grupper.
Så kommer det grusomme attentat mod integrationsministeren, og statsministeren siger, at nogle giver udtryk for, at udlændingepolitikken er forfejlet.
Jeg er fuldstændig enig i, at den type argumenter er virkelig farlige, for der er intet, der kan legitimere, at man bruger vold.
Der er også blevet påpeget andre mulige årsager, nemlig den hårde tone bl.a. i udlændingedebatten.
Der er intet, der kan retfærdiggøre det.
Det er en ærlig sag, siger statsministeren, at være uenig i regeringens politik også på udlændingeområdet, og jeg vil gerne igen understrege, hvor enig og hvor godt jeg synes det er at statsministeren siger det og bruger plads til det her.
Jeg ønsker, at vi kan være fælles om også at prøve at se på nogle af de problemer, som der faktisk er.
Nu ønsker jeg faktisk ikke noget svar af statsministeren, men jeg ønsker lov til at fremføre en målsætning, som jeg faktisk går rundt og har, og som jeg håber, jeg kan vende tilbage til til efteråret, for det kan være, at tingene skal modnes.
Jeg synes også, at det er vigtigt, at vi har retsstatsprincipper, men det forudsætter også, at der er gennemskuelighed og åbenhed, så man som borger kan se, hvad det er, man skal opfylde for at kunne være på den rigtige side f.eks. med hensyn til en ansøgning.
Derfor vil jeg meget gerne have lov til at vende tilbage til, hvordan man sikrer klarhed og åbenhed omkring familiesammenføringsreglerne og administrationen af dem.
Det er ikke noget, jeg lægger op til kiv om nu eller svar på nu, for jeg tror, at det er nogle af de ting, der kan være med til at vise de nye danskere, at de også bliver taget alvorligt som folk, der bor i Danmark, og som har krav på retssikkerhed.
Jeg ville også ønske, at vi kunne udvide de her spørgsmål om retssikkerhed og beskyttelse af individet.
Jeg ville gerne have, at vi kunne sætte fokus på også andre grupper i samfundet, som er hårdt presset.
Der er 60.000 kvinder om året, der er voldsramte.
Jeg vil slet ikke nævne, hvor mange børn der er tale om, for man bliver dårlig af at tænke over det.
M052S45904731KAJE.FM.FM Page 4684
Tuesday, November 8, 2005 4:29 PM andre muligheder til at klare end der, hvor de kan risikere at møde deres mand, som har begået vold mod dem.
Så vil jeg gerne sige noget om det, at Danmark er et godt land at leve i, og at danskerne hører til verdens lykkeligste folk.
Det er jo fantastisk.
Nu kan jeg ikke lade være med at være en lille smule ironisk: På trods af fortidens synder, på trods af den elendighed, som vi har leveret på den ene eller anden måde, og som Det Radikale Venstre i en eller anden forstand er skyld i, så er vi altså verdens lykkeligste folk.
Så giver det jo stof til eftertanke, at vi ikke kan nøjes med at bruge 99 pct. af vores produktion på os selv og levere 1 pct. ud til den fattige ulykkelige verden.
Nu er vi nede på at skulle bruge 99,2 pct. på os selv.
Er det det, der gør os lykkeligere?
Det tror jeg faktisk ikke, og jeg tror, at man skulle prøve at se på nogle andre muligheder for, hvordan man kunne få mange flere med og engageret i de forhold, som vi beskæftiger os med som politikere, når vi arbejder med de internationale og globale dimensioner.
Så vil jeg sige, at vi selvfølgelig også har gode politiske initiativer til, hvordan vi kan forbedre mulighederne for at bevare sammenhængskraften i Danmark, og at vi meget gerne vil ind i integrationsdiskussionerne med regeringen, men det er fantastisk vanskeligt at få plads ved bordet.
Jeg bliver desværre nødt til, hvis jeg skal nå det hele, som det hedder i radikale kredse, at springe noget over.
Vi har brug for, at vi kan lave reformer, at vi kan skabe arbejdspladser, og vi har brug for, at vi bliver bedre til at skabe udvikling.
Jeg vil advare lidt imod en retorik, som regeringen bruger, om, at vi skal være omstillingsparate, fordi det virker lidt tilpasningsagtigt på mig.
Det er viden, kreativitet og omstillingsevne, siger regeringen.
Vi siger viden, kreativitet og udvikling.
Alle i det danske samfund skal være med i udviklingen, i den offentlige sektor, i folkeskolen, som skal blive bedre, ingen kan være uenig i det.
Vi burde jo blive klogere af PISA-undersøgelser.
Hvad er årsagen til, at nogle skoler klarer sig godt i Danmark og andre klarer sig mindre godt?
Vi ville være utrolig glade, hvis vi kunne få diskussionen hen på de baner.
Regeringen og statsministeren taler meget om det brede samarbejde.
Det er vi jo enige i, og det er den forståelse, utrolig mange mennesker har i Danmark, fordi vi er vant til mindretalsregeringer, men vi er bare i en situation, hvor det ikke kan lade sig gøre, og det kan det ikke, fordi den Venstre- og konservativtledede regering har valgt Dansk Folkeparti.
De har desværre ikke tre, det krævede, at De Radikale havde lidt flere mandater, men det kommer.
Men lige nu har regeringen to valg.
Den kan vælge at lave flertal med Dansk Folkeparti eller vælge at lave flertal med Socialdemokraterne.
Regeringen har valgt Dansk Folkeparti.
Derfor har vi jo ikke kunnet indgå nogen aftale eller indgå i reelle forhandlinger om strukturreformen, heller ikke for et år siden, fordi Dansk Folkeparti, inden vi overhovedet kom i gang med forhandlingerne, meddelte offentligheden og regeringen, at den var enig i regeringens udspil.
Så regeringen havde sit flertal.
Lad det være.
Vi har så prøvet nu igen, vi har ikke indgået aftaler med regeringen, vi har indgået noget, som jeg aldrig før har oplevet, og det synes jeg er meget interessant, nemlig stemmeaftaler på halvdelen af lovgivningen til strukturreformen.
Fordi Dansk Folkeparti nøjagtigt definerer, hvad Venstre og De Konservative kan.
Det er fair nok, det er grundlovmedholdeligt, det er politik.
Ingenting at kritisere.
Men det betyder bare, at Socialdemokraterne ikke skal tro, at de kan komme til bordet her.
Regeringen ønsker ikke Socialdemokraterne til bordet, Dansk Folkeparti vil ikke have Socialdemokraterne til bordet, for Dansk Folkeparti har brug for at vise, at det er et regeringsdueligt parti.
Det er de også på vej til at blive.
Se nu forfatningstraktaten, som på en eller anden måde hænger i en tynd tråd.
Page 4685
Tuesday, November 8, 2005 4:29 PM EU-spørgsmålene.
Nej, det er dele af EU-spørgsmålene, for Dansk Folkeparti giver også regeringen mandater til EU-sager.
Jeg siger bare til Danmark: Vi har bevæget os, også politisk, meget mere radikalt – undskyld udtrykket – end det ser ud til.
Vi har de facto en flertalsregering, den har ikke brug for oppositionen, og derfor giver den heller ikke noget.
Dansk Folkeparti er klogt nok til ikke at give noget.
Sådan er virkeligheden, og derfor kan Socialdemokraterne ikke vinde den opinion, som de tror de kan vinde ved at sige, at de arbejder regeringen ud af regeringskontorerne, for der er låst til regeringskontorerne, og regeringen ønsker ikke at blive forstyrret af andre end Dansk Folkeparti, for den har valgt.
Det kan jeg godt forstå.
Hvis jeg førte den politik, som regeringen fører med skattestop og deslige, så ville jeg også vælge Dansk Folkeparti, og det er fair nok.
Men det er det, der er det nye i den politiske situation i Danmark, at vi har meget vanskeligt ved at gå ind og skabe alternativer.
Derfor har statsministeren jo meget mere ret, end han måske selv tænkte, da han skrev slutningen på sin tale, som jeg var inde på i min indledning.
Der er en opposition, og der er en regulær opposition, som vi ikke har været vant til i – jeg havde nær sagt – 100 år, fordi vi har været vant til mindretalsregeringer, der fægtede sig frem på kryds og tværs.
Nu er der en opposition, og det kræver et demokrati at der skal være, og derfor har oppositionen også en særlig opgave, nemlig at afdække, hvad det er, der foregår i magtens korridorer.
Der sidder en flertalsregering, og man skal passe på, at magten ikke stiger den regering til hovedet.
Derfor er der brug for en meget, meget skarp og retfærdig opposition, og det skal regeringen få.