runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Qvist Jørgensen (S), 2002-12-03:
Jeg skal alene forholde mig til ministerens ændringsforslag, som er fremkommet efter andenbehandlingen den 28. november.
Ved denne lejlighed stemte et flertal for forslaget, og dermed var der grønt lys for at etablere et ankenævn, således som mange havde foreslået det også i det betænkningsarbejde, der lå forud, også blandt Kulturministeriets egne repræsentanter i nævnte udvalg.
Men vi kunne konstatere, at ministeren var i mindretal, og det udløste jo prompte et ændringsforslag.
Egentlig er vi overbevist om, at et flertal den 28. november stemte med hjertet.
Om lidt vil vi få at se, om der fortsat er hjerterum.
Vi agter i hvert fald fortsat at stemme
for vores eget forslag, hvilket så ikke udelukker, at vi stemmer for lovens endelige vedtagelse, når vi når frem til det.
Aage Frandsen (SF), 2002-12-03:
Vi fik nedstemt et ændringsforslag ved anden behandling.
Det er vi kede af, og vi er også bekymrede for, om økonomien også vil være til stede - ikke nødvendigvis i 2003, men i 2004 og fremefter.
Derfor er vi bekymrede for, om denne lov, som har alle gode hensigter, kan leve op til sine hensigter
, men vi håber det bedste, og derfor vælger vi at stemme for lovforslaget.
Men det er altså ikke uden en vis bekymring for, om det nu også lykkes, på grund af at der alligevel er en del begrænsninger, som ligger i det, vi vedtager.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-12-03:
Jeg vil sige til hr. Barfoed, at jeg er helt enig i, at det må være noget af det, der skal indgå i drøftelsen, for
der skal selvfølgelig i forbindelse med åbne møder være mulighed for, at det er en reel debat.
Det er jeg meget enig i.
Så vil jeg bare til afslutning sige til ministeren, at nu synes jeg altså, at det simpelt hen ruller baglæns, for nu vender ministeren tilbage til en sådan kancelliagtig argumentation, hvor han ligesom på forhånd anerkender, at EU har en så lukket form for beslutningsproces, at man nok hellere må opgive at få den åbnet. Jeg håber, at ministeren vil gå hjem og sove på det, så når ministeren her efter jul skal drøfte det med Folketingets Europaudvalg, har han fået en mere optimistisk tilgang til den her sag.
Hvis ministerens sidste ræsonnement skulle få lov til at afslutte denne sag, ville det betyde, at vi ikke kunne gøre noget som helst fremskridt overhovedet, når det gælder åbenhed om Folketingets arbejde i forhold til det her, og det ville da være meget trist.
Bertel Haarder (V), 2002-12-03:
Kun for at præcisere, hvad jeg selv har sagt: Jeg holdt mig til beslutningsforslaget, som handler om præcis de dagsordenspunkter, hvor der gives mandat.
Og når jeg kommer og beder om et mandat, så tror jeg, at jeg har mange vidner på, at jeg fortæller om den politiske situation, hvilke lande der måtte være imod af den ene grund, og hvilke der måtte være imod af den anden grund, for jeg synes, at det er den politiske situation, det har interesse at bringe videre til Folketinget, og det ville jeg altså ikke kunne, hvis det var i et åbent møde. Dertil kommer det, der har været talt så meget om, nemlig selve forhandlingspositionen.
Jeg er netop kommet hjem fra et møde i Bruxelles om hele det komplicerede spørgsmål om, hvem der skal tage sig af en asylansøgning.
Det taktiske forløb, som den sag har været igennem,
har været så uendelig kompliceret og så stærkt præget af, ja, jeg vil ikke kalde det pokerspil, men i hvert fald af, at landene ikke spillede med åbne kort, naturligvis gjorde de ikke det. Derfor var det meget vanskeligt at finde ud af, hvor det punkt lå, hvor vi kunne enes.
Det kan altså ikke nytte noget, at man i den situation har vist sine kort i et åbent møde, og det er ikke bare nogle få møder, det er alle de vigtige sager, som er præget af det.
Så hvor meget jeg end elsker åbenhed og altid har talt om åbenhed, og der er masser af ting, der kan være åbenhed om, også i forhold til EU og også i ressortudvalgene, så går det altså ikke, når der er tale om mandatgivning, og det er dét, forslaget handler om.
Det var det, jeg holdt mig til, og derfor sagde jeg det, jeg sagde.
Lars Barfoed (KF), 2002-12-03:
Så vil jeg spørge hr. Keld Albrechtsen, om hr. Keld Albrechtsen er enig med mig i, at den proces, hvorunder Europaudvalgets møder foregår for tiden, hvor der alene er mulighed for at stille spørgsmål til ministeren og så få et svar, egentlig ikke er særlig egnet til offentlighed, og at offentlighed omkring Europaudvalgets møder egentlig burde hænge sammen med, at vi drøftede en anden proces, således at alle udvalgets medlemmer havde mulighed for at udveksle synspunkter, også indbyrdes, for at det skulle give en mening for tilhørerne eller seerne at følge selve behandlingen i møderne.
Søren Søndergaard (EL), 2002-12-03:
Jeg forstår det ikke, for man kunne også sige, at justitsministeren skulle til at afgøre sager, der ellers bliver indbragt for domstolene, osv.
Der er mange ting, man kunne nå frem til, hvis man er imod uvildighed.
Det, vi altså bliver nødt til at konstatere her, er, at når det gælder borgernes adgang til vores arkiver, er
Dansk Folkeparti imod en uvildig ankeinstans.
Dansk Folkeparti er imod, at der i sidste ende er en uvildig instans, der tager stilling til de spørgsmål, hvorimod man er for, at det er en part i sagen, der træffer afgørelsen.
Det synes jeg er meget beklageligt, for netop på det her område med arkivloven har Dansk Folkeparti og Enhedslisten faktisk tidligere arbejdet sammen og været meget enige om en række forslag til forbedringer.
Og jeg er meget ked af, at hr. Peter Skaarup ikke er til stede, så han kunne redegøre for, hvad der er baggrunden for denne dramatiske ændring i Dansk Folkepartis politik.
Som jeg har sagt, er det absurde i situationen, at der er et flertal imod de retningslinjer, hvorefter folkene på forslaget er blevet udvalgt, og som jeg også har sagt, vil vi nøje følge, hvad de forskellige partier vil stemme, frem til tredjebehandlingen og tage vores stilling dér.
Carsten Hansen (S), 2002-12-03:
Vi har sagt, at vi ville tilkendegive vores holdning her under andenbehandlingen, og efter at vi har haft ministeren i samråd i dag, må vi konstatere, at besparelsen og det skæve og det forkerte og dér, hvor det rammer uddannelsesmæssigt meget skævt, er opretholdt med det her forslag.
Det eneste, man gør, er, at man i virkeligheden giver amterne nogle flere muligheder, men inden for den samlede besparelsesramme, og vi risikerer en yderligere skævvridning af det.
Vi anerkender, at det kan være en forbedring, hvis ellers amterne har råd inden for det skattestop, der er.
På den baggrund skal jeg meddele, at vi undlader at stemme til ændringsforslagene og vi stemmer imod det samlede lovforslag.
Louise Frevert (DF), 2002-12-03:
Til hr. Søren Søndergaard: Det her er ikke alene et spørgsmål om uvildighed eller ej.
Vi anser ministerens afgørelser i de her sager for at være fuldt på højde med et ankenævn.
Det, som hr. Søren Søndergaard siger, har intet på sig.
Jeg vil have lov til at påpege, at vi på intet tidspunkt har været for forslaget.
Jeg synes ikke, man kan sige det tydeligt nok.
Søren Søndergaard (EL), 2002-12-03:
Når vi i Enhedslisten ikke kan støtte det ændringsforslag, der er stillet af ministeren, er det selvfølgelig, fordi der dermed ikke er en uvildig klageinstans.
Ikke nok med, at ministeren som regel selvfølgelig vil optræde uvildigt, men det er også et spørgsmål, om en ankeinstans skal synes uvildig.
Den skal have den autoritet, der ligger i, at den er uvildigt sammensat og ikke er direkte afhængig af politiske interesser.
Derfor er det vigtigt med denne uvildige ankeinstans.
Da vi prøvede at vurdere det her spørgsmål, kiggede vi selvfølgelig på de forskellige instanser, der har afgivet høringssvar.
Hvordan har de forholdt sig til det?
Her er det jo meget tankevækkende, at i den betænkning, der ligger til grund for det, i det forarbejde, der ligger til grund for det, er det lige præcis dem, der repræsenterer brugerne, som siger: Her har vi behov for at få en uvildig ankeinstans.
Hvorimod det lige præcis er dem, der repræsenterer statsmagten, som er imod den uvildige ankeinstans. Uanset hvordan man vender og drejer det, selv hvis ministeren traf alle afgørelser, der måtte være, fuldstændig korrekt, har man med denne opførsel skabt en troværdighedskløft, for brugerne af systemet har ikke tillid til, at de afgørelser, der bliver truffet, er uvildige.
Alene det burde jo få et samlet Folketing til at sige: Vi laver denne uvildige ankeinstans, vi fremsætter et forslag om en ankeinstans, der bygger på nogle faglige kriterier, og på den måde sikrer vi ikke bare, at beslutningerne bliver uvildige, men også, at de synes uvildige af de brugere, som er i systemet.
Det har man ikke ønsket.
Det har man ikke ønsket fra regeringens side.
Det er som sagt forståeligt, når man sidder
på regeringsmagten.
Det er mere uforståeligt, at man ikke ønsker det fra Dansk Folkepartis side, som vi har samarbejdet med omkring mere åbenhed i arkivlovgivningen, men her er det åbenbart ansvarets åg, som er trådt i kraft, og man går dermed imod forslag, som brugerne ønsker, og som det ville være helt åbenlyst at gå ind for.
Ole Sohn (SF), 2002-12-03:
Det var et meget behjertet forsøg fra hr. Søren Krarup på at hjælpe sin kollega, men den holder altså ikke vand.
Det er klart, at en minister er ansvarlig over for sin regering og er den øverste ansvarlige for de embedsmænd, som man har ansat i sit system. Derfor er vi alt andet lige i en situation, hvor Dansk Folkeparti tager systemets parti frem for den enkeltes.
Det er det, der er kendsgerningen, og det kan man lige så godt indrømme.
Det er muligt, man har lavet en fejl under den forrige regering.
Fru Louise Frevert kritiserer berettiget den forrige regering for ikke at have gjort noget ved det, men Dansk Folkeparti, SF og Enhedslisten har haft en fælles forståelse af, hvordan man skulle tilrettelægge en arkivlov, og at den enkelte borger skulle have bedre muligheder.
Det, der er sket, er, at Dansk Folkeparti har foretaget et skifte til fordel for systemet, og det er sådan set det, der er det nye, og det kan man ikke løbe fra.
Man kan så bare erkende: O.k., vi har lovet regeringen et eller andet. Og det må man så holde.
Det er et ærligt svar.
Louise Frevert (DF), 2002-12-03:
Til hr. Søren Søndergaard: Nu vil jeg lige sige, at vi mener faktisk i Dansk Folkeparti, at tingene er kommet ind i de rigtige proportioner.
Det er også derfor, at vi er med i betænkningen, og det er derfor vi stemmer ja til det.
Og til hr. Poul Qvist Jørgensen
: Hvis systemet ikke har fungeret efter hensigten, og hvis hr. Poul Qvist Jørgensen har været så utilfreds med tingenes tilstand, så kan jeg ikke forstå, hvorfor hr. Poul Qvist Jørgensen i de år, hvor Socialdemokratiet sad ved magten, ikke har gjort noget ved sagen.
Der har været masser af år til at råde bod på det her.
Søren Krarup (DF), 2002-12-03:
Det er også til fru Louise Frevert, for jeg vil gøre opmærksom på, som hun også selv rigtigt siger, at en minister er som øverste administrative chef uvildig, mens han naturligvis er kommet på sin post ad en politisk vej. Jeg vil spørge fru Louise Frevert, om det ikke er fuldstændig rigtigt, at en minister som øverste administrative chef er uvildig.
At han er blevet det ad en politisk vej, ophæver ikke hans uvildighed.
Det er hr. Søren Søndergaards forargelse over, at en minister skulle kunne kaldes uvildig, der kalder mig frem, for jeg vil gøre hr. Søren Søndergaard opmærksom på, at ...
Poul Qvist Jørgensen (S), 2002-12-03:
I hvert fald i anden omgang tilslutter man sig ét ord, som ministeren siger: Vi synes, at et ankenævn er uhensigtsmæssigt.
Uhensigtsmæssigt.
Det er argumentationen.
Ellers skal man altså tilbage til det allerførste spørgsmål
på L 18, bilag 2, hvor der i øvrigt heller ikke var nogen nævneværdig god argumentation.
Nej, man finder det uhensigtsmæssigt, og det er åbenbart det, som også Dansk Folkeparti er enig i.
Louise Frevert (DF), 2002-12-03:
Det er et spørgsmål om, hvor længe vi skal blive ved med at tage de ærede medlemmers tid, for jeg bliver jo ved med at gå rundt i den samme mose.
Jeg bliver nødt til at sige til hr. Ole Sohn, at vi ikke har skiftet standpunkt.
Vi har lavet en teknisk fejl.
Man skal lade være med at fremture på den tåbelige måde, ærlig talt, for vi har været med i betænkningen, så jeg kan slet ikke se, hvad problemet er.
Der har aldrig nogen sinde været et problem, og der bliver heller ikke noget problem.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-12-03:
Til hr. Søvndal vil jeg sige, at jeg synes, det er et godt forslag, han kommer med, og vi bør i udvalget bede om den redegørelse, for så kunne vi i hvert fald få afsluttet den del af debatten og få konkluderet på den del, så vi kunne blive enige om, hvornår der er et konkret behov for, at en sag behandles bag lukkede døre.
Min påstand er, det lå også i det, hr. Villy Søvndal sagde, at det vil være i meget få tilfælde, men det vil være udmærket at få det gennemgået og dokumenteret, for så kan vi i hvert fald slippe for, at vi skal starte forfra på den diskussion, hver gang det kommer op. Så vil jeg sige til hr. Lars Barfoed, at hr. Barfoed har ret i, at der kan og vil opstå situationer, hvor der er et åbent møde i EU's Ministerråd, men hvor det kan være nødvendigt at have sagen bag lukkede døre i Folketingets Europaudvalg.
Det er også det, vi i bemærkningerne har skrevet kan tænkes.
Så jeg kan godt medgive hr. Barfoed, at den situation kan tænkes at opstå. Min opfattelse er, at det vil ske meget sjældent, men det kan tænkes, og i den situation vil vi også være indstillede på det.
Og så må vi finde ud af, hvordan vi får en procedure for, at dørene lukkes.
Det ligger så også i forslaget, at det skulle Folketingets Præsidium kigge på.
Nu vil jeg prøve at bevare optimismen omkring forslaget under udvalgsarbejdet, og så kan vi få lavet den undersøgelse, som hr. Villy Søvndal foreslog, så vi har et faktuelt grundlag at gå ud fra, og så må vi se at komme videre.
Lars Barfoed (KF), 2002-12-03:
Det, jeg hørte hr. Keld Albrechtsen sige for lidt siden, var, at der kunne sættes lighedstegn mellem, at en sag behandles på et åbent ministerrådsmøde og så det, at man roligt i den sammenhæng kunne lade mandatgivningen foregå for åbne døre. Den sammenhæng synes jeg ikke at der er.
Jeg synes ikke, man kan sige, at så snart noget skal foregå på et åbent ministerrådsmøde, kan mandatgivningen pr. definition så også ske i åbenhed, fordi man ikke behøver at afsløre sit fulde mandat under det åbne møde, for det er jo et spørgsmål om, hvad man i sidste ende vil gå med til.
Derfor vil jeg spørge hr. Keld Albrechtsen, om hr. Keld Albrechtsen er enig med mig i, at man ikke nødvendigvis skal sætte lighedstegn mellem de to ting.
Villy Søvndal (SF), 2002-12-03:
Det er igen for at hjælpe forslagsstilleren ud af den situation, han er blevet bragt i, når ministeren bevæger sig helt tilbage i trodsalderen i det omfang, jeg synes skete lige før.
Jeg vil spørge hr. Keld Albrechtsen, om han ikke tror, det var nyttigt, at vi lavede en optegnelse, hvor vi prøvede at undersøge, i hvor mange tilfælde ministrene spurtede ud af lokalet for lynhurtigt at komme ud til TV-Avisen og TV 2-nyhederne og redegøre for, hvilket forhandlingsmandat de har fået.
Hvis sådan en registrering viste, at det gjorde de stort set i alle sager måske med undtagelse af højst fem hvert år, er det så ikke er hr. Keld Albrechtsens opfattelse, at ministerens argumentation slet ikke holder?
Keld Albrechtsen (EL), 2002-12-03:
Jeg er meget overrasket over at høre, at fru Charlotte Antonsen kan oplyse, at udenrigsministeren har bidraget med det her.
Det, jeg så vil spørge fru Charlotte Antonsen om - for det er jo det, debatten handler om - er, om det skal forstås sådan, at fru Charlotte Antonsen nu giver tilsagn om, at uanset hvordan det skal skrues sammen, forretningsorden eller beretning, så er fru Charlotte Antonsen indstillet på sammen med os andre at være med til at finde en løsning, således at der, hvor der er åbne møder i EU's Ministerråd, også er åbne møder i Folketingets Europaudvalg.
Hvis vi er enige om det, vil jeg gerne give det løfte, at jeg ikke skal påberåbe mig nogen del af æren overhovedet, bare det bliver vedtaget. Hvis det er en forudsætning - det kan jeg høre at det er - så er det hermed løst.
Charlotte Antonsen (V), 2002-12-03:
Hr. Keld Albrechtsen taler altså mod bedre vidende i denne sag.
Vi har haft udenrigsministeren i samråd i denne her sag.
Arbejdet er tilrettelagt med henblik på, at vi kan lave et parallelforløb i forhold til Ministerrådet
, så indstillingen hos både V og K i Folketinget, men også det, vi har hørt ministeren sige til Europaudvalget, er jo positiv over for det her.
Så skal vi have det skrevet ind i en beretning og have det formaliseret, som vi plejer, når vi ændrer på Europaudvalgets procedure.
Men det er, som om hr. Keld Albrechtsen tager sorgerne på forskud eller vil forsøge at tage æren for noget, som slet ikke tilkommer hr. Keld Albrechtsen, men i virkeligheden stammer fra forslaget om større åbenhed, som blev vedtaget i EU i Ministerrådet.
Jeg står helt og aldeles uforstående over for det, og det bliver mere og mere forvirrende, jo flere gange hr. Keld Albrechtsen tager ordet.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-12-03:
Det spørgsmål kan vi få afklaret lynhurtigt, for vi kan jo bare bede ministeren afklare her og nu, om han vil lave en sådan aftale, for så kan det da sikkert i princippet gennemføres ved en beretning i Folketingets Europaudvalg, hvor man så gennemfører det ønske, som fru Charlotte Antonsen havde, nemlig åbne europaudvalgsmøder, når der er åbne møder i EU's Ministerråd.
Det er klart, at hvis ministeren vil give det tilsagn, som fru Charlotte Antonsen nu har givet, er det da muligt, at det kan løses teknisk gennem en beretning.
Det bliver mere besværligt end gennem en ændring af forretningsordenen.
Vi må se på det tekniske i det, men vi er selvfølgelig fra Enhedslistens side interesseret i indholdet i det.
Men så vil jeg da godt, for at vi ikke skal vente på det, opfordre ministeren til lige at komme herop og sige, om han er indstillet på at indgå en sådan aftale, som fru Charlotte Antonsen foreslår.
Charlotte Antonsen (V), 2002-12-03:
Det, der her bliver sagt, ændrer ikke ved, hvad der står i forretningsordenen i dag, nemlig at man som udvalg kan vælge at holde åbne møder, når man har lyst.
Jeg mener fortsat ikke, der er behov for dette forslag.
Hvis vi i Europaudvalget i forhåbentlig enighed kan lave en aftale med regeringen om, at vi laver et parallelt forløb i forhold til, hvad der sker i Ministerrådet, så mener jeg, at det kan foregå inden for den eksisterende forretningsorden.
Derfor er der ikke behov for dette forslag, og derfor vil jeg gentage min opfordring.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2002-12-03:
Specielt kan man sige, at det ikke er på mere end syv linjer, så det er forholdsvis overkommeligt.
Jeg synes også, at en væsentlig ændring her jo er, om Europaudvalget sidder med et flertal og vurderer, at nu vil man have et åbent møde i en eller anden given sag, eller der er automatik i det.
Jeg synes, det væsentlige ved det her forslag er, at der i givet fald kommer en systematik og en automatik.
Jeg mener i virkeligheden, at det er et meget uambitiøst forslag.
Det ligger på et absolut minimum af al anstændighed.
Det er jo i virkeligheden også det, fru Charlotte Antonsen selv - nu fremhæver hun det endda selv her på talerstolen - har gjort sig til talsmand for.
Det burde dog som et minimum få
fru Charlotte Antonsens stemme.
Så kan det være, hun er nedstemt i Venstres gruppe, men jeg mener, at hun da selv må støtte det, hun har sagt her.
Claus Larsen-Jensen (S), 2002-12-03:
Vi har jo, før vi begyndte at diskutere det her forslag, diskuteret en række andre forslag, og man kan jo vælge samme tilgang som før og gerne ville skabe et indtryk af, at der er nogle partier her, der er for åbenhed og demokrati, og så er der de andre.
Det er simpelt hen et stereotypt og fuldstændig forkert billede af det, der er situationen.
Vi skal i gang med vores egen diskussion om tilrettelæggelse af arbejdet, så vi får en større bredde og forankring af europapolitikken i Folketinget, for EU-politik er indenrigspolitik, og derfor skal vi have det her på plads på en fornuftig måde.
Vi har også aftalt det med regeringen ved udenrigsministeren, der faktisk var i samråd.
Vi har fået, så vidt jeg husker et talepapir, eller også er der lavet et særskilt notat fra regeringens side på dette område, hvor man peger på, at vi skal have kigget på det der med ministerrådsmøder, altså åbenheden dér, og hvordan det spiller ind i forhold til den måde, vi håndterer det på i Folketinget osv. Derfor er der faktisk god fornuft i at sige: Vi afviser det her forslag og skyder det hen til den reformproces, vi forventer alle partier gerne aktivt vil være med til.
Derfor vil jeg sige, at når vi afviser forslaget nu, er det simpelt hen, fordi det skal ind i en større sammenhæng, end forslaget løsrevet egentlig er.
Der er flere ting, der skal undersøges.
Jeg vil til gengæld sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg vil i hvert fald som formand for Europaudvalget gøre, hvad jeg kan - og jeg håber, at partierne vil bakke det op - for, at vi så hurtigt som muligt, umiddelbart efter nytår, når vi har afleveret det danske EU-formandskab til grækerne, får taget den diskussion indbyrdes mellem alle partier i Europaudvalget, samtidig med at regeringen kører det, den skal, og at vi så prøver på at få kigget på denne her del af det. Derfor afviser vi forslaget, men det er under de her forudsætninger, og det er aldeles ikke for at forsvare noget med lukkethed og andet, men vi skal altså tænke os godt om, inden vi konkluderer på det her.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-12-03:
Jeg vil bare sige, for ellers kører debatten jo af sporet, at naturligvis kan det her forslag ikke gennemføres af Europaudvalget alene.
Det vil sige, at det også bliver en rettighed for mindretallet her i Folketinget, at det er åbne møder.
I princippet kunne man godt forestille sig, at Europaudvalget i hvert enkelt tilfælde tog stilling til, om man skulle åbne det pågældende møde under den pågældende ministerrådsforhandling.
Jeg vil sige til fru Charlotte Antonsen, at jeg ikke tror, at det er praktisabelt.
Det vil altså heller ikke give Europaudvalget den forpligtelse til at arbejde for åbne døre, hvilket der ligger i det her forslag.
Så man kan mene om det, hvad man vil, men fru Charlotte Antonsen har simpelt hen ikke ret i, at det kan gennemføres uden en ændring af forretningsordenen.
Lars Barfoed (KF), 2002-12-03:
Jeg skal i lyset af det, der nu er blevet sagt, gøre det meget kort.
Jeg skal bare konstatere over for hr. Keld Albrechtsen, at jeg i hvert fald ikke kan se noget element af statsdannelse i de oplæg, vi har set indtil nu, i hvert fald slet ikke noget, der adskiller den konstruktion, der nu lægges op til, fra den bestående konstruktion.
Jeg vil tilføje, at Det Konservative Folkeparti altså allerede tilbage i marts i hvert fald i et oplæg, folketingsgruppen vedtog, udtrykkeligt skrev, at vi ikke så, at det gjorde nogen forskel, om man kaldte det en traktat eller en forfatning, for det var indholdet, der var afgørende.
Det er altså ikke en ny opfindelse fra Det Konservative Folkeparti, i lyset af at der er mange, der nu taler om forfatning.