Line Barfod (EL), 2004-10-07:
Det går ufattelig godt, i hvert fald hvis man lytter til statsministeren fra rigmandsregeringen, der åbenbart slet ikke har hørt røsterne fra de mange, det ikke går godt for – hverken herhjemme eller i verden.
Vores udenrigspolitiske ordfører har meldt sig til senere at sige noget om Irakkrigen, så jeg vil koncentrere mig om indenrigspolitikken i det, jeg siger noget om.
Vi er ikke bundet af særlige hensyn til organisationer eller bevægelser, sagde statsministeren i åbningstalen.
Nej, det tror vi på.
Men vi lægger også mærke til, at statsministeren intet sagde om hensynet til de private firmaer, som regeringen har forgyldt, lige siden den kom til magten.
Og nu vil regeringen så sætte kronen på værket med en strukturreform, der totalt ændrer det danske samfund og åbner for omfattende privatiseringer.
Rigmandsregeringens venner, ISS, Falck osv., kan næsten ikke få armene ned af bare jubel.
Regeringen lægger afgørende vægt på tryghed for de ansatte, sagde statsministeren.
Finansministeren har da også lovet, at alle følger med, når opgaverne bliver flyttet rundt.
Men hvad så dagen efter, at opgaverne er flyttet? spørger de ansatte meget naturligt.
Hvor mange skal fyres for at betale udgifterne til strukturreformen?
Og de, der bevarer deres job, hvordan bliver deres løn- og arbejdsvilkår?
Det ville finansministeren ikke svare på, da FTF for nylig holdt en konference om de personalepolitiske konsekvenser.
Så jeg håber, at statsministeren i dag vil svare på, hvad de flere hundredtusinder offentligt ansatte kan forvente.
Forbundet af Offentligt Ansatte har stillet tre meget konkrete spørgsmål fra deres kongres i dag til statsministeren.
For det første: Vil regeringen sikre, at de ansattes løn- og ansættelsesvilkår ikke forringes efter det tidspunkt, hvor virksomhedsoverdragelsesloven ikke længere sikrer de ansattes hidtidige vilkår?
For det andet: Vil regeringen sikre, at der både på dette års finanslov og de følgende finanslove afsættes midler til at udvikle de ansattes kompetencer til at varetage nye opgaver i en ny struktur?
Og for det tredje: Vil regeringen sikre, at de mange og store ekstraordinære udgifter, som følger med omstillingen af 800.000 offentlige arbejdspladser, ikke finansieres gennem f.eks. afskedigelser af de ansatte i de følgende år?
Hvis regeringen mener sine ord om tryghed alvorligt, så burde det jo ikke være svært at svare på spørgsmålene.
Men jeg kan nu godt forstå de offentligt ansattes utryghed, for samme dag som statsministeren holdt sin åbningstale kunne man læse i Politiken, at socialministeren åbent drømte om minimalstaten: »Jeg mener, kommunerne skal koncentrere sig om deres kerneopgaver, nemlig at være myndighed, visitere de ældre – og så overlade til forskellige leverandører at levere den hjemmehjælp.«
Klarere kan det ikke siges.
Det kan godt være, at de offentligt ansatte også er ansat dag et efter strukturreformen, men derefter ønsker regeringen, at private firmaer skal overtage en stor del af den offentlige sektor.
Selv omsorgen for alkoholikere, narkomaner, hjemløse og andre, der er helt afhængige af samfundets hjælp, har vi tidligere hørt, at regeringen mener skal gøres til en vare, som man kan tjene penge på.
Regeringens forslag til strukturreform er en så omfattende ændring af det danske samfund, at vi mener, at borgerne i Danmark skal have mulighed for at tage stilling.
Regeringen har ikke på noget tidspunkt spurgt, om et flertal i Danmark ønsker en afvikling af velfærdssamfundet med omfattende privatiseringer.
Det skal ikke være en folkeafstemning om at bevare alt, som det er i dag.
Det er der ingen der ønsker, og der er alt for mange, der kommer i klemme i systemet i dag.
Men hvis vi får forkastet regeringens og Dansk Folkepartis totale omlægning af samfundet, kunne vi i stedet bruge de mange ressourcer i de kommende år til at udvikle velfærdssamfundet med ordentlige, gennemarbejdede reformer, hvor både ansatte og brugere bliver involveret i at diskutere, hvor problemerne er, og kommer med forslag til løsninger.
Vi tror nemlig på, at vi skal udvide demokratiet, hvis vi vil skabe et bedre samfund.
I Enhedslisten ønsker vi at gå den modsatte vej af regeringens.
Vi ønsker et samfund, hvor alt ikke gøres op i penge, men hvor vi i stedet prioriterer omsorgen for vore børn, syge og ældre.
800.000 er sat uden for arbejdsmarkedet, så der er ressourcer nok til at skabe værdige forhold.
Samtidig kan vi forebygge den nedslidning, der gør, at alt for mange bliver udstødt fra arbejdsmarkedet i en alt for tidlig alder, og det koster ikke samfundskassen noget.
Vi skal bare bruge dagpengene aktivt til at ansætte folk på ordentlige løn- og arbejdsvilkår, for så får vi skat og moms ind og sparer udgifterne til aktivering og administration.
I stedet for at tvangsprivatisere og for at give de ældre mulighed for at vælge mellem Netto og Fakta inden for ældreplejen vil vi fremsætte forslag om, at ældre skal have ret til selv at bestemme, hvilken mad de vil spise.
Ældre skal have ret til selv at bestemme, hvornår de vil sove, ældre skal have ret til selv at bestemme, hvilket tøj de vil have på, og til selv at bestemme, om de vil købe ind i Irma eller Netto.
Men det kan kun lade sig gøre, hvis de ældre og de ansatte får mulighed for selv at tilrettelægge arbejdet og sammen kan udvikle metoder for, hvordan ældreplejen skal organiseres.
I stedet for regeringens profitbørnehaver og statsfastsatte læreplaner for børn allerede fra 6-måneders-alderen vil vi have flere ansatte til at tage sig af børnene i gode fysiske rammer og en fordeling af arbejdet, så børnefamilierne får mere tid og mindre stress.
I tirsdags stod 30.000 unge uden for Christiansborgs tykke mure og over 20.000 unge andre steder i landet og forsøgte at råbe statsministeren op for at fortælle ham konsekvenserne af de nedskæringer, regeringen har gennemført på landets uddannelser.
Hvad var svaret fra rigmandsregeringen?
Undervisningsministeren brugte lejligheden til at skælde ud på elever og studerende i stedet for at fremlægge noget, der bare mindede om visioner for uddannelsernes fremtid.
Statsministerens åbningstale indeholdt de sædvanlige flotte ord uden de nødvendige midler.
Men hvis uddannelse virkelig blev prioriteret af rigmandsregeringen, ville der i år ikke være startet et utal af gymnasieklasser med 29, 30 eller op til 34 elever i lokaler bygget til 24; så ville mange folkeskoler ikke være nedslidte og toiletterne ligne noget fra anden verdenskrig; så ville unge ikke være stuvet sammen på handelsskoler og universiteter; så ville lærerne ikke hele tiden skulle løbe hurtigere og hurtigere, og så ville 10.000 unge ikke mangle en praktikplads.
Enhedslisten ønsker at investere i uddannelse.
Vi kræver ordentlige forhold, færre i klasserne, borde og stole, man ikke får en dårlig ryg af, og bøger, der er kommet ind i det nye årtusind.
Ordentlige rammer er en forudsætning for en ordentlig uddannelse, men med strukturreformen lægger regeringen desværre op til at forringe vilkårene på uddannelsesområdet.
Vi vil hellere forbedre dem.
Strukturreformen bliver et massivt tilbageskridt for beskyttelse af natur og miljø.
Amternes kompetente medarbejdere bliver nu spredt ud over landet – en botaniker hist, en vandløbsspecialist pist osv.
Godt 20 opgaveområder fordeles fra de nuværende 13 amter til måske 100 kommuner.
Den kvalificerede sagsbehandling går død, det samlede overblik over naturens og miljøets tilstand kan man se i vejviseren efter, og om en virksomhed skal have tilladelse eller ej og på hvilke vilkår bliver nu et lokalt anliggende, hvor landbrug og lokale handels- og virksomhedsinteresser kommer til at dominere over hensynet til natur, miljø og lokalbefolkning.
Gyllen vil brede sig endnu mere.
I et af verdens rigeste lande kan man i dag ikke være sikker på en hjælpende og støttende hånd
, hverken når man bliver født, eller når man dør.
På trods af de milliarder, statsministeren praler af at have brugt på sygehusene, har hver femte fødende kvinde mindre end 50 pct.s sandsynlighed for at have en jordemoder til stede under hele fødslen, og alt for mange mennesker kan stadig ikke få plads på et hospice.
Samtidig oplever vi, at intensivpatienter flyttes fra hospital til hospital.
Der er overbelægning på de medicinske afdelinger og store problemer med rengøringen, men i stedet for at gøre noget for at afhjælpe disse problemer vil regeringen fortsætte med Løkkeposen og oven i købet skævvride sundhedsvæsenet endnu mere med strukturreformen.
Det, statsministeren brystede sig mest af på sundhedsområdet, var, at der nu er blevet flyttet 37.000 patienter over til private sygehuse, men det er ikke den vej, vi ønsker at gå.
I Enhedslisten ønsker vi at ansætte flere til at give omsorg og pleje og sørge for rengøring.
Vi vil se på hele mennesker og på deres vej igennem sundhedsvæsenet, ligesom vi mener, at forebyggelse skal opprioriteres væsentligt.
Vi ønsker at komme væk fra kassetænkningen og væk fra den snævre økonomistyring.
Vi ønsker et stærkt lokalt og regionalt demokrati, der kan sikre, at der skabes arbejdspladser i alle egne af Danmark, både ved at satse på langt mere lokal og bæredygtig produktion af fødevarer og byggematerialer, tekstil og energi osv. og ved at investere i forskning, vedvarende energi, nye produktionsformer og mange andre områder, der kan skabe nye arbejdspladser på samme måde, som vindmøllerne gjorde for nogle år siden – en forskning, som regeringen desværre fjernede ved sin tiltræden.
I dag har vi debatten, før vi åbner det nye folketingsår – forhåbentlig det sidste folketingsår med denne regering.
Jo før der kommer folketingsvalg, jo bedre, så borgerne i Danmark kan tage stilling til, hvilken politik det er, de ønsker.
Hvis Socialdemokratiet, De Radikale og SF står ved de løfter, de har givet hidtil, om afskaffelse af starthjælp, om lavere billetpriser i den kollektive trafik, om loft over klassekvotienterne i gymnasierne, om genopretning på miljøområdet og om afgørende ændringer af strukturreformen, vil det blive en helt anden politik, vi får efter et folketingsvalg, end den, vi har set under den nuværende rigmandsregering.
I Enhedslisten vil vi fortsat kæmpe for et velfærdssamfund med plads til alle, vi vil kæmpe for fordeling af arbejdet og fordeling af rigdommen og selvfølgelig også for global retfærdighed.