runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-06-03:
Jeg vil såmænd godt tage udgangspunkt i det sidste indlæg fra hr. Tom Behnke, som tror meget på den politiske forbruger.
Problemet med den politiske forbruger er, at den forbruger måske kun er politisk og ikke har forudsætninger for at vide, hvad forbrugeren kan vælge.
Der står også, at supermarkederne bestemmer farten, og der er også en artikel, hvor der står, at god mad er forbrugernes eget ansvar.
Altså alt sammen noget om fødevarer.
Jeg er helt enig med hr. Tom Behnke i, at vi ikke skal overbeskytte folk, men give forbrugeren mulighed og forstand, for at sige det sådan, til at vælge.
Der er problemer og en utrolig uvidende debat om specielt fødevarer herhjemme i øjeblikket.
Der er også god grund til at debattere, for der er faktisk problemer med fødevarerne, og derfor arbejder vi her i huset i øjeblikket på en ny fødevarelov, som har med det samme at gøre som dette beslutningsforslag.
Beslutningsforslaget handler selvfølgelig ikke kun om fødevarer, men om alle forbrugsvarer, og Kristeligt Folkeparti synes faktisk, det er et rigtig godt forslag.
Hvis forbrugerne har ansvaret, er det nemlig vigtigt, at de har forudsætninger for at bære det ansvar, og også selv om de ikke har ansvaret, er det altså vigtigt, at de kan vurdere. Forbrugerne skal have mulighed for at beskytte sig mod smart markedsføring, og der er mange ting, det er svært at gennemskue i markedsføringen i dag.
Specielt på fødevareområdet har jeg nok en anden indgang
til problemet end forslagsstillerne.
Den almindelige forbruger har så dårlige forudsætninger for at vurdere - man kan sige, at forbrugeren er så langt fra det virkelige liv - at han eller hun ikke har mulighed for at vurdere ganske elementære ting om ernæring, om fedtstoffer, om kvalitet på en række områder.
Mange forbrugere er usikre eller kan endnu værre bindes den allerværste skræmmehistorie på ærmet, og det mener jeg i høj grad er problemet i debatten herhjemme.
Pressen bidrager dagligt med skræmmebilleder af fødevarer, som får forbrugeren i Danmark til at tro, at vi har de dårligste fødevarer i verden, og at de nærmest er giftige.
Det er selvfølgelig med til at gøre forbrugerne usikre.
Vi tror, at faktuelle oplysninger, bedre informationer kan afbøde megen usikkerhed og direkte ulykker, og forbrugerne har også brug for beskyttelse og rimelig hjælp til at klage og opnå deres ret, for markedsføringen er i mange tilfælde urimelig.
Vi er selvfølgelig helt indstillet på, at forbrugervejledningen skal være uafhængig, og derfor er vi enige i den debat, der var om dette emne tidligere under behandlingen.
Vi har af gode grunde ikke være informeret om forhistorien til dette forslag, og jeg er glad for, at der fra regeringens side er noget på vej, for beslutningsforslaget finder jo ikke opbakning, kan jeg forstå.
Der er da også elementer i det, som vi ikke er tilfredse med, men specielt punkt 5, altså at finansieringen af den øgede indsats skal ske gennem en andel af provenuet for afgiften på reklamer, herunder de elektroniske, kan vi støtte.
I Kristeligt Folkeparti vil vi meget gerne være med til en afgift på reklamer.
Egil Møller (DF), 1998-06-03:
I Dansk Folkeparti finder vi det fremsatte beslutningsforslag overflødigt set i forhold til de eksisterende operatører på markedet.
Er der behov for moderniseringer, vil de udmærket kunne finde sted inden for de nuværende institutioner på området.
Vil man yderligere støtte op bag et pussenyssesamfund, så vil det være en god idé at støtte forslaget.
Helge Adam Møller (KF), 1998-06-03:
Nå, spøg til side.
Da den konservative ordfører, fru Pernille Sams, er forhindret i at være til stede, skal jeg på hendes vegne holde følgende tale
Jeg beklager at måtte sige det, men egentlig er der elementer i dette forslag, som er langt mere seriøse, end de tanker, regeringen sidste år lancerede i deres forslag om et politisk forbrugerstorcenter.
Regeringens håbløse forsøg på at omklamre forbrugerne og politisere debatten led forhåbentlig definitivt skibbrud sidste år.
Den nye erhvervsminister har formentlig set, hvor ilde det gik, så det forslag ikke genfremsættes.
Jeg kunne også forstå på ministerens tale, at der skulle lægges op til nye forhandlinger, og det er vi selvfølgelig tilfredse med.
Enhedslisten fremsætter nu et andet forslag, hvor man styrker de eksisterende organisationer og fastholder deres selvstændige status.
Det er grundlæggende mere i tråd med konservativ holdning.
Man blander ikke på samme måde information og politisk manipulation sammen, spiller ikke så fordækt formyndere over for forbrugerne, og det er afgørende for os.
Når det netop er det element, som vi finder mest positivt, er det, fordi det er her, virkeligheden afprøves og analyseres med upolitiske briller og serveres for forbrugerne på en relativt objektiv måde, således at det derefter er op til forbrugerne selv at vurdere, hvad man mener om det.
Det ligger langt mere i tråd med vores konservative opfattelse af, hvad seriøs forbrugerpolitik er, nemlig først og fremmest at sikre, at forbrugerne får reel, sober, uvildig og objektiv information.
Så har den enkelte bedst muligt grundlag for selv at kunne træffe egne valg og beslutninger.
Derfor går vi ind for seriøs, upolitisk oplysning, gode og gennemskuelige mærkningsordninger, reelle varedeklarationer, seriøse garantiordninger og andet, der kan hjælpe forbrugeren i vedkommendes valg.
På den måde sikrer vi valgfrihed og retten og muligheden for at vælge forskelligt, fordi vi mennesker er forskellige.
Men desværre er der jo mange andre forhold i nærværende beslutningsforslag, hvor man kammer helt over og falder i samme grøft som regeringen i et forsøg på at overpolitisere, omklamre og styre forbrugeroplysningen.
Punkt to eksempelvis er vi slet ikke med på, ligesom ophøjelse af Forbrugerombudsmanden til en slags »Vorherre« i punkt tre skyder langt over målet.
Afslutningsvis må jeg derfor sige, at der er meget lille tillid til forbrugernes sunde dømmekraft, der lades tilbage
både her og hos regeringen, men vi konservative tror altså på forbrugerne, blot de får seriøse oplysninger at forholde sig til.
Derfor vender vi tommelfingeren nedad til dette forslag.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-06-03:
Jeg vil gerne sige til hr. Svend Erik Hovmand, at han har fuldstændig ret, og det, der er sket - og det beklager jeg dybt - er, at der i manuskriptet til bemærkningerne ganske enkelt er gået en fejl ind, hvor ordet »Forbrugerrådet« er kommet til at stå, hvor ordet skulle have været »Statens Husholdningsråd«. Jeg beklager dybt, at den fejl har indsneget sig, for jeg er nemlig 100 pct. enig med hr. Svend Erik Hovmand i den betragtning, at vi skal have informationsdelen og den politiske del adskilt.
Så jeg håber, denne oplysning kan afklare det.
Jeg beklager naturligvis dybt fejlen, og jeg er glad for, at hr. Svend Erik Hovmand læser bemærkningerne til vores forslag så omhyggeligt, at det også på den måde hurtigt kommer ind i debatten.
Men det er altså det, der er sket, og det er i hvert fald udgangspunktet for vores indgang til det
her, at vi skal have disse vandtætte skotter på den led, og jeg har samme holdning til den form for information, som blev udøvet af dette bureau TASS.
Det behøver vi ikke noget længere debat om.
Svend Erik Hovmand (V), 1998-06-03:
Må jeg allerførst sige, at vi jo havde en diskussion om det samme emne, som det også har været nævnt her tidligere,
på baggrund af de forslag, som den tidligere erhvervsminister, hr. Jan Trøjborg, fremsatte.
Vi ønsker ikke en blanding af forbrugerinformation og forbrugerpolitik i én stor pærevælling.
Det mener vi er forkert.
Jeg tror oven i købet, jeg brugte udtrykket, at det mindede om det system, man havde på informationssiden i gamle dage ovre østpå i TASS, nyhedsbureauet TASS.
Det var statslig information, som man husker det, og den form ønsker vi ikke gentaget for forbrugerne i Danmark.
Derfor er jeg glad for, at den nye erhvervsminister, fru Pia Gjellerup, for et øjeblik siden sagde, at hun ville korrigere nogle af disse forslag med henblik på en genfremsættelse til efteråret.
Det ser vi naturligvis frem til, og vi møder op til de forhandlinger, vi bliver inviteret til, og går naturligvis ind i disse drøftelser med henblik på at opnå et konstruktivt resultat.
Man skal ikke blande de to ting sammen.
Sådan kunne man opfatte det, når man læser forsiden af beslutningsforslag nr. B 34.
Men lykken varer jo sjældent ret længe.
Der står, og jeg citerer: »Det foreslås endelig, at den omlagte institution, Statens Forbrugerinformation, ledes af en bestyrelse byggende på det nuværende Forbrugerråd, og at der til institutionen knyttes et bredt sammensat forbrugerrepræsentantskab, som inddrages i institutionens drift og udvikling efter samme model, som kendes fra sektorforskningsinstitutioner.«
Men det, der er det afgørende, er altså, at den nye institution skal ledes af en bestyrelse med repræsentanter fra det nuværende Forbrugerråd.
Så har man desværre den blanding, som jeg er bange for, og som jeg synes er forkert, og som jeg synes hører fortiden og østlandenes situation til.
Det bryder jeg mig ikke om.
Jeg synes ellers, der var nogle smukke intentioner i pkt. 1, f.eks. dette med det decentrale osv.
Der var nogle gode intentioner, men hvis det er på de betingelser, så må vi desværre tage afstand.
Det er klart, at vi heller ikke kan acceptere de fire andre punkter.
Jeg har tidligere beskæftiget mig med forbrugerombudsmandsinstitutionen.
Vi er bange for, at det bliver en stat i staten, at retssikkerheden for producenter og andre trædes under fode, hvis der sker det samme, som den tidligere erhvervsminister havde lagt op til. Derfor afventer vi med stor interesse de forhandlinger, som ministeren inviterer til.
Jeg synes, at det er meget, meget vigtigt, at vi styrker forbrugerinformationen i det danske samfund, men det er også vigtigt, at det sker på et sagligt og et fagligt korrekt grundlag, og at vi ikke blander forbrugerpolitik sammen med forbrugerinformation.
Jytte Wittrock (S), 1998-06-03:
Forbrugernes stigende bevidsthed om varernes kvalitet, produktionsforhold, menneskerettigheder, bæredygtighed, miljøbeskyttelse, ressourceforbrug og global forurening m.v. stiller større og større krav til kvaliteten i forbrugerpolitikken, i forbrugerinformationen, og det kræver det yderste af systemet.
Alle de ønsker og krav er vi i Socialdemokratiet lige så optaget af at sikre forbrugerne adgang til, som Enhedslisten
er, og derfor skal forbrugerpolitikken naturligvis styrkes.
Vi er fuldstændig enige heri.
Men jeg vil gerne udtrykke tilfredshed med, som erhvervsministeren også lige nævnte det, at en del af de 20 mio. kr., der er sat af her i år til at styrke forbrugerpolitikken, er blevet udmøntet i dag, nemlig de 7,4 mio. kr.
Det ser vi i Socialdemokratiet som et udtryk for den positive interesse, der er for området.
Vi vil også gerne knytte os op på de to lovforslag, som blev stoppet af forskellige årsager her i foråret, og som nu vil blive genfremsat til oktober.
Vi har noteret os Enhedslistens synspunkter og er enige langt hen ad vejen i intentionerne.
Vi tror dog stadig væk, at vi skal tage konstruktionen med et Center for Forbrugerinformation som det udgangspunkt, vi skal have for den nødvendige debat til efteråret. Vi vil give tilsagn om at deltage konstruktivt i det udvalgsarbejde, der skal til, men må p.t., altså i dag, afvise forslaget, fordi vi mener, at der hverken er tid nok nu, eller at det er på baggrund af Enhedslistens forslag, at vi skal tage debatten op.
Vi synes, vi skal tage debatten i næste samling med udgangspunkt i de lovforslag, som bliver genfremsat.
Pia Gjellerup (S), 1998-06-03:
Endvidere blev der i februar fremsat to lovforslag, et om oprettelse af Center for Forbrugerinformation og et forslag om ændring af markedsføringsloven.
Lovforslagene bortfaldt, efter at de var blevet førstebehandlet, bortfaldt som følge af valget, der blev udskrevet umiddelbart efter.
Jeg har til hensigt at gå videre med disse forslag og fremlægge lovforslagene muligvis i en justeret form for Folketinget til oktober.
Førstebehandlingen af de to lovforslag viste nemlig, at der kunne være grund til at tage en forhandling med partierne og med de relevante organisationer for at søge et bredt flertal bag de kommende love. Derfor vil jeg her i dag sige til Folketingets partier, at jeg i løbet af kortere tid agter at indkalde partierne til drøftelser om de forslag, så vi kan udnytte det potentiale, der lå i de mange tilkendegivelser, der kom frem ved førstebehandlingen.
Det er derfor efter regeringens mening
ikke særlig hensigtsmæssigt at gentage debatten fra februar.
Den skal nok komme, når lovforslagene lægges frem igen til efteråret.
Men jeg takker Enhedslisten for interessen for forbrugerpolitikområdet.
Den kom også til kende her i salen i februar måned, og derfor ser jeg frem til en drøftelse med partiet som led i de nævnte forberedelser til de kommende lovforslag.
Jeg synes, der er positive elementer i Enhedslistens forslag, som jo i sine intentioner ikke ligger langt fra regeringens egne tanker på området.
Jeg tænker i den forbindelse på, at regeringen eksempelvis ønsker at tilføre yderligere ressourcer til Forbrugerombudsmanden.
Regeringen ønsker jo også en bedre informationsindsats over for forbrugerne.
Jeg kan blot konstatere med Enhedslistens forslag, at vi dog endnu ikke er helt enige om formen herfor.
Når regeringen alligevel ikke kan støtte Enhedslistens forslag
, altså til trods for at vi på en lang række områder er enige i intentionerne,
så skyldes det, at regeringen fortsat har tiltro til, at den forbrugerpolitiske strategi, som regeringen har fremlagt, i hovedtræk er den rigtige.
Som nævnt tidligere agter jeg altså at bygge videre på de lovforslag, der var til første behandling i februar måned, og som efter de politiske drøftelser med partierne vil blive genfremsat til efteråret.
Og det betyder, at regeringen ikke i dag kan støtte Enhedslistens beslutningsforslag.
Søren Søndergaard (EL), 1998-06-03:
Det er sådan, at selv om jeg har fuldstændig tillid til alle de mennesker, der sidder i det udvalg, alle deres kvaliteter ufortalt, så har de jo altså ikke evnen til - og heller ikke muligheden for - hvis PET siger, at der ikke foreligger oplysninger om den pågældende begivenhed, så at gøre noget ved det, ligesom vi ikke har det i Folketingets Retsudvalg.
Når vi stiller et spørgsmål i Folketingets Retsudvalg, og PET svarer: Det foreligger der ikke nogen oplysninger om i PET længere, så kan vi ikke gøre noget ved det.
Og den eneste mulighed for at gøre noget ved det er f.eks. at tage kontakt til de mennesker, som arbejdede med det på det pågældende tidspunkt, og som ikke længere er ansat i PET. Den mulighed eksisterer ikke; det er lige præcis den store forskel, og det var derfor, at man i tillæg til Lund-kommissionens kommissorium lige præcis vedtog, at kommissionen skulle have adgang til som domstol at afhøre vidner.
Det var noget helt centralt, og det var noget af det, der gjorde, at man rent faktisk fik så meget ud af det, som man fik.
Det er det, vi har foreslået her.
Nu prøver vi at se, hvor langt vi kommer ad den vej, som regeringen har udstukket, og så må vi konkludere på det
på et senere tidspunkt.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-06-03:
Jeg skal ikke trække denne debat i urimeligt langdrag, men blot sige til hr. Holger K. Nielsens sidste bemærkning, at i 1. april-rapporten var det justitsministeren, der stillede et spørgsmål, og PET svarede.
Det, der forekommer i Retsudvalget er, at Folketinget spørger, og PET svarer.
Det er under alle omstændigheder PET, der skal svare, for det er dem, der ved, hvad der er foregået.
Det må man da i det mindste håbe.
At Folketingets medlemmer ikke skulle være uvildige eller ikke i deres midte skulle kunne rumme personer, der var uvildige i denne her sag, mener jeg er en fornærmelse at sige.
Der er masser af personer her i Folketinget og i Folketingets Retsudvalg, der stiller masser af gode og uafhængige spørgsmål til PET's forhold.
Jeg synes faktisk, at noget af det nærmeste, vi kan komme på en uafhængig undersøgelse, det er det, der foregår i Folketinget i fuld åbenhed, i fuld offentlighed og med repræsentanter for alle spektre i samfundslivet.
Frank Jensen (S), 1998-06-03:
Hr. Søren Søndergaard anerkendte, at udvalget, som han i øvrigt gav tilslutning til, også fik adgang til det historiske materiale for at kunne lave sin betænkning og også sin delbetænkning allerede her fra årsskiftet.
Den anerkendelse vil jeg da gerne kvittere for.
Så siger hr. Søren Søndergaard, at det er bekymrende, at udvalget ikke har adgang til PET, og det fremgår af kommissoriet dateret den 22. april, som jeg fremlagde også over for Folketingets Retsudvalg, at FET og PET deltager i udvalget efter udvalgets nærmere bestemmelser.
Det vil sige, at her kan udvalget altså indkalde PET til møderne.
De kan spørge PET.
De kan kræve af PET, at de får dokumentation.
De kan tage ud til PET.
De kan gå igennem de oplysninger, de vil have i PET.
Der er ikke sat nogen grænser.
Og her har vi altså en højesteretsdommer som formand.
Jeg tror ikke, vi kunne have fået nogen højere placeret som formand for en undersøgelseskommission end en højesteretsdommer, der endda er udpeget direkte af Højesteret.
Direkte udpeget af Højesteret!
Vi har universitetsfolk, foruden at vi har Advokatrådet.
Vi har tre universitetsprofessorer fra henholdsvis Københavns og Århus Universitet.
Mener hr. Søren Søndergaard og hr. Holger K. Nielsen ikke, at de skulle være i stand til at stille de intelligente spørgsmål over for PET, når de møder frem i udvalget, der gør, at de på betryggende vis kan tage ansvaret for at lægge en betænkning frem? Hr. Holger K. Nielsen siger igen: Når Norge kunne, hvorfor kan vi så ikke?
Hvorfor kan vi ikke afhøre Anker Jørgensen, Kjeld Olesen, Ole Espersen, Poul Schlüter, Ninn-Hansen, you name it, en hel masse politikere inden for de sidste 10-15 år?
Hvorfor kan vi ikke det?
Holger K. Nielsen (SF), 1998-06-03:
Vores hensyn er sådan set ikke hensynet til pressen eller offentligheden.
Det er hensynet til sagligheden.
Det er af hensyn til at komme til bunds i det her, med henblik på at man kan få en ordentlig efterfølgende lovgivning og en ordentlig kontrol efterfølgende.
Hvis det kommer til at tage lidt længere tid end det, man gennemfører nu, er vi også villige til at bruge den tid på det.
Og der er jo intet til hinder for, at man så i den mellemliggende tid laver de justeringer f.eks. af det eksisterende kontroludvalgs arbejdsfacon, som er nødvendige, hvis man vil det.
Men for os er det afgørende, at man ligesom i Norge i Lund-kommissionen kommer til bunds i det her.
Hvis det forudsætter lukkede døre - det skal jeg ikke kunne vurdere her, om det gør; det gjorde det i Norge, det er korrekt - hvis det er en forudsætning, er vi også villige til at acceptere den forudsætning. Det centrale er, at man kommer til bunds i de her sager og får den mulighed, som hr. Søren Søndergaard er inde på,
nemlig at afhøre folk, for som det er nu, baserer man sig kun på det skriftlige materiale, der ligger i arkiverne i øjeblikket, og det har vist sig, at det er helt, helt utilstrækkeligt for at få en gennemgribende belysning af, hvad der er sket
Der er ting, der ikke er der; der er folk, der ikke er der længere, og derfor er man altså nødt til at bruge nogle andre metoder end dem, man har brugt indtil nu.
Det er én ting.
Den anden ting er, at det med besvarelserne af spørgsmål gennem Retsudvalget er godt nok, men mangler det afgørende, at det er dem, der skal kontrolleres, der besvarer spørgsmålene.
Og når man har at gøre med efterretningsvirksomhed, når man har at gøre med de her ting, så kommer man ikke uden om, at der må være en tredje part, en, der er fuldstændig uafhængig af alle interesser i det her, som kan komme ind og se det efter i sømmene.
Og det er altså grunden til, at vi er nødt til at have det her på uvildig basis. Det er muligt - og det er så indvendingen, kan jeg forstå, fra regeringens side - at det vil tage for lang tid, det vil være for besværligt.
Der blev nævnt næser og Færøbank osv.
Det kan godt lade sig gøre, hvis man vil.
Det ved alle her godt at det kan.
Der er vel lige så meget flertal, som der er for pinsepakken i øjeblikket, går jeg ud fra.
Det er regeringens parlamentariske grundlag, som i givet fald står bag det her, og det er også det parlamentariske grundlag, der er basis, når man forhandler pinsepakke i øjeblikket.
Det går jeg da ud fra at man også kan klare her i Folketinget.
Det argument forstår jeg overhovedet ikke.
Men som sagt, det her skal foregå ordentligt.
Vi er villige til at bruge de metoder, der også gør det ordentligt. Hvis det så tager længere tid, må vi acceptere det.
Det væsentlige er, at vi nu får et langt, langt bedre grundlag at diskutere det her på.
Det væsentlige er, at vi får et bedre grundlag at få en fremadrettet lovgivning på.
Søren Søndergaard (EL), 1998-06-03:
Nu har justitsministeren flere gange henvist til det nedsatte udvalg som et sted, hvor den historiske undersøgelse også skulle foregå, og vi synes, det er fint, at det udvalg også skal kigge på historien.
Men en af de ting, som man fik vedtaget med Lund-kommissionen, og som var afgørende for Lund-kommissionens arbejde, var, at man kunne gå ind og afhøre, snakke med folk, som havde spillet en rolle i efterretningstjenesterne.
Det var det afgørende.
Og det er lige præcis dér, at det udvalg ikke har muligheden.
Det er jo også det, der er baggrunden for, at en lang række af de svar, vi har fået, er lidt, som vinden blæser, for man siger, at det ved man ikke noget om, og den person, der ved noget om det, og som ikke er 70 år og ikke er 80 år og ikke er 60 år, men yngre, bor ude i Albertslund, men han er ikke ansat i tjenesten mere, så ham kan man ikke snakke med. Det gør selvfølgelig, at der er en lang række faktuelle oplysninger, som ikke kan blive afklaret, og det var lige præcis derfor, vi foreslog, man skulle lave en uvildig undersøgelse, som havde den mulighed at snakke med folk, der havde været ansat i tjenesten, og få dem til at redegøre for, hvad der var foregået.
Det er altså problemet, synes vi, og det er det, vi synes ministeren overser.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-06-03:
Da Kristeligt Folkepartis ordfører ikke kan være til stede, skal jeg prøve at læse hans korte indlæg.
Det er ikke så let.
Indledningsvis synes jeg, det er vigtigt at understrege, at der er sket meget i de sidste måneder vedrørende PET.
Der er taget skridt til at få rettet op på de skævheder, der reelt er begået inden for politiet, når det gælder efterretningsvirksomhed.
Regeringen har nedsat et udvalg
vedrørende de to efterretningsvæsener med henblik på, at der bliver udarbejdet et samlet regelgrundlag for PET.
Regeringen har også givet tilsagn om drøftelser med Folketingets partier om en styrket demokratisk kontrol af efterretningstjenesten.
Kristeligt Folkeparti mener ikke, der er behov for en uvildig undersøgelse nu.
Derimod er der behov for at sikre, at regelgrundlaget i fremtiden bliver klargjort gennem en egentlig lov om efterretningstjenesten og ved en afklaring af den parlamentariske kontrol.