runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2000-12-05:
Det kan tolkes sådan, at Det Radikale
Venstre, som jeg sagde, principielt er for, at man ophæver monopoler, og at man adskiller den, der har ansvaret, fra den, der udfører opgaven.
Men vi har også et overordnet økonomisk ansvar, og det er det, jeg prøver at appellere til alle de øvrige partier om også at tage på sig.
Det kan ikke nytte, at vi skaber et lønpres i en sektor, hvor der er en sådan arbejdskraftmangel, som tilfældet er her.
Jeg har selv siddet i HS' bestyrelse og ved, at det er en talmæssigt meget stor medarbejderskare, det handler om, så et meget lille lønpres betyder en kæmpeudgift for det offentlige.
Vi er nødt til at holde os for øje, at det ikke bare er en lille gruppe på 100 mennesker, der får mere i løn.
Det er tusindvis af mennesker, det drejer sig om, og derfor er det ikke bare en bagatelsag.
Ester Larsen (V), 2000-12-05:
Kan indlægget tolkes således, at den dag, De Radikale ikke er bundet til Socialdemokratiet, kan vi få opbakning til forslaget?
Ester Larsen (V), 2000-12-05:
Skal jeg forstå den radikale ordfører således, at den manglende stemme plus nogle flere vil være til stede i det øjeblik, det lykkes at skyde nogle flere af hjemmesygeplejeopgaverne over til social- og sundhedsassistenterne?
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2000-12-05:
Det Radikale Venstre har principielt ikke noget imod udlicitering, men i denne sag er der visse ting, som gør det umuligt.
Den væsentligste faktor, som spiller ind, er lønpresset.
Hvis offentligt ansatte sygeplejersker får tilbud om private job med bedre løn osv., er det klart, at mange vil benytte sig af det, og specielt set i lyset af, at der er mangel på sygeplejersker i dag, fordi der er uddannet for få, vil en gennemførelse af forslaget lægge ekstra pres på amternes og kommunernes økonomi.
Konkurrence om arbejdskraften mellem det private og det offentlige i en situation, hvor der er arbejdskraftmangel, vil give lønpres, så selv om Det Radikale Venstre godt kan se fordele, både ved at ophæve monopoler og ved at ophæve det overordnede ansvar for producentrollen, er det ikke tiden at fremme dette lovforslag.
På grund af arbejdskraftmangel på området burde der faktisk ikke være nogen her i Tinget, der i dag kunne støtte forslaget, medmindre man er ligeglad med stigningen i de offentlige udgifter.
Det er nemlig et faktum, at lønstigninger i den private sektor på et givet område har en direkte afsmittende virkning på lønniveauet i det offentlige.
Det er en regel uden undtagelser, og det burde både forslagsstillerne og kommunerne tage til efterretning og efterleve, indtil situationen har ændret sig.
Jeg kan sammenligne med situationen inden for byggesektoren.
Her udskydes der ofte, også fra Folketingets side, offentlige investeringer for at modvirke flaskehalse og lønpres.
Jeg synes, det illustrerer sandheden i det, jeg siger, og jeg synes faktisk, det er et tilstrækkeligt argument for - og det burde det være for alle - at vi ikke går videre med dette lovforslag.
Vi er nødt til at vente på, at udbud og efterspørgsel matcher hinanden væsentligt bedre end i dag.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-12-05:
Dette forslag har vi jo set før.
Sidst, det var til endelig afstemning, manglede der én stemme, og det er da ikke helt umuligt, at man kan få den stemme denne gang.
CD kan støtte forslaget ligesom sidst, men jeg vil slet ikke vikles ind i en ideologisk debat, da jeg tilhører et pragmatisk parti, som har en helt anden tilgang til forslaget end andre partier.
Hvis vi ser os omkring, er det jo sådan, at berøringsangsten over for samarbejde med den private sektor sådan set er forsvundet.
Det er meget almindeligt, at man ser
det private og det offentlige samarbejde, og nu beder kommunerne selv om at få det stykke værktøj, som det er illustreret med eksemplet fra Græsted-Gilleleje Kommune. CD vil gerne have, at det, borgerne får, er godt, og så er det ikke så vigtigt, om det er i privat eller offentligt regi.
Det vil sige, at hvis kommunen fastsætter nogle regler for, hvilke kvalitetskrav den har til, hvordan opgaven skal udføres, og i øvrigt har tilsynet, har vi ikke nogen problemer med, at man laver udlicitering, heller ikke på dette område, som åbenbart på mange måder er en hellig ko for mange.
Jeg oplevede det meget stærkt, da sygeplejerskerne var utilfredse med ændringerne på Rigshospitalet.
Dengang fik vi det bekræftet, og jeg skal love for, at det er noget, der sidder fast i hukommelsen.
Det er noget, man kan misunde dem på mange måder, og i mange andre fag inden for social- og sundhedsområdet kan man lære noget af det. Jeg tror ikke, man får nogen til at gå på kompromis her, det er ikke min opfattelse. Jeg synes, det ville være godt, hvis vi kunne få forslaget gennemført til sin tid.
Men i øvrigt
er jeg helt overbevist om, at den almindelige udvikling med samarbejde mellem det private og det offentlige, hvor man finder ud af, hvor opgaverne ligger bedst, vil medføre, at om ikke denne gang, så næste gang
forslaget bliver fremsat,
vil man vedtage det, for sådan vil udviklingen være.
Birthe Skaarup (DF), 2000-12-05:
Ja, alt kan jo misforstås, hvis man vil misforstå det.
Der er ikke nogen, der har sagt noget om, at hjemmesygeplejerskerne ikke udfører deres opgave forsvarligt, heller ikke her, tror jeg.
Men det, som vi og andre her i Folketinget påpeger, for, er, at der skal kunne benyttes privatansatte hjemmesygeplejersker, som selvfølgelig er visiteret efter lægeordinerede hensyn.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2000-12-05:
Jeg synes, det er et ret teoretisk spørgsmål, for det, jeg taler om, er situationen de næste 2-3-4 år.
Så lang tid ved jeg erfaringsmæssigt, at det vil tage at lave en sådan strukturforandring, som efterlyses her.
Hvis man ser på situationen nu og i de kommende år, indtil man får afskaffet arbejdskraftmangelen, er forslaget ikke aktuelt.
Men hvis man fremsætter det, når det problem er løst, synes jeg godt, vi kan diskutere det på en helt ny og mere seriøs måde.
Tom Behnke (FRI), 2000-12-05:
I dag har borgerne ingen valgmulighed.
Skulle der så komme et system, hvor borgerne går fra som i dag at have den ene mulighed, at det er det offentlige, der yder ydelsen via sygeplejersker ansat under kommunen, over til, at der er én ydelse, der hedder, at det er sygeplejersker ansat i et privat firma med kontrakt med det offentlige - i princippet kunne det være de samme sygeplejersker - gør det ingen forskel, det er jeg helt enig i.
Det, som vi ønsker, og det, der skulle være slutmålet for os, er ikke lovforslaget her, for lovforslaget åbner kun mulighed for, at kommunerne kan gøre det, og de kan kun gå ind og lave én aftale med ét privat firma.
Det synes vi ikke er nogen god idé.
Det var det samme argument, vi brugte, da vi den anden dag diskuterede hjemmehjælpen.
Det, vi godt kunne tænke os, var, at borgeren havde et absolut frit valg, altså at det ikke er kommunen, der bestemmer, at det er A/S Hjemmesygepleje, der leverer ydelsen her i kommunen, men at det er den enkelte modtager af ydelsen, der kan tage telefonbogen, slå op på de gule sider og sige: Jeg vil gerne have det firma til at komme og levere ydelsen til mig.
Eller: Jeg vil gerne have kommunen til at levere ydelsen, hvis kommunen er i stand til at levere ydelsen. Det kunne jo også godt være, at der er kommuner, hvor der ikke er nogen private firmaer, der ønsker at nedsætte sig og levere den ydelse.
Det kunne da også godt forekomme.
Hvis ikke parterne vil levere den ydelse, har borgerne selvfølgelig ikke den valgmulighed.
Men borgerne bør have den valgmulighed, der hedder, at man kan vælge både mellem den offentlige ydelse, hvis den er til stede, en privat ydelse, hvis den er til stede, og i så fald mellem de forskellige private ydelser, der er til stede.
Frank Jensen (S), 2000-12-06:
Ja, jeg beder om ordet, for det er jo ikke sådan, at regeringen og jeg på regeringens vegne ikke har udtrykt, at det her selvfølgelig bør indgå i en overvejelse. Vi står jo ikke som to poler over for hinanden, men vi skal bare være ærlige nok over for hinanden i debatten og spørge: Hvad vil det give af yderligere bidrag at fjerne den her adgang til aktindsigt?
I de tilfælde, som hr. Helge Adam Møller opregner her, hvad vil det i givet fald betyde, hvis det er sådan, at der er en fange, der har brækket en næse eller en finger i baderummet eller nede i fitnessrummet i fængslet eller under fodboldkampen i en af de her idrætshaller eller sportsanlæg, der er i fængslerne, at man så siger, at nu har man fjernet adgang til aktindsigt?
Det, der må være formålet, er, at man skal have oplysninger frem, der kan bruges til en handling over for den pågældende, som man mener har gjort det her mod en anden fange, og der vil den fange jo altid vide, at når man kommer og påstår det, så har man jo altså fået oplysninger et eller andet sted fra, uanset adgang til aktindsigt eller ej.
Så det, der er min pointe, er, at da vi senest behandlede det her med baggrund i Straffelovrådets rapport, skulle det her bruges som grundlag for at kunne overføre en fange til et andet lukket fængsel eller fra et åbent fængsel til et arresthus.
Det jo det, vi har gennemført, uden at man skal have det her grundlag for det, som man har hentet hos øvrige indsatte.
Der har vi altså valgt at lade være med at gøre det, som nogle finder er retssikkerhedsmæssigt betænkeligt, nemlig lade være med at gennemføre det skridt, men gennemføre det, som er målet med det: at kunne overføre de fanger, som har en uacceptabel adfærd i fængslerne, for det er vi jo enige om.
Jeg tror ikke, der er et eneste medlem, en eneste ordfører, der vil forsvare negativt stærke fanger, der begår overgreb
mod indsatte
Tværtimod skal man reagerer, og man skal reagere hurtigt, så den ærlighed i debatten efterlyser jeg fra begge sider.
Sandy Brinck (S), 2000-12-06:
Nu kan vi bruge lang tid på at snakke om formål eller baggrund, men jeg vil blot citere fra bemærkningerne: »Baggrunden for at udelade oplysninger om aktindsigt er således hensynet til at beskytte medindsatte.«
Så siger hr. Helge Adam Møller, at det på mig som ordfører for Socialdemokratiet har lydt, som om det var retssikkerhedsmæssigt uantageligt nogen sinde at nå dertil, at vi skulle tage et sådan skridt.
Nej, det var ikke det, jeg sagde.
Jeg sagde, at det her er et stort skridt.
Man kan være enig eller uenig i, om man skal tage det, men man skal bare gøre det vel vidende, at det er et stort skridt, og der har vi sagt, at nu har vi taget nogle andre instrumenter i brug, som oven i købet ser ud til at virke, og så må vi meget nøje følge det, men vi har ikke afholdt os fra, at vi for altid og til evighed ikke vil bruge instrumentet.
Men det er et stort skridt, og derfor har vi valgt at gå andre veje, som så oven i købet ser ud til at give nogle resultater.
Anne Baastrup (SF), 2000-12-06:
Nu vi er i gang med rygmarvsreaktionerne
: Tror hr. Helge Adam Møller virkelig, at det er reglerne omkring aktindsigt eller eventuel manglende aktindsigt, der skulle forhindre en indsat, der er på udgang, der har fået pålæg om at komme tilbage med stoffer, i at gå til en overvagtmester?
Nej, det er da, fordi han er den eneste, der i givet fald vil kunne hænges op på det.
Den negativt stærke indsatte ved da præcis, hvem det er, han har sendt af sted, og ved da præcis, når overvagtmesteren opdager det.
Så det er da ikke noget at snakke om.
Vi bliver da nødt til at tale i hvert fald sådan rimeligt på samme niveau.
En aktindsigt har da ikke spor at gøre med det.
Helge Adam Møller (KF), 2000-12-06:
Til fru Anne Baastrup: Der er jeg 100 pct. uenig.
Jeg mener, aktindsigten har meget med det at gøre.
Til de to bemærkninger, der kom fra fru Sandy Brinck og fru Elisabeth Arnold og først til fru Elisabeth Arnold: Jeg er selvfølgelig helt enig i det eksempel.
Det mener jeg også Venstres ordfører sagde.
Der hjælper det ikke noget som helst.
Den situation kan opstå, uanset hvad vi gør eller ikke gør.
Når jeg sagde, hvad jeg sagde i slutningen af min tale, så var det, fordi jeg fornemmede, at man ligesom trak sig længere og længere væk fra, at det her kunne blive en mulighed.
Sådan som jeg konkluderer nu, og det er ikke mig, der skal drage den endelige konklusion, så fornemmer jeg, at man ikke afviser det her.
Det kan blive muligt, hvis situationen går galt.
Vi er så nogle, der helst så det gennemført i dag, men o.k., sådan bliver det ikke. Men jeg er glad for, at muligheden er der i fremtiden.
Peter Skaarup (DF), 2000-12-06:
Der skal ikke herske nogen som helst tvivl om, at vi i Dansk Folkeparti støtter det forslag, der er fremsat om begrænsning af indsattes adgang til aktindsigt.
Derfor kan vi fuldt ud støtte intentionerne i det
forslag, der er fremsat, og vi håber i og for sig, at det er noget, som en kommende regering med en anden partifarve vil få gennemført.
Det er nødvendigt, at vi skaber noget mere justits og respekt for retsvæsenet, og det skal først og fremmest være et retsvæsen, der sætter sig på de lovlydige borgeres side og ikke på de kriminelles.
Sonja Albrink (CD), 2000-12-06:
Som det jo også fremgår af bemærkningerne til beslutningsforslaget, har spørgsmålet om en begrænsning af indsattes adgang til aktindsigt været til behandling i Folketinget flere gange, bl.a. i forbindelse med beslutningsforslaget om en mere effektiv afsoning, og her var CD som sagt medforslagsstiller.
Imidlertid manglede regeringen dog lidt mod og mandshjerte til også at gennemføre en vis begrænsning af de indsattes adgang til aktindsigt, selv om et flertal i Straffelovrådet faktisk fandt det nødvendigt for at opretholde sikkerhed og orden i fængslerne og ikke mindst i relation til beskyttelse af de såkaldt svage fanger over for de stærke.
Forslaget her fra Venstre og Det Konservative Folkeparti er i overensstemmelse i hvert fald med de anbefalinger, som det pågældende flertal i Straffelovrådet fremkom med, og er i øvrigt med i det udkast til lov om ændring af forvaltningsloven, som også er optrykt i Straffelovrådets betænkning.
Det er værd at bemærke, at et flertal i Straffelovrådet har afvejet de principielle betænkeligheder, som naturligvis er forbundet med en begrænsning af aktindsigt - nogle betænkeligheder, som vi måske i CD fuldt ud kan tilslutte os, men vi bliver også nødt til at se virkeligheden i øjnene.
Der findes et meget markant hierarki blandt de indsatte, et hierarki, som bl.a. bliver styrket derved, at kun få indsatte eller for den sags skyld ansatte tør udtale sig om andre fanger, der jo med forvaltningsloven i hånden har ret til at få indsigt i, hvilke oplysninger som har medført en given administrativ foranstaltning over for de indsatte, og det mener vi i CD altså ikke duer.
Forslaget fra Venstre og Det Konservative Folkeparti er et godt forslag.
Vi mener, det er et afbalanceret forslag, som efter vores opfattelse ikke rækker ud over, hvad der er nødvendigt og forsvarligt, og eftersom det jo også er i overensstemmelse med flertalsudtalelsen i Straffelovrådet, så mener vi, at forslaget er sagligt velbegrundet, og derfor kan det heller ikke være nogen hemmelighed, at vi i CD støtter det foreliggende forslag.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-12-06:
Jeg vil gerne starte med at sige, at jeg synes, vi i Danmark har en meget dygtig og en meget moderne og en meget godt arbejdende kriminalforsorg.
Jeg synes, det er et personale, som er meget engageret og meget optaget af det arbejde, de gør, og jeg synes faktisk, at vi har fået meget inspiration, når vi har været rundt på fængselsbesøg med Retsudvalgets medlemmer og set, hvordan den daglige dont foregår i fængslerne.
Det er jo ikke et nemt klientel, de pågældende ansatte har at arbejde med, og der er derfor mange problemer i fængslerne; det er vi fuldstændig klar over.
Der er ingen tvivl om, at det er vanskelige arbejdspladser at arbejde på, og det forudsætter også, at personalet er veluddannet og får ordentlige vilkår.
Vi har foretaget ændringer, som også justitsministeren har gjort rede for.
Der har tidligere i forbindelse med personalet f.eks. i kommunerne også været begrænsninger i adgangen til de oplysninger, som man overhovedet kan få om de ansatte, f.eks. adresser og sådan noget, men der er også blevet lettere adgang til at dele fangerne op i stærke og svage fanger, dvs. at fængslets ledelse kan flytte fanger fra den ene gruppe til den anden for derved at skille nogle af de parter ad, som udnytter hinanden i det daglige arbejde i fængslet.
Hvis man går så vidt, som forslaget går her, nemlig at fratage de indsatte aktindsigt i deres akter, så mener jeg, at man fratager dem en ret, og det skal man kun gøre, hvis der er en klar gevinst ved at gøre det og man ser, at hensynet til de ansatte og de svage medindsatte kan berettige et sådant skridt.
Det mener vi ikke på nuværende tidspunkt vi kan sige, og derfor kan vi ikke støtte forslaget her.
Vi tror også, det vil give en falsk tryghed.
Man kan overhovedet ikke udelukke, at masser af de overgreb, jeg har nævnt før, udmærket kan fortsætte, fordi uoverensstemmelser mellem grupper af indsatte og mellem indsatte og personale naturligvis kan opstå fuldstændig på anden vis. Derfor siger vi nej til forslaget her, men vi ønsker også at se, hvordan de nye regler i straffuldbyrdelsesloven virker i praksis, og vi er opmuntret over de rapporter, vi hører fra fængslerne, efter at de forskellige foranstaltninger er trådt i kraft.
Derfor kan vi ikke støtte det foreliggende forslag.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-12-06:
Da Kristeligt Folkepartis ordfører, hr. Jann Sjursen, ikke kan være til stede, så skal jeg læse, hvad han har skrevet. Kristeligt Folkeparti hilser beslutningsforslaget fra Venstre og Det Konservative Folkeparti velkomment.
Forslaget er desværre meget aktuelt.
Senest er anklager om seksuelle overgreb over for kvindelige indsatte i det lukkede ungdomsfængsel i Ringe blevet fremsat.
Selv om disse anklager som oftest er fængselspersonalet bekendt, så er det svært at gøre noget ved disse.
Af frygt for repressalier undlader indsatte, der udsættes for voldelige overgreb af den ene eller den anden art, som oftest at klage.
Det er beklageligt, men også forståeligt.
Derfor er forslaget om at begrænse indsattes adgang til aktindsigt på sin plads.
Det var da også, hvad et flertal i Straffelovrådet foreslog i en udtalelse i 1996.
Over for dette forslag kan man selvfølgelig fremføre, at kriminalforsorgen må sørge for, at personalet er så talstærkt i fængslerne, at fysiske overgreb ikke kan finde sted. Kristeligt Folkeparti vil bestemt ikke modsætte sig mere personale i fængslerne, tværtimod.
Men selv det tror vi ikke er nok.
Hvis de stærke fanger skal stækkes, og det skal de efter Kristeligt Folkepartis opfattelse, så er vi nødt til at begrænse aktindsigten, så de fornødne oplysninger om de stærke fanger, deres trusler og overgreb ikke kan tilvejebringes, både af hensyn til de medindsatte og også af hensyn til fængselspersonalet og deres familie. Kristeligt Folkeparti kan støtte forslaget.
Karsten Nonbo (V), 2000-12-06:
Som min medordfører, hr. Helge Adam Møller, sagde, så skal man aldrig give op, og det var lov om maskeforbud et helt tydeligt eksempel på, og vi agter heller ikke at give op i denne sag. Når vi har fremsat det forslag, er det, fordi vi gerne vil hjælpe de svage fanger, og jeg tror nok, at definitionen på de svage fanger burde være ret indlysende.
Jeg kan ikke forstå, at hr. Søren Søndergaard kunne komme med den definition, som han kom med. For mig er de svage fanger junkierne, det er alkoholikerne, det er dem, der for at sige det populært ikke kan slå en bule i en pakke smør, og de stærke fanger er altså rockerne, narkohandlerne osv. Det var et ganske udmærket eksempel, hr. Søren Søndergaard kom med fra det virkelige liv uden for muren, netop sagen fra Næstved og Slagelse, hvor man i den grad har udnyttet de svage.
Det foregår inden for murene på nøjagtig samme måde.
Det er de svage, der på udgangen skal hente stoffer til de stærke fanger.
Men vi må væbne os med tålmodighed, og jeg vil da give justitsministeren ret i, som også ordføreren for Socialdemokratiet, fru Sandy Brinck sagde, at vi jo er enige om målet.
Det er midlet, vi er lidt uenige om, og vi må så væbne os med tålmodighed.
Vi skal da selvfølgelig også lade de initiativer, som justitsministeren har sat i gang, få en tid, og så se, om de virker. Og lad os så sige, at det bliver nok ikke vedtaget i denne samling, men vi prøver igen efter hr. Helge Adam Møllers princip i næste samling, og så må vi håbe, at situationen er sådan, at vi kan få mulighed for at få begrænset aktindsigten dér. Ellers vil jeg sige tak til de øvrige ordførere, som har givet tilsagn om at støtte forslaget, og håbe, at vi kan mødes om det en anden gang. Jeg må medgive og give Det Radikale Venstre ret i, at selvfølgelig har vi en dygtig kriminalforsorg.
Det ved vi godt, og derfor mener jeg også, at der netop skal bakkes op om den gode kriminalforsorg og dens arbejde.
Vi skal ikke give dem dårlige betingelser lige fra starten.
Det, jeg frygter, når man ikke begrænser aktindsigten, er, at den lille sag, som kunne starte, ved at en svag fange turde meddele sig til personalet, ikke når at komme længere, fordi man som svag fange ikke ønsker at se det her lille notat i de interne akter.
Derfor kommer det ikke frem, og derfor får vi aldrig den større sag om de overgreb, som også finder sted - den større sag, som politiet skal efterforske.
Det når ikke at blive en stor sag, som politiet kan efterforske, fordi svage fanger kan være så svage, at de slet ikke tør starte den op, og man er nok lige lovlig naiv, hvis man tror, at der ikke foregår kriminalitet inden for murene.