Marianne Jelved (RV), 2001-04-25:
Beslutningsforslag nr. B 150 indeholder tre temaer, og derfor vil jeg tage dem i den rækkefølge, der er formuleret i forslaget. Først vil jeg gerne slå fast, at koordination og drøftelser og beslutninger om skattespørgsmål
jo ikke nødvendigvis er harmoniseringer, men det er måske heller ikke ord, vi nødvendigvis skal hænge os i.
Men der kan kun ske beslutninger om skatter og afgifter i det omfang - jeg refererer til Traktatens bestemmelser - det er nødvendigt af hensyn til det indre marked.
Beslutningerne skal træffes med ensstemmighed, og Traktaten kan derfor ikke bruges til at gennemtvinge noget imod et medlemslands vilje.
For det andet vil regeringen i øvrigt ikke på forhånd sige nej til at behandle skattespørgsmål, som i nogle tilfælde kan være i vores interesse, f.eks. minimumssatser for energiområdet.
Det må principielt bero på en konkret vurdering fra sag til sag.
Jeg har en formodning om, at baggrunden for beslutningsforslaget er, at Kommissionen i dette forår præsenterer meddelelser vedrørende selskabsbeskatning og pensionsbeskatning, og derfor vil jeg lige knytte nogle bemærkninger til de to områder.
Kommissionens meddelelser om selskabsbeskatning vedrører den undersøgelse af forskelle mellem medlemslandenes selskabsskattesystemer, som Rådet har anmodet Kommissionen om allerede i juli 1999.
Undersøgelsen skal dels belyse forskellene i effektiv beskatning i de forskellige lande og dels de tilbageværende skattemæssige hindringer for, at selskaber kan få de fulde fordele af det indre marked.
Det er altså en analyse, som Ministerrådet har bestilt.
Det er selvfølgelig en mulighed, som jeg i øvrigt synes
er interessant, at Kommissionen vil foreslå en koordinering af grundlaget for selskabsbeskatningen.
Det, vi hidtil har drøftet oftest i politisk sammenhæng,
er niveauerne og minimumssatserne for selskabsbeskatning.
Kommissionens meddelelse om pensionsbeskatning vedrører problemerne med beskatning af pensionsordninger i ansættelsesforhold i det indre marked.
Medlemslandene giver i dag ikke fradrag for indbetalinger til pensionsordninger i andre lande, og det giver problemer, bl.a. for personer, som begynder deres ansættelsesforhold og opretter en pensionsordning i ét land og derefter arbejder nogle år i et andet land.
Der er også forskel på medlemslandenes skatteregler, og der er en risiko for enten dobbeltbeskatning, eller for at nogle overhovedet ikke kommer til at betale skat, og det er jo et reelt problemsæt.
Meddelelsen fra Kommissionen fortolker Traktatens regler om frihedsrettighederne vedrørende arbejde og tjenesteydelser set forhold til pensionsbeskatningen, og Kommissionen opfordrer til en hurtig ophævelse af enhver diskrimination af grænseoverskridende pensionsydelser i medlemslandenes regler.
Meddelelsen fra Kommissionen forholder sig desuden til problemer med fradrag eller ikkefradrag for indbetaling af pensioner og til beskatning eller ikkebeskatning af pensionsudbetalinger, men der lægges ikke op til fælles regler fra Kommissionens side.
Man konkluderede således, at Kommissionen bl.a. har til hensigt at forelægge forslag om mulighederne for at overføre tillægspensioner, uden at dette i øvrigt anfægter sammenhængen i medlemsstaternes skattesystemer.
Dette er direkte citeret.
Det andet tema drejer sig om forstærket samarbejde.
For så vidt angår anvendelsen af bestemmelsen om forstærket samarbejde på skatte- og afgiftsområdet, vil Danmark ikke, når Nicetraktaten er trådt i kraft, kunne forhindre, at en gruppe lande inden for rammen af traktaten indgår i et sådant forstærket samarbejde.
Danmark vil dog naturligvis kunne afvise at deltage i et forstærket samarbejde på f.eks. skatteområdet.
Endnu har vi ikke set konkrete forslag om anvendelse af traktatens bestemmelser, og hvorvidt det vil være i dansk interesse at deltage i et fremtidigt forstærket samarbejde inden for et bestemt område, vil og må regeringen tage stilling til, når der ligger et konkret forslag på bordet.
Jeg kan ikke på nuværende tidspunkt afvise, at det fremover kunne være i dansk interesse at deltage i et muligt forstærket samarbejde, også inden for skatte- og afgiftsområdet, hvis det bliver muligt.
F.eks. kunne man forestille sig, at et antal lande kunne gå sammen om at hæve minimumsafgifterne på brændstoffer eller lave en fælles CO2-afgift, og det kunne være af interesse for Danmark at deltage i et sådant arbejde. Noget andet er selvfølgelig, at der også er områder, hvor et forstærket samarbejde ikke vil have nogen som helst effekt.
Jeg kan eksempelvis henvise til den aftale, der lige er indgået for trekvart år siden om kommende muligheder for beskatning af renteindtægter.
Her ville det være uhensigtsmæssigt, hvis den ikke omfattede alle lande. Det tredje tema i beslutningsforslaget drejer sig om forholdet mellem dansk ret og EU-retten.
EF-Domstolen har kompetence til at prøve lovlighed og gyldighed af EF-retsakter, og danske domstole kan derfor ikke anse en EF-retsakt for uanvendelig i Danmark, uden at spørgsmålet om dens forenelighed med traktaten har været prøvet ved EF-Domstolen.
Dette har været gældende ret, siden tiltrædelsesloven blev vedtaget ved Danmarks indtræden i EF den 1. januar 1973, og det er også bekræftet af Højesteret i dommen af 6. april 1998 i Maastrichtsagen.
Højesteret har endvidere udtalt, at danske domstole i almindelighed kan lægge til grund, at EF-Domstolens afgørelser ligger inden for suverænitetsafgivelsens grænser.
Også dette er et direkte citat.
Det er rigtigt, at Højesteret i sin dom også tager højde for den ekstraordinære situation, at en EF-retsakt bygger på en anvendelse af Traktaten, der ligger uden for suverænitetsafgivelsen ifølge tiltrædelsesloven, og jeg vil citere fra Højesterets dom: »Danske domstole må anse en EF-retsakt for uanvendelig i Danmark, hvis der skulle opstå den ekstraordinære situation, at det med den fornødne sikkerhed kan fastslås, at en EF-retsakt, der er opretholdt af EF-Domstolen, bygger på en anvendelse af traktaten, der ligger uden for suverænitetsafgivelsen ifølge tiltrædelsesloven.«
Jeg tillader mig dog i den forbindelse at bemærke, at regeringen finder det meget teoretisk og højst usandsynligt, at der i forbindelse med en afgørelse af EF-Domstolen vedrørende regler om fradrag for pensionsindbetalinger eller andre danske skatteordninger skulle opstå en sådan ekstraordinær situation, som efter Højesterets dom indebærer, at danske domstole må anse de pågældende EF-retsakter for uanvendelige i Danmark.
I øvrigt finder jeg det på sin plads
at nævne her, at de få aktuelle sager på dette område netop ikke vedrører spørgsmål om, hvorvidt EF-retsakter er forenelige med Traktaten, men derimod om nationale reglers forenelighed med Traktatens regler om fri bevægelighed.
Afsluttende vil jeg derfor slå fast: For det første vil regeringens holdning til fremtidige planer om skattebehandlinger, herunder også mulige skatteharmoniseringer, bero på en konkret vurdering fra sag
til sag, idet regeringen og, formoder jeg, et stort flertal i Folketinget fortsat støtter minimumsafgifter på energiområdet. For det andet mener regeringen ikke, såfremt et forstærket samarbejde på skattesamarbejdet skulle komme på tale, at Danmark bør melde ud, som der lægges op til i beslutningsforslaget, og jeg citerer herfra: »at Danmark under alle omstændigheder vil nægte at deltage i noget sådant«.
Det kan ikke på forhånd afvises, at det kan være i Danmarks interesse at indgå i et forstærket samarbejde i et givet skattespørgsmål, og den danske holdning bør derfor også bero på en konkret vurdering fra sag til sag.
For det tredje synes det at være overflødigt at meddele EU, at Danmark er et retssamfund, hvor regeringen til enhver tid vil respektere afgørelser fra landets domstole.
På denne baggrund kan regeringen ikke støtte forslaget til folketingsbeslutning.