runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Jensen (V), 2000-04-05:
Nu fik vi jo en belæring fra statsministeren om, at man ikke skulle spørge til møder, man ikke havde været til.
Jeg kan sige, at jeg i hvert fald ikke har været til det møde, som har givet anledning til dette spørgsmål her, nemlig et møde, der blev beskrevet af Mikkel Faurholdt i hans bog »Det Konservative Blodbad«.
Spørgsmålet har ikke så meget med De Konservative at gøre.
Man kan sige, at det måske heller ikke har så meget med statsministeren at gøre.
Men da statsministeren jo ikke bare er statsminister, men også regeringsleder og dermed ansvarlig for regeringens linje, så vil jeg gerne høre statsministerens kommentar til, om statsministeren finder, at det var en korrekt handling, at Finansministeriets departementschef førte selvstændige forhandlinger i forbindelse med indgåelse af finansloven, som vi har fået det beskrevet - ikke så meget en kommentar til den konkrete handling, men mere hvad angår det principielle niveau.
»Finder statsministeren, at det var en korrekt handling, at Finansministeriets departementschef i forbindelse med finanslovforhandlinger i november 1995 førte selvstændige forhandlinger med Det Konservative Folkeparti?«
Jeg kunne godt tænke mig, at statsministeren ville forholde sig lidt mere principielt til grænsen for embedsmænds neutralitet.
Det er jo et spørgsmål om, hvad man som embedsmand kan påtage sig af opgaver og stadig væk opretholde den neutralitet, som vi har i det danske politiske system, i vores politiske tradition, hvor det er ministrene, der er de ansvarlige, og hvor det er embedsmændene, der er de neutrale.
Er der ikke en vis grænse, man skal passe på ikke at overskride med hensyn til, hvad en departementschef skal indblandes i?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-04-05:
Meget kort til hr. Kristian Jensen: Jeg kan nævne, at betænkningerne fra Folketinget nr. 1309 og 1354 om forholdet mellem ministre og embedsmænd meget godt beskriver det tema, og det vil jeg simpelt hen opfordre til at man studerer.
Jeg har ikke mere at tilføje til det spørgsmål.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kristian Jensen (V), 2000-04-05:
»Er det efter statsministerens opfattelse rigtigt, at embedsmænd stiller egen privat bolig til rådighed for separate forhandlinger med en opposition, og mener statsministeren ikke, at en departementschefs separate forhandlinger på sin private bopæl med oppositionen i forbindelse med finanslovforhandlingerne i 1995 er med til at rejse tvivl om embedsmænds neutralitet?«
Det er videre i samme tema, og nu må jeg så sige, at jeg ikke har den betænkning i frisk erindring, som statsministeren stod med, og derfor vil jeg blot bede statsministeren om at tage stilling til også det eksempel, som er i bogen, som i øvrigt er spændende læsning, hvad enten man tror på alt, hvad der står i den, eller ej.
Det er i hvert fald et spørgsmål om, hvorvidt man skal inddrage privatsfæren omkring embedsmændene i den forhandling, man har, og hvor grænsen for neutralitet så går.
Men det kan være, statsministeren kan fortælle mig, om der i betænkningen er inddraget spørgsmål om ministres og embedsmænds privatsfære.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-04-05:
Med hensyn til det politiske mandat kan jeg henvise til svaret fra før.
Så vil jeg gerne sige, at de fysiske rammer ikke giver anledning til tvivl om embedsmændenes neutralitet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kristian Jensen (V), 2000-04-05:
»Er det i overensstemmelse med regeringens sædvanlige praksis at lade en departementschef føre separate politiske forhandlinger med et oppositionsparti, sådan som det fandt sted i november 1995?«
Det er samme boldgade, vi arbejder i.
Jeg har det bedst med at stille alle spørgsmål skriftligt, så statsministeren kan forberede sig på dem enkeltvis i stedet for at skjule dem.
Så derfor kommer de i rækkefølge.
Spørgsmålet er jo, om det er i overensstemmelse med den sædvanlige praksis i regeringen, og om det er måden, hvorpå man sender departementschefer i byen for at forhandle.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-04-05:
Historisk set findes der flere eksempler på direkte kontakt mellem departementschefer og politikere fra bl.a. oppositionspartier.
Det kan bl.a. være i forbindelse med en forberedelse af lovgivningen.
Det afgørende er, at departementschefen handler efter delegation, altså på vegne af ministeren.
Det kan tilføjes, at hændelsesforløbet i 1995 på ingen måde er enkeltstående.
Finansministeriet har oplyst, at før regeringsskiftet i 1993 fik samme departementschef af en borgerlig finansminister i opdrag at føre forhandlinger om bl.a. DSB, hvilket skete på samme vis.
Og så skal jeg igen henvise til den udmærkede betænkning nr. 1354 fra udvalget om forholdet mellem ministre og embedsmænd.
Med skam at melde
må jeg sige, at jeg ikke har læst bogen.
I det hele taget er blodbad noget kedeligt noget.
Men lad os nu se.
Jeg vil gerne svare på det principielle spørgsmål.
Har det været på egne vegne, eller har det været på finansministerens vegne, der blev handlet? Jeg har bedt finansministeren om at give mig en bemærkning til det spørgsmål, hr. Kristian Jensen har stillet.
Finansministeren har oplyst mig om: »at departementschefen optrådte på vegne af finansministeren med et klart mandat til at forberede de politiske drøftelser.«
På den baggrund er jeg derfor også enig med finansministeren i, at handlemåden var korrekt.
Så skal jeg i øvrigt naturligvis henvise til de bemærkninger, der ligger også i folketingssammenhæng fra dengang, og mere har jeg ikke at tilføje af egentlig nyt til sagen.
Jeg kan godt forstå, at hr. Kristian Jensen spørger om det.
Der skal ikke være tvivl om ministerens ansvar.
Ministeren har ansvaret.
Sådan er det.
Sådan skal det fortsat være.
Så kan der være situationer, hvor ministeren giver sin departementschef et mandat, der siger: Tag lige den og den kontakt inden for det her område!
Kan du bevæge dig sådan og sådan på mine vegne?
Ikke mere, ikke mindre.
Og som sagt, det er vi jo alle enige om, at der kan opstå situationer om, men det ændrer ikke på ministeransvaret, som er ministerens og ministerens alene.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kristian Jensen (V), 2000-04-05:
Nu er det med stadig større spænding, jeg ser frem til at få læst betænkningen.
Men jeg vil stadig væk gerne bede ministeren forholde sig lidt til det forhold, der er mellem det ministerstyre, vi har i Danmark, hvor det er den politisk ansvarlige, ministeren, der står for forhandlingerne, og så den tradition, man har andre steder, hvor man mere sender embedsfolk ud i det.
Det er vel et spørgsmål om, hvorvidt man skal kigge på muligheden for at trække grænser mellem den ministeransvarlighedslovgivning, vi har i Danmark, og så det, at man sender embedsfolk i byen for at forhandle.
Skal man fast kunne regne med, at forhandlinger over for en departementschef vil være bindende, om ikke juridisk bindende så i hvert fald politisk bindende, eller skal man ikke?
Det er et spørgsmål, som er ret interessant,
især når man sidder i oppositionen og indimellem har samtaler også med departementschefer
Nu håber jeg ikke, at justitsministeren og efterretningstjenesten baserer sine oplysninger
på Ekstra Bladets artikler.
Det er sådan set heller ikke det, der er spørgsmålet, men spørgsmålet er, at jeg stadig væk savner svar på, hvad det er konkret, regeringen nu gør for at få ophævet Wassenaar-aftalen.
Der har jo været et pres fra branchen.
Ni organisationer har henvendt sig og har fået en positiv tilbagemelding på, at, jo, nu ville regeringen kigge på at få ophævet Wassenaar-aftalen, men hvad er det, man gør?
Det er jo ikke nok at sende breve til danske organisationer.
Det er jo i internationale fora, man skal arbejde for at få ophævet Wassenaar-aftalen.
Og når den er så hæmmende, så er det jo ikke, fordi den forbyder danskere at bruge fri kryptering, så er det, fordi den forbyder den fri handel med kryptering, som er så vigtig for, at vi får de bedste tilbud, de bedste varer og den bedste kryptering, også i Danmark.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-05:
Jeg synes, ministeren med sin sidste udtalelse tager en meget stor risiko for at pådrage sig et ansvar for at vildlede Folketinget, for det lyder for mig fuldstændig utroligt, at den danske efterretningstjeneste skulle være så uprofessionel, at den ikke ligger inde med oplysninger, intet ved om det, som f.eks. den tyske efterretningstjeneste udmærket godt ved og også officielt har advaret tyske virksomheder imod, og jeg vil godt spørge: Hvorfor vil ministeren ikke, ligesom den tyske regering har gjort, rette en henvendelse til USA og kræve en aftale imod aflytning?
Kan ministeren ikke bekræfte, at det er sådan, at der foregår - det oplyses jo også i Ekstra Bladet i dag - en aflytning af politikere, bl.a. ved hjælp af satellitstationerne i Bad Aibling og i England?
Hvad angår den tyske satellitstation, har Tyskland jo indgået en aftale
med USA om, at den ikke må bruges imod Tyskland, men den må altså godt bruges imod Danmark.
Hvorfor sidder ministeren tilbage i passivitet og foretager sig ingenting, når den tyske regering godt kan foretage sig noget?
Knud Erik Hansen (SF), 2000-04-05:
Det er jo rigtigt, som ministeren siger, at det her er ny teknologi, og det sætter efter min mening faktisk også en ny dagsorden for det internationale samfund, fordi det, der faktisk bliver muligt nu, er, at man kan gå ind og bryde privatlivets fred og aflytte.
Det gør åbenbart forskellige lande rundtomkring i verden, og vi har vel en tradition for, at vi, når forskellige lande bryder menneskerettighederne, noget, som vi opfatter som en væsentlig del af vores demokrati, så reagerer og bringer det på den internationale dagsorden og fortæller, at det synes vi ikke er legitimt.
Så dér vil jeg godt høre, om regeringen har tænkt sig nogle internationale initiativer med henblik på generelt at bringe det her på dagsordenen, således at man klart får markeret over for det internationale samfund, at det her vil man ikke acceptere, og at de lande, der bryder det, mener man
ikke handler efter de almindelige menneskerettighedsprincipper, som vi mener bør gælde i det internationale samfund.
Kristian Jensen (V), 2000-04-05:
Det er jo rigtigt, som der blev sagt, at den her sag har kørt længe og der har været mange spørgsmål, men det skyldes jo bl.a., at regeringen og ministeren fra starten af negligerede
de spørgsmål, der kom, så bort fra alvoren i de krænkelser, der skete af brevhemmeligheden, af folks ret til sikker og fri kommunikation.
Jeg er glad for, at regeringen nu har indset, at det sidste i hvert fald ikke passede. Jeg synes, at det er lidt ligegyldigt med en undersøgelse omkring Echelon, for Echelon er kun et kaldenavn
for et enkelt overvågningssystem, og der er garanteret masser af andre, men kan vi ikke få konkret fra regeringen: Hvad har regeringen tænkt sig at gøre for nu at få ophævet Wassenaar-aftalen igen, der fra starten af var en fejl? Det er trods alt lidt glædeligt, at regeringen har indset det.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-05:
For kort tid siden indrømmede CIA's tidligere direktør, James
Woolsey,
, at USA aflytter sine europæiske allierede også på industriområdet
Det handler om spionage mod regeringer, politikere, virksomheder og humanitære organisationer og foregår altså også her i Danmark.
Ekstra Bladet dokumenterede for få dage siden, at den tyske efterretningstjeneste i mere end et år officielt har erkendt eksistensen af aflytningssystemet Echelon og advaret tyske virksomheder imod dette amerikanske aflytningssystem.
»Vil den danske regering i lighed med den franske tage initiativ til at nedsætte et undersøgelsesudvalg, der skal komme til bunds i Echelon-sagen, og vil regeringen på linje med den fransk ditto rette henvendelse til den amerikanske regering for at få afklaret, hvordan og hvornår amerikansk overvågning og spionage mod danske borgere og interesser har fundet sted?« Skriftlig begrundelse
Jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren direkte: Hvorfor vil ministeren ikke undersøge denne her sag?
Er der noget, som ikke tåler dagens lys hos den danske efterretningstjeneste?
Er årsagen til, at ministeren forholder sig i ansvarspådragende passivitet over for sine embedsopgaver, som jo er at være den øverste chef for bekæmpelse mod spionage her i Danmark, at den danske efterretningstjeneste har indgået aftaler om udveksling af oplysninger med bl.a. USA, som indebærer, at man også f.eks. bruger anlæg på Aflandshage i forbindelse med et samarbejde
med amerikanerne, og at ministeren ikke ønsker, der skal bores yderligere i det
Kan ministeren ikke bekræfte over for mig, at det faktisk er ministerens og efterretningstjenestens opgave - det er derfor, vi overhovedet har en efterretningstjeneste - hvis der rejses konkret mistanke om spionage mod Danmark så at tage fat i det, fordi det jo er ulovligt?
Knud Erik Hansen (SF), 2000-04-05:
Jeg fik ikke noget svar, og jeg spurgte, om man ville gøre noget internationalt?
Jeg synes, at det er et vigtigt internationalt emne, når man har en teknologisk mulighed, som breder sig, og som bliver brugt af nogle lande, at vi klart internationalt får markeret, at det ikke er acceptabelt.
Vi kan ikke forhindre lande i at aflytte, men vi kan klart markere, at det her er ikke acceptabelt.
Skyldes regeringens passivitet her, at man sådan vil holde hånden over USA?
Hvis det havde været enhver anden stat, havde man så ikke råbt op?
Tom Behnke (FRI), 2000-04-06:
Jeg kan bekræfte over for justitsministeren, at de ansøgere, der er på forslaget, har udstået deres straf; det er sådan set ikke det, vi diskuterer.
Det, vi diskuterer, er, hvorvidt den gerning, man har begået, er så grov, at man skal udelukkes fra at opnå dansk statsborgerskab eller for nogles vedkommende skal vente lidt længere, end de gør i dag.
Vi i Frihed 2000 betragter det ikke som værende en ekstra straf, at man ikke kan opnå dansk statsborgerskab, hvis man har begået kvalificeret vold eller voldtægt eller drab eller sådan noget.
Vi betragter det ikke som en ekstra straf, for det at få dansk statsborgerskab er jo ikke en ret.
Man har ikke retskrav på at få dansk statsborgerskab.
Dermed bliver man heller ikke frataget noget ved ikke at få det, og derfor er det heller ikke nogen ekstra straf, hvis man ikke får det.
Med hensyn til, at vi ikke kan få de oplysninger om forsørgelse, er det bestemt ikke nogen kritik af Justitsministeriet, bestemt ikke, for Justitsministeriet gør bare, som flertallet i Folketinget siger.
Men justitsministeren er jo med i det flertal, så justitsministeren behøver jo ikke at stå og skubbe det hele fra sig. Så vil jeg i øvrigt gerne takke for justitsministerens ord om, at han var indstillet på at ændre proceduren, hvis et flertal i Folketinget ønsker at ændre proceduren.
Jeg kan berolige justitsministeren med, at til den tid er han ikke længere justitsminister.
Peter Skaarup (DF), 2000-04-06:
Ja, justitsministeren vil ligesom undervise mig lidt i Folketingets forretningsorden, og dér kan jeg så sige til justitsministeren, at vi jo meget tit oplever, at ministeren - og det er godt, at ministeren gør det - går ind i debatten.
Det var det, ministeren gjorde her også, og derfor er det selvfølgelig helt relevant, at ministeren blander sig stille og roligt i debatten og svarer på de spørgsmål, som folketingsmedlemmerne har.
Samtidig kunne Socialdemokratiets ordfører, fru Dorte Bennedsen, jo også have svaret på de spørgsmål, men hun har ikke ønsket at kommentere dem og vil altså bevare denne her lukkethed omkring de oplysninger om, hvem det er, der ikke kan forsørge sig selv i det her forslag.
Hvis et parti som Venstre vil mande sig op og sige det samme og kræve, at de oplysninger selvfølgelig skal være til rådighed for Folketingets medlemmer, så kan vi fremsætte de ændringsforslag, vi hidtil har gjort.
Det her er jo en ny skik.
Hidtil har vi kunnet fremsætte de ændringsforslag.
Så lad os lige få Venstre på banen og høre, hvad Venstre mener om det her spørgsmål.
Dorte Bennedsen (S), 2000-04-06:
Nu er her ganske meget uro i salen, men hvis jeg hørte ret, så spurgte hr. Peter Skaarup, hvorfor i alverden Folketinget i årevis havde stillet ændringsforslag, og så bliver jeg altså nødt til at belære hr. Peter Skaarup om, at Folketinget absolut ikke stiller ændringsforslag.
Enkelte partier har stillet ændringsforslag - det har altså været partier, som har ment det ene eller det andet - men hr. Skaarups eget parti har jo været ganske flittigt til den lille trafik her i de senere år.
Det standpunkt kan man jo have, men at man vil gøre det ved dette forslag begriber jeg ikke.
Folketinget har meldt regelsæt ud, og når disse mennesker har søgt i god tro til de regler, der er meldt ud, ville det jo være særpræget, hvis vi så stemte dem ud, sådan som hr. Helge Adam Møller opfordrer os til.
Derfor er jeg fuld af undren over, at et seriøst parti som De Konservative vil stille et sådant forslag.
Jeg er ganske enig i de bemærkninger, ministeren kom med her om, hvad der er relevant at indsamle af oplysninger i relation til udvalgets arbejde, når vi skal behandle enkeltsager, og jeg skal kun føje til, at en urigtighed ikke bliver sand af at blive gentaget en række gange.
Vi har haft problemer nok med at få en rimelig kort sagsbehandlingstid i disse sager, og hvis vi skal belaste den med, at den skal indsamle yderligere oplysninger, så er det næste vel, om folk er rødhårede eller sorthårede, eller hvad det ellers kan være; det finder vi altså ikke at vi skal.
Jeg er helt klar over, at Dansk Folkeparti ikke er enigt i det kontorcirkulære, der er lavet, men det er altså demokratiets vilkår, at det er blevet retningslinjerne for arbejdet.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-04-06:
Det, vi har sagt, og det synes jeg er vigtigt at sige, er, at principielt skal man have de oplysninger, man har brug for, for at kunne tage stilling.
Men i det ligger der selvfølgelig også et spørgsmål om, i hvilket omfang man kan få de oplysninger, hvilket arbejde der skal sættes i gang.
Der vil altid være en overvejelse, hvis et udvalg beder om at få nogle oplysninger.
Det var derfor, jeg sagde, at vi i udvalget vil se på, hvad det kræver, for at man kan sikre sig de oplysninger.
Men det er ikke et ubetinget ja til, at oplysningerne skal være til stede.
Det afhænger så sandelig af, hvilken indsats det kræver, for at man kan skaffe dem.
Men principielt er vores holdning, at man skal have de oplysninger, man har brug for.
Peter Skaarup (DF), 2000-04-06:
Fru Dorte Bennedsen siger, at de her oplysninger er irrelevante.
Jamen hvorfor hulen har Folketinget så igennem årene stillet ændringsforslag med henblik på at tage de borgere ud, der ikke kunne forsørge sig selv?
Hvorfor har vi gjort det i alle årene uden problemer?
Hvorfor er det pludselig sådan, at man ikke længere kan få de oplysninger?
Det savner jeg fuldstændig svar på.
Jo, det er relevant.
Det er dog en mærkelig konklusion at komme med.
Så kan jeg sige til hr. Knud Erik Hansen, at nu trækker hr. Knud Erik Hansen måske lidt i land.
Nu skal det sammenholdes med den mulighed, at det koster nogle penge at indsamle de her oplysninger.
Jamen hvor er det nye henne, når vi hidtil har kunnet få oplysningerne?
Kan hr. Knud Erik Hansen svare på det?
Hvad er problemet?
Hvorfor skal det pludselig koste så mange nye ressourcer at indsamle de her oplysninger, når vi hele tiden har kunnet få dem?
Det kan jeg simpelt hen ikke forstå.
Arne Melchior (CD), 2000-04-06:
Der er atter en gang grund til at rose justitsministeren, og det være hermed gjort på CD's vegne.
Det er fine udtalelser, han er kommet med også i dag.
Og så er jeg foranlediget til at gøre opmærksom på, at der hersker en vis misforståelse hos partierne Dansk Folkeparti og Frihed 2000, og derfor skal jeg gøre opmærksom på, at det at være dansker er ikke en kvalitetsmærkning.
Man har ikke det blå stempel, fordi man er dansker.
Det, at man er dansk statsborger, er ikke udtryk for, at man pr. definition er et fint, et humant, et redeligt, et ærligt menneske.
Vi har siddet her i dette hus og haft en kollega, som havde haft en dom på 3 års fængsel, og som altså havde afsonet den del af den, som skulle afsones, hvorefter vedkommende på ny blev fundet værdig til at være medlem af Folketinget.
Jeg må minde om det gamle ord: Den, som er ren, kaste den første sten. Så siger hr. Tom Behnke fra Frihed 2000, at dér betragter man det ikke som en straf at få nægtet
dansk statsborgerskab.
Nå ja, men det er jo ikke alles betragtningsmåde, der er den rigtige, og ikke alles betragtningsevne, som er holdbar.
Det er de facto en straf, for hvad medfører det?
Jo, det medfører jo, at en person efter udstået straf og efter udstået yderligere karenstid i resten af sit liv er straffet ved ikke frit at kunne bevæge sig i verden, som vi andre kan uden egen fortjeneste, men bare som en gave.
Den gave nægter vi andre mennesker.
Så smålig kan man være, at med hensyn til det, jeg har fået gratis og uden at have gjort noget som helst godt for at opnå, vil jeg for tid og evighed, altså livslangt for de pågældende, give dem den straf, at de ikke må blive lige med mig.
Det er en smålighed ud over alle grænser.
De pågældende kolleger herinde fra de nævnte partier betragter tydeligvis sig selv ikke bare som overdanskere, men også som overmennesker.
Må jeg erindre om, at alle mennesker er født lige, og når en eventuel straf er udstået, så er det dansk levemåde og dansk regelsæt at normalisere forholdene for de pågældende mennesker så hurtigt, som det er muligt.
Det er derfor, det store flertal af Folketinget stemmer, som vi gør.
Vi vil ikke være med til den smålighed, og jeg vil godt sige lusethed, som der er tale om fra de nævnte partiers side.
Peter Skaarup (DF), 2000-04-06:
Jamen det var til justitsministeren og så fru Dorte Bennedsen.
Man har åbenbart ikke ment i ministeriet og i udvalget blandt det her lukkede flertal, som åbenbart bestemmer tingene, at de her oplysninger er relevante, og man siger, at det ikke er god forvaltningsskik at finde ud af, hvem der er på kontanthjælp, og andre ting.
Er det ikke god forvaltningsskik at se tilbage på, hvad Folketingets medlemmer har stillet af ændringsforslag gang på gang på gang?
I årevis har vi været interesserede i de oplysninger, så man kunne stille de relevante ændringsforslag af hensyn til den demokratiske kontrol med, hvad regeringen går og foretager sig.
Er det ikke god forvaltningsskik?
Det synes jeg det er.
Jeg synes også, det er god forvaltningsskik, at man sørger for, at Folketingets medlemmer kan udøve deres demokratiske rettigheder.
Der er jo en grund til, at de er stemt herind i Folketinget, og den er, at de repræsenterer befolkningen.
Dybest set er det en fornærmelse mod befolkningen og vælgerne, at regeringen ikke vil sætte de her oplysninger frem.
Hvor er Enhedslisten henne i den her debat?
Hvor er Venstre henne, som kunne sikre et flertal mod regeringen for at få de her oplysninger?
Hvor er Venstre henne?
Ja, jeg tror ikke, at CD og Dansk Folkeparti bliver enige om det her.
Vi ønsker nogle demokratiske rettigheder til at kunne stille ændringsforslag.
Det er det, vi debatterer her.
CD ønsker, at vi i høj grad skal tage imod alle de borgere, der kommer til landet, og give dem statsborgerskab i løbet af en kort periode, og det kan vi altså ikke acceptere, når det gælder personer, der har begået kriminalitet, har gæld til det offentlige eller ikke kan forsørge sig selv.
Og dér er mit spørgsmål til CD, hvis ordfører, hr. Arne Melchior, jo ofte kræver åbenhed og indsigt for offentligheden i mange oplysninger, om CD sammen med SF og De Konservative, Dansk Folkeparti og Frihed 2000 vil støtte, at vi får de oplysninger, der er nødvendige for at kunne stille ændringsforslag. Det kan godt være, at vi ikke er enige.
Det kan godt være, at CD ikke er enige i, at de ændringsforslag skal vedtages, men for at kunne stille ændringsforslagene her i Folketingssalen, vil CD så være med til, at vi får de oplysninger fremover?
Arne Melchior (CD), 2000-04-06:
Jeg ved ikke, hvad hr. Skaarups første bemærkning gik ud på.
Han ville gøre opmærksom på, at det er en demokratisk ret at stille ændringsforslag.
Er der nogen, der har bestridt det?
Jeg har ikke.
Jeg har ikke hørt nogen andre gøre det heller.
Det er da en selvfølge, selvfølgelig har man ret til det.
Og så har vi andre også ret til at stemple disse ændringsforslag som ubehagelige, som væmmelige og som uegnede.
Det er klart.
Det må jeg drøfte med gruppen.
Det mener jeg ikke har noget som helst at gøre med det afstemningsmønster, der nu om ganske kort tid vil vise sig.