runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anita Bay Bundegaard (RV), 2001-01-30:
Det kan godt være, det her bliver enerverende at høre på, for som jeg siger, vil jeg tage stilling i den konkrete sag, og jeg vil ikke sige, hvor lang tid, om det er 1, 2, 3 måneder.
Det, der er spørgsmålet, er: Er der perspektiv i den bistand, vi giver?
det er der, både i Zimbabwe og i Uganda.
Der er endda meget godt perspektiv i den bistand, vi giver til Uganda.
Og den, vi giver til Zimbabwe, er altså - vil jeg gerne gentage - til aidsramte.
Derudover vil jeg gerne sige noget lidt bredere om, hvad det er, der sker i regionen for øjeblikket, og det er derfor, der er perspektiver i forhold til Uganda: Der er måske netop ved at vise sig en situation, hvor vi kan få en fredsaftale imellem parterne, og hvor landene trækker sig ud, deriblandt Uganda.
Jens Hald Madsen (V), 2001-01-30:
Grunden til, at jeg spørger, og at jeg vil blive ved med at spørge, er jo, at jeg ikke får svar.
Og det er, fordi ministeren åbenbart ikke kan svare.
Jeg prøver at tage et citat.
Vi skal tage konkret stilling fra gang til gang.
Det er ministeren også citeret for at have sagt.
Ugandas regering har sagt til os, at de bruger 2 pct. af deres bruttonationalprodukt på militæret.
Det er det samme som Danmark.
Vil det sige, at hvis bare de holder sig til 2 pct. af bruttonationalproduktet, er det fuldstændig ligegyldigt, at de militærudgifter bliver brugt til at føre krig i Congo?
Jeg går ikke ud fra, at Danmark bruger sit militær på at føre krig i Sverige.
Det vil sige, at bare man i Uganda holder sig til 2 pct. af budgettet, er det fint med, at de har 9.000 soldater, der render rundt og overtræder menneskerettighederne i Congo. Er det sådan, vi arbejder i den danske regering?
Margrethe Vestager (RV), 2001-01-30:
Jeg mener, det er vigtigt, at børn i Danmark taler deres modersmål, det nationale sprog, det er i Danmark dansk, og at man derudover taler et, helst flere fremmedsprog.
Engelsk er et meget vigtigt sprog, men det er også vigtigt, at børn har valgmuligheden for også at tilegne sig tysk, for at tilegne sig fransk, for at tilegne sig en række andre sprog, jo længere de kommer op igennem ungdomsuddannelserne.
Jeg synes, at der er en efter min mening lidt kedelig overfokusering på engelsk, som om det er det eneste sprog i den her verden.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Gitte Lillelund Bech (V), 2001-01-30:
Ja, jeg skal bare lige forstå ministeren ret.
Mener ministeren ikke, at engelsk som sprog burde indgå som en grundlæggende kompetence hos et barn?
Margrethe Vestager (RV), 2001-01-30:
Jeg synes, det er endog særdeles betænkeligt, at spørgeren mener, at forsøg kun skal gennemføres i klasser, som er specielt egnede.
Det gør, at det er meget svært at se, hvad forsøgets perspektiv er, medmindre perspektivet er, at vi skal have en gruppe af skoler, hvor man underviser i engelsk fra 1. klasse og en gruppe af skoler, hvor man ikke underviser i engelsk fra 1. klasse, fordi eleverne ikke er egnede til at blive undervist i engelsk fra 1. klasse.
Det gælder skole-hjem-samarbejdet, det gælder en konsolidering af de basale kompetencer, som er helt afgørende i forhold til det forudsatte, og da der tilsyneladende ikke er nogen, som mener, at danske unge er dårlige til at tale engelsk, når de efter 6 års undervisning, måske 7, hvis de har 10. klasse med, forlader folkeskolen, synes jeg sådan set, at man skulle diskutere nogle af de ting, som måske kræver kommunernes endnu større opmærksomhed, nemlig spørgsmålet om at konsolidere skolen i forhold til dens grundlæggende opgaver.
Hans Christian Schmidt (V), 2001-01-30:
Ja, man må jo i hvert fald sige, at det har en række forskere ment var en god idé, det har en række forældre ment, det har en række lærere ment, og det har en række politikere ment. Og det er jo sådan set derfor, at jeg efterlyser, at ministeren er villig til at give dispensation i et forsøgsprojekt, hvor man måske også kunne udvælge de klasser, som er bedst egnede til det
Men jeg er lidt ked af, hvis det, ministeren siger i dag, er, at uanset hvordan et forsøg bliver strikket sammen, uanset om kommuner vil give penge til det og undervisningstimer til det, og uanset om forældre og lærere og skoleledere vil vurdere, at den her klasse vil være egnet til et forsøgsprojekt, så vil svaret være nej fra ministeren.
Det vil jeg godt, ja, jeg vil helst ikke have det uddybet, jeg vil helst have det afkræftet, så ministeren siger, at jamen hvis forsøgsprojektet er godt nok, så er det det, det skal komme an på, og ikke et udsagn om, at man mener, at det nok ikke er godt at gennemføre et sådant forsøg.
Carsten Hansen (S), 2001-01-30:
Til fru Gitte Lillelund Bech vil jeg gerne sige, at det jo er tredje gang inden for 1 år, at vi behandler det stort set samme beslutningsforslag.
Der er i og for sig ikke noget nyt.
Men det undrer mig bare, at den omvendte problemstilling, som Venstre jo bruger i forhold til helhed i børns hverdag og andre steder, ikke kommer det her forslag til gode.
Undervisningsministeren nævnte det også i forhold til en anden problematik om fritidstilbud, børnepasningstilbud for børn.
Så det undrer mig bare, at det ikke i retorikken virker
begge veje, at lovene ikke gælder begge veje
Det var det ene. Det andet er, at vi jo i Folketinget har vedtaget, et flertal i Folketinget har vedtaget, at vi lever op til EU's direktiv på den måde, vi gør det i dag, og det bakker vi op om.
Jeg taler altså i dag på gruppens vegne.
Jeg taler ikke på en borgmesters, eller hvad vi vedtager på en kongres eller et årsmøde.
For hvis vi skulle gå efter det, så er det jo faktisk sådan, at der er en lang række forslag.
Vi har en levende debat og en udvikling i sagerne, som betyder, at alle de her forslag, som man kommer med på en kongres, jo ikke er det, vi vedtager i Folketinget.
Folketinget er her, hvor vi forhandler politik og det reelle, og det andet er, hvad vi siger, at vi på sigt gerne vil.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-01-30:
Der har gennem de sidste uger været en stigende debat om faget kristendom i folkeskolen.
Debatten har kørt på, om faget skal hedde kristendomsundervisning eller religionsundervisning, og debatten er især opstået på grund af medieforlydender om, at et stigende antal forældre, specielt af udenlandsk herkomst, beder om, at deres børn bliver fritaget for kristendomsundervisning.
Punkt 2: Er ministeren enig med Dansk Folkeparti i, at det er vigtigt, hvis man skal begå sig her i samfundet - og specielt hvis man skal integreres i det danske samfund - at man kender kristendommen og kender betydningen af kristendommen for den danske kultur, og at det derfor faktisk er vigtigt, at lige præcis de udlændinge, der kommer til Danmark, også deltager i kristendomsundervisningen?
Margrethe Vestager (RV), 2001-01-30:
Tak for spørgsmålet.
Det er ganske svært at vurdere, hvor mange der bliver fritaget.
Sidste gang, man diskuterede spørgsmålet om fritagelse, var i 1980'erne, da der også var presseforlydender om, at ganske mange, både døbte og konfirmerede danske børn, blev fritaget for kristendomsundervisningen, fordi de syntes, den var ligegyldig og derfor fik deres forældre til at fritage dem for den.
På daværende tidspunkt vurderede man, at fritagelsen måske lå mellem 1 og 2 pct.
Vi har forsøgt at få en fornemmelse af, hvor stor en grad af fritagelse der er ved at spørge på tre forskellige skoler, og her varierer det for gruppen af børn med en anden religiøs baggrund mellem 8 og 15 pct.
Der er meget forskellige erfaringer med hensyn til at få børnene til at deltage i undervisningen uanset retten til at blive fritaget.
De steder, hvor skolerne er meget omhyggelige med at informere om, at det handler om kristendomskundskab - altså kundskab om kristendommen og ikke forkyndelse eller religiøs oplæring - har man meget gode resultater og har stort set ingen problemer.
Andre steder, hvor forældrene på forhånd har taget beslutningen, er det ganske vanskeligt.
I øvrigt kan jeg oplyse, at bl.a. Jehovas Vidner har en meget, meget lang tradition for at kræve deres børn fritaget.
Det gælder også nogle få andre danske grupper.
Jeg mener selv, at det er meget vigtigt at kende og have kundskab om den kristendom, som har været dannende for en række af danske normer, der kan genfindes i dansk litteratur, dansk film osv.
Jeg mener dog ikke, det er et spørgsmål, man behøver at være enig med Dansk Folkeparti i, da jeg mener, det er et alment udbredt synspunkt og derfor ikke noget, som Dansk Folkeparti så at sige kan monopolisere.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-01-30:
Nej, men jeg går heller ikke ud fra, at det omvendt er et problem for ministeren at være enig med Dansk Folkeparti.
Det lød lidt i den retning i ministerens besvarelse, og jeg synes da, det er en underlig tilgang til et så vigtigt emne.
Men det, der også lå i spørgsmålet, er selvfølgelig specielt vedrørende dem, der kommer hertil med en anden religiøs og kulturel baggrund end den danske med henblik på at blive integreret i det danske samfund.
Hvis ministeren er enig i, at det er vigtigt, at deres børn lærer kristendommen at kende som grundlaget for det danske samfund, og at vi har at gøre med et fag i folkeskolen, der ikke er forkyndende, men orienterende, altså giver oplysning om, hvad baggrunden er - synes ministeren så ikke, det er en bekymrende udvikling med de forlydender om, at et stigende antal forældre med udenlandsk baggrund beder om at få deres børn fritaget?
Vil det ikke svække muligheden for at give de børn det grundlag for den videre færden i det danske samfund, der er nødvendigt for at blive godt integreret?
Og kan ministeren ikke se, at det er en bekymrende udvikling, som vi derfor bliver nødt til at forholde os til?
En af mulighederne er selvfølgelig at diskutere, om kristendomsundervisning i kraft af at være et orienteringsfag bør være et fag, man kan blive fritaget for, eller om det bør være et fag, man har pligt til at deltage i, lige så vel som man deltager i historieundervisningen.
Margrethe Vestager (RV), 2001-01-30:
Jeg ønskede bare at pointere, at jeg tror, det er et så alment synspunkt, at man ikke kan fæstne en særligt partipolitisk observans på det.
Men det har jeg overhovedet ikke noget imod, for jeg synes, det er meget vigtigt, at diskussionen rejses.
Så vidt jeg er orienteret, er der ikke nogen undersøgelser, som viser, at stadig flere børn bliver fritaget.
Så vidt jeg har forstået, er spørgsmålet opstået, fordi en enkelt skole har været utilfreds med et afslag på at få dispensation fra både fagets navn og fritagelsespligten, og som jeg sagde indledningsvis, er der mange skoler, der har meget gode erfaringer med at få alle børn til at deltage.
Diskussionen om fritagelse eller ikke fritagelse har, efter hvad jeg har fået fortalt, været ført i Danmark helt tilbage fra 1800-tallet, og jeg har svært ved at se, at der ikke er plads til at give det frirum, hvis forældre synes, at det på grund af deres religiøse baggrund er et meget stort problem, at deres børn får de kundskaber.
Jeg tror imidlertid, det er meget vigtigt, at vi støtter skolerne i arbejdet med at informere forældrene om, at det er et kundskabsformidlende fag, og at det er et fag, som er vigtigt for kulturforståelsen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-01-30:
Ja, men nu er sagen vel den, at når ministeren henviser til historien og siger, at der er lang tradition for, at man kan blive fritaget for kristendomsundervisningen, er forhistorien vel også, at det for det første faktisk var et forkyndende fag lang tid tilbage, og at det for det andet var et fag, hvor det i højere grad var interne danske overvejelser, der gjorde, at der var befolkningsgrupper, der gerne ville fritages.
I dag står vi jo med en helt anden problematik.
Vi står med et stigende antal børn i den danske folkeskole, som har en anden etnisk oprindelse end dansk og kommer fra en helt anden kultur.
Vi står med en kæmpeopgave for at få dem til at fungere i det danske samfund, og hvis vi skal tage den diskussion om, hvordan vi gør det bedst og får de børn integreret bedst i det danske samfund, er ministeren så ikke enig i, at så kræver det faktisk, at de kender kristendommen som grundlaget for det danske samfund, som ministeren også tidligere har været inde på?
Og vil det ikke betyde, at vi bliver nødt til at få vendt den udvikling, hvor et stadig stigende antal børn bedes fritaget, og hvor det i hvert fald efter de forlydender, vi har hørt, i høj grad er børn, hvis forældre kommer fra udlandet, der beder om at få børnene fritaget?
Og vil ministeren foranstalte en undersøgelse, der kan vise, om udviklingen virkelig er sådan, som den er beskrevet i medierne?
Margrethe Vestager (RV), 2001-01-30:
Jeg er, som jeg også har sagt tidligere, enig i, at det er vigtigt, at man har kundskaber om den kristne tradition og den tusindårige danske historie og den religiøse symbolik.
Det arbejde, som gøres mange steder, viser, at det også kan lykkes at få børn, som har en ateistisk forældrebaggrund, til at deltage i undervisningen.
Jeg tror, det er meget bedre at informere forældrene om, hvad der er fagets indhold, end at tvinge børnene til at deltage i det.
Men før vi går videre i den diskussion, synes jeg, det ville være klædeligt at afvente de sager, som er på vej til Menneskerettighedsdomstolen om forholdet mellem tvang og ikketvang i religionsundervisning/kristendomskundskab, altså hele spørgsmålet om forkyndelse og det indholdsmæssige. Sådan som jeg læser pressen, ser jeg stadig, at det er enkelte skoler, som har stigende problemer, og jeg vil gerne overveje at lave en undersøgelse.
Men undersøgelsens omkostninger skal også stå i forhold til, hvor vigtigt det er at få problemet afdækket, når man faktisk har haft meget gode erfaringer med hensyn til at få børnene til at deltage.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-01-30:
Nu er det jo en udvikling, vi må iagttage, og ministeren har nævnt resultater fra tre skoler her i dag.
Det må være forholdsvis nemt for Undervisningsministeriet med den kontakt, det har til landets folkeskoler, at spørge, hvor mange der beder sig fritaget.
Derfor vil jeg gerne på det kraftigste opfordre ministeren til at undersøge det, så vi kan få tallene frem.
Så vil jeg gerne sige til ministeren, at hvis vi er enige om, at kristendomsundervisning alene er et orienterende fag, der skal give kundskaber, og ikke et forkyndende fag, må kristendomsundervisningen da betragtes som et fag på linje med f.eks. historie.
Historie kan man jo ikke bede sig fritaget for.
Man regner med, at når børnene går i folkeskolen, deltager de i historieundervisningen, og derfor vil jeg gerne have at vide: Hvis det er sådan, at udviklingen viser, at et stadig stigende antal børn af anden etnisk oprindelse end dansk beder sig fritaget, vil ministeren så ikke kraftigt overveje, om det er rigtigt, at vi i lovgivningen har den fritagelsesmulighed for et orienterende fag som kristendomsundervisning, som vi har i dag?
Jeg kunne forstå ministerens holdning, hvis det forholdt sig anderledes, og faget var forkyndende, men det er altså et orienteringsfag.
Margrethe Vestager (RV), 2001-01-30:
I givet fald vil jeg først gøre mig bekendt med debatten, som den var i 1980'erne, for da var det ikke et spørgsmål om børn
med en anden religiøs baggrund, men om børn med en fuldstændig almindelig kristen baggrund, og man havde den samme diskussion.
Jeg kan ikke se, at problemet bliver væsentligt større eller væsentligt mindre, uanset om det er børn med en anden religiøs baggrund, eller det er børn med en dansk religiøs baggrund, og det er faktisk ikke så enkelt at foranstalte den type undersøgelser.
Der er omkring 1.700 skoler, og der er et 9-årigt klasseforløb i hver skole.
Derfor er det lidt svært at se, om en sådan undersøgelse har værdi i forhold til det, som måtte komme ud af den, i hvert fald medmindre man kan se, at debatten har ændret sig, siden man sidste gang diskuterede spørgsmålet.
Men jeg skal meget gerne overveje det.
Gitte Lillelund Bech (V), 2001-01-30:
Blot et enkelt spørgsmål til ministeren: Hvordan vil ministeren sikre, at tosprogede børn, som er fritaget for kristendomsundervisning - det kan være børn af en anden trosretning, eller det kan også være ateister, som ministeren selv var inde på - gøres bekendt med det kristne livssyn og de værdier, det danske samfund faktisk bygger på?
Vi synes jo, det er meget væsentligt, at man er klar over, hvad det er for et værdigrundlag, det danske samfund bygger på, og det kan være svært, hvis man ikke deltager i kristendomsundervisning.
Anita Bay Bundegaard (RV), 2001-01-30:
Jeg er ked af, at vi skal have den her mekanistiske diskussion om, hvornår, hvor meget, hvor længe, hvordan, at vi ikke kan tage den indholdsmæssige diskussion i stedet for.
Jeg tror, at hr. Jens Hald Madsen og jeg ser forskelligt på de her ting, at regeringen og hr. Jens Hald Madsen ser forskelligt på de her ting, og det må man jo acceptere.
Da vil jeg bare sige, at det, vi jo gør med vores bistand, er, at vi går ind i et meget langsigtet og robust samarbejde, og det er vigtigt, at vi også er til stede, når der opstår problemer, at vi ikke tror, at problemer løses sådan, som vi løser dem i Danmark - netop sådan stille og roligt over en kop kaffe - men at vi faktisk er rede til at fastholde vores samarbejde, og at vi vil presse på for at få en ordentlig dialog med de lande, vi er i.
Jeg tror, at der er en reel uoverensstemmelse her, og den kan vi nok ikke løse sådan på stående fod.
Margrethe Vestager (RV), 2001-01-30:
Uden på nogen måde at have lyst til at korrekse spørgeren vil jeg sige, at kristendomskundskab ikke har til opgave at give børnene et kristent livssyn.
Faget har til opgave at give børnene kundskab om kristendom, om bibelhistorie, om religiøs symbolik osv., og hovedvægten i kristendomskundskab er derfor netop også kundskab om den kristne baggrund.
Der er selvfølgelig også inden for faget plads til at diskutere spørgsmål om livsoplysning og så fremdeles, men jeg mener ikke, det er undervisningsministerens opgave at sikre, at børn får et kristent livssyn.
Derimod synes jeg, det er vigtigt, at folkeskolen i sit daglige virke bygger på de værdier, som også er nedfældet i folkeskoleloven, og som derfor indirekte naturligvis er en afspejling af Danmarks tusindårige historie.
Men det er en helt anden sag, og det har ikke noget med forkyndelse at gøre.
Ja, som fru Margrete Auken selv siger, så ligger der i sagens natur en form for holdningspåvirkning, uanset at faget er kundskabsmeddelende.
Og derfor har jeg svært ved at se, at der er noget betændt ved fritagelsesmuligheden, da forældre, som er meget stærkt forankret i denne eller hin baggrund, naturligvis må kunne overveje, om den påvirkning, der givetvis ureflekteret måtte finde sted, fordi læreren selvfølgelig er engageret i det, ikke er en påvirkning, som forældrene selv kan modvirke i forhold til deres religiøse standpunkt. Jeg tager selvfølgelig pejling af de steder, hvorfra spørgsmålet kommer, men spørgsmålet er jo ikke kun at gøre det, som man måtte ønske rundtomkring i kirkelige eller ikkekirkelige kredse, men også at holde fast i, at vi har et fag, hvis indhold har hovedvægten på kristendomskundskab, hvorfor navnet er mere retvisende.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Gitte Lillelund Bech (V), 2001-01-30:
Jeg vil meget gerne bede ministeren om at give sit synspunkt til kende om den udtalelse, som cand.pæd.psych. Mogens Hansen har i Jyllands-Posten i går om, at en tredjedel af børnene i danske daginstitutioner ikke får udviklet de mest basale fysiske og sproglige færdigheder, og om ministeren har nogen overvejelser om at se på, hvad man gør i Sverige og Finland eksempelvis, hvor man faktisk på daginsitutionsniveau fastsætter læseplaner og fastsætter udviklingsplaner for børnene, således at man sikrer, at både deres fysiske og deres sproglige færdigheder er i orden, inden de starter i skolen.
Margrethe Vestager (RV), 2001-01-30:
Sådan som jeg har fulgt debatten, der er kommet i kølvandet
på Mogens Hansens udtalelser, synes der at være stærkt delte meninger om, hvordan og hvorledes man skal gå til børn i daginstitutionerne.
Jeg har noteret mig, at socialministeren, under hvis ressort vuggestuer og børnehaver hører, overvejer, om man skal gå ind i den drøftelse, om der skal være et mere præcist forhold i den måde, man ser på, hvad indholdet i børnehaver og vuggestuer egentlig er.
Det er en debat, som jeg tror vil være meget afgørende, også i forhold til udviklingen af de uddannelser, som stiller medarbejdere til rådighed til de steder.
Om niveauet er på den ene eller den anden måde, har jeg personlig meget svært ved at afgøre, især da jeg ikke har set Mogens Hansens forskningsresultater, som må ligge bag de udtalelser, som har været refereret i aviserne.
Gitte Lillelund Bech (V), 2001-01-30:
Mener ministeren ikke, at der er en sammenhæng mellem det, der sker i daginstitutionerne, og den udvikling, der sker med børn i daginstitutionerne, og så det trin, som børnene er på, når de skal til at starte i folkeskolen? Vil det ikke være hensigtsmæssigt, at man netop har fokus på en integreret sammenhæng i børnenes udvikling, således at det sikres, at det, der sker i børnehaven og i daginstitutionerne, faktisk også matcher de behov, der er, når børnene skal starte i folkeskolen?
Margrethe Vestager (RV), 2001-01-30:
Jo, jeg vil også have den klare forventning, at vi i regeringen samarbejder om spørgsmålet, når socialministeren er kommet længere i sine overvejelser.
Jeg synes på den anden side, at det er meget vigtigt, at overvejelserne om, hvad der skal foregå i børneinstitutionen, afspejler, at det er en børneinstitution og ikke en forskole, og at der derfor er nogle hensyn at tage til børnenes hverdag, som ligger ud over de hensyn, der ligger i blot at opdrage dem eller gøre dem skoleklare, fordi perioden frem til det tidspunkt, hvor børnene kommer i børnehave, også er karakteriseret ved meget andet end at forberede sig til at komme i skole og til at lære at læse.
Så derfor mener jeg, at der er en bredde i spørgsmålet, og at en del af det selvfølgelig er, hvad man skal mestre for at komme i skole.
Noget andet er, at der også skal være plads til nogle ting, som ikke handler om at komme i skole, men som er et spørgsmål om livskvalitet.
Gitte Lillelund Bech (V), 2001-01-30:
Jeg skal bare lige forstå ministerens svar fuldstændig.
Ministeren vil afvente at tage stilling til, om man skal se på det her i en sammenhæng, til socialministeren har taget stilling til spørgsmålet.
Er det korrekt forstået?
Margrethe Vestager (RV), 2001-01-30:
Da de pågældende institutioner henhører under socialministeren, synes jeg, det ville være en sær form for ikke blot minister-, men også folkeskoleimperialisme, hvis man lagde sig efter, at man nu på eget initiativ ville begynde at bestemme, hvad der skulle foregå i institutioner, som hører under et andet system og et helt andet regelsæt end det, som er folkeskolelovens.
Men jeg tror, at mange af de diskussioner og mange af de forsøg, man gør rundtomkring, som forholder sig til, hvad der foregår i børneinstitutionerne, vil være et udmærket udgangspunkt for en drøftelse af, hvordan vi kan være med til at kvalificere de tilbud, som vi giver børn i førskolealderen.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Hans Christian Schmidt (V), 2001-01-30:
Fra tid til anden diskuteres både i dagspressen og ved møder rundtomkring i landet blandt forældre, skolebestyrelser og kommunalpolitikere de tanker, der ligger om at lade børn få lov til at modtage engelskundervisning tidligere, end det normalt foregår.
Jeg tænker her f.eks. på fra 1. klasse.
Og det, jeg godt vil høre ministerens kommentar til, er, om ministeren ser nogen hindringer for, at det kan lade sig gøre, hvis ellers en skole er enig med skolebestyrelse og kommune, og hvad ministerens synspunkt i øvrigt er til det.
Det er langtfra alle skoler, hvor f.eks. førsteklasser går 25 timer i skole, hvilket de jo godt kan.
Så hvis der nu findes nogle kommuner, der giver 25 timer til 1. klasse, og hvis skolerne og lærerne og kommunalbestyrelsen - hvem det måtte være - er indstillet på, at man måske kunne bruge en enkelt time til det, man i forskerkredse kalder »legeengelsk«, vil ministeren så være sindet at give en dispensation, hvis altså, som jeg også forstod på ministeren, at det ikke er et spørgsmål om at tage timer fra andre fag, men at man tilfører de timer, der måtte være behov for?