Søren Søndergaard (EL), 2000-02-25:
Jeg vil godt starte med at sige tak til udenrigsministeren for en eksorbitant fremlæggelse af det amerikanske synspunkt på NMD.
Faktisk kunne amerikanerne vel ikke have fremstillet deres synspunkter mere klart, mere udtømmende og mere loyalt, end udenrigsministeren gjorde i sin besvarelse, og det skal han have tak for, for det er selvfølgelig vigtigt for os at kende de amerikanske synspunkter helt til bunds.
Det eneste, jeg sådan set mangler, i stil med andre ordførere, er: Hvad mener den danske regering egentlig?
Nuvel, vi fik at vide, at regeringen fortsat ønsker, at »Thuleradarens anvendelse ikke er i strid med gældende internationale aftaler«, og det er jo bestemt betryggende, at regeringen ikke ligefrem ønsker, at Danmark skal medvirke til at bryde internationale aftaler.
Vi fik også at vide i udenrigsministerens besvarelse, at regeringen fortsat vil rådføre sig med Det Udenrigspolitiske Nævn i sagen.
Det synes vi også er meget klogt, måske især i denne tid og måske ikke mindst af hensyn til regeringen selv.
Men hvad mener regeringen om selve sagen, om opstillingen af det amerikanske missilsystem, som i sidste ende skal kunne, som det hedder, imødegå mange meget avancerede sprænghoveder?
Er det et internt amerikansk anliggende, som ikke vil få konsekvenser for den øvrige verden, eller vil opstillingen få omfattende konsekvenser for stabilitet og sikkerhed i hele verden?
Hvad mener regeringen?
Problemet er, at vi ikke bare har fået antydningen af et svar på de her spørgsmål. Efter Enhedslistens opfattelse vil udviklingen og opstillingen af NMD få alvorlige negative konsekvenser for sikkerheden så vel militært som socialt.
I årtier har vi fået tudet ørerne fulde om terrorbalancens velsignelser: Freden blev ikke sikret gennem fred, freden blev sikret gennem truslen om udslettelse!
Det var denne logik, der førte til, at det blev set som et stort fremskridt for civilisationen, at der ikke alene var atomvåben nok til at udslette alt levende liv på jorden én eller to gange, men utallige gange.
I dag oplever vi et begyndende attentat på terrorbalancen: USA vil ikke længere være med, ikke på den måde, at det vil afskaffe terrorbalancen ved at afskaffe terroren, men ved at begynde at afskaffe balancen.
Det er jo ikke tilfældigt og formentlig ikke et udtryk for en speciel ondskab hos USA; det er udtryk for, at verden har udviklet sig på en måde, hvor USA er den centrale stormagt, den eneste stormagt, og har muligheden for at diktere andre lande.
USA har mulighed for at blande sig i andres anliggender, USA vil have mulighed for at true andre lande, angribe andre lande, intervenere i andre lande, og man ønsker at gøre det på en sådan måde, at man ikke risikerer et gensvar.
Vi synes, at det enkle og meget grundlæggende spørgsmål, som der skal tages stilling til, er, om et land får den mulighed, og vi vil godt lade være med at diskutere, at det er USA, der får den mulighed, for vi er ikke specielt interesserede i at gøre det til en diskussion om USA.
Vi ville også være interesserede, hvis f.eks. Rusland havde den mulighed, hvis Rusland havde mulighed for at opbygge et missilforsvar, der gjorde, at det kunne angribe andre lande uden risiko for selv at blive angrebet eller få konsekvenser af disse angreb.
Jeg ville meget nødigt have, at Rusland havde et sådant missilforsvar, det vil jeg godt sige, meget, meget nødigt.
Selvfølgelig kunne man måske komme i tvivl, hvis der var et land, som stod for uselvisk renhed og retfærdighed, som så at sige var verdenssamfundets svar på Batman, der altid gjorde det rigtige og forsvarede de rigtige interesser, men sådan er det jo ikke, heller ikke med USA, heller ikke uanset hvor venligt man kigger på USA.
Tag USA, som systematisk nægter at betale kontingent til FN til tiden, USA, som ikke vil være med til at lave en international krigsforbryderdomstol permanent til at dømme folk, som på det mest grusomme overtræder international lov.
Det er da bare nogle eksempler, der viser, at der også i det land er andre interesser end bare rene og uselviske motiver.
Vi ønsker ikke, at nogen lande skal få en mulighed for dels at være i besiddelse af atomvåben, dels at kunne bruge de atomvåben uden at blive ramt af andre.
Vi vil godt være med til at ophæve terrorbalancen, men terrorbalancen skal ophæves ved, at man fjerner atomvåben, og ikke ved, at man giver nogle enkelte lande monopol på at kunne udløse dem.
Det er det centrale argument.
Så er der derudover en masse andre argumenter, hvor det største er det våbenkapløb, et sådant projekt vil udløse, og det er et spørgsmål om de omkostninger, det giver, omkostninger, som frem for alt kunne bruges til at gøre verden mere sikker.
Vi snakker om 375 mia. kr. bare i de første faser.
Det er mildest talt mange penge, som kunne bruges til bl.a. at støtte demokratiske og sociale kræfter i nogle af de slyngelstater, som det for alt i verden gælder om at komme af med, jo før desto bedre.