Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-01-31:
Socialdemokraterne og SF har genfremsat deres tidligere fremsatte forslag om at indlede et arbejde med henblik på at få ændret grundloven, og SF har oven i købet genfremsat sit forslag til, hvordan en helt ny grundlov ville kunne se ud.
Det sidste vil jeg egentlig gerne udtrykke en anerkendelse af.
Jeg gør det, samtidig med at jeg understreger, at der er rigtig mange af de ting, der står i SF's forslag, jeg er dybt uenig i.
Men jeg synes i og for sig, at det er en god ting, at SF har gjort sig den umage at prøve at beskrive sine synspunkter i en helhed i et egentligt grundlovs forslag.
Det giver et glimrende grundlag for en drøftelse.
Spørgsmålet er jo, om vi på nuværende tidspunkt bør iværksætte en procedure hen imod en ændring af vores grundlov fra 1953.
Vi har tidligere haft en drøftelse af det, og jeg vil ikke i dag gentage samtlige de bemærkninger, jeg kom med under behandlingen af forslaget her i Folketinget i februar 2004.
Men jeg vil gerne starte med at slå fast, at initiativer med henblik på at ændre grundloven efter min opfattelse ikke er noget, man uden videre bør give sig i kast med.
Det kræver moden overvejelse og bør i alle tilfælde være forankret i en meget bred enighed og en meget bred forståelse.
Vi har da heldigvis også her i landet en lang tradition for, at grundlovsændringer bliver gennemført med en endog meget bred enighed blandt de politiske partier, og det synes jeg er noget, der i sig selv er med til at give grundloven en styrke.
Det vil sige, at en proces med henblik på at ændre grundloven må forudsætte, at der både her i Folketinget og ude i befolkningen kan konstateres en meget udbredt opfattelse af, at der er et reelt og et påtrængende behov for at lave vores grundlov om.
Og det må også forudsætte, at der på forhånd, inden sådan en proces i givet fald bliver iværksat, er en meget bred enighed om, på hvilke punkter der kan påvises et behov for en grundlovsændring.
Jeg vil da gerne sige, at jeg har stor respekt for de tanker og overvejelser, som ligger bag de forskellige forslag, vi behandler i dag, men jeg vil godt med det samme slå fast, at vi efter regeringens opfattelse har en god og en velfungerende grundlov i Danmark, en grundlov med en fornuftig og rummelig ramme om det danske demokrati.
Og på den måde synes jeg egentlig, man med rette kan sige, at de i 1953, hvor grundloven senest blev ændret, var ganske fremsynede.
Selvfølgelig kan man da pege på, at grundloven ikke altid anvender et særlig moderne sprog.
Sådan er det jo.
Den er jo skrevet for mere end 50 år siden.
Men som jeg tidligere har sagt i dag, kan alene det at finde et mere moderne sprog altså ikke begrunde og ikke løfte en grundlovsændring.
Så når det gælder det overordnede spørgsmål, om der efterhånden nu er opstået et reelt og påtrængende behov for at ændre grundloven, er svaret efter regeringens opfattelse, at det er der ikke.
Jeg tror i øvrigt heller ikke, at det er den almindelige opfattelse i befolkningen, at grundloven er utidssvarende.
Man kan vel i og for sig sige, at grundloven i det daglige næppe påkalder sig den helt store opmærksomhed ude i befolkningen, og jeg vil egentlig føje til: Det er jo ikke nødvendigvis et negativt tegn i et folkestyre.
Som jeg ser det, er det i høj grad et tegn på, at vores moderne samfund uden problemer kan fungere inden for rammerne af den eksisterende grundlov.
Alt i alt er det regeringens opfattelse, at tiden ikke i dag er moden til at igangsætte en proces, der sigter mod at revidere grundloven.
Lad mig så lige kommentere nogle af de punkter, som er rejst i de forslag til ændringer af grundloven, som er præsenteret her i dag.
Et af de temaer, der tages op i forslagene, er menneskerettighederne.
Det bliver nævnt, at bestemmelserne i den gældende grundlov om borgernes rettigheder, f.eks. ytringsfriheden og retten til den personlige frihed, bør suppleres og justeres i lyset af den række af rettigheder, der er nedfældet i bl.a. den europæiske menneskerettighedskonvention.
Jeg vil gerne sige, at det efter min opfattelse ikke er et aspekt, der i sig selv kan begrunde en grundlovsændring.
Man skal være opmærksom på, at sådan nogle ændringer som udgangspunkt alene har en formel, symbolsk betydning.
De rettigheder, som er nedskrevet i f.eks. den europæiske menneskerettighedskonvention, er jo netop rettigheder, som borgerne allerede har, så det ville ikke reelt tilføje noget nyt at gentage de samme rettigheder i grundloven.
Det, der for den enkelte borger har reel betydning, er, at myndighederne er fuldt opmærksomme på i praksis at respektere de gældende menneskerettigheder, hvad enten de følger af grundloven eller f.eks. af den europæiske menneskerettighedskonvention.
Og så vil jeg da i øvrigt sige, at reelt er metoden til at sikre samfundet og det enkelte menneske et højere retssikkerhedsniveau, at vi her i Folketinget løbende gennemfører den nødvendige lovgivning, det er jo ikke ændringer af paragraffer i grundloven.
Så vil jeg godt sige om det forslag, SF har stillet, at jeg har læst det med betydelig interesse og konstateret virkelig mange punkter, hvor jeg er dybt uenig i det, SF foreslår.
Men jeg vil gerne sige til SF, at der er én ting, der tiltaler mig meget ved SF's forslag, og det er dette, at SF starter, om jeg så må sige, i den rigtige ende, ved at tage fat i de frihedsrettigheder, der bør gælde for det enkelte menneske, og så ved det få understreget, som også hr. Helveg Petersen var inde på under det foregående punkt, at en forfatning først og fremmest er skrevet for at sikre det enkelte menneskes frihedsrettigheder.
Derfor synes jeg egentlig også, at det er den rigtige måde at starte på, hvis man, om jeg så må sige, skulle til at skrive grundloven forfra, i stedet for at starte med det institutionelle, som den gør i dag, og så komme ind på frihedsrettighederne senere, men at starte med frihedsrettighederne, sådan som SF gør.
Vel, så kan man diskutere alt det, SF skriver.
Noget er godt, noget er mindre godt, men jeg synes, at det er den rigtige måde at starte på, det, som vi ser i kapitel 2.
Men i kapitel 3 går SF jo så over til ikke længere at tale om frihedsrettighederne, men om det, som jeg vil tillade mig at kalde subjektive rettigheder.
Det er f.eks. retten til arbejde, retten til bolig, retten til det ene og retten til det andet, som alt sammen er noget, der ikke kan opfyldes ved at skrive paragraffer i grundloven – i modsætning til frihedsrettigheder.
Frihedsrettighederne er f.eks. retten til at ytre sig.
Det kan man fastslå, og det kan man faktisk sikre i grundloven og så lave den opfølgende lovgivning, der er nødvendig.
Pressefrihed, de andre frihedsrettigheder, kan sikres med udgangspunkt i grundloven.
Men når det gælder retten til arbejde, hjælper det jo ingenting, at man skriver om det i en paragraf i grundloven.
Og hvem skal straffes, hvis man ikke kan opfylde det?
Det samme gælder retten til bolig.
Hvem har noget imod at sige, at vi stræber efter, at alle har en bolig?
Men det hjælper jo ingenting at skrive det i en paragraf i grundloven.
Og sådan er det med en række af disse subjektive rettigheder, at de i realiteten kun kan opfyldes ved, at man fører en fornuftig politik.
Arbejde til alle forudsætter en fornuftig erhvervspolitik.
Bolig til alle forudsætter en fornuftig boligpolitik og socialpolitik osv.
Det, jeg bare vil sige med det, er, at jeg synes, at SF lægger utrolig meget vægt på disse subjektive rettigheder, som ikke har andet end symbolsk betydning, for man kan ikke opfylde dem ved at skrive paragraffer i grundloven, når der kommer en hel masse spørgsmål om, hvad i alverden man så skal gøre, hvis der nu er en, der mangler en bolig, eller en, der mangler et arbejde.
Er det en overtrædelse af grundloven?
Det rejser rigtig mange problemer.
Kapitel 4 er jo en ren udvanding af den private ejendomsret, så jeg behøver ikke bruge mange ord på at sige, at det er regeringen selvfølgelig lodret imod.
Men der er jo nu også så meget andet, vi er imod.
Jeg vil dog alligevel gerne kvittere positivt for, at SF har skabt et oplyst grundlag for en debat ved at gøre sig den umage at fremstille et samlet grundlovsforslag.
Se, jeg tror, det ville føre for vidt, hvis jeg kom ind på alle mulige andre emner, det kan vi jo gøre under udvalgsarbejdet.
Men jeg tror ikke, det er nogen overraskelse, når jeg endnu en gang konkluderer, at der altså efter regeringens opfattelse ikke er noget påtrængende behov for at indlede en proces med det sigte at ændre grundloven, og derfor kan regeringen ikke støtte de fremsatte forslag.
Jeg vil gerne understrege, at det ikke betyder, at diskussioner om vores grundlov efter regeringens opfattelse er uvæsentlige.
Det klare udgangspunkt for regeringen er imidlertid, at vi har en grundlov, der giver gode rammer for et velfungerende, moderne folkestyre.
Så lidt firkantet sagt er det ikke grundlovens skyld, hvis vi ikke formår i alle henseender at få tingene til at fungere i det daglige.
Det er i høj grad op til Folketinget gennem fornuftig lovgivning at sørge for, at det kan fungere hensigtsmæssigt i det daglige.
Så alt i alt er det altså min konklusion, at tiden ikke er moden til en grundlovsrevision.
Vi er ikke i en situation, hvor jeg vil kunne lægge til grund, at der i det danske samfund er en udbredt enighed om og forståelse for, at det er påtrængende at få ændret grundloven på en række punkter.
Og derfor kan jeg ikke som statsminister anbefale, at vi kaster os ud i et sådant projekt på nuværende tidspunkt.
Men jeg vil gerne sige tak til forslagsstillerne og kvittere for de overvejelser, der ligger bag forslagene, og opfordre til, at vi ser det arbejde, der nu skal finde sted i det særlige grundlovsudvalg, som Folketinget har nedsat, som netop et led i dette at få afdækket, hvor bred enighed der egentlig er om behovet for at ændre grundloven her eller der.
Men jeg tror, jeg må konkludere, at der ikke på nuværende tidspunkt er bred enighed om at identificere punkter, hvor der er et påtrængende behov for at ændre grundloven, og derfor er der heller ikke nogen baggrund for at sætte en proces i gang.