Jesper Langballe (DF), 2004-11-17:
Jeg kan forstå på forslagsstillerne og også på det, fru Lissa Mathiasen sagde nu her til sidst, at formålet med det hele i virkeligheden er at sikre den kirkelige frihed.
Og det synes jeg er dybt rørende, især i betragtning af, at den af forslagsstillerne, hvis navn står først, er hr. Kamal Qureshi, der er erklæret muslim.
Det er der et vist storsind over.
Nu er ideen med en folkekirke, som staten, dvs. Folketinget og kirkeministeren, yder den tjeneste at lovgive om og administrere, jo netop igennem lovmæssige hindringer at sørge for en national ramme, der gør folkekirken til den samme folkekirke fra Vesterhavet til Øresund, ligesom vi har fælles bekendelsesskrifter.
Det vil sige, at det er der: Man kan melde sig ud af folkekirken.
Og i øvrigt forudsætter vi, at kirkens præster følger den lovgivning, bl.a. ægteskabsloven, der vedtages i Folketinget, og at de ikke hver for sig sidder og kreerer nye ægteskabsordninger.
Ægteskabsloven hjemler ingen mulighed for vielse af homofile samlevende, og det er en almindelig misforståelse kolporteret af pressen, at bøsser og lesbiske i dag kan blive viet på rådhuset, men ikke i kirken.
Det er noget vrøvl.
De kan slet ikke blive viet ifølge dansk lov, men de kan blive registreret som partnere på rådhuset, og det er en god ordning, der friholder homofile par fra en række tidligere uretfærdigheder især af arvemæssig art.
Men det siger sig selv, at vi i folkekirken ikke registrerer noget eller noget som helst.
Hvad skulle vi det for?
Hvis man ville ændre ægteskabsloven, så homofile par kunne blive viet,
skulle man jo i virkeligheden begynde med at ophæve loven om registreret partnerskab og give nogle myndighedspersoner en egentlig vielsesmyndighed, og det bør man aldrig gøre.
Ikke fordi de homofile par skal generes, men af hensyn til det ægteskab, der i århundreder har været den familieretbærende institution i Danmark og i øvrigt er et fundament under hele det danske samfund i det hele taget.
Ægteskabet har vi af hensyn til familiens beskyttelse fra fremmed, især fra statslig, indblanding, og begynder man at lægge forskellige former for særforhold ind under kategorien ægteskab, ja, så opløser man naturligvis ægteskabet.
Siden det 16. århundrede, da ægteskabet fra at være et rent slægtsanliggende begyndte at blive et offentligt statsligt anliggende, har ægteskabets styrke været en klar definition af ægteskabet: et intenderet, livslangt og monogamt forhold mellem to mennesker af hver sit køn med henblik på at få børn og danne ny familie, der kunne føre slægten videre.
Den frihed, som ægteskabet er bærepille for, familiens frihed, privatlivets frihed, forudsætter en klar og folkeligt forankret definition af, hvad et ægteskab er.
Herudover skal man naturligvis sørge for, at ingen ugifte, heller ikke homofile par, lider økonomisk uret, og det har man efter vores mening taget god hånd om ved loven om registreret partnerskab.
Men altså endnu en gang tak på folkekirkens vegne, især til hr. Kamal Qureshi for hans omsorg for kirkens frihed.
Jeg skulle hilse og sige, at de fleste i folkekirken betakker sig.
Det gør Dansk Folkeparti også.
Men jeg glæder mig til, at hr. Kamal Qureshi fører denne her sag frem i de muslimske trossamfund og fordrer vielse af homofile i moskeerne.