Jann Sjursen (KRF), 2000-03-16:
Jeg skal først forholde mig til nr. L 208, et lovforslag, som er en del af regeringens udlændingepakke.
Jeg vil godt indledningsvis understrege, at Kristeligt Folkeparti støtter langt de fleste af elementerne i regeringens samlede udlændingepakke, men når det gælder L 208, kan vi ikke følge regeringen.
Det skyldes først og fremmest forslaget om at ophæve retskravet på ægtefællesammenføring for unge under 25 år.
Målet - at begrænse antallet af tvangsægteskaber - er vi naturligvis enige i, men midlet, at overlade til unge under 25 år at bevise for myndighederne, at de frivilligt indgår ægteskab, kan Kristeligt Folkeparti ikke acceptere.
Vi tror heller ikke, at det løser de unges problemer med tvangsægteskaber.
For det første er det dybt betænkeligt at opstille forhindringer for myndige personers indgåelse af ægteskab
Det er en menneskeret at indgå ægteskab.
Og det er uklart, under hvilke omstændigheder man konkret vil kunne overbevise myndighederne om, at der utvivlsomt er tale om et frivilligt indgået ægteskab.
For det andet vil forældrene, som udøver direkte eller indirekte tvang, stadig kunne beskylde de unge for at modarbejde dem, hvis de ikke formår at overbevise myndighederne om, at ægteskabet er frivilligt.
Uanset hvilken ordning der gennemføres for at afskaffe tvang ved indgåelse af ægteskaber, vil det altid være de unge, der løber en særlig risiko for at blive mistænkt for sabotage af deres forældre. Sammenfattende er der altså for Kristeligt Folkeparti ikke noget, der tyder på, at regeringens initiativ for at begrænse tvangsægteskaber vil lykkes.
Det eneste, der opnås, er en begrænsning af antallet af familiesammenførte udlændinge, og det er ikke for Kristeligt Folkeparti et formål i sig selv.
Kristeligt Folkeparti ønsker i stedet, at der indføres obligatorisk mundtligt interview med henblik på prøvelsen af frivilligheden i sager om arrangerede ægteskaber og andre sager, hvor der er mistanke om tvang.
Formålet med et sådant forslag er at give de involverede parter mulighed for selv at give til kende, om de ikke indgår ægteskabet frivilligt.
En sådan procedure kan anvendes i de tilfælde, hvor udlændingemyndighederne har en mistanke om, at der er tale om et ægteskab, der er arrangeret af andre end ægtefællerne selv, og det nye i en sådan sammenhæng i forhold til nugældende regler er jo så især, at hvis der er behov for en tolks medvirken, skal det undersøges, om en sådan er upartisk, og at forældre og andre slægtninge utvetydigt ikke må være til stede ved et sådant interview. Noget tilsvarende kendes fra Sverige, hvor regeringen i starten af dette år fremsatte et forslag til begrænsning af tvangsægteskaber, og jeg vil også henvise til rapporten fra Nordisk Ministerråd »Arrangeret ægteskab og tvangsægteskab i Norden« fra december 1999, hvori der foreslås noget tilsvarende, at der ses på rutinerne for interview af ægtefæller i stedet for på stramninger i udlændingelovgivningen, når man ønsker at begrænse antallet af tvangsægteskaber, af menneskeretlige grunde såvel som af praktiske grunde.
Det anbefales også i rapporten, at der oprettes kriseberedskab, bl.a. krisetelefoner, at der sker en opfølgning over for udstødte familiemedlemmer, f.eks. en overfaldsalarm, anonym identitet m.v., at der gives tilbud om familiemægling, ung til ung-netværk, og at relevante fagpersoner og myndigheder opkvalificeres.
Kristeligt Folkeparti finder, at Danmark skal basere sig på disse nordiske gennembearbejdede forslag i stedet for regeringens hovsaforslag.
Det er et krav, som efter Kristeligt Folkepartis opfattelse er ude af proportioner.
Det er umuligt på rimelig vis at afgøre, hvad der er en passende bolig.
Mange danskere lever i dag i lejligheder, der er meget små.
Der lægges op til flere skøn fra udlændingemyndighedernes side end i den nuværende lovgivning, hvilket indebærer en større risiko for forkerte afgørelser, afgørelser, der er bestemmende for, om man kan få lov til at leve sammen med sin ægtefælle i Danmark eller ej.
Efter vores opfattelse bør tilfældigheder ikke råde i så vigtig en sag.
Vedrørende tilknytningskravet, hvor regeringen jo altså foreslår, at der som hovedregel kun kan gives tilladelse til familiesammenføring af en ægtefælle eller fast samlever her i landet, hvis parternes samlede tilknytning til Danmark mindst svarer til deres samlede tilknytning til et andet land, er vi fra Kristeligt Folkepartis side imod et sådant, fordi det også her i praksis vil være umuligt at opgøre graden af tilknytning til Danmark, henholdsvis til udlandet.
Reglerne på det her område er faktisk også allerede i dag meget stramme.
F.eks. kan en udlænding, der ikke er flygtning eller nordisk statsborger, først få en ægtefælle eller samlever til landet efter minimum 6 års ophold i Danmark.
Vi mener altså også, at dette forslag fra regeringens side vil få uheldige konsekvenser for den herboende, der, trods at parrets samlede tilknytning til et andet land er større end til Danmark, ikke ser sig i stand til at bryde med nogle meget tætte bånd til Danmark.
Som det fremgår af ovennævnte, kan vi altså fra Kristeligt Folkepartis side ikke støtte regeringens lovforslag.
Og det er ikke, fordi jeg ikke sådan har ønske om at kommentere nærmere på de to forslag fremsat af Det Konservative Folkeparti, B 72 og B 73.
Det ville jeg sådan set gerne have gjort, men da Kristeligt Folkeparti ikke kan tilslutte sig regeringens lovforslag af de nævnte grunde, turde det også fremgå, at vi så heller ikke kan tilslutte os de to beslutningsforslag, som er fremsat af Det Konservative Folkeparti.