Ole M. Nielsen (KRF), 1998-12-08:
Det er på sin vis meget passende, at vi her kort før årsskiftet får en debat om Den Økonomiske og Monetære Union i EU.
Den 1. januar overgår de første 11 EU-lande jo til den fælles europæiske mønt, euroen.
Det er et projekt, hvorom der er sagt og skrevet meget i de seneste år også i Danmark.
Anledningen til debatten i dag er velsagtens, at statsministeren har kundgjort, at han mener, at det danske forbehold vedrørende deltagelse i den fælles mønt skal sættes til debat, og at en folkeafstemning i år 2001 om forbeholdet vil være passende.
Lad mig understrege, at vi i Kristeligt Folkeparti ikke finder det utilladeligt at diskutere de danske Edinburghforbehold, endsige at foreslå et eller flere af dem ophævet.
Respekten for folkeafstemningerne i 1992 og 1993 vedrørende Maastrichttraktaten og Edinburghafgørelsen består i, at Folketinget og regeringen accepterer, at de danske forbehold ikke kan ophæves uden ved folkeafstemning.
Det faktum, at euroland bliver en realitet fra næste år, er for Kristeligt Folkeparti at se
ikke noget selvstændigt argument for at søge forbeholdet ophævet.
Det kan ikke være et mål i sig selv, at Danmark skal være med.
I mange år har EU-landene søgt at skabe holdbare politiske aftaler på det økonomiske og monetære område bl.a. gennem det europæiske monetære system.
Gennemførelsen af det indre marked har imidlertid sat yderligere skub i samordningen af EU-landenes generelle økonomiske politik, og de gamle planer om en økonomisk og monetær union blev for alvor sat på skinner med Maastrichttraktaten, men altså med et dansk og et engelsk forbehold. Erfaringerne fra bl.a. en række alvorlige valutakriser i 1990'erne har understreget betydningen af langsigtede juridisk bindende aftaler om samordning af EU-medlemslandenes generelle økonomiske politik og valutapolitik.
En sådan aftale har Danmark nu fået med ØMU-landene, og Kristeligt Folkeparti er enig med regeringen i, at Danmark må søge en tæt tilknytning til samarbejdet mellem ØMU-landene for ikke mindst at beskytte kronen mod valutaspekulation.
I den sammenhæng kan vi ikke agere frit svævende og uafhængig af, hvad andre gør.
Når Kristeligt Folkeparti ikke er parat til at gøre det i dag, skyldes det for det første, at vi ikke nødtvungent sagde ja til de danske forbehold i forbindelse med folkeafstemningen i 1993, eftersom vi rent faktisk anbefalede vælgerne at stemme nej til Maastrichttraktaten i 1992, bl.a. på grund af planerne om en fælles mønt.
Derfor var vi særdeles tilfredse med ØMU-forbeholdet i Edinburghafgørelsen.
Det er ellers en vigtig forudsætning for, at projektet skal lykkes.
For det tredje er det ikke så længe siden, at den danske debat om euroen mest gik på, om vi kunne beholde dronning Margrethe på i hvert fald den ene side af mønten.
Senere har mange ladet sig overbevise om, at det er praktisk ikke at skulle have så mange forskellige mønter i lommen, når man rejser i Europa, men der er jo også mere alvorlige og betydningsfulde konsekvenser af og perspektiver i at tilslutte sig ØMU'en.
Kristeligt Folkeparti ønsker imidlertid en mere fordomsfri og facetteret debat og håber, at især de to største partier vil bidrage til den, og også derfor kan vi stemme for den vedtagelse, regeringspartierne har formlået.
Den går jo netop på behovet for at fastholde og videreføre en grundig og nuanceret debat om indholdet af eurosamarbejdet og konsekvenserne for bl.a. Danmark.
Det stemmer vi med glæde for.