Ole M. Nielsen (KRF), 2000-04-12:
Jeg vil gerne sige tak til ministeren for redegørelsen og faktisk beklage over for ministeren, at det her ligger inden for ministerens område, for det ligger jo næsten ingen steder; det ligger jo alle steder.
hvis man skal gøre det her rigtigt, så ligger det jo i alle ministerier, og det er jo ikke særlig indenrigsministerens opgave at sørge for, at det her bliver gjort godt.
men det er altså blevet indenrigsministerens opgave at lave redegørelsen og forsvare den og så tage den debat.
det her siger jeg, fordi jeg nok synes, at den skriftlige redegørelse er en lidt tynd kop te, men jeg medgiver også gerne, at det er en svær opgave, og at det er første gang.
al begyndelse er jo svær, og så kan man sige, at så er der da i hvert fald mulighed for fremgang i de kommende år.
det vigtigste for mig i den redegørelse, vi har fået i år, er faktisk, at regeringen erkender, at der er noget, vi ikke har været gode nok til, at der er noget, vi skal øve os i at gøre bedre.
det er faktisk utrolig vigtigt.
redegørelsen beskæftiger sig i år mest med den udvikling, der er sket over en årrække, som ministeren også nu er inde på, og konstaterer ganske rigtigt, at det jo slet ikke er gået så galt endnu.
f.eks. havde hovedstadsområdet i en lang periode en svag udvikling, men det er nu kommet med, og det kan vi jo ikke have noget imod.
da jeg sidste år lagde op til debatten om den regionale udvikling, var det heller ikke, fordi det var gået så galt i mange år, men fordi jeg kunne se, at den allerseneste udvikling, bl.a. foranlediget af hele den strukturændring i vores samfund, som storebæltsforbindelsen og den kommende øresundsforbindelse gav og giver, men også den utrolige ændring af dynamikken i vores samfund, vil medvirke til at skævdele landet, hvis ikke vi gør noget aktivt imod det.
det er jo imponerende, at i en tid, hvor kommunikationsmidlerne og infrastrukturen aldrig har været bedre, er det tilsyneladende mere og mere vigtigt at ligge centralt.
Det er en underlig konstatering, men jeg tror, det er sådan. Det erkender regeringen, men det er meget småt endnu med de konkrete tiltag til at forhindre skævdelingen.
Det eneste rigtig gode eksempel, jeg kan huske her inden for det sidste år, er erhvervsministerens beslutning om søfartsuddannelsernes placering.
Den vil jeg gerne give ministeren ros for og så sige, at det måske alligevel var en tilfældighed, eller også var det, fordi der var et meget stærkt folkeligt pres imod nedlæggelse af navigationsskolen
på Ærø.
Men det var en rigtig beslutning.
Den kortsigtede gevinst ved at lukke Marstal Navigationsskole blev opgivet; det var klogt.
Hvad ville det ikke have kostet at få plantet nyt liv, som måske slet ikke ville have
naturlige vækstbetingelser på Ærø, altså efter at man havde fjernet navigationsskolen, som havde en naturlig historisk og erhvervsmæssig baggrund på øen?
På den måde er det også et rigtig godt eksempel på, hvad det her handler om.
Det er med at fastholde de ting, som har et naturligt tilhørsforhold, selv om de er lidt i modgang en overgang, i stedet for at skulle til at plante noget helt nyt.
Men ministerierne har ikke endnu forstået det generelt, og vanetænkning udrydder man jo heller ikke sådan på et lille års tid.
Det drejer sig om at søge at bevare og tilpasse, hvad der er, men sandelig også sørge for, at nye investeringer kommer de svage regioner til gode.
I regeringens landsplanredegørelse står der om områder uden for hovedstadsområder: »Alle egne skal støtte sig på egen indsats og stærke sider.«
Og når man så kommer hen til hovedstaden, så står der om den: »Regeringen vil bidrage til at skabe nye kreative vækstmiljøer i hovedstadsområdet, bl.a. inden for IT og bioteknologi.«
Ja, goddag: Nogle skal klare sig selv, måske fordi man ikke rigtig har nogle gode ideer til, hvad man kan gøre.
De stærke får derimod støtte.
Den regionalpolitiske redegørelse oplister fra 1999 12 lovmæssige og 2 administrative tiltag, som skønnes at kunne påvirke den regionale udvikling i fremtiden.
Det er helt udmærkede eksempler, selv om de ordførere, der beskæftiger sig med et af eksemplerne, nemlig uddannelsespolitik, ikke er helt enige med regeringen i, at man har tilgodeset yderområderne, hvad angår placering af de kortere videregående uddannelser.
Det fremgik af en debat her i salen i sidste uge.
Når det handler om kortere videregående uddannelser, opererer man med noget, man kalder forlagt undervisning.
Det betyder, at en centralt placeret undervisningsinstitution placerer undervisningen i en anden og mindre by, men der er altid tale om at forlægge ud i yderområderne.
Hvis man vil tilstræbe en mere ensartet udvikling, så skal hovedinstitutionen en gang imellem bare ligge i yderområdet, og så kan den jo forlægge undervisningen ind til den centrale by.
Kun på den måde kan man tilstræbe en ensartet økonomisk og beskæftigelsesmæssig udvikling.
Men når vi skal dyrke det her i fremtiden, er det måske lige så vigtigt at vurdere de ting, man ikke har vurderet, eller som man måske slet ikke har overvejet kunne have indflydelse på den regionale udvikling, og som man i hvert fald ikke beskæftiger sig med i redegørelsen.
Og dér siger ministeren jo så om de 14 eksempler i redegørelsen, at det dokumenteres nok, at de ikke har forrykket udviklingen, og det er sikkert rigtigt, men der er bare en hel masse ting, man ikke har taget med, som man ikke har tænkt i denne her sammenhæng.
Investering og infrastruktur er f.eks. nogle af de mest iøjnefaldende.
Der investeres kolossalt i den kollektive trafik i hovedstadsområdet i disse år: Øresundsbro, metro og ringbane, S-tog osv., og det er alt sammen helt fint, men det varer mange år, før vi f.eks. kan få timedrift med gennemgående tog til de jyske byer i Syd-, Vest- og Nordjylland.
Der investeres kolossalt i kulturfaciliteter i hovedstadsområdet i de her år: Det Kongelige Teater, Den Sorte Diamant, Statens Museum for Kunst, planer om et musikhus og et kæmpe byggeri til Danmarks Radio, alt sammen projekter til mange hundrede millioner kroner hver, men hvem kan komme i tanke om en kulturinvestering i yderområdet, som f.eks. koster over 10 mio. kr.?
Hovedstadsområdet skal naturligvis også i fremtiden have det, der er brug for.
Men yderområderne skal også have noget, måske ikke for at dække et helt aktuelt og konkret behov, og heller ikke fordi det er synd for dem, at de aldrig får noget, eller fordi vi også skal være gode imod dem og sådan, nej, simpelt hen for at bevare noget af det, man har, og sikre ny udvikling.
Selv folk, der er født i provinsen, kan synes, at det er spændende at bo et sted, hvor der er kulturelt liv, og hvor der er nogle kunst-/kulturinstitutioner.
Og i hvert fald skal unge mennesker fra yderområderne også have en uddannelse. Hvis de skal flytte langt hjemmefra for at få den, er der ikke store chancer for, at de kommer tilbage, og slet ikke, hvis de ikke synes, at der er noget attraktivt på deres fødeegn. Der er områder i dette land, f.eks. Lolland-Falster, som overhovedet ikke er til at se på uddannelseskortet, og så længe de ikke er det, får vi ikke vendt den udvikling, der er i sådanne områder som Lolland-Falster.
Jeg har sagt til dem, at det ikke kan hjælpe, at de fokuserer på, at den Femerforbindelse, som de enten ikke får eller først får om mange, mange år, skal løse deres problemer.
De må på uddannelseskortet; de må have nogle institutioner derned.
Formanden for Kommunernes Landsforening, Anker Boye, skrev i en artikel i Jyllands-Posten den 23. december: »Der mangler en overbevisende redegørelse for, hvordan de statslige midler fordeles geografisk, og der mangler en statslig regionalpolitik, der bør bygge på en vurdering af, hvordan de mange forskellige statslige aktiviteter påvirker den regionaløkonomiske udvikling i landet. Den kan være en hjælp, hver gang staten står over for konkrete beslutninger om investeringer eller lokalisering af statslige aktiviteter.« Og sidste sætning: »Regeringen bør have pligt til at redegøre for de regionale konsekvenser i forbindelse med større investeringer eller ændret placering af statslige aktiviteter.« Anker Boye havde åbenbart ikke lagt mærke til, at vi havde hjulpet regeringen i gang med det her arbejde
, men o.k. Amtsrådsforeningen anbefaler i et brev til indenrigsministeren i de her dage - det er omdelt i Kommunaludvalget i dag, tror jeg, eller i går - regeringen at foretage en videregående vurdering af administrative og lovmæssige tiltags regionale konsekvenser, altså citerer det, som regeringen selv skriver i den regionalpolitiske redegørelse, og opfordrer til at gøre noget ved det. Derfor vil jeg på Kristeligt Folkepartis vegne fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »
Så har vi jo tabt det hele på gulvet.
Jeg vil gerne give det tilsagn, når vi skal snakke om det igen om et års tid, at det skal vi selvfølgelig ikke søge, for så opnår vi ingenting ved det.