Søren Krarup (DF), 2006-01-31:
I denne eftermiddags lange drøftelse af grundlov m.m. får jeg lyst til at begynde denne tredje og sidste del med et par bemærkninger om aktuelle forhold.
Først om den dom, som Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol for nylig afsagde om eksklusivaftaler: Jeg skal ikke gå ind på dommens indhold, selv om jeg for så vidt godt kunne have lyst til det.
Men jeg synes, der er grund til at notere sig den betydning, som en sådan dom ved den overnationale domstol tildeles.
Det er nemlig en given ting i vurderingen af dommens konsekvenser, at herefter må dansk lov ændres i overensstemmelse med dommen, som om dansk ret bestemmes af udlandet, som om en anden og højere ret end grundloven skal bestemme tingene i Danmark.
Jeg synes, at der med denne dom og især dommens betydning for dansk lovgivning er tale om en ophævelse af grundlovens og den lovgivende magts stilling i Danmark, som vi må og skal reagere imod, hvis der stadig væk skal være folkestyre og retssikkerhed i Danmark.
Det var det ene.
Det andet er det angreb på grundlovens fundament, dvs. frihedsrettighederne, som den verserende historie om Jyllands-Postens tolv Muhammedtegninger indeholder.
Når man nu ser danske diplomater formane Danmark og som ambassadøren i Saudi-Arabien udtale, at man har undervurderet den harme og krænkelse, som tegningerne har forårsaget ikke bare blandt muslimer i Danmark, men i hele den muslimske verden – det er citat fra Jyllands-Posten den 26. januar – så spørger jeg mig selv, hvor loyal den danske udenrigstjeneste i grunden er over for sit eget land.
Dette er en dansk udenrigstjenestes opgave og pligt i den nuværende situation.
I stedet ser man danske ambassadører, både aktive og pensionerede, som taler den arabiske verdens sag imod Danmark.
Ønskerne om nedsættelse af en forfatningskommission og en grundlovskommission siger jo ganske klart, at man ønsker grundlovens primat tilsidesat af menneskerettighederne.
Jeg vil ikke bruge megen tid på dette grundlovsforslag, for vi har behandlet det tidligere, og jeg må sige, at jeg opfatter det mest som et skoleridt i politisk korrekthed blottet for originalitet, selvstændighed og virkelighedssans.
Sidst pegede jeg som noget typisk for forslaget på § 14, der begynder med at proklamere højtideligt: »Enhver har ret til at tænke frit ... «.
Jeg spurgte dengang forslagsstillerne, hvem der egentlig kunne forhindre nogen som helst i at tænke frit.
Jeg ser endnu Aage Frandsens ansigt for mig, da han overvejede mit spørgsmål.
Jeg har jo derfor været nysgerrig efter at se, om der kom noget ud af Aage Frandsens og SF's tænksomhed, og det gjorde der ikke, og dermed forekommer niveauet i dette grundlovsforslag mig at være karakteriseret.
Det er ikke til at tage meget alvorligt som andet end et tidstypisk udtryk for venstrefløjens politiske korrekthed.
Socialdemokratiet er ikke SF, og hr. Svend Auken er ikke hr. Aage Frandsen eller hr. Ole Sohn, og der er mere vægt og dermed mere farlighed i hr. Svend Aukens og Socialdemokratiets forslag til folketingsbeslutning om nedsættelse af en forfatningskommission, men det ophæver ikke, at det er – jeg var lige ved at sige – samme ånd, som er i SF's forslag, om end disse forekommer mig temmelig åndløse.
Også her er det den abstrakte menneskerettighedstænkning, der bruges som brækjern imod vores eksisterende grundlov, sådan som det fremgår af bemærkningerne til punkt 2. Også her er der tale om dette skoleridt på abstrakte rettigheder til ophævelse af de konkrete foreliggende frihedsrettigheder, som grundloven giver os, jf. Menneskerettighedsdomstolens optræden vedrørende eksklusivaftaler.
Tydeligst bliver det i forslagets punkt 8, som vil skille stat og kirke for at sikre, hvad man kalder religionsligheden.
Ifølge grundlovens § 4 har vi ikke religionslighed i Danmark, for den evangelisk-lutherske kirke er som bekendt den danske folkekirke og understøttes som sådan af staten.
Vi har religionsfrihed, ikke religionslighed i Danmark – og hvorfor?
Af den ene simple grund, at det danske folks altovervejende flertal hører til den evangelisk-lutherske kirke.
Derfor!
Det er af folkelige grunde, ikke af kristelige grunde, at vi har en folkekirke.
I det danske folks hjem giver man det danske folk en forrettighed, naturligvis.
Sådan behandler alle ordentlige familier deres børn.
Grundlovens § 4 om folkekirken er simpelt hen et udtryk for den danske virkelighed.
Denne respekt for virkeligheden vil Socialdemokratiet altså ophæve til fordel for ideologien om lighed.
Jeg vil ikke tale om det fald i Socialdemokratiets forhold til den indfødte danske befolkning, som Bodil Kochs gamle parti dermed udtrykker, selv om det er tankevækkende nok, men jeg kunne ligefrem fristes til at spørge hr. Svend Auken, hvad han tror, hans forældre ville have sagt til dette brud med dansk folkelighed og dansk tradition.
Jeg vil i stedet konstatere, at Socialdemokratiet hermed identificerer sig selv som et sekterisk venstrefløjsparti milevidt fra den brede, folkelige bevægelse, det var i min og hr. Svend Aukens ungdom, H.C. Hansens parti, Hans Hedtofts parti, den Hedtoft, hvis sidste ord til Birgit Tengroth før hendes og Jens Otto Krags afrejse til New York lød: Husk nu at gøre Danmark ære.
Fornemme ord fra en statsminister, der vidste, hvad det at være Danmarks statsminister forpligtede til.
Hvor pinligt at se, hvordan Socialdemokratiet i dag kører en linje, der er ren ideologi og står i et pinagtigt misforhold til det folk og den folkelighed, der kommer til udtryk i den danske folkekirke, der nu i ideologiens navn skal rives løs fra folket for at blive tyranniseret af ideen om religionslighed i stedet for religionsfrihed.
Socialdemokratiets indre forhold er ikke mit anliggende, men i anledning af dette forslag og som tilskuer til de nuværende stridigheder i partiet kan jeg ikke lade være med at sige: I ligger, som I har redt.
Det er en simpel følgerigtighed, at et sådant forslags misforhold til den danske virkelighed besvares af den danske befolknings mistillid til Socialdemokratiet.
Når den politiske korrekthed med alle sine abstrakte rettigheder og definitioner bliver gjort til dagsordenen, forsvinder naturligvis respekten for den daglige virkelighed i dette land.
Vi ser frem til udvalgsbehandlingen, men vi siger nej til alle de tre forslag, som er til behandling her.