Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-03-30:
Jeg skal ikke forlænge debatten meget, for fru Else Theill Sørensen har jo i virkeligheden forholdt sig til det spørgsmål, hr. Søren Søndergaard rettede direkte til mig.
For en god ordens skyld vil jeg dog alligevel gerne knytte en bemærkning til det.
Nu var hr. Søren Søndergaard jo ikke til stede under førstebehandlingen af forslaget her, hvilket jo er naturligt nok, da hr. Søren Søndergaard ikke er ordfører på forslaget, men jeg vil dog så for hr. Søren Søndergaards skyld referere, hvad jeg også sagde ved den lejlighed, nemlig at for regeringen er der ikke tale om særlovgivning her.
Det er jo sådan set det indtryk, der efterlades, at vi nu på baggrund af en personsag tyer til en særlig lovgivning.
Hr. Søren Søndergaard spørger, om man så ikke, når man laver en særlig lovgivning målrettet én person, skulle sørge for, at den havde en meget kort rækkevidde, så man så at sige kunne gøre status for den konkrete sag, før man tog stilling til, om det skulle have en generel rækkevidde.
Det er jo sådan, der næsten bliver ræsonneret. Der er det mig altså meget magtpåliggende, som jeg også gjorde det ved førstebehandlingen, at sige, at regeringen lovgiver ikke med udgangspunkt i én konkret sag med ét konkret barn med et konkret navn.
Nej, regeringen har i forbindelse med vores forberedelse af en revision af lov om kunstig befrugtning forholdt sig principielt til den problemstilling, der er rejst, ved, at vi på baggrund af nogle konkrete sager, der faldt på hegnet af, om det er lovligt, eller om det ikke er lovligt, valgte at sige: Vi tillader, at man sorterer for den positive egenskab, der hedder vævsforenelighed, og ikke kun for den egenskab, der hedder sygdomsgen.
Sådanne sager har der været af præcedensskabende karakter, og efter de sager har regeringen fundet, at det ville være klogest at få en tættere retlig regulering af området her.
I den forbindelse har vi så overvejet og afvejet, om den begrænsning, der hedder, at der kun kan sorteres i tilfælde, hvor den alvorlige, livstruende sygdom er arveligt betinget, er en relevant og rigtig afgrænsning.
Der har vi fundet med støtte i de argumenter, som fru Else Theill Sørensen også nævnte, at det ikke ville være den rigtige afgrænsning, altså
at vi ville åbne og lave en generel ramme, der gør det muligt for Sundhedsstyrelsen i konkrete situationer at tillade ægsortering for positive egenskaber, hvis det tjener det formål, at et barn, som forældrene også af andre grunde ønsker, derudover kan bidrage til at redde et allerede født barn.
Det er sådan set den generelle overvejelse, der ligger bag vores lovforslag her.
Så opstår der den situation, at der er en konkret sag, og dermed står vi så i det dilemma, at vi jo altså risikerer at havne i det, man kunne kalde skæbnens ironi, hvis den generelle regel, vi ønsker at skabe, og som det var vores vurdering der ville være et meget bredt flertal for i Folketinget, ikke blev vedtaget på et tidspunkt, så den også kunne virke i det konkrete eksempel.
Det er baggrunden for, at vi har skilt en del af den generelle lov om kunstig befrugtning ud i det her særlige lovforslag, som Tinget så har indvilliget i at behandle med en tilstrækkelig kadence, men jeg anerkender ikke, at det sker på et uoplyst grundlag.
Det vil selvfølgelig i den sidste ende være noget, det enkelte folketingsmedlem må afgøre med sig selv, men jeg kan sige, at fra vores side er alle høringssvar stillet til rådighed, og alle spørgsmål er besvaret. Når det så ikke ville være klogt at sige, at denne her lov i princippet bare skulle gælde for den sag, vi kender,
så er det, fordi det jo i den grad ville cementere indtrykket af særlovgivning.
Så skulle vi altså sidde i en bestemt sag og vurdere, om den lovgivning, vi har skabt, båret af nogle generelle, principielle, etiske overvejelser, nu var så god endda i lyset af en konkret sag.
Det er sådan set baggrunden for, at også jeg synes, at det er meget rigtigere, som jeg nu har svaret på et spørgsmål fra fru Else Theill Sørensen, at sige: Nu vedtager vi en generel lovgivning.
Efter vores bedste skøn vil den have en effekt i to, tre tilfælde om året.
Når der er gået et par år, så er der en situation, hvor man kan evaluere det her og vel at mærke evaluere i en form, hvor man har en større personkreds, der kan evalueres, sådan at vi kommer væk fra det, som i virkeligheden er på grænsen til det usmagelige, nemlig at vi lovgiver med sådan meget kendte ansigter for vores indre øje.
Det er baggrunden for, at jeg har syntes, at det har været rigtigt, som jeg bekræftede over for fru Else Theill Sørensen, at lovgive generelt, og når loven har virket en rum tid da foretage en evaluering.