runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bertel Haarder (V), 2006-02-09:
Det vigtigste initiativ, som Folketinget i øjeblikket arbejder med, er indsatsen for at sikre, at langt færre børn går ud af skolen uden tilstrækkelige kundskaber til at kunne tage en uddannelse.
Det, der er risikoen i fremtidens samfund, er en kombination af social udstødning og etnisk isolation i ghettoområder og ghettoskoler, og at den negative sociale arv bringes videre, fordi børn, der vokser op i tosprogede miljøer – eller rettere sagt desværre ofte i enkeltsprogede miljøer, som ikke er danske – ikke får den sproglige støtte, der skal til, for at de kan klare sig i det danske samfund.
Til gengæld kommer der nye job, som kræver bedre kvalifikationer.
Det er udfordringen, og det er baggrunden for, at regeringen og heldigvis et bredt flertal i Folketinget nu tager fat på folkeskolen helt fra grunden med ekstra timer i de små klasser i dansk.
Senere vil vi foreslå obligatorisk børnehaveklasse – ligeledes med danskundervisning.
Vi arbejder med læsevejledere i alle kommuner, så man sikrer, at de lærere, der ikke på seminariet har lært, hvordan man underviser små børn i at læse, får en tilstrækkelig vejledning.
Vi har sat 175 mio. kr. af til efteruddannelse.
Vi har sat 105 mio. kr. af til en handlingsplan vedrørende læsning, og så har vi i øvrigt også taget fat på andre fag som matematik og fysik/kemi, med henblik på at 95 pct. af elevårgangene i fremtiden bliver udrustet så godt, at de kan tage en uddannelse efter folkeskolen.
Det er måske det allervigtigste, vi kan gøre for sammenhængskraften, for bekæmpelsen af den negative sociale arv i det danske samfund.
Jeg har været integrationsminister og ved, hvor stor udfordringen er på det felt.
Og jeg tror, vi alle er blevet overraskede over, hvor store integrationsproblemerne er i det danske samfund.
Vi må være mere tydelige og også mere påpasselige med at tjekke, om nu kravene bliver opfyldt, og bedre udrustede til at støtte de elever, der har brug for det, både i fritidsordningen, gennem holddannelse og gennem specialundervisning naturligvis og helst på et tidligere tidspunkt – der er kort sagt hele denne strategi til forbedring af elevernes kundskaber.
Det synes jeg er det vigtigste, jeg kan bidrage med til denne debat som undervisningsminister.
Vi skal have en rummelig skole, ikke på den måde, at alle får lov at sejle deres egen sø, men på den måde, at skolen er rummelig, at der er udfordringer og krav til alle, at alle kommer med, og at vi også får en evalueringskultur, som sikrer, at der er udfordringer til alle, og som sikrer, at der bliver sat ind over for dem, der har særlige behov.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-02-09:
Det, jeg kritiserede SF for, var, at SF ikke vil støtte et forslag til vedtagelse, som kun går ud på én ting, nemlig at fjerne satspuljen, så overførselsindkomsterne bliver reguleret med samme sats som lønindkomsterne, så vi undgår at øge uligheden.
Det er bare et spørgsmål om et forslag til vedtagelse, som gør klart opmærksom på de synspunkter, som hr. Ole Sohn også gjorde opmærksom på i sin ordførertale.
Hermed sluttede forhandlingen.
Afstemning
Hermed sluttede forespørgslen.
Ingen bad om ordet.
Afstemning
Kirsten Brosbøl (S), 2006-02-09:
Hr. Hans Andersen sagde i sin ordførertale, hvilket også står her i redegørelsen fra regeringen, at det, at unge gennemfører en ungdomsuddannelse, også betyder, at betydningen af deres mindre privilegerede sociale baggrund bliver reduceret, og vi er sådan set meget enige i, at det er enormt vigtigt, at vi får flere unge mennesker igennem en ungdomsuddannelse.
Men kan ordføreren ikke bekræfte, at udviklingen jo er gået i den stik modsatte retning siden 2001, siden den her regering kom til?
Det er altså under den her regering gået ned ad bakke med andelen af unge, der får en ungdomsuddannelse, fra cirka en fjerdedel i 2001 til cirka en femtedel i 2005.
Er det ikke bekymrende, og kan ordføreren ikke bekræfte det?
Ole Sohn (SF), 2006-02-09:
Jeg har egentlig ikke noget ønske om at forlænge debatten, men da alle endnu ikke er kommet herned, kan jeg lige stille et spørgsmål for at bidrage til forståelse af Enhedslistens måde at argumentere på.
Jeg er glad for, at Enhedslisten roste SF for at ville bekæmpe uligheden og ønske en fuld regulering.
Men bagefter kritiserede Enhedslisten, at SF var med i satspuljeforliget, så jeg skal bare lige spørge: Er det Enhedslistens opfattelse, at overførselsindkomsterne i Danmark vil blive reguleret bedre, hvis SF træder ud af satspuljeforliget?
Lise von Seelen (S), 2006-02-09:
Det mener jeg ikke er rigtigt.
Det er rigtigt, at der er kommet det udspil om lige vilkår for børn.
Men det, vi efterlyser her, er jo nogle meget konkrete indsatsområder, sådan at vi får lige muligheder for alle børn.
Den pjece, som hr. Hans Andersen sidder med, kan være et udmærket baggrundsmateriale til at drøfte mere konkret, hvor vi så skal sætte ind, så de mest udsatte børn kommer med i den udvikling.
Det mener jeg ikke pjecen kan bruges til.
Men den kan sagtens bruges som baggrundsmateriale, og vi er meget gerne med til at gøre tingene mere konkrete.
Som jeg også sagde i min ordførertale, bliver de her festtaler, hvor der bliver sagt, at vi ønsker lighed, nemlig først meningsfulde, når vi også kan se, hvad det er, der skal ske.
Hans Andersen (V), 2006-02-09:
Jeg er meget enig i, at vi skal være konkrete, at der skal iværksættes konkrete tiltag.
Men når man tager den pågældende pjece, må jeg jo forvente, at fru Lise von Seelen også har læst, hvad der står i den.
Der er konkrete tiltag i den her pjece.
Et af forslagene er en national handlingsplan for læsning.
Det er da et meget konkret tiltag.
Det er til at tage og føle på, at vi nu sætter ind for at sikre, at vores børn og unge mennesker i folkeskolen lærer at læse.
Det er da et konkret tiltag, hvor der følger penge med, det gør da en forskel.
Så jeg vil gerne fastholde, at jeg mener, det er overflødigt med den pågældende pind, der står i dette forslag til vedtagelse.
Troels Ravn (S), 2006-02-09:
Ingen kan jo fortænke Venstres ordfører, hr. Hans Andersen, i, at han forsøger at give et billede af, at regeringen har gjort en hel masse og taget en masse initiativer til at give lige muligheder i opvæksten for børn og unge i Danmark.
Men desværre er virkeligheden jo altså en ganske anden derude i det virkelige land og det virkelige liv.
Lad mig tage et enkelt eksempel af mange, hvor regeringens politik skaber ulige muligheder for børn og unge.
Mit eksempel handler om flygtninge, nydanske borgere, som regeringen i en periode på op til 3 år fastholder på starthjælpsydelse.
Det er en ydelse, der betyder, at en familie på to voksne og to børn efter skat og husleje typisk har et disponibelt beløb pr. måned på 5.000 kr., og pengene skal så gå til mad, tøj, medicin, tandlæge og fritidsinteresser.
Og lige netop med hensyn til fritidsinteresser står der i regeringens initiativ »Lige muligheder for alle børn og unge«, at det er vigtigt for børn og unge, der i forvejen er udsatte på grund af manglende støtte fra deres familie, at de har tilknytning til det almindelige idrætsliv, de almindelige fællesskaber.
Hvordan forestiller hr. Hans Andersen sig, at det er muligt for de her familier med børn på starthjælp?
Majbrit Berlau (EL), 2006-02-09:
Jeg opfatter egentlig, at hr. Hans Andersen taler for, at der skal være lige muligheder for alle børn i det her samfund.
Han siger flere gange, at det er målsætningen.
Men er det så ikke bekymrende, at vi står i en situation, hvor professionelle folk, der arbejder med børn, det være sig pædagoger, socialrådgivere, pædagogmedhjælpere, lærere osv. skriger ude fra virkeligheden, at der ikke er tid til selv at være kreativ og finde på nye ideer og til noget så simpelt som at leve op til lovgivningen?
Her tænker jeg f.eks. på, at når børn bliver fjernet fra deres hjem i henhold til § 38 eller § 39, findes der ikke tid til ude i kommunerne at få etableret den handlingsplan for børnene, som man kræver der skal laves.
Det er ikke, fordi socialarbejderne er onde mennesker og ikke ønsker børnene det vel, men simpelt hen fordi regeringen har udsultet kommunerne så meget økonomisk, at de ikke har mulighed for at leve op til de opgaver, der er, og det går altså ud over børnene, oven i købet de børn, der er svagest i det her samfund, nemlig dem, der er blevet fjernet fra deres hjem.
Bekymrer det ikke hr. Hans Andersen?
Hans Andersen (V), 2006-02-09:
Jeg vil gentage, at overskriften er fritidspas for at få børnene og de unge med i foreningsaktiviteter i lokalområdet.
En anden ting er jo, at det helt grundlæggende handler om, også for de her familier på starthjælp, at det skal kunne betale sig at få et arbejde og dermed også komme ud i lokalområdet, få engagement.
Der mener jeg, at det er afgørende, at man kan fastholde, at det skal kunne betale sig at arbejde også for de familier, der kommer til Danmark og skal integreres.
Der er det vigtigt, at vi ikke fastholder dem på passiv forsørgelse, men at der altså er et incitament til at gå fra passiv forsørgelse til et aktivt arbejdsliv med de fordele, det nu medfører.
Troels Ravn (S), 2006-02-09:
Jeg mener, at det er vigtigt, at vi politikere, der har vores færden her i Folketinget, også har et indblik i, hvordan tingene foregår i det virkelige liv, og hvordan kommunerne faktisk mangler muligheder for at støtte op om de her familier, som altså som sagt kan have et disponibelt beløb på 5.000 kr. om måneden.
Igen vil jeg gerne have hr. Hans Andersen til at forholde sig til en ganske almindelig situation: en familie, der bliver tildelt en bolig, som fire mennesker skal dele, og det er ofte en bolig med køkken, badeværelse, stue, soveværelse og så et børneværelse.
Og familien kan bestå af både små og store børn samt teenagere, hvor drenge og piger bliver nødt til at dele værelse.
Altså, der er meget ofte tale om familier med meget dårlige boligforhold.
Hvordan harmonerer det med hr. Hans Andersens opfattelse af at skabe lige muligheder for opvækst?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2006-02-09:
Jeg synes, det er rimeligt at gøre Socialdemokraternes ordfører klar over, at der igangsættes helt konkrete initiativer: Den tidlige indsats sker i dagtilbuddene, altså styrkelse af dagtilbuddenes rolle i forhold til udsatte børn; god skolegang – også til udsatte børn; en national handlingsplan for læsning; de mest udsatte børn og unges skolegang; bedre integration af tosprogede børn og unge; venskabsfamilier og lektiehjælp; unge nydanskeres deltagelse i idræts- og foreningslivet; forældreansvar; metodeudviklingsarbejde og spredning af erfaringer om forældreprogrammer; lovforslag om forældrepålæg; integration i almindelige fællesskaber; arbejds- og uddannelsespladser til unge kriminelle; forebyggelse af kriminalitet i socialt udsatte boligområder; fritidspas.
Er det ikke konkrete tiltag?
Martin Henriksen (DF), 2006-02-09:
Jeg går så ud fra, at det var en bekræftelse af, at Socialdemokraterne godt er klar over, at der faktisk kommer en undersøgelse af kontanthjælpsloftet.
Vi forventer et resultat i oktober måned, så den del er sådan set allerede klaret med det forslag, som jeg kan forstå ligger.
Så vil jeg også godt lige pointere, at den socialdemokratiske ordfører sagde, at der på dette års finanslov var afsat 100 mio. kr. til en forbedring i daginstitutionerne.
Nu har jeg selv været med til at forhandle, og vi sad altså og forhandlede om 400 mio. kr. Så der er afsat 400 mio. kr. på dette års finanslov netop til udmøntning.
Kan Socialdemokraterne ikke også bekræfte det?
Lise von Seelen (S), 2006-02-09:
Det gør vi, fordi det jo er rigtigt, hvad socialministeren sagde tidligere, nemlig at vi samlet set ved for lidt om det her.
Vi er meget optagede af at komme til at vide noget mere.
Så vil jeg lige bruge tiden på mit hængeparti og svare den tidligere ordfører.
Om vi bruger mere pr. barn, kommer an på, hvordan man bruger børnetallet.
Jeg har godt noteret mig, at De Konservative gerne vil sige, at der er færre børn og derfor bruges færre penge.
Men der er faktisk flere børn, der går i daginstitution, så derfor hænger de to udgiftsposter slet ikke sammen.
Martin Henriksen (DF), 2006-02-09:
Jeg forstod det sådan, at Socialdemokraterne bl.a. efterlyste en undersøgelse af kontanthjælpsloftet.
Kan Socialdemokraterne ikke bekræfte, at det allerede er aftalt, at der skal komme en sådan undersøgelse, og at vi forventer resultatet af denne undersøgelse i oktober måned?
Lise von Seelen (S), 2006-02-09:
Med hensyn til de 400 mio. kr. skal ordføreren lige huske, at det er over 4 år.
Det er altså kun de 100 mio. kr., vi har set er med i dette års finanslov.
Samtidig bliver jeg altså nødt til at fastholde, at det hul på de 800 mio. kr., der er sparet på daginstitutionsområdet siden 2001, altså er rimelig stort.
Der batter 100 mio. kr. altså ikke til andet end at dække hullet forneden.
Så jeg mener faktisk ikke, vi kan sige, at det her er en udvidelse.
Det er en reparation på noget, som er skadet.
Så vil jeg godt til det sidste, som ordføreren sagde i sit spørgsmål, sige – nå, nu blev det væk for mig.
Kæden sprang af.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2006-02-09:
Nu er det ikke bare smukke ord, men nogle initiativer, som den her regering har sat i verden, og som selvfølgelig også bliver eller allerede er implementeret ude i kommunerne.
Der er afsat midler til screening af fakta om udsatte børn og en masse evaluering ud over den store evalueringsindsats, der gøres på området.
Jeg vil gerne stille fru Lise von Seelen et helt andet spørgsmål, for jeg hørte i ordførertalen, at det faktisk virkede, som om man skar ned på den bevilling, der er til vores børn i børnehaverne og i dagtilbuddene.
Er det ikke korrekt, at man pr. barn reelt bruger flere penge i dag, end man gjorde for f.eks. 5 år siden?
Majbrit Berlau (EL), 2006-02-09:
Men virkeligheden er, må jeg sige til hr. Hans Andersen, at den anbringelsesreform, der er blevet vedtaget, jo ikke er en reform, der giver mindre arbejde.
Det er heller ikke en reform, med hvilken der følger utrolig mange flere socialrådgivere til kommunerne.
Virkeligheden er, at det er de samme mennesker, der skal løfte det samme stykke arbejde.
Der bliver ikke færre børn af den her årsag, og derfor er det et problem.
Det er også et problem, at vi ser, at børn i dag bliver sat på gaden sammen med deres forældre, når forældrene ikke har haft mulighed for at betale huslejen længere.
Det er et problem, vi flere gange har adresseret til socialministeren.
Vi står i det hele taget i et samfund i dag, hvor uligheden stiger så grotesk, at forældre ikke længere er i stand til økonomisk at sørge for, at deres børn har det godt, uagtet de gode intentioner forældrene har.
Derfor er det, at vi er nødt til at have en sådan forespørgsel her i Folketinget.
En af de ting, som jeg egentlig synes er sympatisk i det forslag til vedtagelse, vi har fremsat, er jo, at vi bare vil have belyst, hvad regeringens hidtidige initiativer har været, hvad dens planer er, og så få det kortlagt, for det er tydeligvis ikke klart for os i oppositionen.
Men det nægter man.
Lise von Seelen (S), 2006-02-09:
Hvis vi så det levet ud i virkeligheden, kunne man se det som konkrete initiativer.
Problemet er bare, hvordan det kommer ud over rampen.
Hvordan kommer det her til at virke ude i virkeligheden?
Der deler jeg Ejgil Rasmussens synspunkt, at hvis ikke man forstår, hvordan kommunerne kan omkalfatre politiske beslutninger herfra til, at de faktisk føres ud i livet, så har vi jo en vanskelighed.
Så nytter det ikke noget, at vi har fine pjecer, hvor der står en masse smukke ting, hvis det ikke er det, der sker ude i virkeligheden.
Det bliver vi da nødt til at forholde os til.
Med hensyn til de 400 mio. kr. er det min opfattelse, at det, der er målrettet til det her område, er delt over 4 år.
Så vil jeg sige, at vi med glæde noterer os, at der vil komme en undersøgelse af kontanthjælpsloftet.
Men det, vi peger på her, er jo en bredere undersøgelse end kun lige specifikt at kigge på det enkelte element, som har betydning for børns vilkår.
Det er rigtigt, at de børn, der er ramt af at leve under kontanthjælpsloftet, er meget mærkede af det, men der er også andre ting, vi gerne vil have ind i vores procesevaluering, og som kunne gøre os klogere på, hvordan vi kan hjælpe de børn, som er i en særlig udsat position.
Hans Andersen (V), 2006-02-09:
Det er jo netop derfor, at en bred kreds af partier har iværksat anbringelsesreformen.
Først drøftede vi, hvad det var for nogle problemer, vi stødte på udeomkring i kommunerne.
Det var bl.a., at kommunerne ikke sørgede for at gennemføre en § 38-undersøgelse.
Det var en af tingene.
Vi blev enige om, at her var vi nødt til at gøre en ekstraordinær indsats, og derfor har vi vedtaget en anbringelsesreform, der tilfører væsentlig flere ressourcer til, at der bliver kvalitet i anbringelsesforløbet, at der bliver kvalitet i det sagsbehandlingsforløb, der er, og den dialog, sagsbehandlerne har med familien og barnet.
Det tror jeg i og for sig er vigtigt at understrege for at kunne sætte det spørgsmål lidt i relief.
Anne Baastrup (SF), 2006-02-10:
Jeg vil nu alligevel spørge fru Lone Møller: Skal ministeren ikke have et lille dask i hovedet?
Og der er jo ikke penge til noget som helst.
Det er jo der, hovedproblemet ligger.
Lone Møller (S), 2006-02-10:
Det tror jeg faktisk også jeg gav hr. Jakob Axel Nielsen ret i i min første besvarelse, at det her er noget, som klart skal løses i fællesskab, og at det også skal løses ude på virksomhederne.
I dag er problemet bare sådan, at der ikke rigtig er noget håndtag at tage fat i, hvis man er i en situation, hvor man synes, at man har et rigtig dårligt arbejdsmiljø på grund af mobning.
Selvfølgelig skal det laves i fællesskab, det ville være klart det bedste.
Vi skal ikke løse problemet ved at slå hinanden oven i hovedet lige nøjagtig på det punkt.
Der var andre punkter, der måske skulle have mere kant.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-02-10:
Hvis vi nu skal stå sammen om det her for landets ve og vel, for virksomhedernes ve og vel, er det så ikke sådan, at det er ufattelig lidt, man i virkeligheden kan lovgive om konkret; man kan lave nogle rammer, man kan have nogle intentioner?
Er det ikke sådan, at vi, i stedet for at stå i hvert sit hjørne af en lejr og skælde ud på en minister, fordi vi nu altså har mulighed for at komme i en avis, blive talerør, komme på ud på virksomheder, eller fordi der er nogle, der inviterer os til konferencer, altså skal tale for, at arbejdsmarkedets parter kommer i omdrejninger.
Jeg lyttede med interesse til fru Lone Møllers tale, og der er da også ting, som jeg håber vi kan få en god, bred drøftelse om i udvalget.
Det, jeg så også lige bed mærke i, var sætningen om mobning på arbejdspladser, hvor der siges, at ministeren ikke må acceptere det.
Da spørger jeg: Hvis vi nu, i stedet for at dunke hinanden i hovedet med hvad en minister må og ikke må acceptere, skal gøre noget godt for arbejdsmiljøet, er fru Lone Møller så ikke enig i, at en minister jo ikke kan rende rundt ude på hver enkelt virksomhed og sige, at nu må man ikke mobbe, eller være gårdvagt derude?
Nej, vi skal have arbejdsmarkedets parter i gang, og det allerbedste er måske i virkeligheden, at vi sammen her i Folketinget bliver ved med at tage den her debat, men at det er arbejdsmarkedets parter, det er ledelsen på virksomhederne, det er samarbejdsudvalgene, der skal i gang her.
Lone Møller (S), 2006-02-10:
Nu har jeg fået at vide hjemmefra, at jeg ikke må være voldelig, så jeg tør ikke rigtig slå ministeren, men jeg kan jo kun klart opfordre til, at ministeren prioriterer det her højere.
Det er jo korrekt, at ministeren har muligheden for at gå ind og sætte det her længere op dagsordenen, og det er et alvorligt problem, der trænger til det.
Det er korrekt, at man ikke kan udtømme alle emner i et forslag til vedtagelse.
Alene det, at det kun må være på et bestemt antal ord, begrænser jo.
Når Socialdemokratiet ikke kan stemme for forslaget til vedtagelse, er det, fordi vi ikke synes, at det er et signal om, at man vil gøre nok på arbejdsmiljøområdet.
Og Socialdemokratiet har da ikke frasagt sig muligheden for at være med til at påvirke.
Socialdemokratiet har rent faktisk i sit udspil til finanslov jo også afsat flere midler til at styrke netop Arbejdstilsynet, så på den måde laver man også politik i dette Folketing.
Charlotte Antonsen (V), 2006-02-10:
Det vil sige, at det, fru Lone Møller siger, er, at Socialdemokraterne på arbejdsmiljøområdet har valgt at stå udenfor, fordi man ved lidt bedre.
Her har man i hvert fald ikke tænkt sig at gøre noget som helst forsøg på at påvirke politikken.
Det er jo det, der bliver sagt.
Det er jo ikke sådan, at en vedtagelse i Folketingssalen kan udtømme alle emner.
Det er jo klart, at den vedtagelse vedrører den debat, vi har i dag, nemlig handlingsplanen, og hvis Socialdemokraterne siger, at man er enig i handlingsplanen, så forstår jeg ikke, hvorfor man ikke kan stemme for.
Så kan man selvfølgelig forbeholde sig ret til, at man derudover gerne vil en hel masse andre ting – ja, det må vi da håbe, idet Socialdemokratiet er i opposition.
Lone Møller (S), 2006-02-10:
Selvfølgelig forestiller jeg mig ikke, at ministeren skal løbe rundt på hver eneste arbejdsplads i Danmark og sige: Nu må I søreme ikke mobbe hinanden.
Og jeg er også helt enig i, at det er parterne på de enkelte arbejdspladser, der skal tage fat i det problem.
Men det kunne jo godt være, at ministeren kunne være med til at stramme loven lidt, så man måske havde lidt bedre redskaber, når man skulle løse problemerne ude på de enkelte arbejdspladser.
Bent Bøgsted (DF), 2006-02-10:
Dødsulykker er, som hr. Carsten Hansen nævner, altid bekymrende.
Én dødsulykke er en for meget, det tror jeg godt vi kan blive enige om langt hen ad vejen, og vi kan også godt blive enige om, at der sker for mange arbejdsulykker.
Det er jo også konstateret.
Men vi må også se i øjnene, at den screening, man er i gang med, og som skal omfatte alle virksomheder, jo ikke er færdig.
Den er ikke nået ud på byggepladserne endnu, her ved vi, at der sker mange ulykker, og vi ved også, at byggefagene er mere eller mindre støvsuget for ledig arbejdskraft.
Vi ved, at der kommer mange ud på arbejdspladserne, selv om de måske ikke har den erfaring, man kunne ønske sig, og det er også en af grundene til – nu bevæger jeg mig lidt ind på et andet område – at jeg i lang tid har været fortaler for, at der skal ses mere på, hvordan arbejdsmarkedsuddannelserne kan forbedres, så folk lever op de krav, der bliver stillet på arbejdsmarkedet.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-02-10:
Jeg hørte hr. Bent Bøgsted tale om de mange nye tiltag, som angiveligt skal ligge i arbejdsmiljøreformen.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge hr. Bent Bøgsted, om det, han tænker på, er afskaffelsen af BST-tilslutningen og den deraf følgende kraftige reduktion af rådgivningsvirksomheden over for virksomhederne, om det er afskaffelsen af sikkerhedsrepræsentanterne på de små virksomheder, eller om det er nedskæringerne af Arbejdstilsynets almindelige tilsynsvirksomhed.
Det betyder bl.a., at man på en lang række områder, f.eks. på bygge- og anlægsområdet, ikke længere har den fagspecifikke viden.
Tidligere var det altid folk, der havde forstand på bygge- og anlægsområdet, som kom ud, men nu kan det være hvem som helst, der skal se på en byggeplads.
Er det de tiltag, hr. Bent Bøgsted kalder gode og positive?
Bent Bøgsted (DF), 2006-02-10:
Nu er det sådan, at min ordførertale byggede på både redegørelsen og forespørgslen og altså også på de fremtidsperspektiver, der ligger i redegørelsen, og som vi skal arbejde videre med.
Men sådan var det jo ikke.
Der var bare en tvungen betaling til BST, det var ikke tvungent at bruge den, og det var langtfra alle virksomheder, der brugte BST.
Men jeg er klar over, at Enhedslisten og Dansk Folkeparti har vidt forskellige syn på tilværelsen.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-02-10:
Men når det øjensynligt ikke er de ting, hr. Bent Bøgsted nævnte i sin ordførertale, der er de store, fremadskridende nyskabelser på arbejdsmiljøområdet, kunne jeg godt tænke mig at høre, hvor i redegørelsen der står noget om disse nye tiltag.
Hvilke nye tiltag fremgår af redegørelsen?
Man opstiller nogle mål, men hvor er de tiltag, der skal til for at nå målene?