Lars-Emil Johansen (SIU), 2002-02-01:
For en enhver ny regering er den første finanslov det fornemste redskab til realisering af de løfter, som valgkampen blev vundet på, og som folkets flertal dermed har udtrykt ønske om.
Det kan derfor ikke undre nogen, at den nye regering, den nye danske regering, har valgt at søge sine intentioner for en ny prioritering af indsatsen for en ændring af samfundet udtrykt med en ny udgave af finansloven for det kommende år.
Vi har i Grønland mange års erfaring med skiftende danske regeringer og deres skiftende forhold til vores interesser over for finansloven, og det er slet ikke altid de ringeste erfaringer, vi har haft med borgerlige danske regeringer i den sammenhæng.
Vi har derfor også med interesse læst det forslag til finanslov, der nu foreligger.
Med grønlandske øjne kan man sige, at finansloven indeholder tre forskellige aspekter.
For det første indeholder finansloven en række ændrede prioriteringer for forhold, som er rent dansk indenrigspolitik.
I den sammenhæng har vi lige så lidt ønske om at blande os, som vi har ønske om, at danske politikere blander sig i rent interne grønlandske økonomiske tiltag.
Vi fordrer og giver retten til politisk prioritering uden indblanding.
For det andet indeholder finansloven en række bevillinger, der direkte relaterer til Grønland.
På det område forholder det sig naturligvis omvendt.
Her ønsker vi at blande os så meget som muligt med henblik på at sikre de bedst mulige relationer mellem regeringens tiltag og hjemmestyrets ønsker.
For det tredje afspejler finansloven de udenrigspolitiske prioriteringer, som Danmark får.
I den sammenhæng er vi jo som bekendt taget som gidsler, idet det stadig ikke er lykkedes for os at opnå retten til en selvstændig udenrigspolitik.
Derfor bliver regeringens udenrigspolitik, herunder forsvarspolitikken, hele rigets politik, og vi får uanset vores manglende indflydelse et medansvar.
Det image, som Danmark skaber af sig selv i omverdenen, bliver også vores, uden at vi har reel indflydelse herpå.
Derfor er det et område, hvor netop vi, der er valgt til Folketinget fra Grønland og Færøerne, bør søge at påvirke rigets holdning mest muligt.
Lad mig derfor begynde med at konstatere, at den nye regering sandelig har ladet handling følge ord i forhold til valgkampens positioner, på visse områder med en sådan iver, at der er sket ændringer, som man næppe havde kunnet aflæse af valgkampen, og som har en sådan omfattende virkning, at det er kommet som en overraskelse for de fleste af os.
Jeg vil gerne have lov til at sige, at vi fra Grønland ser med en vis bekymring på den tilsyneladende forringelse af de højere uddannelser, som ligger på bordet.
En lang række af vores borgere får deres højere uddannelse her i landet, og vi frygter naturligvis, at en ny lavere standard for danske uddannelser også vil smitte af på os.
Omvendt ser vi med glæde på den opprioritering, som
sundhedssektoren nu får.
Her håber vi til gengæld, at dette får en positiv afsmittende indflydelse også for de patienter, vi er nødt til at sende til Danmark til behandling.
Jo hurtigere de kan behandles og rejse hjem igen, jo bedre. Men som sagt ønsker vi ikke at fordybe os i de danske indenrigspolitiske dispositioner bortset fra sådanne generelle bemærkninger, som naturligvis vil have indflydelse på vores mulige støtte til regeringens politiske intentioner.
Herefter skal jeg give udtryk for tilfredshed med, at regeringen har respekteret de aftaler, der er indgået af den forrige regering med de grønlandske politiske myndigheder, ved ikke at ændre på disse gennem det forslag til finanslov, der er til behandling i dag.
Det er godt at konstatere, at der ikke på nogen væsentlige områder umiddelbart synes at være sket besparelser i forhold til støtten til de grønlandske aktiviteter, hverken de hjemmestyreregulerede eller dem, der stadig foregår i den danske stats regi.
Når det er sagt, er der et par helt konkrete emner, som jeg vil anmode regeringen og partierne om at medtage i den videre behandling af finansloven.
Først og fremmest vil jeg komme ind på de grønlændere, der har bosat sig i Danmark, og som er kommet i alvorlige sociale og misbrugsproblemer af den ene eller den anden art.
Selv om der er mange velfungerende grønlændere under uddannelse her i Danmark eller ganske enkelt har bosat sig her i landet, er der også efterhånden en stor gruppe, som er alt andet end velfungerende.
Der gøres et stort og prisværdigt arbejde fra forskellig side, men slet, slet ikke nok.
Hovedårsagen til de allerfleste trivselsproblemer synes at være forbundet med misbrug, hovedsagelig alkohol og hash.
Nu er jeg i den heldige situation, at jeg har nogle personlige erfaringer, der gør, at jeg ved, at lige præcis den slags problemer er der endog ganske gode muligheder for at gøre noget ved her i Danmark.
Jeg ved således, at der findes en lang række behandlingscentre for alkoholens ofre, men også for folk med narkotikaproblemer.
På den baggrund vil jeg anmode sundhedsministeren og socialministeren om i fællesskab at tilvejebringe midler til brug for en målrettet indsats for grønlændere, der er kommet i alkohol- og narkotikaproblemer.
Såvel Frederiksberg Centret som Kongens Ø har således allerede erfaring med behandling af grønlændere
med sådanne problemer
, men også andre behandlingssteder her i landet kan komme på tale.
Da sociale og andre trivselsproblemer blandt grønlændere her i Danmark mig bekendt ikke er beskrevet på en måde, der kan give klart indtryk af problemernes omfang og art, vil jeg i forlængelse heraf spørge socialministeren, om hun vil tage initiativ til udarbejdelse af en hvidbog over dette emne, således at vi fremover mere nøjagtigt kan vide, hvilke præcise behov der er for at finde løsninger på de problemer, nogle af vore grønlandske medborgere utvivlsomt har i det danske samfund.
Regeringen har som bekendt taget initiativ til at fjerne eller reducere den danske stats involvering i en række aktiviteter, hvor staten hidtil har spillet en rolle.
I den forbindelse er det nærliggende for mig at pege på den danske stats aktier i Grønlandsfly A/S som noget, det burde være nærliggende at tage fat på, når man nu er i gang med at minimere statens aktiviteter rundtomkring.
Jeg vil ganske enkelt spørge finansministeren, om han vil tage initiativ til, at statens aktier i Grønlandsfly A/S afsættes til grønlandske og eventuelt andre virksomheder, der måtte have en mere indlysende interesse i, at flytrafikken i Grønland internt og eksternt afvikles på en måde, der dækker såvel eksporterhvervene som serviceerhvervenes behov for en mere up to date betjening, end tilfældet i dag er.
Når jeg nævner grønlandske virksomheder og ikke Grønlands hjemmestyre som en eventuel aftager af statens aktier i Grønlandsfly, så skyldes det, at jeg ikke mener, at hjemmestyreovertagelse af statsaktierne vil være nogen løsning af de problemer, som flytrafikken hjemme i Grønland til daglig må kæmpe med.
Tværtimod finder jeg, at grønlandske virksomheders eventuelle medejerskab af Grønlands nationale flyselskab dels vil være mere i overensstemmelse med tidsånden og dels vil medføre en mere smidig trafikafvikling i overensstemmelse med de eksisterende behov for en effektiv og prisrigtig afvikling af flytrafikken i, til og fra Grønland.
Jeg mener således, at nogle af de hjemmestyreejede virksomheder har en åbenlys interesse i at sikre sig en medindflydelse i flytrafikken, ligesom private grønlandske og eventuelt andre virksomheder må antages at have en interesse i at være medspillere på dette for hele det grønlandske samfund så væsentlige område.
I samme ombæring vil jeg anmode regeringen om at gøre sin indflydelse i SAS gældende med hensyn til at bringe dette flyselsskabs medejerskab i Grønlandsfly til ophør.
Jeg mener, at det nuværende ejerskab er en ganske uholdbar og forældet konstruktion, der bevirker, at SAS er aktionær i Grønlandsfly A/S og samtidig, i hvert fald udadtil, konkurrerer på den eksterne beflyvning af Grønland netop med Grønlandsfly.
Her var i hvert fald et par konkrete opgaver at tage fat i med relation til Grønland uden at være hæmmet af den selvvalgte passivitet, den danske stat siden hjemmestyrets indførelse for 23 år siden tilsyneladende har valgt i forhold til Grønland.
Det er på tide, at Danmark erkender og reagerer
på de grønlandske problemer, som findes midt i det danske samfund, og som direkte sorterer under den danske regerings ressortområder.
Lad mig også knytte nogle generelle bemærkninger med hensyn til Grønlands fremtidige fortsatte afhængighed af tilførsel af økonomiske ressourcer fra den danske stat.
Jeg tror ikke, at jeg tager meget fejl, hvis jeg antager, at der såvel blandt den danske som den grønlandske offentlighed er et helhjertet ønske om at gøre Grønland økonomisk uafhængig af de danske skatteydere.
Dette både opfattes og forklares i den aktuelle situation oftest som velvillighed fra dansk side.
Nu kan velvillighed være en godt ting, men at være direkte afhængig af andres velvillighed kan nemt udvikle sig til en tidsindstillet bombe, der i sidste ende kan true ens eksistens og selvstændige identitet som en nation og et folk.
Ligesådan kan velvillighed ofte medføre en utidig følelse af ret til at bestemme over dem, velvilligheden tilgår, og en følelse af at blive udnyttet, hvis ikke tingene foregår, som man havde forestillet sig.
Derfor skal vi bort fra det tågeslør af velvillighed og opofrelse, som i dag præger forholdet mellem Danmark og de nordatlantiske nationer.
De økonomiske midler, der cirkulerer mellem vores lande,
er netop del af en cirkulær pengestrøm og aldeles ikke ensrettede mod nord.
Der er tale om en langt mere kompliceret sammenhæng og gensidig økonomisk nytte, end såvel de danske skatteydere som de grønlandske og færøske borgere i dag får indtryk af.
Det, vi har brug for, er et sandt billede af de faktiske, økonomiske forhold omkring Danmarks involvering i Grønland og Færøerne
, hvis vores gensidige forhold fremover skal kunne udvikles på et værdigt og demokratisk grundlag.
Og det handler hverken om velvillighed eller ydmyghed, men om kolde, økonomiske facts.
På den baggrund vil jeg benytte lejligheden til at annoncere, at den nordatlantiske gruppe, som jeg sammen med min kollega fra Grønland og det ene af de to færøske medlemmer af Tinget tog initiativ til i dagene efter folketingsvalget den 20. november sidste år, nu vil iværksætte en omfattende analyse af Grønlands og Færøernes økonomiske betydning for den danske stats samlede husholdning.
Dette vil ske både med hensyn til de hjemmestyrede landes militærstrategiske betydning og deres generelle, globale værdi, ikke blot for den danske stat, men for hele den vestlige verdens sikkerhed.
At få undersøgt den nuværende mindretalsbeskyttelse af vore borgere i forhold til de relevante, internationale konventioner.
At undersøge mulighederne for en nordatlantisk trafikkoordinering.
At fremme sikringen af det nordatlantiske havmiljø og naturligvis også at undersøge vores muligheder for at spille en selvstændig, international rolle i forsvaret af den nordatlantiske hvalfangst.
Alt dette vil vi gøre med det positivt mente formål at søge at sikre den størst mulige viden, indsigt og sandhed i de kommende års drøftelser såvel her i Tinget som mellem vore regeringer omkring udvikling af et samarbejde mellem vore tre lande.
Jeg tillægger det i denne sammenhæng en ganske stor betydning, at det såkaldte rigsfællesskab kommer ud af det dødvande, det har befundet sig i siden Den Anden Verdenskrig.
Det er på tide, at vi nu endegyldigt afdækker og samtidig afliver de myter, der hersker omkring specielt Grønlands, men også Færøernes betydning for den internationale sikkerhed, økonomiske muligheder, folkeretlige status og generelle udfoldelsesmuligheder internationalt.
Hvis Grønlands og Færøernes militærstrategiske betydning også indeholder nogle interessante, økonomiske aspekter, der kan medføre mulighed for opbygning af en selvstændig grønlandsk og færøsk økonomi, er det for det første ganske påkrævet at få det belyst og for det andet en simpel anstændighed at inddrage det i den løbende debat. Jeg går i den forbindelse ud fra som givet, at den nye regering ikke har interesse i at spille med skjulte kort i fortsættelse af det under den kolde krig praktiserede dobbeltspil, men også her vil leve op til sine egne ønsker om åbenhed, frihed og demokrati i forhold til omverdenen.
Jeg vil således gerne opfordre regeringen til at støtte enhver form for klarlægning af den fulde sandhed omkring disse forhold, således at debatten om rigsfællesskabets fremtid kan foregå på en mere oplyst, demokratisk og ikke mindst værdig måde, end tilfældet hidtil har efterladt indtryk af.
Under alle omstændigheder bliver et sådant arbejde varslet iværksat i indeværende år på foranledning af den nordatlantiske gruppe her i Folketinget.
Med henvisning til min indledning vil jeg ikke undlade til slut at kommentere det generelle billede af Danmark i omverdenen, som den nye regerings noget drastiske, økonomiske politik og tiltag over for ikkedanskere i landet her har tegnet, og som jeg har understreget jo også bliver vores ansvar.
Vi er heldigvis i et område af verden, hvor der er råd til såvel et godt liv for os selv som til at hjælpe dem, der ikke har været så heldige.
Nu vil vi gerne udtrykke vores bekymring over den holdning over for de andre, som tilsyneladende blæser fra det yderste højre ind over Danmark.
Vi, der er danske statsborgere med en anden hudfarve end flertallet, mærker tydeligere end alle andre, hvad dette medfører, både udenlands og indenlands.
Derfor vil vi gerne være de første til at advare regeringen mod, hvad den - sikkert utilsigtet - er ved at lade sig føre ud i og trække hele Danmark med i på grund af et mindretal i det danske folk og en usmagelig holdning over for anderledes kulturer og mennesker.
Lad os stå sammen om at sikre riget mod sådanne vinde.
Med disse bemærkninger tager jeg regeringens finanslovforslag i øvrigt til efterretning og vil tilsige en positiv og konstruktiv medvirken i forbindelse med de konkrete emner, jeg her har påpeget.