Niels Helveg Petersen (RV), 2006-05-31:
Lad mig indlede med at sige til formanden for udvalget, der har behandlet grundlovsspørgsmålet, fru Birthe Rønn Hornbech, at der jo ikke på noget punkt har været rejst kritik af den måde, formanden har ledet arbejdet på.
Nu ser jeg, at statsministeren er kommet til stede i salen.
Det blev kritiseret stærkt i formiddag, at statsministeren ikke var til stede ved behandlingen af sit eget lovforslag, og jeg tror ikke, jeg siger noget forkert, når jeg siger, at der er bred enighed om her i Folketinget, at det er god skik og næsten undtagelsesfrit bør følges, at ministre er til stede ved behandlingen af deres egne forslag.
Også jeg finder det utilfredsstillende, når dette ikke sker.
Man kan så sige, at det er så meget mere at beklage allerede af den grund, at statsministeren bortset fra kirkeministeren vel er den minister, der har mindst lovgivning.
Men nu er statsministeren til stede, og jeg vil derefter gøre nogle bemærkninger om selve sagen.
Det Radikale Venstre er enige i, at mænd og kvinder skal ligestilles med hensyn til tronfølgen.
Alt andet er helt ude af trit med en nutidig opfattelse, og da ikke mindst efter at dronning Margrethe nu i en meget lang årrække har været regent i Danmark og jo har vogtet hvervet på en måde, som nyder anerkendelse fra alle sider.
Men regeringens metode til at gennemføre ligestillingen er kritisabel og ikke i overensstemmelse med god lovgivningsskik.
Ingen påstår, at den metode, regeringen har valgt, er i strid med grundloven, at den ikke er lovlig; ingen påstår, at det kan man ikke, men vi påstår, at det ikke er god lovgivningsskik.
For hvad er resultatet af regeringens lovforslag?
Det er, som andre ordførere også har gjort opmærksom på, at grundloven bliver endnu mere vildledende, end den faktisk er i forvejen.
I forvejen er grundloven jo stærkt vildledende, f.eks. i beskrivelsen af, hvad kongen foretager sig.
Kongen har meget travlt i grundloven, men det svarer jo ikke helt til virkeligheden.
Når man i fremtiden slår op på grundlovens § 2, står der uændret, at kongemagten nedarves til mænd og kvinder efter de i tronfølgeloven af 27. marts 1953 fastsatte regler.
Kongemagten nedarves ikke efter de regler, som er fastsat i tronfølgeloven af 27. marts 1953, for den bliver nu ændret, men det skriver man ikke i grundloven.
Med andre ord vil grundloven efter behandlingen af det her sige noget, der ikke passer.
I mine øjne er det ikke udtryk for respekt for grundloven.
Det føjer endnu et uforståeligt element til grundloven, den bliver endnu en kende mere uforståelig.
Hr. Langballe var inde på, at hr. Auken og jeg sådan var ude på at bryde grundloven op.
Det forholder sig jo fuldstændig anderledes.
Jeg lægger ikke spor skjul på, og det er ikke noget, jeg går og lurer med eller lægger skjul på, at jeg ønsker en gennemgribende modernisering og revision af den danske grundlov.
Det har jeg talt for i efterhånden mange år, og det har aldeles ikke noget med tronfølgeloven at gøre alene.
Selvfølgelig skulle tronfølgeloven i en revision under alle omstændigheder ændres, det siger sig selv, men det er for mig slet ikke hovedsagen.
Der er en række andre spørgsmål, som er vigtigere.
Jeg må her erkende, at jeg er meget uenig med hr. Svend Auken på et punkt.
Jeg mener, det er helt forkert at sige, at hr. Krarup og hr. Langballe sådan er fundamentalister på grundlovens vegne eller har et religiøst forhold til, at man ikke må ændre grundloven.
Det sidste er måske rigtigt, men jeg synes slet ikke, det er rigtigt at sige, at hr. Krarup og hr. Langballe har et fundamentalistisk forhold til grundloven.
Det synes jeg er forkert.
For meget få dage siden havde vi en debat her i salen, der handlede om grundlovens § 66.
Grundlovens § 66 er grundlovens korteste og mest forståelige bestemmelse.
Den siger simpelt hen: Folkekirkens forfatning ordnes ved lov.
Så enkelt kan grundloven udtrykke et vigtigt princip.
Men hvad sagde hr. Langballe, og hvad sagde hr. Krarup ved den lejlighed?
Ikke tale om!
Vi skal da ikke følge det, der står i grundloven, og følge det, som var grundlovgivernes hensigt – hvad der er fuldt og totalt klarlagt, når man nærmere studerer den grundlovgivende rigsforsamling forud for grundlovens givelse.
Men når det drejer sig om en sag, der ikke passer ind i krammet, er man ligeglad med, hvad der står i grundloven, så har man ingen respekt for den, så siger man: Det er slet ikke nødvendigt, det skal man ikke lægge nogen vægt på.
Så jeg må konkludere, at jeg synes, at hr. Krarup og hr. Langballe læser grundloven, som det passer dem.
Det er da sådan set en interessant konklusion.
Så en bemærkning mere.
Folkekirken blev indført i vor forfatning, den er der skrevet om, og Folketinget blev indført i vores forfatning, det står der også meget om i grundloven, men vi fik ikke folkestyre skrevet ind i grundloven.
I stedet for fik vi det mærkelige begreb, at vi ikke var et folkestyreland, men at vi var et indskrænket-monarkisk land.
Når vi alligevel har den store maskine fremme for at ændre grundloven, så kunne man da virkelig også gøre sig den ulejlighed at indskrive i den danske grundlov den politiske virkelighed, vi lever i, nemlig at Danmark er en selvstændig stat, der bygger på folkestyre og på retssikkerhed.
Var det ikke rimeligt at gøre den undladelsessynd god, man gjorde i 1849 ved ikke at indskrive i vores grundlov, at vi har folkestyre?