Søren Søndergaard (EL), 2004-05-19:
Det er jo sådan, at for et dansk parlamentmedlem er lønnen lommepengene, og alt det, man får ved siden af, er det, der egentlig tæller.
Sådan er det.
Man kan forestille sig, at man har et parlament, hvor folk ud over at få deres løn får penge for at møde op til møderne.
Man skal forestille sig, at man havde det her i Folketinget, at ud over at vi fik vores 40.000-45.000 kr. om måneden, fik vi også penge, hvis vi gad at gå ind i salen og sætte os.
Sådan er det i Europa-Parlamentet.
Eller man kan forestille sig en situation, hvor folk får, hvad det koster at flyve med businessclass til Bruxelles fra København, 10.000-12.000 kr. for en returbillet, og så kan de tage over til Sverige og købe en billet for 435 kr. hver vej.
Det er så 870 kr., de resterende 11.000 kr. kan de stikke i lommen, og de er oven i købet tvunget til at stikke dem i lommen.
Hvis de giver dem til en fond til velgørende formål, så bliver de inddraget, og så bliver der en stor skandale.
Man opfordrer folk til at stikke dem i lommen og berige sig.
Helt ærligt: Et system som det er absurd, et system som det kan ikke accepteres, og jeg synes, det siger utrolig meget om hele konstruktionen, at man tillader et sådant system.
Der har så været forskellige forslag til løsninger.
Vi støtter ikke det forslag, og grunden til, at vi ikke støtter det forslag, er selvfølgelig, at det indgår i den kampagne om at gøre europaparlamentsmedlemmerne til sådan en selvstændig klasse i Europa, som har deres interesser forbundet til det Europa-Parlament i stedet for at have deres interesser forbundet til den befolkning, de kommer fra.
De kommer fra en befolkning og skal repræsentere den befolkning, og derfor er det selvfølgelig også den befolknings valgte parlament, der skal afgøre, hvilke lønforhold de skal have.
Derfor er løsningen, den måde, det skal ende på efter Enhedslistens opfattelse,
relativtt simpel.
Man skal have dækning for faktiske udgifter.
De får måske mere for at rejse, fordi rejsebilletten måske er dyrere fra Østeuropa, end den er fra Vesteuropa osv., men man får dækket sine faktiske omkostninger.
Derudover får man en løn, der svarer til det, som vælgerne i ens hjemland vil give en.
Men det er svært at ændre, fordi der er forskellige elementer, der indgår.
Der indgår spørgsmålet om højden af lønnen, hvor der er forskel mellem landene.
Der indgår spørgsmålet om skatten, som er forskellig i landene.
Der indgår spørgsmålet om blyantspengene, som bliver brugt forskelligt.
Der indgår spørgsmålet om rejseoverskud, som også er forskelligt.
Derfor er det vores opfattelse, at medmindre der virkelig bliver sat hårdt mod hårdt, så vil det system bare fortsætte.
Ud over vi håber, at der er nogle, der vil sætte hårdt mod hårdt, men der er vores forventning nok begrænset, så er det vores opfattelse, at man begynder at tage nogle helt konkrete skridt, og vi synes, at man skal tage det helt konkrete skridt i det danske parlament, at man henvender sig til EU og beder om, at rejseafregning foregår via det danske rejsekontor i Folketinget.
Det vil være en enkel og simpel model, at al rejseafregning og bestilling af rejser går gennem det kontor, og udligning af det, der måtte blive tilovers, kan gå gennem det kontor. Lad os så se, om der bliver sagt nej af dem, der har ansvaret for det i Bruxelles.
Men det er måske derfor, at der er nogle, der ikke tør, at vi spørger, fordi de er bange for, at svaret bliver nej.
Jeg synes, vi skal prøve.
Jeg synes faktisk, vi skal gøre alt for at få undermineret det her system, som altså både er absurd og dybt, dybt amoralsk.