Karen Jespersen (S), 2001-05-10:
Forslagsstillerne bag beslutningsforslaget ønsker, at der i forbindelse med Flygtningenævnets behandling af asylsager gennemføres en række ændringer med henblik på at øge retssikkerheden ved behandlingen af asylsager i Flygtningenævnet.
Forslagsstillerne ønsker bl.a., at der etableres en ankeinstans for Flygtningenævnet.
Jeg vil gerne i den forbindelse slå fast, at asylansøgere i dag behandles i to instanser, først i Udlændingestyrelsen og derefter i alle tilfælde af afslag på asyl i Flygtningenævnet.
Flygtningenævnet er et domstolslignende organ, der er uafhængigt af regeringen.
Flygtningenævnet beskikker en advokat for asylansøgeren, medmindre asylansøgeren selv har antaget en advokat.
Asylansøgeren og advokaten har inden nævnsmødet mulighed for at sætte sig ind i sagens akter og det foreliggende baggrundsmateriale, ligesom de inden nævnsmøderne kan mødes under tilstedeværelsen af en tolk, der taler ansøgerens modersmål eller et sprog, denne behersker.
Under nævnsmødet har asylansøgeren og den beskikkede advokat mulighed for mundtligt at fremlægge sagen for nævnet.
Der er tale om en meget grundig procedure såvel i Udlændingestyrelsen som i Flygtningenævnet.
Det er rigtigt, som forslagsstillerne påpeger, at Flygtningenævnets afgørelse er endelig.
Men både Udlændingestyrelsen og Flygtningenævnet er som administrative instanser omfattet af de almindelige forfatningsretlige regler.
Det betyder blandt andet, at såvel Udlændingestyrelsen som Flygtningenævnet er ansvarlige for, at de sager, styrelsen og nævnet behandler, oplyses på en forsvarlig måde.
Hertil kommer, at Flygtningenævnet kan genoptage en sag, hvis der fremkommer nye væsentlige oplysninger, der kan føre til en ændret vurdering af sagen.
Det er på den baggrund regeringens opfattelse, at den nuværende ordning fungerer tilfredsstillende og retssikkerhedsmæssigt forsvarligt.
Regeringen mener ikke, at der er behov for at indføre et treinstanssystem for behandling af asylsager.
Det er svært at se, at en yderligere instans kunne give en større retssikkerhed end den eksisterende.
Alle de garantier, der med rimelighed kan kræves opfyldt, findes allerede i den nuværende ordning.
Indførelsen af en tredje instans ville også medføre en alt for langtrukken og unødigt ressourcekrævende sagsbehandling, og hvem skulle i øvrigt bedømme, om tredjeinstansens afgørelser er korrekte?
En ny fjerde instans?
Hvad angår et andet punkt, nemlig forslaget om at ændre Flygtningenævnets sammensætning så de to ministerierepræsentanter erstattes af yderligere en repræsentant udpeget af Dansk Flygtningehjælp og en repræsentant udpeget af Advokatrådet, er det regeringens opfattelse, at den nuværende sammensætning af Flygtningenævnet tilgodeser de fundamentale retssikkerhedsmæssige garantier, der skal være til stede i asylsagsbehandlingen, idet alle afgørelser på alle nævnsmøder træffes af et uafhængigt kollegialt organ, der er bredt sammensat.
Jeg må slå fast, at de medlemmer, der møder i nævnet, er uafhængige af det ministerium eller den organisation eller lignende, de repræsenterer.
Medlemmernes, herunder ministerierepræsentanternes, vota i de enkelte sager er derfor udtryk for den enkelte persons egen indstilling og vurdering af den foreliggende sag.
Der er således ikke tale om, som anført af forslagsstillerne, at ministerierepræsentanterne spiller en dobbeltrolle.
Det er regeringens opfattelse, at Indenrigsministeriet som det overordnet ansvarlige fagministerium fortsat bør være repræsenteret i nævnet, ligesom Udenrigsministeriet med deres repræsentanters ekspertise fortsat bør være repræsenteret.
På den måde bevares den brede sammensætning af nævnet, som kan sikre en i alle henseender korrekt behandling af asylsagerne.
Hvad angår forslaget om, at Flygtningenævnet ikke længere skal have mulighed for at afvise dokumenter, så er det jo sådan, at den bestemmelse i øvrigt stort set ikke anvendes.
Men man kan jo sige, at den kan tjene til, at man ikke på et helt unødvendigt grundlag forsøger at forhale en sag.
Det er vigtigt at slå fast, at et dokument eller et andet bevismiddel i en asylsag ikke kan nægtes fremlagt i Flygtningenævnet, hvis der er en bestyrket formodning om, at det fremlagte dokument vil have betydning for sagens udfald, og hvis den sene fremlæggelse af dokumentet er undskyldelig.
Flygtningenævnet udsætter således i praksis sager på f.eks. ægthedsvurderinger af dokumenter.
Det beror imidlertid altid på en konkret vurdering af den enkelte sag, om en udsættelse skal foretages.
Jeg kan yderligere tilføje, at asylansøgeren oplyses om Flygtningenævnets mulighed for at afskære dokumenter, når de er til samtale i Udlændingestyrelsen.
Men som sagt er det en bestemmelse, som i øvrigt stort set aldrig anvendes.
Forslagsstillerne har også foreslået, at skriftlig behandling i Flygtningenævnet skal begrænses til specielle undtagelsestilfælde.
Jeg vil gerne slå fast, at så godt som alle de spontane asylsager, hvor asylansøgeren er kommet til Danmark og har indgivet ansøgning om asyl, bliver behandlet på mundtlige nævnsmøder i Flygtningenævnet.
Denne type sager udgør langt hovedparten af de sager, der behandles i Flygtningenævnet.
Et menneske kan imidlertid også indgive ansøgning om asyl i Danmark på en dansk repræsentation i udlandet.
Der er så tale om en såkaldt ambassadesag.
For at give et overblik over antallet af afgjorte ambassadesager i forhold til andre sagstyper afgjort i Flygtningenævnet, kan jeg oplyse, at Flygtningenævnet i 2000 traf afgørelse i 1.271 sager; 33 af disse var ambassadesager.
Det er korrekt, at ambassadesager i Flygtningenævnet som udgangspunkt behandles på skriftlige nævnsmøder.
Årsagen til det er, at asylansøgerne jo ikke opholder sig i Danmark og derfor ikke kan afgive mundtlig forklaring.
Asylansøgeren har imidlertid på ambassaden udfyldt et ansøgningsskema, der både indeholder oplysninger om asylmotiv og om den pågældendes tilknytning til Danmark.
Ofte vil asylansøgerne i ambassadesager henvise til herboende familiemedlemmer for at sandsynliggøre deres tilknytning til Danmark.
Disse referencer bliver efter den nuværende praksis inddraget i sagerne i betydeligt omfang.
Under Flygtningenævnets behandling af sagen får asylansøgeren som udgangspunkt beskikket en advokat, der normalt afholder møder med de herboende referencer for at oplyse sagen bedst muligt.
Herefter indsender advokaten normalt et indlæg til nævnet til brug for nævnets afgørelser.
Der er altså tale om en meget grundig sagsbehandling, hvor de herboende familiemedlemmer også inddrages i sagen.
Hertil kommer, at den skriftlige behandling i Flygtningenævnet af ambassadesager som nævnt kun er et udgangspunkt.
Efter udlændingelovens regler er der således mulighed for, at ambassadesager kan behandles på mundtlige nævnsmøder, hvis det vurderes, at en forklaring fra et herboende familiemedlem på selve nævnsmødet vil være af afgørende betydning for sagens vurdering.
Endelig fremgår det af de indledende bemærkninger til beslutningsforslaget, at forslagsstillerne mener, at der er behov for, at asylansøgerne meget tidligt i det samlede sagsforløb får advokatbistand.
Denne meget grundige procedure betyder efter regeringens opfattelse, at der ikke er behov for at indføre en ordning, hvorefter der skal beskikkes en advokat for asylansøgerne allerede i forbindelse med Udlændingestyrelsens behandling af sagerne.
Regeringen skal på den baggrund indstille, at beslutningsforslaget ikke vedtages.