runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jann Sjursen (KD), 2004-05-10:
Kristendemokraterne afviser det af SF fremsatte beslutningsforslag, som vil give folkekirken og andre trossamfund mulighed for at medvirke ved indgåelse af registreret partnerskab.
Ikke desto mindre er det vores helt klare opfattelse, at hvis Folketinget vedtager dette beslutningsforslag, som efterfølgende vil blive udmøntet i lovgivning,
Der er ingen tvivl om, at hvis loven om registreret partnerskab ikke var blevet vedtaget, havde man ikke nedsat Thomsenudvalget i 1995, og så var biskopperne heller ikke kommet med deres udtalelse af 1997 om, hvordan folkekirken skal forholde sig til registreret partnerskab og til de ønsker, der blev fremsat på det tidspunkt om enten en kirkelig velsignelse eller en gudstjenestlig markering, eller hvad der nu var fremme i debatten på det tidspunkt i kølvandet på Folketingets beslutning om indførelse af registreret partnerskab.
Da vi ikke mener, at der skal udøves overgreb på trossamfund, kan vi ikke støtte SF's beslutningsforslag.
Dertil kommer - det hører i øvrigt til Kristendemokraternes forhistorie på dette område - at i sin tid stemte vi jo ikke for lov om registreret partnerskab, og senere stemte vi
heller ikke for udvidelsen af lovens anvendelsesområde
Lige så vel som vi egentlig ikke ønsker, at det registrerede partnerskab skal sidestilles med ægteskabet, for så vidt angår retsvirkninger, vil vi selvfølgelig heller ikke pådutte andre trossamfund bare at åbne mulighed for, at man i denne sammenhæng skal drage tilsvarende konsekvenser af registreret partnerskab, som man gør af ægteskabet, når registrerede partnere har mulighed for at få partnerskabet indstiftet i en kirke eller et andet religiøst kultsted.
Hvorom alting er: Vores klare stillingtagen til dette beslutningsforslag er, at det bør afvises af Folketinget. Uanset at det er forsøgt pakket ind i, at man alene vil åbne mulighed for, at folkekirken og andre trossamfund kan få tilladelse til at medvirke ved registreret partnerskabs indstiftelse, ville det være et overgreb fra Folketingets side at vedtage et sådant forslag.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-05-10:
Uden at vi skal gå ind i en længere sproglig debat, lægges der sådan set op til, at der kan siges ja, men ikke at der skal siges ja.
Det er ikke sådan, at man skal sige ja.
Det er et spørgsmål om, man kan sige ja, og deri ligger den store forskel.
Deri ligger faktisk forskellen på, om der er tale om tvang eller der er tale om frihed.
Men det er ikke tilfældet her.
Det er faktisk fuldstændig klokkeklart, at man skal have mulighed for det, og jeg er overbevist om, at i de samfund, hvor man har den holdning til homoseksualitet, som hr. Krarup ofte giver udtryk for, vil man selvfølgelig blot afvise at anvende muligheden.
Jann Sjursen (KD), 2004-05-10:
For så vidt angår det sidste spørgsmål, mener jeg helt præcis, at så vel folkekirken som andre trossamfund, kristne som ikkekristne, selv er bedst til at tage vare på de spørgsmål.
Det er netop også derfor, at der - som vi har hørt fra ministerens side - ikke har været én eneste henvendelse
fra ét eneste trossamfund om, at man ønsker, at Folketinget tilvejebringer den mulighed, som SF vil tilvejebringe med sit beslutningsforslag, og derfor bygger Kristendemokraternes afvisning bl.a. på, at der ikke er noget trossamfund, der har bedt om, at vi åbner den mulighed, forslagsstillerne vil åbne. Så kan man i øvrigt - men det er en mere historisk diskussion - diskutere, om der i f.eks. spørgsmålet om kvindelige præster faktisk ikke også var tale om et overgreb
mod folkekirken
Det var jo Folketinget, der greb ind og lovgav, men på det tidspunkt var det ikke et kirkeligt ønske, at der skulles give tilladelse til kvindelige præster.
Søren Krarup (DF), 2004-05-10:
Jeg vil komplimentere fru Pernille Rosenkrantz-Theil, for det var faktisk et begavet og relevant svar, at der kan siges nej.
Men sagen er jo netop, at når man først har, om jeg så må sige, brudt folkekirkens ordning op ved i frihedens navn at gennemtvinge, at det, folkekirken selv har sagt nej til, skal der kunne siges ja til, har man dermed åbnet for den tvang, som helt givet vil komme.
I det øjeblik, muligheden er der, vil der naturligvis også være nogle, der vil bruge den, og dermed har man altså brudt folkekirkens frihed op.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-05-11:
De fleste mennesker vil jo oven i købet sige, at intet bliver som før, når man først er blevet forældre.
Det nye menneske, man bringer til denne verden, er helt sikkert ganske unikt.
Det er anderledes end alle andre.
Nogle børn fødes således sunde, raske og velbegavede, men andre er mindre heldige.
De fødes med et handicap, de er fysisk anderledes eller har måske et psykisk problem.
Netop fordi mennesker er så forskellige, og netop fordi mennesker fødes under meget forskellige forudsætninger, har vi Konservative en meget vigtig grundsætning, som jeg føler rammer lige ned i hjertet af den debat, vi har i dag.
Til det er vi for forskellige, og mennesker med svære handicap er et godt eksempel på netop det. Men det skal ikke forhindre os i at stræbe efter at give også disse mennesker lige muligheder med andre.
Handicappede børn er et tydeligt eksempel på, hvorfor det er nødvendigt at behandle mennesker forskelligt for at give dem lige muligheder. Handicappede børn og deres forældre har ofte brug for særlige behandlingstilbud, særlig hjælp og støtte og måske en plads i en speciel daginstitution, der kan håndtere barnets handicap.
De to ministre og fru Tove Videbæk har været inde på de mange muligheder, der heldigvis er for at hjælpe familier med handicappede børn.
Og skal familier med handicappede børn have nogenlunde samme muligheder som andre familier, så er der behov for, at det offentlige hjælper til med særlige ordninger eller f.eks. særlige tilskud.
I den forbindelse er det så ikke nok, at mulighederne er til stede.
Det er helt åbenlyst, at det også er vigtigt og afgørende, at forældre til handicappede børn er kendt med de muligheder, der eksisterer, og som kan hjælpe deres barn til at få noget, der mest muligt minder om en normal tilværelse.
Naturligvis skal disse tilbud om information også gælde for kommende forældre. Som jeg sagde i min indledning, er det en stor beslutning at bringe et nyt liv ind i denne verden.
For nogle bliver beslutningen endnu større, når dette barn på forhånd er dårligere stillet end andre børn.
I den situation er det utrolig vigtigt, at de kommende forældre er helt og aldeles klar over, hvad de går ind til.
Når dette vigtige valg træffes, er det vigtigt, at det gøres på baggrund af fuld information.
Intet mindre skylder vi både de kommende forældre og deres børn.
De skal vide, hvilke tilbud der findes: at de kan få erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, at der er hjælp at hente til pasning og pleje, i skole- og fritidslivet og i overgangen til voksenlivet, at de kan få aflastning og hjælp til plejen af de meget plejekrævende handicappede børn.
Vi Konservative er således enige i, at det er vigtigt at følge op på, om den rådgivning er god og grundig nok.
Det er på den baggrund, at vi også støtter den vedtagelse, som vi selv er med til at fremsætte.
Karen J. Klint (S), 2004-05-11:
Enhedslisten fremhæver, at familierne skal have en enkelt person.
Det lyder næsten som det, der i min ungdom inden for den gamle særforsorg hed en hjemmevejleder, altså en person, der fulgte familien og fulgte med i familiens problemer, kørte dem rundt og var deres advokat og fandt de steder, hvor man skulle stille nogle spørgsmål.
Jeg ved ikke, om det er den gamle hjemmevejleder, man er ved at genopfinde, men mit spørgsmål går på: Hvor skulle vedkommende i givet fald være ansat?
Er det en primærkommunal person, er det en, der udgår fra de private foreninger, eller er det en, der udgår fra den del af rådgivningen, som regeringen efter det forslag til strukturreform, vi har i dag, løfter op på statsniveau?
Line Barfod (EL), 2004-05-11:
Med hensyn til at søge information mener jeg, det er helt afgørende, at man ikke bare bliver henvist til at klare sig selv.
De stærke skal nok finde ud af at søge rundt på internettet, men jeg mener, det er helt afgørende, at man har én person, som holder fast i sagen, og som man kan få til at hjælpe sig med at indhente al den nødvendige information fra specialisterne.
Når man står midt i en større krise, som det er for en familie at få et handicappet barn, så kan man ikke selv gå ud og finde al den relevante information; der er man nødt til at have nogen til at hjælpe sig.
Hvis ministrene ikke går på talerstolen, så synes jeg, det er et meget godt udtryk for, at regeringen reelt ikke ønsker at diskutere det forslag, der er lagt frem, med Folketinget.
Vi så det samme i sidste uge under forespørgselsdebatten, som Enhedslisten havde rejst om kulturdebatten, at indenrigs- og sundhedsministeren i første omgang heller ikke ville gå på talerstolen.
Jeg håber meget, at ministrene går op, så vi får mulighed for at tage en debat med dem.
Det, folketingsarbejdet handler om, er at kunne have en debat.
Hans Andersen (V), 2004-05-11:
Det er jo sådan i dag, at kommunerne er første indgang, men kommunerne har jo ikke den fulde kompetence til at give en lang række af de her ydelser og tilbud.
De skal nemlig omkring amtet.
Der er så to parter, der skal blive enige om det faglige niveau og blive enige om økonomien.
Det fører til, at der mange gange går lang tid, og mange gange oplever familierne at blive deltagere i en tvist mellem to myndigheder. Det fremtidige samfund, som vi ønsker, er et, hvor der er entydig klarhed over, hvem der har ansvaret, hvor familien oplever en højere grad af servicemindedhed, når den henvender sig til kommunen.
Martin Lidegaard (RV), 2004-05-11:
Jeg skal forstå det sådan, at man altså ønsker større enkelhed i det, dog er man nu ved at etablere en struktur, hvor man vil flytte nogle rådgivningscentre ud til lokalt niveau, men samtidig vil man flytte flere specialiserede funktioner ind til staten.
Så har man på dette område, og det er måske det, som fra radikal side bekymrer os mest, som på flere andre nogle lidt tågede formuleringer om, at staten skal kontrollere, om kvaliteten og standarden er høj nok.
Tror ordføreren for Venstre - Venstre, det decentrale parti, som det engang var - ikke, at man vil få en større økonomisk ansvarlighed, at man vil få en større indholdsmæssig faglighed og nærhed til borgerne, hvis man i højere grad placerede hele det her område på regionalt plan?
Hans Andersen (V), 2004-05-11:
Nu kan man sige, at det ikke lige præcis er dette emne, vi diskuterer i dag, men jeg vil gerne prøve at svare på spørgsmålet fra ordføreren for Det Radikale Venstre.
Man kan jo sige, at den brede vifte af opgaver på det sociale felt kan kommunerne løse, og de vil også meget gerne påtage sig den opgave.
Så er der en lang række specialiserede ydelser, hvor det drejer sig om meget få tilfælde.
Udspillet er så, at det er staten, der skal løse disse opgaver.
Bare for at illustrere det lidt: Der er en lang række rådgivningscentre rundtomkring i de forskellige amter, der nu vil blive overtaget af kommunerne.
De vil ikke blive lagt ind under staten.
Det kan være misbrugscentre, der nu vil blive overtaget af kommunerne.
Det synes jeg sådan set er fint nok, for de er meget tæt på borgerne og føler et umiddelbart ansvar for at løse opgaven, og det synes jeg at de skal have mulighed for.
Martin Lidegaard (RV), 2004-05-11:
Jeg tror, at vi er mange, der føler lidt trang til at spørge ind til regeringens planer i forhold til strukturreformen, fordi det jo netop ikke, som det også fremgår af ordførerens svar, fremstår helt krystalklart i regeringens oplæg, hvordan man egentlig forestiller sig det her praktiseret. Vi deler jo alle sammen det fromme ønske om en bedre koordinering, en større enkelhed og synlighed, og der er brug for fremskridt på det her område.
Men jeg hører det nu nærmest sådan, at det, man forestiller sig, nærmere er at tage amternes opgaver og flytte dem til staten, end det er at tage amtets opgaver og flytte dem til kommunerne.
Hvad er det helt præcis for nogle opgaver på amtskommunalt niveau, som ikke har en så specialiseret karakter, at vi kan lægge dem ud til kommunerne?
Hans Andersen (V), 2004-05-11:
Nej, det er det absolut heller ikke.
Det var heller ikke det, jeg sagde.
Jeg sagde, at de handicapopgaver, som kommunen skal løse, skal kommunen så løse, og dér, hvor der er tale om meget specielle opgaver, er det naturligvis staten, der skal gå ind og give den rådgivning og vejledning, der skal til.
Så jeg ser ikke nogen problemer. Det er et kompliceret område, men jeg mener, at vi med det forslag, der ligger til en kommunalreform, tydeliggør ansvaret netop med henblik på at give forældrene mulighed for at gå ind og få en rådgivning og vejledning og ikke falde ned mellem to stole, det være sig kommune og amt, som det er i øjeblikket.
Sandy Brinck (S), 2004-05-11:
Hvis jeg skulle forstå noget ud af det svar, er det, at de skal gå til kommunen, også selv om vi her har at gøre med et meget lille antal borgere.
Der er f.eks. 250 børn, som er blinde og svagtseende, som er i folkeskolealderen - blot til oplysning.
Skal jeg virkelig forstå, at forældrene skal gå til kommunen for at få rådgivning om, hvordan man f.eks. tilrettelægger et godt skoleforløb for deres barn?
Der er lige omkring 30 børn i det her land, som går i folkeskole, som bruger punktskrift.
Her kan ikke engang 50 kommuner, selv om vi kun fik 50 kommuner, klare at opretholde ekspertisen.
Det kan ikke kun være til kommunen.
Hans Andersen (V), 2004-05-11:
Den plan, der er lagt frem, er jo, at vi lægger flest mulige opgaver ud til kommunerne netop for at få et entydigt ansvar, hvilket jo er et problem i dag med det delte ansvar mellem kommuner og amt.
Der er alt for mange mennesker, der er faldet ned mellem to stole.
Der laver vi en entydig ansvarsplacering.
Med hensyn til de meget specielle opgaver lægger vi ansvaret hos staten, hvilket jo også en lang række handicaporganisationer anbefaler.
Så jeg synes sådan set, at der er en god linje i det med det mål at få den bedst mulige handicapservice.
Sandy Brinck (S), 2004-05-11:
Hr. Hans Andersen siger gentagne gange, hvilket jeg er enig i, at det er godt at vide, hvor man kan gå hen og hente den specialiserede rådgivning, hvis man er blevet far og mor til et barn med handicap.
Her pr. 1. januar i år udlagde socialministeren småbørnskonsulentordningen for blinde og svagtseende fra Refsnæsskolen til amterne.
Hans Andersen (V), 2004-05-11:
Jeg er enig i, at det skal gøres bedre.
Med hensyn til eksemplet med unge mennesker med handicap, der bor på plejehjem, sker der jo også ting, efter at vi i fællesskab har lagt et pres på kommunerne for at gøre noget.
Der bliver bygget lejligheder specifikt til disse unge mennesker, så de ikke skal bo på plejehjem. Man kan sige, at alle disse ting gerne skulle føre til, at det bliver bedre.
Det er jeg helt sikker på at også fremtidige kommuner af en større størrelse er i stand til.
Line Barfod (EL), 2004-05-11:
Nu er der jo stor forskel på et amt, der har forpligtelsen til at have institutioner og tilbud osv. inden for sit eget amt, og så en kommune, der skal rundt og købe det i resten af landet.
Jeg vil gerne høre: I forhold til at sikre at tilbuddene er der, og at det er nogle gode tilbud, mener Venstre så på baggrund af de erfaringer, vi har med en del kommuner, som er økonomisk trængt, og som lader økonomien bestemme, at det tegner godt for, hvordan der vil blive taget hånd om de handicappede fremover?
Vi havde i går historien om, at Hedensted Kommune har skåret ned over for en familie, så moderen ikke længere kan gå hjemme og tage sig af det multihandicappede barn.
De siger, at hun fremover kan nøjes med at få nogle få timers kompensation i stedet for fuld kompensation.
Vi har mange historier fra mange kommuner om unge handicappede, der får at vide, at de skal på plejehjem med de gamle i stedet for at få deres egen lejlighed.
Tegner det godt for, at kommunerne i det økonomiske kapløb, der er mellem forskellige områder, vil prioritere det her område højt?
Jeg mener ikke, vi skal vende tilbage til særforsorg osv., som vi kendte det for 30 år siden, men jeg mener, det er meget vigtigt, hvis vi gerne vil lave forbedringer på socialområdet, som faktisk er til fordel for borgerne, at vi så ikke bare kaster kasserne op i luften, og så lander der nogle kasser, og så kan folk komme i klemme imellem en masse nye kasser, der er organiseret lidt anderledes, men at vi så faktisk sætter os ned og laver et grundigt arbejde sammen med dem, der er brugere på området, de organisationer, der er på området, og finder ud af, hvordan man skal organisere det, så der er én person, der kan vejlede familien hele vejen igennem systemet og sikre, at den får den nødvendige information fra de specialister, der så er på forskellige niveauer.
Nu er det jo meget fint at snakke om information, og at folk skal have noget information, men problemet er, om folk vil have noget information om, hvordan tingene ser ud her og nu, eller om de også godt vil have lidt tryghed på længere sigt.
Når man har et barn, vil man jo gerne have tryghed i forhold til det barn flere år frem, så der vil jeg da gerne høre om Venstres holdning i forhold til hele strukturdebatten, hvor de med hensyn til institutionerne f.eks. siger, at der kan de kun det første år efter omlægningen garantere, at institutionerne vil blive ved med at være der, derefter kan man risikere, at de ikke er der. Hvordan forestiller Venstre sig at man kan sikre ordentlig tryghed for disse forældre i forhold til en strukturdebat, hvor regeringens udspil er at lade det hele være overladt til markedsstyring?
Hans Andersen (V), 2004-05-11:
Jeg har en tiltro til, at de kommende kommuner tager fat om opgaven på det sociale område med samme ildhu, som amterne har gjort det, og som har forbedret forholdene i den grad.
Og der er det ikke bare at sikre et år med det faste antal pladser, det er jo at fortsætte den udvikling, der er sket på socialområdet, at vurdere, hvad der er af nye behov, og udvikle området, og det er jo også det, der sker og er sket.
Vi kan sige, at det, der er et bud på, er, at de regionale udligningsråd bl.a. skal fortsætte.
De gør faktisk et rigtig godt stykke arbejde i amterne med at overvåge, hvordan den sociale indsats fungerer, bl.a. over for familier med handicappede børn.
Her er der da en model, vi skal føre videre.
Det er altså ikke kun et spørgsmål om, at det er op til den enkelte kommune at vedtage, om man vil føre institutionen videre.
Det er da under forudsætning af, at hvis man går hen og vil nedlægge den, stiller man noget andet i stedet for, der er bedre.
Poul Nødgaard (DF), 2004-05-11:
Vi kan blive ved at diskutere det her spørgsmål frem og tilbage.
Jeg har givet udtryk for, at kommunesammenlægninger
skal ske frivilligt, og vi ser dem meget, meget gerne afprøvet ved folkeafstemninger, og det har allerede fundet sted flere steder, og jeg tror, at det breder sig som ringe i vandet.
Hans Andersen (V), 2004-05-11:
Det er jo ikke korrekt, at der ikke har været tiltag på hele det her handicapområde.
Det gælder informationsdelen, og det er i forbindelse med at bygge flere boliger osv.
Så der er jo en lang række elementer, som vi allerede har sat i værk.
Så synes jeg da, at det er fornuftigt at se på, hvordan eksempelvis rådgivningssituationen er organiseret, og på baggrund af det at komme med de fremtidige planer for området.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-05-11:
Som det tidligere er nævnt, er der da ingen, der skal have utak for at fremsætte et forslag her i Folketingssalen.
., alene af den grund.
Når det så er sagt, vil jeg da også gerne sige på Kristendemokraternes vegne, at tankerne bag forslaget er meget sympatiske, og vi kan godt forstå pointen, og vi kan godt se, at der kan være en problemstilling, som beslutningsforslaget her prøver på at tage hånd om.
Vi tror imidlertid ikke, at måden at gøre det på er ved underskriftsindsamling.
Man kan jo sige, som Dansk Folkepartis ordfører var inde på, at det også er uopnåeligt med de 50 pct.
Det kan man godt tage som en sikkerhed, men der er jo heller ingen grund til at vedtage noget, der er uopnåeligt.
Vi tror ikke, at det er med til at forhindre den mistillid og den turbulens, som kunne skabes i en given ny Farumsag.
For det andet tror vi heller ikke, at folkeafstemning krævet ved underskriftsindsamling vil komme til at handle om de vigtige spørgsmål, som man i givet fald ønsker at tage stilling til med beslutningsforslaget.
Her er vi faktisk meget på linje med SF's ordfører.
Det er jo ikke alle spørgsmål, som kan sættes til afstemning.
Der må være nogle afgrænsninger.
Kunne vi finde de afgrænsninger, vil jeg da ikke udelukke, at Kristendemokraterne ville stemme for forslaget, hvis vi altså får det omformuleret på det punkt. Tankerne bag forslaget er altså gode nok, men vi synes bare ikke, at de modeller, der er lagt op til her, er de rigtige.
Aage Frandsen (SF), 2004-05-11:
Man kan sagtens forestille sig det: De har det i Californien.
I vores tidligere forslag har vi afgrænset noget, som vi ikke vil have til folkeafstemning.
Ud over alt det, der ligger på nationalt plan, samt menneskerettigheder og retssikkerhedsprincipper og sådan nogle ting, har vi afgrænset to ting, nemlig også budgetmæssige spørgsmål.
Det betyder, at det, hr. Nødgaard påpeger, vil vi sige nej til.
Men der er ikke noget til hinder for, at man kunne have sagt ja, men vi mener ikke, at det skal gælde budgettet.
Der drager vi en parallel til det, vi i dag kan sende til folkeafstemning i henhold til grundlovens § 42.
Der siger vi også, at vi ikke kan sende skattelove og finanslove til folkeafstemning, plus nogle andre love.
Den anden er lokaliseringspolitikken, det der med, hvor folk må bo henne.
Det mener vi heller ikke man skal sende til folkeafstemning.
Det er for at give et eksempel på noget, som vi ikke synes skal til folkeafstemning.
Der kan f.eks. være folk, der vil have en folkeafstemning om, hvorvidt man nu skal have nogle, der er psykisk handicappede, til et bestemt område.
Sådan har vi valgt nogle afgrænsninger.
Poul Nødgaard (DF), 2004-05-11:
Jeg ved næsten ikke, hvad jeg skal sige til hr. Aage Frandsen.
Jeg forsøger alligevel.
Hr. Aage Frandsen har måske de samme tanker, som vi også har haft.
Der kunne jo godt være nogle ting, der ikke kunne sendes til folkeafstemning.
Men må jeg spørge: Kunne man f.eks. ikke tænke sig et afstemningstema i de år, hvor kommunerne - nogle i hvert fald - forhøjede skatten? Ét år var det med 1 pct., næste år var det med 1,5 pct., og sådan kørte den bare derudad.
Det var, inden skiftende regeringer var begyndt at sige: Den der går altså ikke.
Kunne befolkningen ikke også have en ret til at sende et signal til den kommunalbestyrelse? De kunne ikke sige, at skatten skal sættes ned, men de kunne godt lave et afstemningstema, der byggede på: Kære venner, pas nu lige lidt på det der foretagende, for vi ønsker, at I tager under overvejelse at dæmpe udgiftsniveauet i vores kommune, så det også kan lade sig gøre at få lidt tilovers økonomisk set.
Jeg kan ikke se, at det ikke skulle kunne lade sig gøre.
Man kan sagtens finde nogle vinkler på det, som hr. Ole Stavad som sædvanlig dygtigt har gjort med sin politiske snilde og alt det der.
Indenrigsministeren kørte også ganske glimrende derudad på tangenterne imod det, men jeg synes alligevel, at det var overvejelser værd.
Jeg synes også, at SF burde indtage en meget mere demokratisk holdning til det