Niels Helveg Petersen (RV), 2002-01-24:
Lad mig allerførst sige tak til udenrigsministeren for besvarelsen.
Jeg synes, det var en god besvarelse, jeg synes, den var afbalanceret.
Baggrunden for debatten er så trist, som den kan være.
Voldsspiralen i Mellemøsten ser ud til ikke at have nogen ende.
Vold fra én side følges af vold fra den anden side, og så fremdeles; vold og hævn afløser hinanden med det helt forudsigelige resultat, at ekstremister i begge lejre styrkes, og de moderate kræfter med vilje til forhandling og udsoning bliver stadig mere svækkede.
Dermed svækkes også mulighederne for at få fredsprocessen tilbage på sporet igen, for hvad der måtte være tilbage af tillid mellem parterne ser ud til til stadighed at blive stadig mindre.
I ugerne lige efter den 11. september 2001 opstod der et vist håb om, at der nu ville blive lagt ekstra pres på parterne for at skabe en form for gennembrud.
Der var et håb om, at det kunne ske, og samtidig så det også ud, som om både USA, Rusland, EU og andre var enige om, at som led i den langsigtede forebyggelse af terrorismen var det nødvendigt at få fredsprocessen tilbage på sporet.
Men dette spinkle håb, der skabtes i ugerne efter den 11. september, er siden blevet gjort grundigt til skamme.
Men selv om situationen altså til stadighed ser ud til at bevæge sig fra slemt til værre, er det alligevel nødvendigt at fortsætte fredsbestræbelserne.
Der er ikke noget alternativ på længere sigt end en genoptagelse af fredsprocessen.
Alt andet fører kun længere tilbage og ødelægger mulighederne yderligere.
Grundlaget for forhandlinger om fredsprocessen er selvfølgelig de relevante sikkerhedsrådsresolutioner og Mitchellrapportens anbefalinger, og sigtet er jo også klart. Sigtet er at respektere Israels ret til at leve i fred og sikkerhed inden for internationalt anerkendte grænser og palæstinensernes ret til at oprette og leve i en levedygtig, uafhængig og demokratisk palæstinensisk stat.
Det er sigtet for de bestræbelser, som Danmark må forfølge bilateralt og især - jeg understreger især - i den kommende tid inden for EU.
Danmark er allerede medlem af trojkaen, og fra den 1. juli i år bliver det Danmarks opgave at lede arbejdet i EU med at finde frem til fælles standpunkter og initiativer i mellemøstkonflikten.
Det er derfor også fantastisk vigtigt, at der her i Folketinget er enighed om den linje, der skal føres.
Det er vigtigt, at vi står sammen, for at Danmark kan løse den opgave bedst muligt, og sandelig om ikke også den erkendelse ser ud til at brede sig her i Folketinget.
Jeg var lige ved at tro, at jeg hørte helt forkert, men jeg gjorde det ikke, da jeg hørte hr. Peter Skaarup henvise til vigtigheden af, at Danmark nu stod sammen, fordi vi skulle have formandskabet i EU.
Jeg tror, det er den første EU-positive ytring, jeg har hørt hr. Peter Skaarup fremsige, så jeg synes, det er en bemærkelsesværdig dag i vores EU-debat.
også hr. Keld Albrechtsen skriver under på, at EU nu skal spille en mere aktiv rolle.
Det hører også til sjældenhederne, vi hører hr. Keld Albrechtsen fremhæve, at EU kan spille en positiv og aktiv rolle, men jeg takker for begge disse udsagn.
Det er også godt for den støtte, der bør være til Danmark under formandskabet.
Hvis man skal nå ud af den nuværende fortvivlende situation, stiller det krav til begge sider.
Palæstinenserne må tage effektive skridt til at bekæmpe vold og terror, og Israel må opfylde en række krav: indstille likvideringer, trække tropperne tilbage fra selvstyreområderne, selvfølgelig også fra Ramallah, hvor Arafat i dag holdes som fange i sin egen by og sit eget hjem.
Vi må som det første skridt fastfryse bosættelserne, som lægger gift for fredsbestræbelserne, og Israel må holde op med at ødelægge infrastrukturen i selvstyreområderne, f.eks. den af EU finansierede lufthavn i Gaza.
Jeg vil gerne sige tak til ministeren for hans bemærkninger om Louisiana-processen.
Louisiana-processen er jo et forsøg på at skabe dialog mellem de civile arabiske samfund og Israel.
Man må nok sige, at det er blevet vanskeligere end nogen sinde at sætte en sådan dialog i gang, men det er altså også blevet vigtigere end nogen sinde, og derfor vil jeg kun opfordre regeringen til at følge det spor og gøre alt, hvad den kan for at afsøge alle muligheder for at bringe også Louisiana-processen i gang igen.
Der er et enkelt punkt, der skiller her i debatten,
bl.a. mellem det forslag til vedtagelse, hr. Jann Sjursen har fremsat, og det, som en række partier har fremsat; det er spørgsmålet om Danmarks bistandspolitik til selvstyreområderne.
Regeringen er jo - det ved vi - i gang med en større gennemgang af hele vores ulandsbistand, og jeg må sige, at for Det Radikale Venstres vedkommende finder vi det uhensigtsmæssigt på dette tidspunkt og i denne debat at pille et enkelt element ud af bistandspolitikken og fremhæve det ganske særligt.
Det synes jeg ikke er passende og hensigtsmæssigt på dette tidspunkt, hvor vi venter på regeringens udspil til en samlet besparelse på og revision af vores bistandspolitik, som jeg i øvrigt beklager.
Jeg kan anbefale, at man stemmer for det forslag til vedtagelse, som en række partier, herunder Det Radikale Venstre, har fremsat.