runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thor Pedersen (V), 2002-05-29:
Jeg er glad for, at vi er enige om, at den forventede reduktion af arbejdsstyrken, der er en følge af regeringens to forslag om henholdsvis barselorlov og pasning af barn i eget hjem, er nøjagtig den samme reduktion som den, den tidligere regering selv lagde op til med sit forslag. Der er altså ikke tale om en større reduktion af arbejdsstyrken.
Men det er altså groft at høre spørgeren sige, at regeringen ikke gør noget for at øge arbejdsstyrken.
Det er jo lige præcis det, der er forskellen.
Den tidligere regering talte kun om at øge arbejdsstyrken, men vi andre gør noget ved det.
Hele oplægget »Flere i arbejde« er jo lige præcis en beskrivelse af, hvad det er for nogle instrumenter, der skal til.
De firepartsdrøftelser, vi har startet med arbejdsmarkedets parter, skal udmøntes i, at flere kommer i arbejde.
Hele den integrationspolitik, der er lagt frem, også med bistand fra arbejdsmarkedets parter, tager helt konkret fat på, at de indvandrergrupper, der i dag er sat uden for arbejdsmarkedet, kommer i arbejde.
til den tidligere regering.
Helge Sander (V), 2002-05-29:
Nu tror jeg ikke, at 5 mio. kr. ville have reddet projektet, hvis det var det, der var det afgørende.
Det afgørende er selvfølgelig, at det er lidt mere fremadrettet.
Jeg vil gerne sige, at for så vidt angår finansloven - og det ved hr. Torben Hansen også udmærket - er vi netop i disse uger i gang med nogle overvejelser, og resultatet bliver offentliggjort i slutningen af august.
Men jeg vil også gerne sige netop til Socialdemokratiet, at vi jo har en aftale om, at vi igen til efteråret skal fordele de såkaldte UMTS-midler, og her kunne dette projekt jo være en af de ting, som kunne drøftes.
Derfor vil jeg foreslå, at vi i den forbindelse sørger for, at det også kommer på dagsordenen, når de forhandlinger skal foregå efter sommerferien.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Margrete Auken (SF), 2002-05-29:
»Vil ministeren redegøre for, hvorledes Det Mellemkirkelige Råds støtte til kirker i Mellemøsten skulle være i konflikt med grundlaget og forudsætningerne for rådets etablering og med udøvelsen af de funktioner, det er blevet pålagt, således som det er antydet af ministeren i besvarelsen af spørgsmål nr. S 1986 onsdag den 8. maj 2002?«
Tove Fergo (V), 2002-05-29:
Spørgsmålet handler om de 26 irakere, som opholder sig i Vor Frue Kirke.
Jeg mener ikke, at man i den sammenhæng kan tale om en besættelse af Vor Frue Kirke, fordi irakernes ophold i kirken har ikke været til hinder for kirkens normale brug.
Ifølge lov om styrelse og brug af folkekirkens kirker m.m. er folkekirkens gudstjenester offentlige, og ifølge samme lov er det overladt til de enkelte menighedsråd at bestemme, i hvilken udstrækning der er offentlig adgang til kirkerne, når disse ikke bruges til gudstjenester og kirkelige handlinger.
I den konkrete sag beror det altså på Vor Frue Sogns menighedsråd, om de irakiske flygtninge kan fortsætte med at opholde sig i Vor Frue Kirke.
Margrete Auken (SF), 2002-05-29:
Ja, så ser vi jo frem til at få svaret.
Jeg vil blot sige, at det her har igen været et af de der faretruende signaler om en statskirkegørelse.
Jeg bemærkede det, og ministeren skal have ros for, at hun i besvarelsen lige før nærede sig for til fristelsen til at falde ud i statskirkeligheden og statskirketyranniet.
Det er altså lidt bekymrende, at ministeren ikke bare kan sige, efter hun har læst redegørelsen, og efter hun har set, hvad det drejer sig om, at det er klart Det Mellemkirkelige Råds egen kompetence at definere, hvordan de arbejder inden for en ramme, som må være videre, end en eventuel tidehvervspræst - det er ikke ministeren, jeg beskylder for at være det, sådan er vi ikke - måtte finde på at definere den.
Tove Fergo (V), 2002-05-29:
Det vil jeg drøfte med Det Mellemkirkelige Råd, når jeg nu mødes med dem i næste måned.
Thor Pedersen (V), 2002-05-29:
Jeg vil gå så vidt som til at bekræfte over for spørgeren, at hvis man har en daginstitution uden børn, er det legitimt at rejse spørgsmålet, i hvilket omfang der så er brug for personale.
Det vil jeg medgive.
Men det, der ligger til grund for regeringens skøn, er f.eks. at sige, at hvis nu alle kommuner gør brug af ordningen om, at forældre kan få et beløb, hvis de ønsker selv at passe egne børn, så vil det være op til 3.000 børn, det ville dreje sig om; altså 3.000 helårspladser, der vil være i omløb.
Det er det maksimale skøn.
Hvor virkelighedens verden er, ved ingen.
Er det få eller mange, der vil gøre brug af ordningen?
Hvor mange kommuner, der vil gøre brug af ordningen, ved vi heller ikke.
Det kan være, at det er halvdelen af landets kommuner.
Det kan være, at det er en tredjedel.
Det kan vi registrere, når året går.
Og vi ved slet ikke, hvor mange børn der er omfattet, og vi ved slet ikke, i hvilket omfang kommuner vil regulere deres normeringer i daginstitutioner i forhold til de forventninger, de i forvejen har haft, altså hvilke projekter der har været lagt frem, hvilke forventninger de selv har haft til børnetallets udvikling osv. Så ingen kan sige noget om, hvad det betyder i stillinger, før man ser, hvad de enkelte kommuner rent faktisk har valgt at gøre.
Der vil være kommuner, der åbner nye daginstitutioner og ansætter nyt personale.
Der vil også være kommuner, der lukker institutioner eller reducerer institutioner, for det tilsiger børnetallet, når man ser det over hele landet under ét.
Margrete Auken (SF), 2002-05-29:
Det er stadig væk ikke trygt, fordi ministeren som sagt sidder med en magt i denne her sammenhæng, som jeg synes er lidt uforenelig med, at hun den 8. maj og åbenbart fortsat sætter spørgsmålstegn ved, om det er inden for rammerne.
Jeg havde jo endda forsigtigt skrevet »antydet« i mit spørgsmål, fordi jeg håbede, at det var en fejltolkning
fra min side, og fordi jeg håbede, at det kun skyldtes, at ministeren kun kendte til sagen fra pressen.
Derfor bad jeg om at få en redegørelse for, hvad det kunne være, der var i strid med rammerne.
Så jeg vil godt spørge ministeren: Er det dér, ministeren mener, at Det Mellemkirkelige Råd overskrider sit lovmæssige grundlag, altså ved at lave aktivt kirkeligt internationalt arbejde?
Tove Fergo (V), 2002-05-29:
Det er jo ikke så interessant, om det bekommer ministeren eller ej, men det, der er spørgsmålet, er, om det falder inden for rammerne af arbejdet.
Og der vil jeg gentage det, jeg begyndte med at sige: Det ved jeg ikke om det gør eller ej. Jeg har bedt om en redegørelse fra Det Mellemkirkelige Råd.
Den har jeg fået.
Jeg har aftalt et møde med Det Mellemkirkelige Råd, hvor jeg vil drøfte det med Det Mellemkirkelige Råd.
Der ligger sagen, og der er såmænd ikke meget andet i den end det, jeg her har redegjort for.
Margrete Auken (SF), 2002-05-29:
Jeg undskylder meget, at ministeren troede, at ukontrolleret betød, at det var kriminelt.
Det, jeg har sagt, er, at det unddrager sig politisk kontrol og styring, og det kan ministeren jo ikke bestride.
Det er ministeren, der har fuldstændig hånds- og halsret over det.
Man kan få adgang til regnskaberne, ja, ellers havde det jo også set helt bizart ud.
Jeg siger bare, at det er ministeren, der alene bestemmer, og derfor er det faretruende, at ministeren mener, at ministeren skal stikke sin næse i den måde, som Det Mellemkirkelige Råds helt overvejende flertal - der er én, der har stemt imod, og én har undladt at stemme til det der - vurderer deres arbejde på. Det er ikke o.k. at sige, at fordi ministeren ikke synes om det arbejde, hvor de går ud og støtter disse kirker, som har brug for ledsageordninger, både på den israelske og den palæstinensiske side, overskrider de deres kompetence.
Det er o.k., at det ikke bekommer ministeren, og det er også helt o.k. at tilkendegive det, men det er ikke o.k. at tilkendegive, at de dermed overskrider deres kompetencer. Jeg vil godt have ministeren til at sige, at hendes private mening om denne her sag selvfølgelig ikke på nogen måde kan true Det Mellemkirkelige Råds budget.
Det er jo splintrende ligegyldigt, hvad ministeren måtte mene i øvrigt, men det er ikke splintrende ligegyldigt, hvis ministeren begynder at skrue på pengene dér.
Det er så få penge, de får, at hvis de kommer i fare nu og begynder at skulle dukke sig lidt og blive lidt artigere, for nu sidder der altså en pave, der har styr på det her, og hun har nøglerne om ikke til Himmerige, men til kassen, er det faretruende.
Det der med nøglerne til kassen gør jo så i den her sammenhæng ganske meget, for vi ved jo, hvad der sker med mennesker, når de kan komme i en situation, hvor der er en fare, når de siger, hvad de mener, hvilket sådan set er deres opgave, for de har faktisk fået forpligtelse til inden for det område at være aktive.
De er ikke bare et ekspeditionskontor, og de er ikke bare nogle, der skal behandle ansøgninger.
Det er ikke bare en modtagelsesanstalt.
Det er faktisk nogle, der skal foretage et aktivt samarbejde og et udfarende arbejde.
Og de er blevet bedt om at være med i det her, og de deltager sammen med Det Lutherske Verdensforbund, og de deltager sammen med Kirkernes Verdensråd.
Der er om ikke just konsensus, så noget nær konsensus i det internationale kirkearbejde, som jeg ved at kirkeministeren måske heller ikke er nogen stor elsker af, men det kommer heller ikke sagen ved, for når vi lavede Det Mellemkirkelige Råd, var det, fordi der var et flertal i Folketinget, der mente, at det var en god idé.
Og der er et flertal i kirken, der mener, at det er en god idé.
Tove Fergo (V), 2002-05-29:
Jeg vil godt lige tage fat i noget af det, fru Margrete Auken antyder vedrørende Folkekirkens Fællesfond.
Jeg synes, det er forkasteligt, at fru Margrete Auken står her og nærmest kriminaliserer folkekirkens fælleskasse.
Der er overhovedet ikke noget ukontrolleret i Folkekirkens Fællesfond, hverken i regnskaber eller i budgetter.
De beløb, der bliver brugt på de forskellige konti, er til formål, som fru Margrete Auken selv har støttet varmhjertet.
Så jeg vil godt sige med det samme, at det kan man ikke tillade sig at komme med som et folketingsmedlem her i salen; det er fuldstændig udokumenterede løse påstande, der er grebet ud af luften.
Fællesfonden er sandelig heller ikke nogen lukket kasse.
Der er intet overhovedet, der er fordækt eller lukket vedrørende folkekirkens fælles økonomi.
Nu er det nu engang sådan, at det er under ministerens ministeransvar, og mig bekendt er kirkeministeren også folkevalgt.
Vedrørende Det Mellemkirkelige Råd og fru Margrete Auken, der siger, at Det Mellemkirkelige Råd skal samarbejde: Ja, Det Mellemkirkelige Råd skal netop samarbejde.
Det, jeg kunne sætte et spørgsmålstegn ved, og det er det, jeg gerne vil drøfte med Det Mellemkirkelige Råd,
er, når Det Mellemkirkelige Råd går fra samarbejdet til fodfolksarbejdet.
Mig bekendt har det aldrig været intentionen, at Det Mellemkirkelige Råd skal udsende nødhjælpsarbejdere.
Det har været meningen, at Det Mellemkirkelige Råd skal samarbejde.
De skal deltage, som de selv skriver på deres hjemmeside om deres arbejdsområder, og modtage gæster, de skal sende repræsentanter, de skal informere, de skal samarbejde med søsterkirker og kirkelige organisationer, de skal formidle kontakter, og de skal behandle ansøgninger om støtte.
Altså en slags ambassadørvirksomhed.
Margrete Auken (SF), 2002-05-29:
Lige så imponeret jeg var over det svar, ministeren gav før, lige så dårligt, synes jeg, er det svar, jeg har fået nu.
Det er helt klart, at Det Mellemkirkelige Råd har fået til opgave at samarbejde internationalt kirkeligt, og at det også omfatter, at man kan deltage i arbejde, der rækker ud over det, som nogle herinde mener, at kirkens arbejde skal indskrænkes til.
Der er nogle andre af os, der mener, at inkarnationen skal tages alvorligt, at Kristus levede blandt mennesker, og at kirken er blandt mennesker, men det er jo så en anden side af sagen.
Når det bekymrer mig lidt, så er det, som ministeren gjorde opmærksom på i sit svar, fordi det er ministeren, der har pengene.
Og selv om det er en lillebitte mikroskopisk del af de der helt ukontrollerede fællesfondspenge - det er 1 pct. eller sådan noget - så er det klart, at det jo er et magtmiddel, fordi vi andre har så lidt at skulle have sagt over de penge.
Det er kirkeministeren, der fuldstændig sidder og kører med dem. Hvis det nu ikke passer kirkeministeren, hvis kirkeministeren ikke er enig, hvis hun mener, at en afstemning 10-2 eller 9-2, eller hvad det nu er, må gøre, at kirkeministeren må sige, at de to eller den ene, der er blevet stemt ned i Det Mellemkirkelige Råd, har ret, og derfor skal kirkeministeren ind og sige, at det ikke er Det Mellemkirkelige Råds opgave, så står vi med en ganske utidig indblanding, som jeg synes går langt ud over kirkeministerens kompetence, også langt ud over det, hun så klogt gjorde rede for i den forrige besvarelse, hvor det ikke er kirkeministerens opgave at komme og pave den og sige, hvad man skal mene inden for det kirkelige. Jeg har læst den redegørelse, som ministeren har fået, for jeg har bedt om at få den tilsendt, jeg vidste, den var kommet, og så vidt jeg kan skønne, er der intet dér, som ligger uden for Det Mellemkirkelige Råds opgaver, sådan som de er defineret.
Og at ministeren måtte være enig med en eller to af medlemmerne er i grunden hamrende irrelevant for, om Det Mellemkirkelige Råd kan passe sit arbejde, sådan som det skal gøres.
Jeg synes, at vi i stedet for alle disse antydninger har brug for at få præciseret, hvor de har overskredet deres kompetence, og ikke, hvor ministeren måtte være enig.
Tove Fergo (V), 2002-05-29:
Dette spørgsmål handler om Det Mellemkirkelige Råd.
I begyndelsen af maj, hvor denne sag dukkede op i pressen, tilkendegav jeg, at jeg havde svært ved at se, hvad udsendelse af personer til Israel og Palæstina kunne have med mellemkirkeligt arbejde at gøre.
I pressen meldtes samtidig om væsentlig intern uenighed i rådet om netop denne sag.
Jeg synes ikke, og særlig ikke på denne baggrund, at der er noget unaturligt i, at jeg interesserer mig for, hvad rådet foretager sig.
Ja, som minister er jeg endda forpligtet til det.
Som bekendt fastsætter rådet selv, efter forhandling
Det har rådet gjort i § 2 i sin vedtægt, og på rådets hjemmeside på internettet suppleres med oplysninger om, hvad rådet anser for at være sine vigtigste opgaver på internationalt plan.
Når jeg ser på de to nævnte steder, hvor rådet selv definerer arten og omfanget af sit internationale arbejde, har jeg stadig væk svært ved at se, hvordan det her omhandlede projekt med udsendelse af ledsagere, som de nu kaldes, kan passe ind.
Jeg har bedt rådet om en redegørelse for sagen, og en sådan redegørelse har jeg modtaget den 22. maj.
Denne redegørelse og sagen i øvrigt vil jeg tage en grundig drøftelse med rådet om på et møde i næste måned, og jeg vil gerne understrege, at jeg ikke på nuværende tidspunkt har draget nogen konklusioner.
Men jeg vil alligevel fastholde min ret til at deltage i debatten om den balancegang, mellemkirkeligt arbejde kan være.
Jesper Langballe (DF), 2002-05-29:
»Hvad agter ministeren at gøre for at få bortvist de 26 irakere, som har besat Vor Frue Kirke i København?«
Tove Fergo (V), 2002-05-29:
Det kan jeg kun sige.
Den er jeg fuldstændig enig med ham i, det er regeringen selvfølgelig, det er regeringens politik.
Man skal ikke kunne tvinge sig til at få særbehandling.
Men det, spørgsmålet drejer sig om i dag, er brug af kirken.
Og der må jeg henholde mig til loven, som jeg oven i købet er helt enig med intentionerne i, og det kan jeg også høre på hr. Jesper Langballe at Dansk Folkeparti er.
Det her om kirkers brug er menighedsrådets kompetence, og det kan vi ikke ligesom lade sætte til side, hvis ikke der er noget, der tilsiger os, at dét må vi gøre, og dét skal vi gøre.
Foreløbig er det menighedsrådets kompetence.
Der er en tilsynsmyndighed, biskoppen.
Jeg har ikke grund til andet end at tro, at biskoppen fører det tilsyn, der skal føres med forholdene i Vor Frue Kirke, og så er sagen sådan set ikke længere i øjeblikket fra min side.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bortfaldet spørgsmål
Jesper Langballe (DF), 2002-05-29:
Jeg synes måske nok, at det at stå fast på, at der slet ikke er andet at sige om sagen, end at det er menighedsrådenes kompetence, er noget formalistisk, hvor rigtigt dette udsagn end er i sig selv.
Når der ikke siges andet overhovedet, så er der ikke taget hensyn til den omstændighed, at der her sandsynligvis er tale om en dansk arrangeret demonstration.
Det er klart, det ved vi alle sammen.
26 irakere, som oven i købet bor forskellige steder, finder ikke ud af, at nu vil de søreme besætte en kirke.
Og så må man jo også sige, at ministeren jo ikke har været bange for at udsende signaler om forskellige ting.
Måske var der her brug for et ministerielt signal i lighed med det, integrationsministeren har udsendt,
om, at den slags bøjer man sig ikke for, og den slags er kirken ikke beregnet til
KL. 16.05
Tove Fergo (V), 2002-05-29:
Der bliver spurgt fra hr. Jesper Langballe og hr. Søren Krarup, hvis det nu breder sig til mange kirker, hvis man kunne forestille sig dét, hvad så?
Jamen så er det de enkelte menighedsråd, som har kompetencen til at afgøre, om de kan huse og rumme det, om det er inden for den brug af kirken lokalt, som de ønsker.
Og hvis man fra menighedernes side, fra sogneboerne eller sognebørnenes side, mener, at der sker et misbrug, at menighedsrådet ikke lever op til sit ansvar, ja, så kan der klages til tilsynsmyndigheden, og det er biskoppen for de enkelte stifter.
Og hvis man ikke er tilfreds med biskoppens afgørelse eller stillingtagen, så kan det indbringes for kirkeministeren.
Grunden til, at jeg aflagde et besøg i Vor Frue Kirke i går aftes, var såmænd alene, at jeg jo også får mange henvendelser, og jeg synes, at det er en ministers opgave at færdes ude omkring i samfundet, hvor livet leves, og se på, hvordan forholdene er.
Det var simpelt hen baggrunden for mit besøg.
Det er helt klart menighedsrådets kompetence, det er biskoppens tilsynsmyndighed, og jeg er tryg ved, at Københavns biskop, som jo også aflægger regelmæssige besøg i Vor Frue Kirke, lever op til sit ansvar.
Søren Krarup (DF), 2002-05-29:
Jeg læste forleden, at der i Brovst Kirke i Nordjylland var mødt, jeg tror, det var fem flygtninge, op, fordi de gerne ville besætte kirken.
De havde tydeligvis læst om det, der var sket i Domkirken i København.
Jesper Langballe (DF), 2002-05-29:
Ja, stadig væk kan man jo kun give ministeren medhold i, at det er udgangspunktet, at det er menighedsrådets kompetence at tage stilling til det her.
Men som sagt kunne det jo gå hen og blive et regeringsproblem.
Man skal gøre sig klart, at kirkeministeren jo er folkekirkens verdslige øvrighed.
I det øjeblik der sker et overgreb med menighedsrådets billigelse, et overgreb mod sognemenigheden i Vor Frue Kirke, jamen så er det klart ministerens kompetence at gribe ind.
Men jeg kan ikke dy mig for også at spørge ministeren, når ministeren nu siger, at det her ikke er ministerens bord, hvordan det så hænger sammen med, at ministeren forleden aflagde et besøg i kirken, et besøg, som af domprovst Anders Gadegaard er blevet udlagt som en sympatitilkendegivelse med aktionen.
Men selv, hvis der bare er tale om en inspektion af lokalet og af, hvordan det hele går til, så er der jo alligevel tale om, at ministeren dér er gået ind i et kompetenceområde og dermed har erkendt, at sagen ikke er ministeren ligegyldig, heller ikke i den nuværende fase.
Tove Fergo (V), 2002-05-29:
Ifølge den kirkelige lovgivning er bestyrelsen af og brugen af folkekirkens kirker underlagt menighedsrådenes kompetence, så det er menighedsrådet som folkevalgt organ, der tager stilling til de her ting.
Og så er de selvfølgelig underlagt biskoppens tilsyn.
Hvis der er borgere, medlemmer af menigheden, som er utilfredse med den måde, deres menighedsråd administrerer brugen af kirken på, så har de mulighed for at klage til tilsynsmyndigheden, til biskoppen.
Den afgørelse, biskoppen så måtte træffe, er der mulighed for at indbringe for Kirkeministeriet, og det er sådan set den lov, som vi agerer efter her.
Søren Krarup (DF), 2002-05-29:
Sagen har jo to facetter.
Den har jo dels, om man så må sige,
det retlige, det efter min mening dybt forargelige, at man ved at, jeg kalder det, besætte en kirke tror, at man kan omstøde en kendelse, der er truffet i Udlændingestyrelsen.
Når dette har kunnet lade sig gøre, så er det selvfølgelig, fordi domprovsten og dermed også menighedsrådet har accepteret det, som man jo altså desværre så ofte ser gejstlige myndigheder bøje sig for pression.
Men jeg vil gerne spørge kirkeministeren, om hun ikke er enig med mig i, at denne ynkelighed over for pression jo hænger sammen med, at man dér hos domprovsten, Anders Gadegaard, åbenbart har en fornemmelse af, at kirken er noget særlig ophøjet, der er hævet over gældende lov, og om hun ikke er enig med mig i, at denne i virkeligheden katolske kirkeforståelse, som betyder, at kirken i katolsk sammenhæng med paven er hævet over gældende lov, er den, der her medfører, at man fuldstændig tilsidesætter de forpligtelser, som normale borgere er undergivet, fordi man altså som særlig hellig og from, her hr. Gadegaard, føler sig hævet over loven.
Jesper Langballe (DF), 2002-05-29:
Lige en bemærkning til ministerens indledning om, at der ikke er tale om en besættelse, fordi menighedsrådet er indforstået med det.
Jeg vil sige, som jeg tidligere har sagt til hr. Søren Søndergaard her i salen: Danmark var jo som bekendt besat mellem 1940 og 1945.
Et stort flertal i Folketinget bød besættelsesmagten velkommen, men en besættelse var det da vistnok alligevel. Men så vil jeg sige, at jeg er fuldstændig indforstået med ministerens svar om, at det jo er menighedsrådet, det her hviler på.
Det betyder, at hvis man lukker op her, så risikerer man, at der kommer en bølge af protestaktioner af samme art, og så går det jo alligevel hen og bliver et regeringsproblem, som regeringen bliver nødt til at tage stilling til.
»Hvad agter ministeren at gøre for at undgå fremtidige kirkebesættelser som udlændingepolitiske pressionsmidler i lighed med de 26 irakeres besættelse af Vor Frue Kirke i København, uagtet om det stedlige menighedsråd erklærer sig indforstået med besættelsen?«
René Skau Björnsson (S), 2002-05-29:
Hvis jeg så starter med at læse lovforslaget om børnepasningsorloven, barselorloven, udvidet barselorlov, så står der jo meget klart, at man regner med, at der vil ske nogle besparelser.
Der skal være færre dagtilbudspladser.
Regeringen vurderer jo i sit lovforslag, hvor mange unge børnefamilier der vil vælge at udnytte en udvidet barselorlov.
På sigt regner man med, at det i det her forslag vil betyde, at der vil spares 150 mio. kr. årlig svarende til
2.500 frigjorte dagtilbudspladser
Det andet forslag er om pasning af egne børn, hvor man får tilskud til det, og der lægger regeringen også nogle forudsætninger ind.
Man laver jo nogle beregninger af, hvem der vil benytte den her ordning.
Der forudsætter man også, at der vil være en besparelse på x antal millioner, fordi der er forældre, der vil vælge at blive hjemme hos deres børn.
Der siger man også, at de udgifter, der vil være, ved at forældrene bliver hjemme og får et tilskud af kommunen, skal opvejes ved besparelser på dagtilbuddene, når man skal bruge pengene på forældrene i stedet for.
Så regeringen lægger jo selv i lovforslagene op til, at der skal ske nogle reduceringer i antallet af dagtilbudspladser i de enkelte kommuner.
Derfor må ministeren jo også erkende eller kunne bekræfte, at når der bliver færre dagtilbudspladser, vuggestuepladser, børnehavepladser, skal der også være færre pædagoger til at tage vare om de pladser, der er tilbage.