Villy Søvndal (SF), 2002-10-03:
I morges kl. 05.11 tikkede der en Ritzau ind på min skærm med følgende overskrift: »Myten om nedskæringer over for de socialt udsatte er gennemhullet.«
Det er interessant, at den kommer netop nu på et tidspunkt, hvor regeringen har været under et voldsomt pres fra det, man kunne kalde virkeligheden selv.
Enhver, der bevæger sig væk fra rapporter og kigger på, hvad der sker, vil nemlig møde en virkelighed, der ser ud som følger:
Over for de allermest sårbare befolkningsgrupper, vi har - hjemløse, sindslidende, misbrugere, udsatte børn og unge, fysisk og psykisk handicappede - er langt, langt hovedparten af Danmarks amter i dag i gang med at spare.
Statsministeren lovede flere penge til de ældre, men enten er pengene forsvundet i bureaukrati, eller også er der sparet mere, end der blev givet, fordi man holder kommunerne i det økonomiske jerngreb, som kommuneaftalerne var udtryk for, og som regeringen gennemførte sammen med Dansk Folkeparti.
Derfor er det selvfølgelig interessant at få en rapport her til morgen, der siger, at alt det, som almindelige mennesker kan se, alt det, som hver eneste lokalavis skriver om, og alt det, som alle organisationerne på handicapområdet beretter om - inklusive en tidligere ministerkollega til statsministeren, nemlig Palle Simonsen, der i dag er direktør for Det Centrale Handicapråd - ikke passer.
Alle peger på, at der bliver skåret, og der bliver skåret, og der bliver skåret.
Jeg har tilbragt september måned med at deltage i i hvert fald 15 møder rundtomkring i landet.
Med undtagelse af Roskilde Kommune og Københavns Kommune er det ikke lykkedes mig at finde steder, hvor budskabet ikke er det samme monotone budskab: der bliver skåret, der bliver skåret, der bliver skåret.
med alt, hvad regeringen sagde før valget.
Det er også i lodret modsætning med det, regeringen har sagt indtil nu.
Dog skal det siges, at statsministeren ændrede stemmeføring i åbningsredegørelsen.
Regeringens linje har indtil nu været at sige, at de, der ude i virkeligheden ser de ting, er blinde og døve og ikke forstår noget; det er kun regeringen, der forstår.
Men der var dog den indrømmelse - og det er meget sjældent, at statsministeren giver indrømmelser, så på en måde var det en historisk dag i tirsdags - at statsministeren sagde, at han godt ville gøre det krystalklart, at hvis der var nogen borgmester eller amtsborgmester udeomkring, uanset politisk observans, der skar på de sociale områder, kunne man ikke finde belæg for det i hverken skattestoppet eller udgiftsstoppet.
Det ville statsministeren godt sige helt klart.
Men jeg forstår, at regeringen har haft et ekstraordinært behov for at forsøge at dokumentere det.
Det har man så gjort i dag med en rapport, som jeg sådan overordnet vil karakterisere som det mest markante makværk, jeg nogen sinde er stødt på i den tid, jeg har studeret offentlige rapporter.
Jeg har simpelt hen aldrig set noget lignende.
Folketinget skal få nogle ganske få eksempler:
For at belyse, at det dér med, at der skæres, er en myte, hvordan har man så tilrettelagt undersøgelsen?
Man har taget et antal amter ud, og så har man udvalgt de seks største kommuner, dog ikke Odense, som er den kommune, der sparer mest, for den har man ikke kunnet få fat på!
Og alle de kommuner i Yderdanmark, hvor det for alvor gør ondt, i Storstrøms Amt, i Ribe Amt, i Sønderjyllands Amt, i Nordjyllands Amt, i Vestsjællands Amt, er omhyggeligt sorteret fra, for man har kun valgt de store kommuner.
Men sådan kan man da ikke lave statistik.
Enhver, der har haft et 2-ugers kursus i statistik, vil sige, at det her er at manipulere med tallene.
Den næste manipulation er, at man indsnævrer de udsatte grupper, for man vælger de fysisk handicappede fra, men hvorfor er de ikke interessante?
Det er jo netop dér, formanden for DSI, Stig Langvad, gør opmærksom på, at man efter hans opfattelse sparer mellem en halv og en hel milliard kroner - mellem en halv og en hel milliard - og det er dér, at den tidligere konservative minister, Palle Simonsen, gør opmærksom på, at man er i gang med at bombe hele handicapområdet mange, mange, mange år tilbage.
Hvorfor må det ikke komme med i en undersøgelse, når det er de udsatte gruppers forhold, der skal undersøges?
Vi har haft socialministeren i samråd adskillige gange om de udsatte børn, der i øjeblikket ikke bliver anbragt, om opholdssteder, der bliver nedlagt.
Hvad siger undersøgelsen om det?
Den siger ikke noget, for man har omhyggeligt sorteret de udsatte børn fra.
Sådan kan man ikke lave statistik, sådan noget fusk kan man simpelt hen ikke udsætte hverken Folketinget eller andre for.
Jeg forstår heller ikke, at regeringen vil finde sig i fusk af den karat, som tilfældet er her.
Kigger man så videre i rapporten, vil man i øvrigt finde den internt fyldt af modsætninger.
Jeg ved ikke, om regeringens repræsentanter havde nået at læse den, derfor bare følgende: Hvis man sidder med rapporten, skal man slå op på side 8. Her er amterne delt ind i tre kategorier, nemlig i dem, der laver en større indsats på socialområdet, i dem, der fastholder indsatsen, og i dem, der laver en mindre indsats.
Hvem tror Folketingets medlemmer er det første eksempel
på et amt, der laver en større indsats?
Det er Ribe Amt!
Ribe Amt, som er det amt, som ministeriet har sat under observation, fordi forholdene er så kritisable, at det selv for en konservativ socialminister er blevet for meget.
Det er det, der her i statistikken optræder som et amt, der yder en større indsats.
Det er ikke alene pinagtigt, det er grinagtigt, og det er dybt pinligt.
Det er dybt pinligt for det institut, der har lavet det her, det er dybt pinligt for det socialministerium, der er hoppet på det og har udsendt en pressemeddelelse.
Er Folketinget opmærksom på, hvilket amt der optræder som nr. 1 i kategorien »Uændret service«?
Den bliver her i rapporten, som skal hvidvaske regeringen,
placeret et sted, hvor man siger, at der er en uændret service.
Det er dog utroligt.
Det er ufatteligt. Jeg har kaldt socialministeren i samråd.
Det garanterer jeg for bliver et af de mest spændende samråd i Folketingets historie.
Jeg har bedt om, at det bliver et åbent samråd, så hvis der stadig eksisterer kritiske journalister, synes jeg, at man skulle forberede sig ved at læse den her gang makværk ganske, ganske grundigt.
Hvis det her institut vil lave en research for Venstres folketingsgruppe, vil jeg anbefale, at man siger nej tak.
Det andet, jeg synes var bemærkelsesværdigt i tirsdags ved statsministerens forsøg på endnu en gang at springe hele virkeligheden over, ikke kun i forhold til udsatte grupper og de ældre, var det stunt, der hedder: Vi vil nu sikre, at folk bryder den sociale arv.
Der er godt nok skåret på stort set alt det, der var med til at forebygge den sociale udstødning.
Man har puttet arbejdsløshedsbørn bag i køen eller er i færd med det, man har skåret i den boligsociale indsats, daginstitutionernes åbningstid og normering sænkes
Hvordan klarer man så den som statsminister, hvis man er smart?
Det her er at gøre grin med de mennesker, som livet i forvejen har været hårdt ved.
Man skærer i de muligheder, der skulle hjælpe dem, samtidig med at man bygger nogle underlige luftkasteller op, som alle ved ikke er hentet i denne her verden.
Hvad er så virkeligheden på socialområdet?
Det skal jeg runde af med.
Virkeligheden er, at enhver i det her Folketing, der er i stand til at orientere sig i virkeligheden, ved, at man er i gang med de mest massive sociale besparelser i 20 år.
Alle ved det.
De Konservative ved det, SF'erne ved det, Socialdemokraterne ved det, og så er det da meningsløst at fastholde et billede, som alle ved ikke er et rigtigt billede.
Jeg synes, at det, statsministeren risikerer med den strategi, er sin troværdighed.
Hvordan skal man kunne tro på en mand, der siger noget, når alle kan se, at virkeligheden er den stik modsatte, når alle fra de centrale handicaporganisationer, der arbejder tæt på området, gør opmærksom på, at der skæres på handicapområdet som aldrig før?
Det er ikke folk, der er tæt på SF, men en tidligere ministerkollega til statsministeren, der siger det, og det gør han, fordi han nu er leder af Det Centrale Handicapråd.
Når De Samvirkende Invalideorganisationers leder, som har organisationer ude i enhver by, gør opmærksom på, at deres medlemmer bliver beskåret - efter hans opfattelse i størrelsesordenen et sted mellem en halv og en hel milliard kroner - og når KFUM's socialarbejdere melder om steder, der bliver lukket, vil man så virkelig blive ved med at benægte noget, der er så åbenlyst for enhver, der er i stand til at se og høre?