Line Barfod (EL), 2006-01-19:
Det var ministeren selv, der flere gange i sin besvarelse gjorde opmærksom på, at der var en række ting, der hørte til under socialministeren og ikke under familieministeren, og at det, der handlede om børnenes sociale vilkår, hørte til under socialministeren og ikke under familieministeren.
Det er ikke mig, der har lavet den ressortopdeling, at de børn, der er problemer med, hører under socialministeren, mens familieministerens område er, hvis ministeren så ikke kan lide udtrykket de artige børn, så de børn, der ikke har særlige problemer.
Jeg er fuldstændig klar over, at ministeren har lavet alle mulige puljer og ordninger for udsatte børn.
Så er det, jeg igen spørger, om ikke ministeren bare kunne overveje, at hvis man nu så samlet på f.eks. en børnehave og sikrede, at der var det fornødne antal voksne og gode ressourcer, til at man kunne give børnene en god hverdag, og måske stolede lidt mere på, at hvis der var pædagoger nok, så ville alle pædagoger i dette land også sørge for, at der blev læst med børnene hver dag, gået tur og alle de ting, som ministeren nu i stedet har hjemmel til, at ministeren skal sidde og bestemme skal foregå i alle børnehaver.
Jeg kan simpelt hen ikke forestille mig gode veluddannede pædagoger, der ikke ville gå tur med børnene og læse højt for dem.
Det har jeg jo ikke på noget tidspunkt sagt.
Jeg har tilladt mig at sige, at store dele af debatten her har været fokuseret på noget, der mere var socialpolitik end familiepolitik, men samtidig, i øvrigt i samme sætning, understregede jeg, at jeg selvfølgelig godt kan se, der er en sammenhæng mellem de ting.
I den familiepolitiske redegørelse bliver der i den grad gjort noget ud af at fokusere på de udsatte børn, og det viser altså, at det er noget, jeg rent faktisk som familieminister er temmelig optaget af.
Med hensyn til ressourcer vil jeg sige: Der har aldrig nogen sinde i dette land været brugt så mange penge på børn i daginstitutioner, som der bliver nu.
Ministeren var jo lidt inde på det her med, at ministeren kun er minister for nogle børn, eller som det er blevet sagt nogle gange, efter at Familieministeriet er oprettet, minister for de artige børn.
De børn, der har problemer, hører jo så til ovre hos socialministeren.
Har ministeren haft nogen overvejelser om, at det måske kan være med til at give et forkert fokus, at vi ikke har en minister for alle børn i Danmark?
Det kunne jo f.eks. betyde, at man så kiggede på, hvordan vi kunne sikre, at vores børnehaver og vuggestuer havde så gode ressourcer, havde så mange voksne til at tage sig af alle børnene, at de også havde lidt ekstra til at tage sig af de børn, der i perioder eller permanent havde brug for en ekstra indsats, i stedet for at man skal til at pege ud, at det barn og det barn skal der særlige ordninger til efter ansøgninger osv.
Det kunne give et andet fokus at have en minister for alle børn.
Det må være mangel på vilje til at læse den familiepolitiske redegørelse, sådan som den er skrevet, når fru Line Barfod overhovedet kan stille det spørgsmål.
Altså, det her med kun at være minister, jeg tror, der blev sagt for de artige børn, men ikke for dem, der har det svært, er dog noget af den værste fejlfortolkning, jeg nogen sinde har hørt af et skrift.
Jeg ved ikke, hvor mange gange der står udsatte børn i den familiepolitiske redegørelse, men enhver, der har viljen til at læse den, sådan som den er ment, kan jo ikke få andet ud af den familiepolitiske redegørelse, end at hvis der er noget, som jeg som familieminister er optaget af, så er det lige præcis, hvordan vi kan gøre noget bedre for de udsatte børn.
Det er dem, vi prioriterer i de indsatser, vi gennemfører nu i forbindelse med at styrke kvaliteten i f.eks. børnehaverne, og det er dem, som fru Line Barfod negligerer, når hun ikke vil være med til at sikre, at der er en fornuftig læring i børnehaverne.