runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Margrete Auken (SF), 1999-02-03:
Og jeg tror, hvis jeg spurgte bagefter, hvad det i grunden var, der blev svaret, at ministeren ville have et problem med at gengive, hvad der stod i det svar.
For den snurrede fuldstændig rundt, og man fik f.eks. indtryk af, at vi har en reduceret turneforpligtelse i dag.
Det har vi ikke.
I dag har vi den høje aktivitet på turneerne.
Jeg kan tage fejl, og så går jeg ud fra, at ministeren vil gå op og sige, at det har jeg simpelt hen helt misforstået, og at det ikke er mere end 60 eller 40, vi har i øjeblikket.
Men jeg mener, det er 100, vi har i øjeblikket.
I oplægget her bag alle de dér mange sætninger, som jeg fik i hovedet her, og som jeg ikke kan gennemskue - jeg kunne ligesom ikke se en hånd for mig i det svar, jeg fik - kunne jeg høre et eller andet med, at man prøver at antyde, at det var o.k., at man gik ned på de der forestillinger. Jeg har ikke sagt, ministeren har sagt det.
Jo, det stod hun og sagde nu, men der læste man jo svaret op, og jeg er vant til Det Kongelise Teaters, håndskrevne havde jeg nær sagt, selvskrevne svar.
Også når jeg spørger kritisk til Det Kongelige Teater, får de lov til at svare på det selv.
Men jeg synes lige præcis dette svar, medmindre jeg virkelig har så totalt misforstået det, fordi jeg ikke kunne høre, hvad det gik ud på, var en lille smule kringlet, også i forhold til at angive, at man ikke skar ned i turneforpligtelserne.
Men det gør man, og det er ikke særlig godt i forhold til Det Kongelige Teaters accept i befolkningen.
»Vil ministeren oplyse, om hun deler Mai Buch-udvalgets opfattelse af, at et opera- og ballethus skal være ca. 50 pct. større end f.eks. Deutsche Oper i Berlin?« Skriftlig begrundelse
Deutsche Oper, der er bygget i 1961, er mellem 30.000 og 35.000 m2, mens forslaget i »Ej blot til lyst« er på 46.000.
Dette store tal er angiveligt blevet til, fordi alle fik lov at ønske, hvad de ville.
I »Kunstnernes Genmæle« fra november 1998 var der da også kun foreslået et byggeri på 31.000 m2, hvilket forekommer mere nøgternt.
Det har jeg forstået, det tror jeg også vi var enige om.
Det, jeg bare godt vil have klarhed over i denne sammenhæng, når vi tager prisberegningerne, er, om det er indgået i beregningen af, hvad et opera/ballethus koster, at man skiller sig af med det, for det er jo også en del af en prisberegning, ikke bare på driften, men også på, hvad man faktisk i øjeblikket har.
Jeg kan fortælle ministeren, at så vidt jeg er orienteret og kan huske lige nu, så var Den Hirschprungske Samling, som jo skulle sælges, vurderet helt anderledes, da der var økonomisk fordel i at komme af med den, end nu, hvor den altså alligevel skal blive i Tordenskjoldsgade.
Så nogle gange er det altså meget godt, når man skal se på de her beregninger, som der skal laves politik på, at vi er sikre på, at vi har så reelle regnestykker som overhovedet muligt.
De driftsmæssige fordele tror jeg er rigtige.
Jeg tror i virkeligheden, det allersmarteste kunne være, at man havde et fælles sted, jeg havde nær sagt ligesom Prags Boulevard, som man så kunne flytte rundt med, for så kunne der udvides, hvis der var brug for det osv.
Kristian Jensen (V), 1999-02-03:
»Vil ministeren redegøre for, om det er regeringens mål, at dansk telepolitik skal være rettet mod størst mulig investering i infrastruktur eller mod billigst mulig telekommunikation og vækst i brugen af telekommunikation?«
Jan Trøjborg (S), 1999-02-03:
Jeg synes bestemt, det er et meget relevant spørgsmål, hr. Kristian Jensen stiller her i spørgetiden.
Jeg kan sige, at det er så relevant, at det vil være meget velegnet at diskutere forligspartierne om telepolitikken imellem, og jeg skal da allerede her fra min stol i salen invitere hr. Kristian Jensen til at diskutere dette emne, og jeg tager da meget gerne selv initiativ til, at vi mødes i forligskredsen og prøver at diskutere det emne, som hr. Kristian Jensen sætter spørgsmålstegn ved.
Men tilbage til i hvert fald et forsøg på et svar:
Man kan naturligvis sige, at en definition af målsætningen på det telepolitiske område som »bedst og billigst« altid kan diskuteres.
En sådan definition kan jo aldrig være 100 pct. absolut.
Hvad er bedst, og hvad er billigst, og gælder billigst i enhver sammenhæng for ethvert produkt i sammenligning med ethvert land?
Imidlertid er det min opfattelse, at det er klogt at holde fast ved selve målsætningen »bedst og billigst«.
Det er klart, at så må vi i forligskredsen drøfte intenst: Hvorledes udfylder vi bedst muligt rammerne for i så vid udstrækning som overhovedet muligt at nå i nærheden af målsætningen? Jeg vil sige, at når det gælder »billigt«, så er det gået ganske godt de senere år. Alene inden for de seneste par år er priserne faldet med 5 pct., og når det gælder udlandstrafik oven i købet med 15 pct. Det, jeg synes er interessant at se, er, at vi har en udvikling, hvor liberaliseringsprocessen, som vi i Folketinget har været enige om at gennemføre, knap nok er trådt i kraft endnu.
Vi har gennemført en prisberegningsmodel
på samtrafikpriser, vi har sikret, at tjenesteudbyderaftalerne er blevet en realitet, vi har set, at Telestyrelsen for nylig har gennemført en nedsættelse af priserne, og vi har en lang række allerede besluttede åbninger for konkurrence, som vil blive gennemført i løbet af 1999: faste operatørvalg og nummerportabilitet.
Og fuld nummerportabilitet på både fastnettet og mobil vil også blive indført i løbet af ganske få år. Jeg vil på grund af taletidens knaphed blot sige, at jeg tror, det er vigtigt også at holde fast i målsætningen om »billigst«, men det er naturligvis også vigtigt at diskutere investeringer.
Men her er det også utrolig vigtigt, at man har en nuanceret diskussion af investeringer, for der er to typer investeringer, som meget brutalt sagt er interessante at diskutere.
Det er inden for strukturinvesteringer, og så er det investeringer i tjenester til brugere.
Kristian Jensen (V), 1999-02-03:
Jeg vil gerne takke ministeren for svaret, som jeg synes er både godt og positivt, og ellers vil jeg sige tak for invitationen til drøftelserne.
Jeg vil bare have den enkelte tilføjelse, at når ministeren fremhæver de prisfald, der er sket, så er der i hvert fald i de oplysninger, der er forelagt mig, samtidig sket det, at Danmark i det, der hedder samtrafikpriser, er gået fra tredjebilligste plads til sjettebilligste plads.
Det vil sige, at udviklingen i andre lande faktisk også går godt og går stærkere, end den gør herhjemme, og dermed er det teleforspring, vi har haft, måske på vej til at slækkes lidt.
Derfor er det nødvendigt, at vi vedbliver med at diskutere: Hvad er bedst, hvad er billigst, og hvordan gør vi det i Danmark, så vi når vores målsætning?
Men tak for det positive svar!
Jan Trøjborg (S), 1999-02-03:
Ja, nu tager jeg ordet for at få lejlighed til bare at knytte et par enkelte kommentarer til selve investeringsspørgsmålet.
Jeg er fuldstændig enig i det, hr. Kristian Jensen sagde i sit indledende spørgsmål, om, at det også er vigtigt at se på investeringssiden: Hvorledes sørger vi for, at Danmark har en infrastruktur på dette område, der gør landets konkurrenceevne så god og så udbygget som overhovedet muligt?
Vi skal jo ikke investere for investeringernes egen skyld, men fordi vi har behov for det, og fordi der er en god forrentning i investeringerne.
Det, der tilsyneladende er enighed om i branchen - kan
jeg sige efter at have diskuteret det med forskellige aktører på markedet - er, at der er nok så mange investeringer i selve infrastrukturen.
Der er mange steder, vi dublerer infrastrukturen, så det er nok ikke dér, vi har det største behov.
Men for så vidt angår tjenester, er der ingen tvivl
om, at slutbrugere har et meget stort behov for, at vi måske får en lidt bedre kadence for implementering af investeringer, når det gælder slutbrugerprodukter og tjenester.
Det, jeg har bedt Telestyrelsen om, er at prøve at lave en redegørelse for, hvordan vi kan få prioriteret bedre kapacitet, altså det vi kalder XDSL-tjenester, hvor vi får mulighed for hurtigere access på nettet, hvor vi får mulighed for bedre digitale produkter.
Og det tror jeg er en utrolig vigtig diskussion at tage: Hvorledes kan vi opgradere, om jeg så må sige, vores back bone rå kabelnet til et endnu bedre produkt, end det, vi har i øjeblikket?
Den redegørelse, som Telestyrelsen er i gang med, synes jeg ville være meget velegnet at diskutere i forligskredsen, når den foreligger om kort tid, for det er i virkeligheden meget teknisk indviklet, politisk vigtigt, men også teknisk indviklet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Margrete Auken (SF), 1999-02-03:
Når jeg har stillet spørgsmålene, skyldes det, at vi på konferencen den 18. januar på Lousiana kom i den noget pudseløjerlige situation, at det allervigtigste, som skulle foregå, nemlig udspillet fra det såkaldt Mai Buch-udvalg, simpelt hen ikke var der, da vi begyndte, og det var der heller ikke efter frokost, og det var der heller ikke, da punktet omsider kom på, og først bagefter, da vi havde siddet og klamret os til tal og overheads, fik vi det i hånden, og så var det først muligt efterfølgende at opdage, at der er en del problemer i det, som jeg synes fortjener også lidt offentligt lys på sig.
Så det er altså sådan i, hvad skal man sige, venlig videre samtale, at jeg først spørger om det, som jeg til min store overraskelse konstaterede: at man foreslår et opera- og ballethus, der er 50 pct. større end Deutsche Oper i Berlin.
Deutsche Oper er et ganske stort hus, og så kan man jo godt forstå, at det bliver dyrt, når vi er oppe i det omfang.
Jeg vil egentlig godt spørge ministeren, om der er andre grunde til det, end at man har givet alle kunstnerne lov til at pege på, lige hvad de synes var sjovt at få.
Så bliver det jo stort.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1999-02-03:
Jeg er også glad for, at vi får mulighed for at fortsætte samtalen her, vil jeg sige til fru Margrete Auken.
Det Kgl. Teaters ledelse nedsatte jo den 14. december 1998 et udvalg, der skulle analysere de økonomiske, personalemæssige og aktivitetsmæssige konsekvenser samt anlægsomkostningerne ved bygning af et nyt samlet teater eller bygning af et opera- og ballethus og, som et tredje alternativ, opbygning af et nyt skuespilhus. Udvalget afgav den 18. januar 1999 rapporten »Ej blot til lyst, Det Kongelige Teater på vej ind i et nyt årtusinde«.
Det er af Det Kgl. Teater oplyst, at udvalget bestående af repræsentanter for teatrets kunstneriske og tekniske personale samt Det Kgl. Teaters ledelse ved vurderingen af investeringsbehovet for et nyt opera- og ballethus har taget udgangspunkt i operahuset i Helsingfors.
Helsingforsoperaen har et areal på 40.000 m2, hvortil der kommer yderligere areal til lager, der er lejet på andre adresser.
Udvalget har ikke forholdt sig til Deutsche Oper i Berlin.
Kristian Jensen (V), 1999-02-03:
Vi har i Danmark en bred enighed om, at målene med vores telepolitik er at opnå det bedste og det billigste.
Nu er det sådan, at enhver, der er ude at handle, ved, at det kan være svært at opnå både det bedste og det billigste, og dermed er man en gang imellem, selv om man er enig og holder fast i det gode mål, nødt til at vælge lidt.
Det kan komme til at betyde, at fremme af investeringer sker på bekostning af laveste pris, altså den billigste, og derfor håber jeg at få forskningsministerens svar på, om vi fortsat skal satse på fremme af investeringer, eller om vi skal satse på billigste pris og dermed en vækst i forbruget af teleydelser.
Margrete Auken (SF), 1999-02-03:
Jeg takker for svaret og vil så sige, at det jo kan være rart, hvis man skal forhandle tingene og man kommer som den minister, som jeg går ud fra gerne vil have ting igennem, at der så er lidt overdrevne dimensioner.
Jeg er ikke helt klar over, hvordan man er kommet op på det høje tal for Helsingforsoperaen.
Det kan være den i øvrigt meget, meget smukke, men meget store foyer, for det er ikke selve salen, der gør det.
Jeg har en fornemmelse af, at meget store bygninger ikke nødvendigvis er meget gode bygninger.
De kan være utrolig bøvlede at arbejde i: Det er en rejse at komme fra det ene sted til det andet.
Så det er ikke engang sikkert, at det er et forkælelsesprojekt.
Det tager sig jo sådan ud, fordi alle har fået lov at ønske, hvad de ville hele vejen igennem, men det er ikke engang sikkert, de ville føle det sådan.
F.eks. var der én, der sagde til mig - ja, nu kan jeg ikke huske, hvor mange bagtæpper, det var, der kunne ligge inde i den malersal, som er 1.000 m2 større end den i Helsingfors.
Men det glæder mig, at ministeren nu siger, at hun selv er opmærksom på, at man må være klar over, at de her tal nok lige skal vendes en runde til, og at man så sammenligner med de steder i verden, hvor man har velfungerende opera- og ballethuse, for jeg tror altså godt, at det kan laves for nogle helt andre priser.
Jeg kan f.eks. sige, at operaen i Gøteborg mig bekendt kostede
½ mia. kr.
Når det her bliver så enormt meget dyrere, kunne det jo skyldes, at man gør det meget, meget større. Den nøgternhed i vurderingerne af modellerne vil jeg så bare takke for; jeg kan høre, at den er man opmærksom på i Kulturministeriet.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1999-02-03:
Det er klart, at i det øjeblik vi beslutter os for at bygge, skal der tages stilling til, hvor stort arealet skal være, altså hvor meget plads er der behov for.
Og det vil komme til at indgå i de forhandlinger, der selvfølgelig skal være i første omgang med forligspartierne bag Det Kgl. Teaters 4-års-aftale, og dernæst vil jeg også forhandle med alle Folketingets partier.
Det vil sige, at der vil blive mange muligheder for at diskutere denne her sag.
Jeg er meget enig med fru Margrete Auken i, at store huse somme kan tider give anledning til meget bøvl, men lad mig så også understrege, at det her jo ikke kun drejer sig om anlægsomkostninger; det drejer sig også om driftsomkostninger.
Og for mig at se, er det store problem i forhold til den løsning, vi skal vælge for Det Kgl. Teater, at få taget stilling til, hvor store driftsomkostninger vi har råd til.
Margrete Auken (SF), 1999-02-03:
Der ligger jo et meget, meget bedre grundlag nu trods alt, selv om jeg ikke mener, at det, vi indtil videre har fået på bordet, gennemgår alle de muligheder, der faktisk er.
Men jeg vil i hvert fald takke for tilsagnet om - sådan hører jeg det, ellers må ministeren gå op og sige, at jeg har misforstået det - at det her kommer til at foregå sådan i åbenhed.
Så vil jeg godt gøre opmærksom på, at når man skal have
en beslutning igennem og f.eks. Venstre eller De Konservative skal støtte den - men det gælder sådan set også SF - så kigger vi også på pengene, og det gør vi i og for sig, inden vi tager stilling til, om vi har råd til det.
Så derfor skal man have overvejelser om, hvor stort det her skal være, med sig, også når man skal forhandle den første del af beslutningen, nemlig: Er det overhovedet det her, vi skal have?
Det dér med driftsomkostningerne hører naturligvis med i foretagendet, og derfor har jeg også i andre sammenhænge spurgt på m3, for når der er meget højt til loftet, er det meget dyrere at drive, end hvis der er lavt til loftet.
Det har jeg ikke kunnet se af materialet, og jeg har ikke fået ministerens skriftlige svar på de andre spørgsmål endnu.
Hermed sluttede spørgsmålet.
»Vil ministeren oplyse grunden til, at det i Mai Buch-udvalgets forslag til nyt skuespilhus skønnes, at hele produktionen kan blive på Kgs. Nytorv, mens der i forslaget til et opera- og ballethus forudsættes en total udflytning af værkstederne?«
Skriftlig begrundelse
En af grundene til den voldsomme prisforskel på de to forslag er ud over den overdrevne størrelse på operahuset, at man også her regner med total udflytning - vel fordi man skønner, at værkstedskapaciteten på Kgs. Nytorv, der allerede i dag er belastet, ikke kan klare flere nye scener.
På den baggrund er det uforståeligt, at en udvidelse af kapaciteten ikke også er påkrævet til flere nye scener til skuespillet.
Det her spørgsmål drejer sig jo også om en anden ting, som i hvert fald jeg først har opdaget et godt stykke tid efter konferencen, nemlig at i de meget eksorbitante prisforskelle, der var på det ene og det andet anlæg, indgik der, at hele produktionskapaciteten var flyttet med opera- og ballethuset, og det kan der være grunde til, for man kan sige, at der er trange forhold i øjeblikket på Kgs. Nytorv, og det kan ikke klare flere scener.
Men i det forslag, hvor man kun bygger nyt skuespilhus, bliver alle værkstederne tilbage på Kgs. Nytorv, og det virkede en lille bitte smule tendentiøst, må jeg så sige det på den måde, en lille smule med ført hånd: Hvad er det for et forslag, vi nu skal støtte?
For der står helt klart i »Ej blot til lyst«, at hvis ikke de dér kunstnere får den store løsning og alle ønskerne er opfyldt, så er de ikke spor enige om noget som helst, og så begynder der jo at gå politik i, hvad for et forslag der ser mest spiseligt ud for de politikere, der skal ind at tage beslutning.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1999-02-03:
I rapporten: »Ej blot til lyst, Det Kongelige Teater på vej ind i et nyt årtusinde«, er det forudsat, at teatret, såfremt der kan skabes mulighed for at bygge et nyt skuespilhus ved Turbinehallerne, fortsat agter at benytte lejemålene Grøns Pakhus og Prags Boulevard til værksteder.
Såfremt der i stedet skabes mulighed for enten at bygge den store nationalsceneløsning eller et nyt opera/ballethus, fraflyttes lejemålene i Grøns Pakhus og på Prags Boulevard, og den overvejende del af, men ikke alle, produktionsfaciliteterne samles.
I disse nye rammer vil produktionsflowet kunne tilrettelægges meget mere effektivt end i dag.
Der vil således være større driftsmæssige fordele på produktionssiden ved den dyre nationalsceneløsning og opera/balletløsningen end ved den billige skuespilløsning ved Turbinehallerne.
I alle løsninger er det forudsat, at produktionen af kostumer placeres på Kongens Nytorv.
Baggrunden for det er, at den største efterspørger af kostumer er balletten. Som det fremgår af rapporten, bilag 3, foreslås balletten i alle modeller at bevare Gamle Scene som sin hovedscene, og det betyder altså, som vurderingen er lige nu, at der vil være store driftsmæssige fordele ved at samle værkstedsfaciliteterne.
I det øjeblik vi vurderer, at det er et opera/ballethus, der skal bygges, eller en stor nationalsceneløsning, hvor vi altså både bygger til skuespil og til opera/balletten, kan det så at sige driftsmæssigt betale sig at samle værkstederne.
Ellers kan det ikke.
Margrete Auken (SF), 1999-02-03:
Men så hører det med i økonomiberegningerne, at det trækker jo ned på prisen, altså gør den billigere, hvis man kan sælge eller komme af med Grøns Pakhus og Prags Boulevard.
Jeg er ikke opmærksom på, om det er regnet ind i den prisberegning, vi sidder med foran os.
Jeg har først fået svaret nu, og det er jeg ikke selv klart opmærksom på, men jeg går ud fra, at det ligger i ministerens svar, at det er beregnet med.
For hvis ikke det er det, så er det altså, at det bliver et underligt grundlag, vi sidder med.
Men det må være noget af det, vi så spørger videre om i de almindelige spørgsmål.
Det skal vi nok ikke belemre
Folketingets plenum med, når jeg i hvert fald ikke kan det, og jeg er ikke stensikker på, at hvis jeg begynder at bore i det hos ministeren, at hun kan det.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1999-02-03:
Lige for at vi nu er sikre på, hvordan situationen er, så er ideen altså, at i det øjeblik man vælger at bygge et opera/ballethus, så fraflytter man Grøns Pakhus og Prags Boulevard.
Det betyder faktisk, at det bliver relativt dyrere at bygge et opera/ballethus.
Til gengæld får man altså en driftsmæssig gevinst ved at gøre det.
Og når vi skal tage stilling til de forskellige byggerier, tror jeg noget af det, der vil komme til at indgå i vores overvejelser, er driftsøkonomien.
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-04:
Jeg vil gerne have præciseret i forbindelse med diskussionen
om strategiske alliancer: Mener Det Konservative Folkeparti, det er vejen frem, som man gjorde i forbindelse med et universitet i Syddanmark, at koble de studerende fra?
Brian Mikkelsen (KF), 1999-02-04:
Altså jeg synes, at det har været betænkeligt at se den måde, man fra ministeriets side og også fra universitetets side har presset det igennem på.
Det har jeg også skrevet et par artikler om ovre i den fynske presse.
Til fru Elisabeth Arnold må jeg sige, at det dilemma, man kommer i - centralisering kontra decentralisering - er utrolig vigtigt.
Det er da et dilemma, hvor det gælder om at holde tungen lige i munden, og det er da også årsagen til, at, og jeg synes, jeg sagde det meget klart, hvis det kom til, at man ikke ad frivillighedens vej vil lægge sig sammen, så skulle vi beholde det antal institutioner, der er i dag.
Det betyder utrolig meget for et lokalområde, at det har en uddannelsesinstitution.
Omvendt betyder det også meget for uddannelsesinstitutionen, og det skal man ikke undervurdere, at der er en lokal tilknytning.
Altså lad os tage seminarierne, som alle jo taler om.
Der betyder det selvfølgelig noget, at det lokale liv er involveret i det, at borgmesteren, erhvervslivet, fagbevægelsen osv. sidder med i bestyrelsen.
Det gør institutionen stærkere.
Det er jo også klart, og det kan vi jo se f.eks. med den seminariediskussion, jeg kan forstå fru Elisabeth Arnold deltog i for nogle år siden
, at hvis man ikke har et seminarium i området, så er det ekstremt svært at rekruttere lærere til det pågældende område
Der er mange forhold i det her.
Derfor har vi fra konservativ side valgt at prioritere
og sige: Hvis det ikke kan lade sig gøre ad frivillighedens vej - det tror jeg stadig væk det kan for mange områders vedkommende - så ville vi synes, det var en dårlig idé at nedlægge institutioner.
For lokalområdets skyld, for kvalitetens skyld.
Det vil vi altså ikke være med til.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-04:
Det svar, jeg havde håbet at få fra den konservative ordfører, var en beskrivelse af, hvilken vægt Det Konservative Folkeparti ville lægge på den lokale forankring, den regionale forankring af tilstrækkelig mange uddannelsestilbud, både for at sikre den enkelte institutions identitet og særpræg og for at sikre en reel mulighed for uddannelse i alle de forskellige områder, der er i landet, altså at der er en lokal rekruttering, og at der også er en mulighed for uddannelsesinstitutionerne for at beholde deres særpræg.
Det nævnte hr. Brian Mikkelsen ikke, og jeg går ud fra, det var en forglemmelse.
Det var stadig væk ønsket, at man ville have institutionerne til at slutte sig sammen i større og færre institutioner.
Hvis det ikke kunne ske frivilligt, så ville man bare lade tingene være, som de var.
Men det er jo kun set ud fra et overordnet organisatorisk synspunkt.
Ideen med den regionale forankring, den lokale forankring er jo netop at sikre, at der er en dybtgående rekrutteringsmulighed, og at der er en mulighed for, at institutionerne bevarer deres identitet.
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-04:
Jeg synes, det var vigtigt, der blev sagt fra radikal side, at man på den ene side kan få et løft ved at danne et pædagogisk universitetscenter, og samtidig kan man godt have pædagogisk forskning en lang række andre steder, så vi ikke falder for den dér med, at stort er godt for enhver pris.
Hanne Severinsen (V), 1999-02-04:
Jeg blev lidt bekymret, da jeg hørte hr. Brian Mikkelsen sige, at man skulle kunne hoppe direkte fra mellemlange til videregående uddannelser.
Jeg håber ikke, det betyder, at det er ligegyldigt, om man har haft 3 år på en mellemlang videregående uddannelse eller man har haft 3 år på universitetet, for hver har jo sin kvalitet og hver sin funktion.
Hvis vi giver direkte adgang, har vi jo altså efter min mening åbnet en ladeport til universitetet.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-04:
Hvordan kan man ønske at nedbringe antallet og ønske at have større institutioner, uden at det skal ske rent fysisk?
Jeg vil meget gerne have en forklaring.