runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (FRI), 1999-11-23:
Jamen jeg er slet ikke i tvivl om, at både Venstre og De Konservative har sat spørgsmålstegn ved det her, men én ting er at sætte spørgsmålstegn ved det, men hvor lander vi henne, hvad bliver resultatet?
Jeg vil godt indgå et kvalificeret væddemål allerede på nuværende tidspunkt om, hvor det her lander henne.
Hvis det er sådan, at Venstre og De Konservative virkelig mener, det skal være 0,8 pct. og ikke 1 pct., så skal man ikke vedtage det forslag til vedtagelse, der foreligger her.
Der står: »Med en udviklingsbistand på 1 pct. af BNI er der et stigende behov for at øge evalueringsindsatsen og foretage en løbende tilpasning af bistanden.«
Det er det første, man tager stilling til og siger ja til.
Derefter kommer så, at på den baggrund skal man også lave en bedre kontrol osv.
Jeg kan godt forstå, at man gerne vil lave en bedre kontrol, men udgangspunktet er altså, at man fastlægger, at det skal være 1 pct. af BNI, og det er derfor, vi fra Frihed 2000 siger nej tak.
Vi har i øvrigt en politik, som Venstre og De Konservative jo hylder på alle andre områder: Lad pengene følge den enkelte borger.
Så får man al den kontrol, man vil have, sådan at det ikke kun er nogle få politikere, der skal sidde og kontrollere det her.
Så vil det være 5 millioner danskere, der hver eneste dag vil sidde og holde øje med, hvad deres penge går til.
Jann Sjursen (KRF), 1999-11-23:
Tak, hr. formand.
Så vil jeg altså gerne fremsætte et forslag
til vedtagelse på vegne af Socialdemokratiet, Venstre, De Konservative, Det Radikale Venstre, CD og mit eget parti, Kristeligt Folkeparti, og det lyder således: Forslag til vedtagelse »Folketinget ønsker, at kvaliteten i Danmarks udviklingsbistand fortsat øges.
Med en udviklingsbistand på 1 pct. af BNI er der et stigende behov for at øge evalueringsindsatsen og foretage en løbende tilpasning af bistanden.
Da Folketinget endvidere tillægger de uafhængige evalueringer en væsentlig betydning for at sikre bistandens kvalitet, opfordres regeringen ligeledes til at sikre en afbalanceret medvirken af både danske og udenlandske konsulentvirksomheder i evalueringerne.
Folketinget opfordrer regeringen til i et tæt samarbejde med ngo'erne og andre bistandsaktører at styrke koordineringen af bistandsindsatsen under hensyntagen til aktørernes forskellighed og størrelse.
Folketinget opfordrer derudover regeringen til at fremlægge et forslag til revision af »Strategi for dansk udviklingspolitik frem mod år 2000«, der fastholder fattigdomsbekæmpelse som den overordnede målsætning for bistanden, og aktivt at inddrage Folketinget i tilrettelæggelsen af Danmarks fremtidige udviklingspolitik.«
Ja, må jeg fremsætte forslaget nu, eller?
Karen Jespersen (V), 1999-11-23:
Altså jeg er helt sikker på, at der under førstebehandlingen, når enten Venstre eller De Konservative har haft det her forslag til behandling i salen, overhovedet ikke vil blive diskussion om, at det vil blive dyrere, fordi der er en række borgere, der nu skal have offentlige tilskud, de ellers ikke får.
Det vil jo i hvert fald betyde, at man giver borgere, ganske almindelige borgere, der ellers ikke skal have offentlige tilskud, penge.
Det er jo stik imod den filosofi, hr. Frank Dahlgaard efterlyste og hr. Tom Behnke tidligere, nemlig at vi altså ikke i det sociale system skal tage fra alle og så igen dele ud til alle.
Det troede jeg egentlig også var den holdning Venstre gik ind for.
Det er det ene.
Det andet er så, at vi står over for en periode med mangel på arbejdskraft, og det kunne også skabe nogle problemer for samfundet, hvis der var borgere, der benyttede sig af den her mulighed.
Man er også nødt til at tage højde for den betragtning, at det faktisk ville kunne lægge gift for en udvikling af samfundet, så det vil komme de selvsamme børnefamilier til skade.
Tove Fergo (V), 1999-11-23:
Mener ministeren virkelig, det ville blive dyrere, hvis forældrene fik lov til at få børnepasningspengene til at passe deres egne børn, hvis de i forvejen var visiteret til en daginstitutionsplads?
Alt andet lige ville det da blive billigere, for så skulle kommunen ikke etablere en bygning, en plads, byggeri til de børn, som forældrene ønskede at passe selv.
Vi har jo erkendt i dette land - er ministeren ikke enig
i det?
- at det også er en del af den offentlige opgave at betale en del af børnepasningsudgiften for forældrene.
Hvorfor må de så ikke det?
Karen Jespersen (V), 1999-11-23:
Det er jo to diskussioner, som ikke nødvendigvis hænger sammen, fru Tove Fergo rejser.
Den ene er spørgsmålet om, at der i dag står i den sociale lovgivning, at man kan bruge en privat pasningsordning, altså en ung pige i huset, eller hvad man nu kalder det, men at det er op til kommunen selv at beslutte, om den vil bruge den ordning.
Der er jo mange Venstrekommuner, der har besluttet, at det vil de ikke, for de synes også, at det forringer deres mulighed for planlægning, og jo sværere det bliver, jo dyrere er det for en kommune.
Den anden diskussion, fru Tove Fergo rejser, er spørgsmålet om, hvorvidt man skal give borgerne mulighed for selv at passe deres egne børn, altså give dem et tilskud, så de passer deres egne børn.
Det er jeg også imod, for det bliver dyrt.
Det har man faktisk lavet regnestykker om, som Venstre også selv er inde i.
Altså hvis man skal give et tilskud til alle borgere, og der er jo nogle i dag, der ikke får deres børn passet i en daginstitution, og de skulle jo så pludselig have et tilskud, de ikke får i dag, vil det alt andet lige gøre det dyrere eller også forringe det for dem, der er i en pasningsordning. Jeg ønsker ikke at bruge det offentliges penge på den måde.
Det synes jeg er forkert.
Man kunne så også spørge, hvorfor man så ikke også skal have tilskud, hvis man lader være med at bruge en række andre offentlige ydelser, som f.eks. bibliotekerne.
Tove Fergo (V), 1999-11-23:
Nu er det jo sådan, at vi har besluttet at give et offentligt tilskud på 50.000-60.000 kr. alt efter barnets alder til hjælp til børnepasning, og det ville vel være rimeligt og naturligt, når vi nu har en befolkning, der er myndig, som er herre i eget liv, at lade den være med til at træffe afgørelsen af, hvordan dens børn skal passes.
Men de kan ikke vælge fuldstændig privat børnepasning; de kan f.eks. ikke vælge at passe deres børn selv.
Så siger ministeren, at det ville være for dyrt, hvis alle forældre fik den mulighed, men så kunne man jo gøre det på den måde, at man lod kommunen beslutte, at de forældre, der er visiteret, som har fået tilkendt en plads, kunne så vælge, om de ville benytte en offentlig institution, om de selv ville arrangere sig, eller de selv ville passe deres barn.
Det ville ikke kommet til at koste kommunerne mere, tværtimod ville der være masser af etableringsudgifter, der ville være sparet i det øjeblik, for som ministeren sagde tidligere, så bliver der jo bygget enormt med daginstitutionsbyggeri til børnene.
Karen Jespersen (V), 1999-11-23:
Altså hvis man som politiker bare altid skulle lytte til befolkningen og omsætte det, befolkningen umiddelbart mener, jamen så kunne man bare sætte en robot til at være politiker.
Der er mange ting, hvor man netop som politiker er nødt til at foretage en afvejning.
Og det, man jo kan mene med at sige, at alle forældre skal have frit valg med hensyn til, hvordan vi vil have børn passet, er, at man pålægger, at alle kommuner skal have forskellige valgmuligheder.
I dag er det jo, som fru Tove Fergo siger,
at hvis en kommune vil, kan de også gøre det, så kan de godt give borgerne en valgmulighed mellem offentlig og privat pasning.
Men hvis vi gik ind - og det var den mulighed, som Venstre, da vi lavede revisionen af bistandsloven, fik ind som led i en aftale - og pålægger alle kommuner at gøre det, så ville det være et ret stort indgreb i det lokale selvstyre, som også ville koste nogle penge.
Og dér kan man sige, at det også ville forringe kommunernes mulighed for at planlægge.
Så meget apropos - nu er hr. Frank Dahlgaard, den tidligere spørger, jo desværre gået - vil det jo netop betyde, at man så brugte nogle beløb, der kunne blive ganske store, fra de sociale budgetter til at komme den ganske almindelige brede del af befolkningen til gode.
Og så ville man jo netop trække socialpolitikken væk fra dem, der havde mest behov, over i retning af ganske almindelige, velfungerende børnefamilier.
Tove Fergo (V), 1999-11-23:
Når man færdes ude blandt nybagte forældre, forældre, der skal vælge pasning til deres barn, møder man stadig hyppigere den holdning og det ønske, at de gerne vil have lov til at bestemme og vælge frit mellem offentlig og privat pasning.
Den antagelse og den holdning bliver også bekræftet af en undersøgelse, der er foretaget af Ugebrevet Mandag Morgen, der viser, at to tredjedele af de adspurgte egentlig synes, at forældrene skal have mulighed for at vælge, på hvilken måde deres børn skal passes.
Der er også socialdemokratiske borgmestre, som har lyttet til borgerne og fundet ud af, at det er faktisk det, de ønsker.
Jeg vil godt spørge ministeren, hvordan det kan være, at regeringen slet ikke lytter til befolkningen, overhovedet ikke er lydhør over for de ønsker og berettigede ønsker, der kommer fra befolkningen.
Karen Jespersen (V), 1999-11-23:
Nej, jeg mener ikke på nogen måde, man kan sige, at hensigten med satspuljen har været specielt at lave forsøg.
Det har været at lave målrettede, indholdsmæssige, det vil sige service - nu lyder service måske lidt dumt i den her sammenhæng - men initiativer for de her grupper. Altså i stedet for at bruge alle pengene til at hæve indkomsterne har man defineret nogle målrettede initiativer, og det har været forebyggende hjemmebesøg for ældre, det har været mange lovinitiativer, hvor et af dem også har været udbetaling af pension på plejehjem.
Det var en stor lovreform tilbage i 1994, som kostede en del penge, som også blev finansieret over satspuljen.
Forsøg er også udmærket, men man kan slet ikke sige, at vi skal bruge alle pengene til det; så ville det løbe helt grassat.
Så vil jeg bare lige minde hr. Tom Behnke om, at i de år, hvor han var inviteret med til forhandlingerne, var han ikke mere modstander af satspuljen, end at han gerne ville være med til forhandlingerne, til debatten om, hvordan vi skulle bruge pengene i de år, hvor han var inviteret med. Hermed sluttede spørgsmålet.
Tom Behnke (FRI), 1999-11-23:
Den forrige hovedspørger kom med en pointe, der hed, at den nuværende socialpolitik går ud på, at man tager fra alle og giver til alle.
Det, vi kan se her, er, at man er i den situation her, at man tager fra de dårligst stillede og giver til de dårligst stillede.
Der bliver situationen jo endnu mere grotesk.
Jeg er meget enig i fru Jette Gottliebs udlægning
Vi er også modstandere af satspuljemidlerne, den måde, man tilvejebringer dem på.
Men ud over det er mit spørgsmål til socialministeren: Var det ikke meningen med satspuljemidlerne, at de netop og hidtil har været brugt til forsøgsordninger af den ene eller anden art, til at sætte projekter i gang, som så typisk kommuner og amter har taget over og kørt videre, og at man nu pludselig springer fra det princip og går ind og tager noget, der, så vidt jeg har forstået, skal være en permanent ordning, og lægger det ind i satspuljemidlerne?
Permanente ordninger hører vel ikke hjemme under satspuljemidlerne, men under finansloven, således at man klart og tydeligt kan se, hvad udgifterne er på det sociale område, og hvad udgifterne er til andre ting, og ikke, at man laver permanente ordninger på satspuljemidlerne.
Karen Jespersen (V), 1999-11-23:
Jeg mener, det har været en meget stor fordel for de mennesker, der har det svagest i vores samfund, det svageste udgangspunkt.
Altså jeg mener, at der via den pulje faktisk er sket en styrkelse af nogle af dem, der har mest brug for hjælp, og det er jo sådan, at der ikke er ubegrænsede midler, og at det tit er sådan, at de, der har det svageste udgangspunkt, kommer bagest i rækken.
Jeg tror såmænd, at hvis man tog fru Jette Gottliebs eget partis ønsker til finansloven, ville der relativt sjældent optræde ønsker, som har med de svageste at gøre, mens fru Jette Gottliebs parti typisk er optaget af de forsikrede ledige og dem, der er på arbejdsmarkedet.
Det er såmænd ikke for at kritisere fru Jette Gottlieb og hendes parti, sådan er det bare, og derfor kan man sige: Jamen de mennesker, som ellers bliver glemt af alle mulige andre, bliver så tilgodeset inden for de her rammer.
Jette Gottlieb (EL), 1999-11-23:
Jo, men kunne man så ikke sige, at så burde man i virkeligheden ændre på den dér satsreguleringslov, for det er vel noget af et spilfægteri, at man hævder, at man satsregulerer overførselsindkomsterne, når man bagefter inddrager enorme trecifrede millionbeløb til at finansiere andre ting.
Karen Jespersen (V), 1999-11-23:
Nu er fru Jette Gottlieb og hendes parti er jo modstandere af hele den konstruktion med satspuljen, og det er jeg selvfølgelig godt klar over, for det er der tit blevet gjort opmærksom på.
Derfor vil man selvfølgelig også reagere, hver gang overhovedet, havde jeg nær sagt, at den pulje bliver nævnt og skal bruges til noget.
Men altså man kan jo slutte ud af, at vi vil lave det her initiativ, som jo netop handler om mennesker, der faktisk er på overførselsindkomst, og derfor bidrager til, at man vil begynde at lave alt muligt andet, at så må vi jo vente og se.
Jeg kan ikke forestille mig det; det er vi faktisk ret opmærksomme på, de partier, der sidder og har de her forhandlinger.
Jette Gottlieb (EL), 1999-11-23:
At syv partier er enige, gør det ikke særlig retfærdigt.
Sagen er jo, at det ved lov er vedtaget, at man skal lave en regulering af satserne på overførselsindkomsterne, og det, man har gjort, er at inddrage en del af beløbet.
Men hvis man nu begynder at formulere brugen af de penge til at dække større reformer inden for hele socialområdet, er vi så ikke ude et sted, hvor det faktisk er i modstrid med den oprindelige satspuljelov?
Karen Jespersen (V), 1999-11-23:
Ja, jeg synes, der er rimelighed i, at man siger, at de penge, det måtte koste, skal man søge at finde inden for de penge
, fordi mange af dem, som vil få glæde af reformen, typisk selv har bidraget til den.
Det er mennesker, der har været på kontanthjælp, sygedagpenge, eller det er kommende førtidspensionister, så det er jo ikke nogle, der ikke selv har bidraget til det, men det er nogle, der selv er på offentlige ydelser.
Spørgeren tager udgangspunkt i, at der er lavet en aftale mellem syv partier om, at vi nu skal arbejde i retning af en reform af hele førtidspensionssystemet, og at det er med henblik på, at der skal komme lovforslag senest til efteråret.
Det er, sagt med sådan en meget bred formulering, fordi der også skal være plads til andre initiativer inden for den satspulje, da der jo er forskellige grupper, der bidrager til den.
Men jeg kan heller ikke forstå, hvorfor det nødvendigvis skulle være sådan med en reform, at man tager udgangspunkt i, at den vil koste en hel masse penge.
Altså et af de problemer, vi har med førtidspensionen i dag, er, at den virker meget tilfældigt, at det ikke er sådan, at borgere med samme behov og samme problem får samme behandling, og noget af det mest stødende, der er, er, hvis man oplever en vilkårlighed.
Jette Gottlieb (EL), 1999-11-23:
Jeg vil gerne spørge socialministeren, om hun kan redegøre for visdommen i at finansiere en førtidspensionsreform med midler fra satspuljen.
Karen Jespersen (V), 1999-11-23:
Der er en grund til det, hvis der er sket en vækst, og det er faktisk svært at beregne.
Jeg prøver selv i øjeblikket at få kortlagt det og gøre noget mere for at få de bevægelser tydeligere kortlagt.
Det er også, fordi vi har brugt mange penge, eller kommunerne har brugt mange penge, men de indgår jo i de dér socialbudgetter til at bygge daginstitutioner.
Man kan sige, at hele den vækst, der har været på socialbudgetterne, har været på daginstitutioner.
Der er jo også nogle, der mener, at daginstitutioner egentlig ikke hører hjemme i Socialministeriets regi; det er så en anden diskussion.
Det fylder meget, og det er jo til hele befolkningen.
Men det ændrer ikke ved, at folk skal kunne få passet deres børn, så kan man være lidt uenige om hvordan og i hvilke rammer, men det tror jeg vi er enige i, og det er altså det, der er en af hovedårsagerne til væksten.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Tom Behnke (FRI), 1999-11-23:
Tak for det.
I den sidste lange tid har det jo været diskuteret meget, om man skulle lave forsøg med udlevering af heroin til de sværest og hårdest belastede narkomaner.
Socialministeren har hele tiden været relativt positiv over for ideen, mens sundhedsministeren har derimod været en stor modstander. Til trods for, at sundhedsministeren egentlig havde bundet sig op på WHO-rapporten, kan jeg forstå, at regeringen nu alligevel har sagt, at det vil man ikke.
Man vil lave et fornyet tiltag med den psykosociale indsats over for disse narkomaner, kombineret med metadonbehandling.
Var det ikke netop det, man skulle gøre? Hvorfor har man så ikke gjort det i alle de år, der er gået?
Og hvor længe vil man køre den nye ordning, før man igen må se i øjnene, at det hjælper ikke, og at der skal noget mere til? Substansen i mit spørgsmål er egentlig socialministerens egen indgangsvinkel, hvor socialministeren egentlig var positiv, men hvor regeringen nu altså har sagt, at det vil man ikke.
Vil socialministeren arbejde videre internt i regeringen for forslaget?
Karen Jespersen (V), 1999-11-23:
Jeg mener, det er et meget stort og alvorligt skridt at tage, hvis man beslutter sig for som statslig myndighed at udlevere fri heroin til borgerne.
Jeg har sammen med Socialudvalget - og så vidt jeg husker, var hr. Tom Behnke med begge steder - besøgt Schweiz og Holland for at se nogle forsøg og blevet helt klar over, at der jo er både positive elementer og negative elementer i de forsøg, og det tror jeg også de fleste godt er klar over.
Men det, man kan være nervøs for, og det, jeg også selv kan være nervøs for, er, at man kommer til at sætte en bevægelse i gang og ikke helt kan være klar over, hvor den stopper - altså hvor mange mennesker det kommer til at omfatte, og om man bidrager til, at nogle hænger fast.
Jeg tror, det allerførste, jeg i sin tid sagde om udlevering af fri heroin, var, at det er en falliterklæring, for det er jo i virkeligheden et udtryk for, at det behandlingssystem, vi har, ikke fungerer.
Men vi kan se, at vi faktisk er inde i en ret god gænge, at antallet af behandlingstilbud vokser, og at man får større forståelse for efterværn - det, man også kunne kalde den psykosociale indsats.
Derfor synes jeg, der er grund til en forsigtig optimisme, når det gælder det behandlingssystem, vi har.
Man har hele tiden vidst, at behandling og afvænning ikke var nok, at der skulle følge noget bagefter.
Det er vi gradvist ved at gøre noget ved, og her kunne man sige, at det er en ekstra ansporing til at forsøge en ekstraordinær indsats med nye erfaringer for en forstærket indsats, når de pågældende kommer hjem fra afvænning og behandling.
Tom Behnke (FRI), 1999-11-23:
Når man nu har besluttet, at man vil lave, om jeg så må sige, en opstramning i forhold til det, man gjorde, da man startede med metadonbehandling, og nu vil stramme op og gøre det, man egentlig oprindelig havde besluttet, vil det jo alt andet lige koste nogle penge.
Mit spørgsmål er: Har regeringen allerede på nuværende tidspunkt, hvor ideen er lanceret, gjort sig nogle overvejelser om, hvad det vil komme til at koste?
Vil man finde pengene via satspuljemidlerne, eller vil det blive over finansloven, eller vil man overlade det til amterne og kommunerne?
Hvor ligger finansieringen af hele det projekt, og hvor længe skal projektet køre?
Karen Jespersen (V), 1999-11-23:
Jeg venter på et udspil fra sundhedsministeren om, hvordan vi nærmere kan gribe det an, for selve det at udlevere fri heroin ligger som bekendt i Sundhedsministeriets regi, og det siger jo også lidt om, hvor forsigtige vi skal være.
Det har noget med menneskers helbred at gøre.
Der er nogle vellykkede forsøg i Københavns Kommune med at bruge metadon i flydende form, men om vi kan prøve at gå videre ad den vej, vil jeg vente med selv at tage stilling til, til jeg har fået et udspil fra sundhedsministeren.
Der blev i den fordeling af satspuljemidlerne, der lige er aftalt,
sat 10 mio. kr. af i 4 år til nogle nye alternative forsøg.
Hvordan de skal udmøntes, har partierne ikke aftalt, men det vender jeg tilbage med, når jeg har fået nærmere meldinger fra sundhedsministeren.
Der er selvfølgelig ingen grund til allerede nu at kaste sig ud i udmøntningen af de penge, men det er noget, vi arbejder med, og hr. Tom Behnke, der jo har arbejdet med narkomaner i mange år, ved selvfølgelig godt, at det er ekstremt svært at finde de rigtige løsninger på disse problemer. Men man kan jo spørge: Kan det her give anledning til fornyet overvejelse?
Har vi ikke været gode nok til at gøre de ting, vi har gjort?
Birthe Skaarup (DF), 1999-11-23:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren om de tiltag, der er gjort rundtomkring, og hvor der er faktisk er gjort nogle rigtig gode erfaringer.
Eksempelvis har den institution i Aalborg, der hedder Bixen, virkelig formået at støtte misbrugere.
Har ministeren sat sig ind i, hvorledes man gør det på netop denne her institution?
Jeg synes, det er utrolig vigtigt, at man virkelig udpeger de institutioner, hvor der er gjort de bedste erfaringer netop inden for misbrugsområdet.
Tove Fergo (V), 1999-11-23:
Nu kom ministeren med nogle forskellige argumenter her til
sidst, altså ikke alene det rent holdningsmæssige, hvor ministeren jo ellers siger, at det skal de ikke have lov til, de skal bruge en offentlig institution eller en privatinstitution, det er den eneste mulighed, der skal være.
Det skal i hvert fald være andre, fremmede voksne, der skal passe ens børn.
Man må ikke selv passe sine egne børn.
Det andet argument er så den arbejdskraftsmangel, der vil komme ud af det,
men man kunne lade det komme an på en prøve - kunne man ikke? - og have tillid til forældrene, tillid til, at de godt forstår at forvalte det her på en ordentlig og god måde, og så se, hvad der kom ud af det.
Det er jo ikke sikkert, at alle børnefamilierne ville benytte sig af det.
Det er ikke sikkert, det ville betyde nogen påvirkning af arbejdskraftsudbudet, og når det er de familier, som er visiteret til en plads,
så er det altså heller ikke en ekstra udgift for kommunerne, tværtimod vil der blive en besparelse, nemlig af den etableringsudgift, kommunen ellers vil have.