Karen Jespersen (S), 2000-03-16:
Jeg vil gerne sige tak til Venstre og De Konservative for deres meget klare støtte til regeringens forslag og også tak til andre partiers ordførere, som har sendt positive signaler - om ikke andet, så om hensigten med forslaget.
Jeg synes, det er meget vigtigt at holde fast i, at grundlaget for forslaget først og fremmest handler om et bestemt menneskesyn.
Det handler om det menneskesyn, som jeg oplever er fundamentet for det danske velfærdssamfund, nemlig at man stræber efter at have så frie og selvstændige mennesker med ansvar for deres egen tilværelse som overhovedet muligt.
Men vi må konstatere, at vi har en gruppe unge mennesker, som ikke har den frihed og selvstændighed og ansvar for deres eget liv i det danske samfund, som ellers er vores adelsmærke, og derfor mener jeg, at det - som det har været op gennem historien - er en politisk opgave at give nogle rammer, der så vidt muligt skaber mulighed for de mennesker for at opnå frihed, selvstændighed og ansvarlighed.
Det er jo langt bedre, hvis de selv har mulighed for at tilkæmpe sig den, og derfor er det selvfølgelig fuldstændig rigtigt, som flere ordførere har været inde på, at vi skal gøre, hvad vi overhovedet kan for at støtte dem, der forsøger at frigøre sig for de undertrykkende autoriteter, de er underlagt.
Det kan være med holdningstilkendegivelser, og det kan også være med forskellige rådgivende foranstaltninger, krisecentre og andet. Men det er ikke tilstrækkeligt, for der er meget stærke indicier for, at forældrene til de unge mennesker er under et kraftigt pres fra hjemlandet for at lægge pres på deres egne børn og tvinge dem til at indgå ægteskab.
For mig er forslaget først og fremmest noget, der skal være med til at forebygge, at den slags pres overhovedet giver mening. Man kan sige, at hvis forslaget bliver en succes, skal det ikke bruges, fordi det sender dette umisforståelige signal til forældrene: I kan godt opgive at presse jeres børn til at lade sig gifte, for under de betingelser vil de ikke kunne få ægtefællen herop, og hvis de heller ikke har en bolig, vil de heller ikke kunne få ægtefællen herop.
På den måde skal det være et signal til forældrene om, at de skal lade deres børn selv finde den partner, de gerne vil gifte sig med, og få selvstændighed og frihed i deres egen tilværelse.
Jeg oplever egentlig, at der bør være og også er enighed om, at det er et problem; men det har ikke været udtrykt helt klart fra alle ordførere.
Jeg synes f.eks., at SF's ordfører modsiger sig selv, når han på den ene side siger, at det er skidt med tvangsægteskaber, men på den anden side siger til forslagsstillerne - regeringen, Socialdemokratiet og De Radikale - at vi sætter de fremmede lidt på plads, at vi rumsterer med den kulturelle egenart, og at det er noget, vi ikke skal blande os i.
Jeg synes, at både SF's og Enhedslistens ordførere taler om de mennesker med en anden etnisk baggrund, som om der ikke er nogen modsætninger, som om der ikke er en kulturkamp i de grupper med nogle reaktionære, konservative kræfter eller nogle, der er underlagt et pres fra hjemlandet, på den ene side og nogle unge mennesker, der under ekstremt vanskelige vilkår forsøger at gøre oprør, på den anden side.
Jeg synes, at de holdninger, som SF og Enhedslisten indtager, kommer til at støtte de tilbagestående, reaktionære kræfter, der undertrykker de unge mennesker i et autoritært mønster og presser dem til at indgå tvangsægteskaber.
Det er det, der er resultatet af de to partiers holdning, og det er jeg selvfølgelig meget bedrøvet over, fordi jeg synes, det strider imod det, de to partier ellers står for.
Men det er klart, at jeg, som jeg også sagde indledningsvis, er med på, at alt, hvad der kan sættes i værk af foranstaltninger, som kan hjælpe de unge mennesker, det må vi anstrenge os for at sætte i værk. Hr. Arne Melchior fra Centrum-Demokraterne foreslår en anden vej, nemlig at man bruger den sociale lovgivning.
Også det, tror jeg, ud fra den positive holdning, at de unge mennesker skal hjælpes.
Men jeg synes, at SF's forslag om råd og vejledning og Centrum-Demokraternes forslag om at bruge den sociale lovgivning med støtteforanstaltninger for truede børn og unge begge lider under det problem, at det forudsætter, at de unge har en så stor styrke, at de tør stå frem.
Det er én ting, men det kan jo i anden omgang komme til at betyde, at de bliver skilt fra deres forældre, fordi der opstår en konflikt.
Vi ved jo, at det ofte er sådan, at det fører til et meget ulykkeligt brud i familien, og det er lige præcis det brud, jeg mener, regeringens forslag kan afværge, fordi det sender dette signal til forældrene: Glem alt om at presse de unge.
At dømme efter den måde, de indretter sig på, tror jeg, at forældrene nogle gange slet ikke er interesserede i at udøve det pres, men de føler sig så igen presset af slægtninge og andre i den egn, de kommer fra i Tyrkiet.
Men hvis man giver forældrene her i landet mulighed for at forklare i hjemlandet, at der er slet ingen mulighed for, at det kan lade sig gøre, bliver det simpelt hen noget, der forsvinder og ikke bliver praktiseret.
Men det vil være meget belastende for både de unge mennesker og forældrene, at de skal gennem denne procedure med tvangsfjernelse osv. osv. Jeg er enig i, at det kan være nødvendigt at have de redskaber, men jeg tror bare, at det andet i virkeligheden ville være en mere smertefri måde. Til hr. Jann Sjursen fra Kristeligt Folkeparti: Der har også været en debat, og det er nogle sympatiske forslag fra de nordiske ministre.
Så har der også fra anden side, fra Dansk Folkepartis side, været modvilje mod forslaget, selv om jeg egentlig oplever, at indstillingen er den samme som regeringens.
Jeg kan egentlig ikke forstå, hvad forklaringen er på, at Dansk Folkeparti ikke ligesom Venstre og De Konservative betragter dette forslag som et skridt i den rigtige retning.
Hvis man har den holdning, at retskravet på familiesammenføring skal fjernes, er forslaget her jo et forslag om at fjerne retskravet for mennesker under 25 år, og ganske vist har jeg ikke en statistik over det, men min vurdering er, at de fleste ægteskaber bliver indgået, når de unge er under 25 år.
Jeg har selvfølgelig også hørt, hvad især hr. Helge Adam Møller har sagt, at man kan skubbe det til efter det 25. år.
Det kan jeg hverken svare entydigt ja eller nej til.
Det er rigtigt, at jeg ikke har tal på, hvor mange ægteskaber det vil forhindre, men jeg vurderer, at det vil være et klart signal til forældrene, og min personlige vurdering er, at der er en del af de ægteskaber, der hviler på tvang, og derfor vil vi se færre ægteskaber.
Det betyder ikke, som hr. Knud Erik Hansen sagde, at han frygtede og som han så i ånden, 2.500 forhør i løbet af 1 år, eller hvor meget det nu er.
Og det er lige meget med antallet, for hvis der kommer en eller to sager, hvor man får afslag på familiesammenføring, så er det et signal om, at man slet ikke indgår den slags ægteskaber.
Det er på den måde, det kommer til at virke, og det er på den måde, at vi kan sikre, at nogle af de unge mennesker får lov til at finde deres ægtefælle her i landet i stedet for at blive tvangsgift.
Jeg synes egentlig, at det var et forslag, der burde samle hele Folketinget, og jeg har heller ikke helt opgivet håbet om, at det kan lade sig gøre.