Karen J. Klint (S), 1998-10-28:
Jeg vil starte med at takke socialministeren for redegørelsen om den handicappolitiske udvikling i 1997-98.
Redegørelsen sammenfatter på en god og overskuelig måde de aktiviteter og initiativer til fremme af ligestilling og ligebehandling af handicappede medborgere, der er igangsat i de forskellige ministerområder i overensstemmelse med Folketingets tidligere beslutning fra april 1993.
Dengang havde regeringen en anden farve, men kendetegnende for dansk handicappolitik dengang som nu er, at der altid er en meget bred tværpolitisk opbakning både omkring den overordnede udvikling og andre forbedringer af de handicappedes muligheder for øget livskvalitet og øget integration i vores samfund.
Der kan være uenighed om midlerne til at opnå målene og om tempoet og ikke mindst om økonomien hertil, men der er faktisk stor enighed om, at udvikling af tilbud og muligheder er en fælles proces, hvor der skal samarbejdes tæt med de konkrete brugere og deres organisationer - en enighed, der ikke kun afspejler sig i nationale forhold, men også når det handler om tilslutning til internationale forhold, både når det sker i EU og i andre større fællesskaber.
Disse fællestræk fra den hidtidige udvikling af handicapområderne vil fortsat være kendetegnende for Socialdemokratiets kommende politik, hvorfor vi lægger stor vægt på tværpolitisk samarbejde og direkte dialog med brugerne og deres organisationer.
Men selv om der er stor enighed i Tinget om at ville forbedre forholdene for de handicappede, mener jeg alligevel, at socialministerens redegørelse er en meget god anledning til, at Folketinget gennem dagens debat kan være med til at øge trygheden hos de handicappede af, at vi mener det alvorligt med ligestilling og ligebehandling.
Selve redegørelsen gør status over udviklingen på visse dele af området i årene 1997 og 1998, hvorfor den naturligvis ikke skal opfattes som en endegyldig facitliste over, at alt nu er nået, ligesom der selvfølgelig vil dukke nye behov og muligheder op.
I den kommende tid skal vi drøfte nogle andre, meget væsentlige områder for handicappede.
Således skal vi f.eks. allerede den 17. november have en forespørgselsdebat her i salen om førtidspension.
Herudover skal vi også inden for kort tid have drøftet reglerne vedrørende omsorgssvigt, retssikkerhed og indgreb over for personer med betydelig og varigt nedsat psykisk funktionsevne og forhold omkring tidsubestemte straffe for handicappede - forhold, der alle vil komme til at kræve meget stor omhu og etik i vores drøftelser - så vi får truffet de rigtige beslutninger og virkelig lever op til målene om ligebehandling og ligestilling.
Da grundlaget for dagens redegørelse blev fremlagt i 1993, blev forslaget betegnet som tyndt, men det kan man så ikke sige
det er nu, hvor det er omsat til en redegørelse,
for der er sket meget siden, og ikke mindst i årene 1997 og 1998 er der blevet taget væsentlige initiativer på området, hvilket klart fremgår af redegørelsen. Jeg skal naturligvis ikke her gentage alt fra redegørelsen, som alle jo selv har læst, men der er alligevel nogle ting, som jeg synes fortjener en gentagelse, og jeg har prøvet at gøre det inden for de forskellige sektorområder.
Jeg vil starte med Forskningsministeriet, som har gjort meget for, at information og kommunikation skal være mere almindeligt tilgængelig, og der arbejdes med nye former for lydbånd og magnaprint for læse- og synshandicappede.
Der er også nye muligheder for, at høre- og talehandicappede kan få tegnsprogstolke både ved møder, som er offentlige, og i deres sagsbehandling, og der kommer også flere muligheder for offentlige tast selv-tjenester.
Det er vedtaget, at man skal udskifte 2.200 skrivetelefoner inden år 2000.
Forskningsministeriet har sammen med Erhvervsministeriet afsat 15 mio. kr. til udvikling af et særligt IT-design.
Der er også afsat 11 mio. kr. til udvikling af dansk syntetisk tale.
På Erhvervsministeriets øvrige område er der i forslag til finansloven for 1999 afsat 14 mio. kr. til at igangsætte forsknings- og udviklingsprojekter på hjælpemiddelområdet, projekter, der gerne skulle fremme handicappedes erhvervsmuligheder.
Regeringen har taget initiativer til et mere rummeligt og socialt ansvarligt arbejdsmarked, og det øger de handicappedes muligheder for beskæftigelse og integration.
Her vil jeg nævne tre initiativer: Den tidligere kendte fortrinsret ved stillinger hos offentlige arbejdsgivere er nu udbygget med, at man har ret til en ansættelsessamtale, og at arbejdsgiveren har pligt til at forhandle med arbejdsformidlingen, når arbejdsformidlingen skønner, at den handicappede vil kunne bestride den ledige stilling.
Der er også mulighed for nu, at nyuddannede kan gå ind i det, man kalder en isbryderordning med løntilskud i ni måneder.
Så er der ordningen om personlig assistance og mulighed for kommunalt tilskud til den fysiske indretning af arbejdsstedet eller til anskaffelse af særlige arbejdsredskaber.
Og det har der jo bl.a. været redegjort noget for i den redegørelse, vi lige har drøftet, netop omkring den fysiske barriere, som er så vigtig at få afhændet. Undervisningsministeriet arbejder også på at afdække nogle forskellige muligheder og barrierer inden for deres område, og der vil vi senere i efteråret få nogle forslag og nye initiativer til drøftelse.
På Kulturministeriets område er det oplagt, at vi som et moderne samfund ikke kan tale om en integration og ligestilling uden at sikre den handicappede adgang til kulturlivet.
Derfor har der over to år været afsat 10 mio. kr. til forbedringer af handicaptilgængeligheden i de fysiske miljøer.
På socialministerens eget område vil jeg nævne den pligt, kommunerne nu har til at oprette kommunale koordinationsudvalg for den forebyggende arbejdsmarkedsindsats i egen kommune inden nytår.
De udvalg har vi store forventninger til.
Men jeg vil også nævne de nye muligheder i loven om aktiv socialpolitik, hvor man beskriver fleks- og skånejobbene.
Det er et område, som fortsat vil kræve
stor bevågenhed og mange drøftelser, også her i Folketinget, for at vi kan nærme os en ligebehandling og ligestilling, herunder også mulighederne for at få en ydelse, der går i stedet for det øvrige arbejdsmarkeds efterløn, og for at få afklaret, hvordan vi kan danne en form for ledighedsydelse, mens den handicappede venter på et fleksjob.
I forbindelse med fleksjob og skånejob vil jeg i øvrigt gerne rose de mange andre ministerier, der har taget initiativer til en særlig intern personalepolitik, der forbedrer handicappedes muligheder ved netop at etablere både fleks- og skånejob.
I den nye servicelov er der også mange muligheder for forbedringer.
Her skal jeg lige kort nævne forældreindflydelsen ved, at der er oprettet forældrestyrelser nu på de særlige daginstitutioner eller dagtilbud.
Jeg synes også, det er en forbedring, at man har afskaffet institutionsbegrebet, og at man nu kan indføre og modtage service i modtagerens bolig uanset organisation og ejerform af boligen.
Også pligten til at lave handleplaner, så der sker en systematisk opfølgning og koordinering over for den enkelte handicappede, er et væsentligt fremskridt.
Og så er der endelig den nye ledsagerordning, ganske vist kun for personer under 67 år, med op til 15 timers hjælp ugentlig til at deltage i aktiviteter uden for hjemmet.
Et andet spændende initiativ, der nu igangsættes inden for Socialministeriets område,
er et treårigt forskningsinitiativ om handicappede børn og deres forældre.
Hensigten med dette initiativ er at få oparbejdet en bred forskningskompetence for handicapområdet.
Jeg håber, at denne nye kompetence vil gavne både forebyggelsen af handicap, mulighederne for at kompensere for et opstået eller medfødt handicap og ikke mindst den udvikling, der skal til for at sikre god omsorgsmæssig og socialpædagogisk bistand i dagligdagen. Afslutningsvis vil jeg gerne gentage, at denne redegørelse viser, at Folketinget står bag mange nye initiativer, og at den gode vilje også er omsat i adskillige millioner kroner.
Jeg håber derfor, at vi får en rigtig god og konstruktiv debat, og at vi kan fastholde traditionen for tværpolitisk opbakning og enighed på hele området, så de handicappede ikke bliver gjort til genstand for politiske spilfægterier.