runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jytte Andersen (S), 2000-03-16:
Hvis vi nu tager familien, sådan som vi kan se den foran os, en indvandrerfamilie, som bor i Ishøj, og som har en far, en mor og 3-4 søskende.
En af dem får så en kæreste i Tyrkiet, bliver gift i Tyrkiet og vil gerne have sin ægtefælle herop.
Hvis der ikke er plads nok i den lejlighed, kan vedkommende ikke få sin ægtefælle herop.
Men vedkommende er jo præcis som alle andre unge mennesker - og ældre for den sags skyld også - i dette land i stand til at lade sig skrive op til en bolig, en almen bolig.
Det kan indvandrerfamilier gøre på lige fod med alle andre.
Og hvis man dér så kan sige, at nu har man fået en bolig, nu har man stået på ventelisten og har fået en bolig, og man kan dokumentere, at man har en bolig, ja, så kan man godt få sin familie herop, så kan man godt få sin kæreste herop, hvis man vel at mærke vil giftes med ham, ikke sandt?
På den måde er indvandrere og danskere stillet lige. Dér er de faktisk også stillet lige, for de regler, som indenrigsministeren lægger frem senere på dagen, og som skal forhandles senere på dagen, gælder jo også danskere.
Man kan ikke få sin ægtefælle til Danmark, medmindre man kan dokumentere, at man har en selvstændig bolig.
Den kan så være lille, eller den kan være stor, men den kan i hvert fald ikke være overbefolket i forvejen.
Så får man nej, hvad enten man er indvandrer, eller man er dansker.
Sådan hænger det sammen.
Men det bliver der jo god lejlighed til at diskutere senere hen.
Jeg vil godt anbefale hr. Egil Møller at læse forslaget.
Forslaget taler om, at det er de støttede andelsboliger.
Om støtten så er den normale støtte, altså kapitaltilførslen i forhold til byggeriet, eller det er det nye med en kommunalgaranti i sidste ende, er sådan set ikke så afgørende; det er jo også en statslig økonomisk håndsrækning i en given situation.
Så det er støttede andelsboliger, vi taler om, hverken mere eller mindre, og det er nye afdelinger.
Det er ikke de afdelinger, der er, det er nye afdelinger, hvor man kender vilkåret.
Så til hr. Keld Albrechtsen: Vi mener faktisk også, at de private udlejere skal være med til at bære og løfte denne her opgave.
Det er derfor, vi sidder og forhandler.
Vi er ikke færdige med forhandlingerne, og før vi er det, kan vi selvfølgelig ikke lægge noget frem i Folketinget.
Men det kan da godt være, at der kommer noget frem i Folketinget på baggrund af disse forhandlinger.
Hvis det ikke lykkes at få nogle succesfulde forhandlinger, er det jo en ny situation, og så må man forholde sig til den.
Det er ikke sådan, at regeringen - og det er den samlede regering - har opgivet at få de private med.
Men det, vi gør med dette forslag, er at lægge op til, at alle boligafdelingerne og alle boligselskaberne og ikke kun de 3 pct., som bærer et socialt ansvar, også gør det.
det er sådan stilfærdigt sagt det, der hedder solidaritet, og det solidaritetsbegreb skulle jo ikke være fremmed for den almene sektor, vel?
Egil Møller (DF), 2000-03-16:
Ministeren har jo meget tiltro til kommunerne.
De handler ikke med hovedet under armen, blev der sagt.
Det er så en anden sag. Men jeg har lige et spørgsmål til ministeren med hensyn til støttede og ustøttede andelsboliger, for man trækker jo ens regler hen over begge typer af andelsboligforeninger.
Den ene type, den ustøttede, er for så vidt ikke støttet med offentlige midler.
Kunne man ikke forestille sig, at man ville trække det ud af lovforslaget, så det kun blev de støttede andelsboligforeninger?
For jeg tror, det giver problemer, netop det, jeg var inde på, eksemplet med de ældre, at de måske vil undlade at indgå i tanker om at etablere et bofællesskab, hvis de ikke er helt sikre på, hvem der er med i fællesskabet.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-16:
Det er jo en oplagt fuldstændig ubalance i regeringens forslag, at det alene er den almene sektor, der skal trække læsset.
Men nu siger ministeren så, at hun dog vil overveje, om man så ikke også skal have de stærke afdelinger i den almene sektor med på at løse opgaven.
De vil jo nok stille det spørgsmål: Hvorfor skal den private udlejer ikke være med? Hvorfor skal Gentofte Kommune ikke være med?
Men o.k., det er naturligvis et fremskridt, at de så da i første omgang også kommer til at bidrage. Jeg ved ikke, om ministeren kan løfte sløret for, hvordan det så skulle ske, for ministeren siger, at det har været tanken med forslaget.
Vi kender godt kommunerne på travet.
Ministeren snakker så pænt om kommunerne, og det skal man da også, men vi ved godt, hvordan kommunerne handler i den her sammenhæng.
Det har vi jo to årtiers erfaringer med.
Men jeg håber, at ministeren vil komme med noget konkret her, og hvis det er tilfældet, så er det jo fint.
Annie Lunde Hansen (CD), 2000-03-16:
Det, der får mig herop igen, er ministerens svar til fru Rikke Hvilshøj.
Det var det, at når man skal have familiesammenføring, og man skal skrives op i en anvisning for at få en lejlighed til den familie, man skal have herop, kan man så blive skrevet op uden at have en bekræftelse et eller andet sted fra på, at man har en familiesammenføring?
Først tak til ministeren for mange uddybende, gode svar.
Ideen om turen til forskellige bebyggelser med udvalget vil jeg henstille til at udvalget bearbejder sammen med formanden.
Idéen er bragende god.
Og så vil jeg sige, som ministeren sagde: Det har da været en god dag i dag.
Og med den opbakning, der har været til det, så kan jeg også synes, det har været en god dag.
Så til ministeren: Når vi fra CD siger, at vi måske kan se på, at andelsboliger får støtte, kunne man så ikke fra den stedlige kommunalbestyrelse se på, hvordan den pågældende andelsboligforening er skruet sammen, tale med bestyrelsen i andelsboligforeningen og sige, at vi har de og de mennesker, vi meget gerne vil have ud til jer og så alt muligt andet, prøve at finde de mennesker, der passer godt ind i lige præcis den andelsboligforening, man nu har en anvisningsret til.
Så tror jeg, at nogle af problemerne kunne løses på en meget fornuftig og god måde både for den familie, der skal ind, og for de mennesker, der bor der i forvejen.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-03-16:
Ja, vi skal jo komme videre i den her debat, hvor der har været forskellige udmeldinger.
Jeg har hæftet mig ved et punkt fra boligministeren, hvor boligministeren sagde, at det kun er i 11 pct. af de almene boliger, der faktisk er problemer, men i 89 pct. af boligerne er der ikke problemer.
Så det, vi kunne gå videre med, var at se på, hvad der så faktisk skal til, for at vi kan sikre os, at de 89 pct. også bliver brugt reelt til boligsociale formål.
Og det kunne så være, at vi kommer til at dyrke lidt mere, hvad det er for nogle ventelisteregler, vi har nu, hvordan kommunernes anvisningspraksis fungerer i praksis, og måske så hjælpe kommuner og boligselskaber lidt på vej, således at de 89 pct. også kan bidrage.
Rikke Hvilshøj (V), 2000-03-16:
Jeg vil først takke ministeren for, sådan som jeg hørte det, at være imødekommende over for at drøfte de her lovforslag med de kommentarer, der er, og det ser ud til, at der kan være vej til at finde en løsning, så også Venstre i sidste ende kan stemme for lovforslagene.
Sammenhængen mellem det her lovforslag og det, der senere i dag bliver behandlet af indenrigsministeren, ønsker jeg blot at få fastslået, fordi vi i Venstre jo i mange år har ønsket, at der var et krav om en passende bolig ved familiesammenføring - det ønsker vi stadig væk - men sådan som jeg læser det her forslag L 210, som det er stykket sammen nu, så er det ikke en forudsætning for, at det krav i lovforslaget fra indenrigsministeren kan blive opfyldt.
Og endelig vil jeg da takke ministeren for de positive signaler, sådan som jeg opfattede det, hvad angår det beslutningsforslag, vi vil komme med.
Og jeg glæder mig til regeringens positive imødekommelse af det beslutningsforslag.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-03-16:
Ministeren stillede forsamlingen et spørgsmål: Hvor mange mener forsamlingen så der skal bo pr. kvadratmeter?
Og kaster så beboermaksimumspørgsmålet ud til os.
Og der må jeg sige, at jeg synes faktisk, at den enkelte familie skal have lov til at afgøre, hvor meget man vil satse på sit boligforbrug i forhold til f.eks., hvor mange penge man vil give til almennyttige organisationer.
Hvis man nu vil bo meget spartansk for virkelig at hjælpe mennesker måske i den tredje verden og andre steder, så synes jeg da, at sådanne familier skal have mulighed for det.
Men under den ene forudsætning, som jeg var glad for, at ministeren sagde, at man ikke er til skade eller gene for andre. Og det er det, der for mig er nøglepositionen.
Så gør det ikke så meget, om det hedder 19 eller 20 m2, men det er nøgleordet, og der hørte jeg en lille åbning fra ministeren med formuleringen »til skade og til gene for andre«. Tager vi udgangspunkt i det, så kan vi måske finde hinanden, hvis vi fjerner firkantetheden og tager vare på, at man selvfølgelig ikke skal være til gene og skade for andre.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-16:
Ministeren sagde, at de, der har sagt, at det her ikke er godt nok, ikke havde fremlagt alternativer. Jeg vil bare sige, at det jo ikke er rigtigt.
Vi sendte i hvert fald regeringen et 7-punkts-forslag, som regeringen så har valgt ikke at benytte sig af.
Så mente ministeren, at der inden for den almene sektor er muligheder for at få en bedre spredning.
Ja, problemet er jo altså bare også her, at forslaget ikke sikrer, at de såkaldt stærke afdelinger i det almene byggeri kommer til at medvirke.
Det sikrer forslaget jo heller ikke.
Og derfor bliver det på bundlinjen sådan, at det igen bliver nogle bestemte almene afdelinger, der kommer til at trække læsset, og hvor ghettodannelsen så kommer.
Så har jeg et enkelt spørgsmål til ministeren.
Når man nu vil have det her beboerloft, og man synes, det er et problem, hvis der er mange i boligen, hvorfor gælder det så kun for lejere?
Hvorfor skal der diskrimineres mod lejere i forhold til ejere her?
Hvorfor skal det så ikke også være sådan, at der i ejerboliger er et beboerloft?
Egil Møller (DF), 2000-03-16:
Det er sådan, at jeg ikke lagde mærke til, at ministeren i svartalen kom ind på de problemer, som jeg kunne se der ville komme med oprettelse af nye andelsboligforeninger, når kommunerne kunne få en anvisningsret til hver tiende bolig.
Jeg tænker på seniorfællesskaber, som bliver mere og mere moderne, hvor man er en gruppe, som egentlig godt kunne tænke sig at oprette en andelsboligforening.
Her ser man så, at mulighederne for selv at bestemme, hvem der skal være med i denne boligforening, bliver begrænset.
Anser ministeren ikke det for at kunne være et problem i fremtiden?
Hans Christian Schmidt (V), 2000-03-17:
Vi er med vilje ikke begyndt at komme med en lang række eksempler, for vi kender jo godt systemet: Når vi kommer med nogle eksempler, siger man: Nå, er det kun eksempler, vi troede, det var noget mere generelt - og når vi så kommer med et generelt forslag, siger man: Nå, er det bare generelt, vi troede, I havde nogle enkelte eksempler.
Sådan er det jo.
Vi ser altid regeringen opføre sig på den måde, og det er jo lidt trist. Men lad mig så give et par hurtige eksempler.
Vi har noget, der hedder Tøndermarsklovgivningen.
Den er så indviklet, at når der endelig falder en dom ved Højesteret, hvad er så udmeldingen fra miljøministeren?
Den gik på, at så må vi lave loven om. Nu kan det godt være, at der sidder nogle og siger, at det lyder ikke som den mest enkle lov, så den skulle man vist have præciseret lidt.
Lad os så tage sommerhusreglen.
Det er sådan, at først har Miljø- og Energiministeriet tabt i Ringkøbing Amt, så kunne de ikke få sagen op i Vestre Landsret, og de kunne heller ikke overbevise statsadvokaten i Sønderborg om, at man skulle bringe den for Højesteret.
Det syntes man simpelt hen ikke var rimeligt.
Der kunne nok godt sidde nogle sommerhusejere eller fritidshusejere derude og sige: Jamen kunne I ikke gøre loven lidt mere enkel, lidt lettere forståelig?
Men jeg vil næsten tro, at fru Vibeke Peschardt vil sige, at hvis der kun er de eksempler, er det jo ikke noget.
Så vi holder os til det generelle og sætter et arbejde i gang.
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-03-17:
Jeg havde nu ventet at høre bare et par venlige eller et par interesserede ord fra fru Vibeke Peschardt, når det gælder om at forenkle, og når det gælder om at forsøge at fjerne nogle vanskeligheder.
Jeg brugte et eksempel før med en virksomhed med 16 målepunkter til at finde ud af, hvad der skulle betales i afgift for rumvarme/procesvarme.
Jeg kan give et eksempel på, at for nylig blev grænsen mellem told- og skatteregionerne på Fyn ændret således, at en lille del af Odenseregionen kom over i Svendborgregionen.
Her var der en virksomhed, som pludselig skulle bedømmes af told- og skatteregionen i Svendborg, og på virksomheden fandt man ud af, at her fortolkede man reglerne på en anden måde, fordi de er dybt komplicerede, og det resulterede i en voldsom efterbetaling for den virksomhed.
Så er det, jeg siger: Jamen skulle vi ikke gøre noget ved det, skulle vi ikke bringe den sag op, kan vi ikke bruge den til et eller andet?
Og hvad siger de mennesker, der skal tage sig af det pågældende fagområde?
De siger: Nej, det tør vi ikke, for vi har faktisk en hel del medlemmer, som bor i Odenseområdet, og hvis vi fik problemet belyst, kunne det være, at det var Svendborg, der fik ret, og så har vi 400 eller 500 medlemsvirksomheder, som kommer til at efterbetale en masse.
Jamen tænk at vi har fået lavet nogle regler, som vi rent faktisk ikke er i stand til at udmønte ens ud over landet.
Jeg sagde jo netop i min ordførertale, at ansvaret ligger i Folketinget.
Ja, CD har også været med til at lave komplicerede regler.
Der var et Dithmerudvalg, der ville hente 20 mia. kr. hos erhvervslivet, og vi skulle så forsøge at finde en balance - i øvrigt med Enhedslistens hjælp, skal jeg sige - og vi skulle prøve at lave regler for tilbageførsler.
Men det, vi lavede, var ikke godt.
Teknikken er ikke god.
Den er dybt kompliceret, og det er en helt urimelig måde, vi har lavet det på.
Vi var med til at lave det sammen med mange andre, og det var De Radikale i øvrigt også, for de sad i samme regering.
Så jeg vil gerne sige, at det er ikke et spørgsmål om, hvem der gjorde hvad.
Det er et spørgsmål om, at vi i dag her i Folketinget viser vilje til at prøve noget.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-03-17:
Det er jo lidt trist at høre fru Vibeke Peschardt omtale regelforenkling på en sådan måde.
Nu skal vi ikke ind i en kæmpedebat, men man kunne næsten forestille sig, at regeringen har smidt håndklædet i ringen, og jeg kan forstå, at finansministeren melder ud, at borgerne behøver ikke at forstå de komplicerede skatteregler, og det vil heller ikke blive bedre.
Det er da en ærlig udmelding at komme med, men jeg må altså minde fru Vibeke Peschardt om, at når man tilhører et regeringsparti, har man jo hele ekspertisen og alt, hvad der skal til for at kunne iværksætte et arbejde.
Så fremsætter oppositionen et beslutningsforslag, hvor man anmoder om, at der igangsættes
Derfor har vi sådan set
bare taget udgangspunkt i, at statsministeren kan finde de rigtige modeller, og det er jo statsministerens egen model fra 1996, hvor vi nu foreslår, at man går i gang med anden runde.
Det er selvfølgelig lidt ærgerligt, hvis man havde forestillet sig, at det var et helt andet felt, man skulle angribe.
Sådan er det altså.
Vibeke Peschardt (RV), 2000-03-17:
Nu skal jeg prøve at være det, hr. Ebbe Kalnæs efterlyste i sin første korte bemærkning til mig, nemlig venlig, interesseret og imødekommende.
Jeg tror, det var sådan, der blev sagt, og jeg mener faktisk også, jeg var imødekommende, for jeg sagde jo: Lad os kigge på de regler for rumvarme og procesopvarmning.
For at følge op på hr. Jørn Jespersens aldeles udmærkede indlæg, som jeg i hvert fald for en dels vedkommende var meget enig i, vil jeg sige: Lad os finde nogle forenklede styringsmidler, som kan gøre det lettere at være f.eks. landbruger.
I Det Radikale Venstre går vi nu - det gjorde vi, det indrømmer jeg, ikke i 1990-1991 - ind for en kunstgødningsafgift.
Det gør vi faktisk i dag, og det vil sige, at vi er villige til at lægge de, som landbrugerne siger, meget belastende miljøregnskaber, som gødningsregnskaberne er, om til en afgift.
Jeg vil gerne høre nogle tilbagemeldinger på det, for jeg er sikker på, at jeg også kan få fødevareministerens opbakning til det.
Og endelig til hr. Hans Christian Schmidt
: Nu vil jeg prøve at sige det rigtig venligt, for vi vil gerne være med til regelforenkling.
Det, jeg har efterlyst her i dag, er sådan nogle konkrete eksempler, og så kom det med Tøndermarsken.
Jeg ved ikke, hvordan man skulle forenkle en sådan lovgivning, når man er nødt til at lovgive om det.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-03-17:
Jamen det har jeg et eksempel på.
Man skal bare rette sig efter højesteretsdommen.
Hvad ligner det, at man tror, at man, bare fordi man sidder i et ministerium, kan begynde at antyde, at hvis dommen virkelig falder sådan og sådan ud, må loven laves om.
Det er jo den melding, jeg også hørte lige før angående sommerhusene.
Jeg vil bare sige til fru Vibeke Peschardt, at det er jo sådan, at selv når man er ansat i ministeriet, har man store problemer med at beskrive og forklare, hvordan reglerne er sat sammen.
Vi er mange i det jyske og især ude i marsken, der endnu kan huske, at en medarbejder i Skov- og Naturstyrelsen - vi har senere hørt ministeren beklage det - sagde i en tv-udsendelse, at når man skriver til folk i marskområdet, hvad man i øvrigt helst skal lade være med, skal man gøre det i et Anders And-sprog.
Det fortæller jo en lille smule om, at man mener, at tingene er komplicerede, og at man i grunden ikke vil skrive på en ordentlig måde til folk.
Det er klart, at sådan noget glemmer folk ikke, og så siger de: Ja, men hvad med, om I selv lavede reglerne lidt mere enkle?
I skal i hvert fald ikke begynde at tale sådan om os.
Jeg synes, vi skal hjælpes med at få en regelforenkling på det område.
Det kan vi godt, hvis vi står sammen om det og mener det.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-17:
Vi vil regelforenkling - det siger Venstre, og det siger det borgerlige Danmark.
Men når vi diskuterer emnet, er der et andet ord, der er som en skjult dagsorden: Vi vil også en regeleliminering.
Det er muligt, det er en forkert fortolkning, og at forslaget her er ikke udtryk for en regeleliminering
, men hvis jeg tolker de borgerlige forkert, mener jeg, at man må vise over for os andre, at det er en egentlig forenkling, man vil, og ikke en eliminering.
I det øjeblik, man udstyrer diverse ministre med flere og flere hjemler, kan man måske komme til at anfægte det, der kalder retssikkerheden, fordi hjemler kan underlægges vidt forskellige politiske luner.
Det er et klart retspolitisk problem, og hvis det er noget sådant, man peger på med dette og andre forslag, er det klart, at så skal vi andre også tage det alvorligt.
Men så består øvelsen i at vise, hvordan man principielt og konkret kan ændre disse hjemler til nogle principielle retningslinjer, og her er det min vurdering, at det ikke nødvendigvis indebærer regelforenkling, men at det godt kan være, at det medfører flere regler.
Derudover har jeg tre principielle markeringer af, hvordan man kan sikre regelforenkling i et samfund.
Det ene punkt er at ophæve den private ejendomsret til jord.
Jo mere, man holder fast i den private ejendomsret, desto flere juridiske spidsfindigheder kommer der i omløb i diskussionen.
Punkt to er, at en stor del af de komplicerede regler, vi har på landsbrugsområdet, kan undværes, hvis man går over til en generel økologisk omstilling.
Så bliver der mere gulerod, så bliver der mindre pisk.
I en del af pisken ligger der mange bureaukratiske initiativer.
Det kan være et problem, og derfor er vi også nogle, der er meget mere optaget af gulerodsprincippet og meget mere optaget af en generel økologisk omstilling.
Man får flere regler.
Flere aktører på et område, hvad enten det er statsbanerne, eller det er telefoni, eller hvad der er tale om, indebærer, at disse aktører kommer op at slås, og jo mere, de kommer op at slås, jo mere behov er der for mægling fra en statsinstans' side.
Hvis det drejer sig om et bud på, hvordan man kan lave generelle forsøg på regelforenkling i samfundet, vil vi meget gerne deltage i den diskussion.
Men vi opfatter det mere som et generelt angreb på liberaliseringsinitiativer i samfundet, og så skal jeg understrege, at vi ikke kan støtte forslaget.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-03-17:
Heller ikke til dette beslutningsforslag er Kristeligt
Folkeparti medforslagsstillere, og det er jo nok, fordi vi ikke er enige med alle forslagsstillerne, men måske mere eller mindre med nogle af dem.
Nu er medforslagsstillerne nok heller ikke helt enige om alting i deres syn på naturen, det tror jeg faktisk ikke. Men man skulle jo være et skarn, hvis ikke man gik ind for overskriften »regelforenkling«.
Det gør
Kristeligt Folkeparti, og derfor støtter vi også det forslag her, men vi vil jo nok komme med lidt kommentarer til det, for man må jo konstatere, at komplicerede regler har man jo ofte, fordi man netop vil tage hensyn.
Når man nu har bestemt, at man vil lave nogle grove indgreb, for nu at kalde dem grove, så afbøder man jo somme tider virkningen ved at lave dem komplicerede.
Vi kender det jo på masser af områder.
Hvis en ting rammer os eller en anden, som henvender sig, så finder vi ud af, at vi må lave en undtagelse, for at det ikke rammer for hårdt.
Og så er det, at vi får komplicerede regler.
Så regelforenkling kan jo sagtens resultere i noget, der er det modsatte af det, som de borgerlige partier faktisk ønsker på miljøområdet.
Men det ved vi godt ikke er meningen med det, så vi støtter forudsætningen, selv om den jo så også er lidt optimistisk, for selv om vi nu skulle få, og det får vi sikkert engang, en borgerlig miljøminister - jeg ved ikke, om det bliver hr. Hans Christian Schmidt eller fru Henriette Kjær, det ville jo være kært i hvert fald - så har jeg da svært ved at tro, at vi får regelforenkling.
Selv hr. Schlüter begyndte i 1982 sin regeringstid med at sige, at nu skulle det være lettere at være dansker.
Det blev ikke ret meget lettere i hans tid.
Jeg tror faktisk ikke rigtigt på, det kan lade sig gøre, for vi vil have regulering i Danmark, og vi vil også, at der skal være en masse undtagelser, og derfor bliver vores samfund på miljøområdet, på skatteområdet, på socialområdet og på alle mulige områder frygtelig kompliceret.
Derfor kan jeg faktisk godt lide hr. Ebbe Kalnæs' slutbemærkning i hans ordførertale, hvor han siger: Skulle vi ikke for en gangs skyld sænke den hastighed, hvormed man komplicerer tilværelsen.
Det er faktisk et højt mål.
Det kan lyde beskedent, men hvis vi kunne nå det, så synes jeg faktisk, vi har nået rigtig meget.
Så vi støtter princippet i beslutningsforslaget her.
Vi tror såmænd ikke på, selv om det skulle få flertal, at det får den helt store effekt, desværre.