Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-04-01:
I forbindelse med, at jeg forberedte mig til denne forhandling, genlæste jeg FN's kvindekonvention, og her faldt jeg over noget, for der står nemlig: »De i denne konvention deltagende stater, som understreger, at udryddelse af aggression, fremmedbesættelse og -herredømme og indblanding i staters indre anliggender er af væsentlig betydning for den fulde nydelse af mænd og kvinders rettigheder.« Efterhånden skal man jo nærmest spørge, hvilken konvention regeringen ikke har brudt ved at gå i krig med Irak, for man må sige, at også kvindekonventionen er brudt ved at have taget initiativ til den krig.
Men nok om krigen, det er ikke den, der er på dagsordenen i dag.
Jeg vil sige om redegørelsen, at jeg synes, der er en masse rigtig gode initiativer i den.
Jeg synes også, at der var en masse gode initiativer i 2002, og det fortsætter i 2003.
Der er så selvfølgelig også punkter, hvor man ønsker, at der enten havde stået noget mere eller overhovedet havde stået noget, og det er dem, jeg vil koncentrere mig lidt om.
Det ønsker regeringen at gøre noget ved, bl.a. gennem kønsopdelt statistik på området, og det synes jeg er et ganske udmærket redskab at tage i anvendelse.
Men så kan jeg bare ikke forstå regeringens modvilje mod at anvende samme redskab i forbindelse med ligeløn.
I Danmark er der fortsat ikke ligeløn.
Der er store lønforskelle mellem kvinder og mænd, selv blandt dem, der bestrider samme job med samme kvalifikationer, hvilket ministeren da også har slået fast i indledningen til redegørelsen, hvor der står, at det er både uretfærdigt og urimeligt, at kvinder og mænd ikke får det samme i løn.
Så så langt så godt, så langt er vi enige.
Den tidligere regering tog med opbakning fra Enhedslisten initiativ til at pålægge arbejdsgiverne at kønsopdele den lønstatistik, de jo alligevel udarbejder.
Det var et redskab som kunne gøre arbejdsgiverne opmærksom på eventuelle lønuligheder, og i Enhedslisten mener vi, at det er et godt redskab, fordi mange arbejdsgivere formodentlig ikke er klar over de kønsmæssige lønforskelle og alene ved at få viden herom formodentlig ville være villige til at ændre mønsteret.
Den samme logik må man gå ud fra gør sig gældende i ministerens hoved, når ministeren vælger at bruge dette værktøj, når det gælder kvinder i topstillinger, og derfor vil jeg gerne bede ministeren redegøre for, hvorfor regeringen mener, at det er et godt redskab i den ene situation, men ikke mener, at det er et godt redskab i den anden situation, hvor man lader det være op til arbejdsmarkedets parter. En anden del af redegørelsen, som har min fulde opmærksomhed, er afsnittet om handel med kvinder.
Man anslår, at 4 millioner kvinder handles hvert år til sexindustrien, og at ½ million af de kvinder havner i et EU-land.
Handel med kvinder er i dag en forretning med flere penge i end narkoindustrien, og kvindernes mulighed for at komme fri af bagmændene er forfærdelig risikabel.
Men ikke desto mindre har den borgerlige regering og Dansk Folkeparti valgt at vægte en stram udlændingepolitik tungere end hensynet til de kvinder, der sælges som sexslaver på det danske marked.
Hvis en kvinde henvender sig til det danske politi, fordi hun er blevet solgt som sexslave og har et ønske om at anmelde bagmændene, får hun blot et par uger til at pakke sine sydfrugter og komme ud af landet.
At sende hende tilbage er i mange tilfælde præcis det samme som at sende hende lige i armene på de bagmænd, der sørgede for, at hun i første omgang blev solgt fra sit hjemland til Danmark
, og bagmændene ser selvfølgelig ikke med milde øjne på en kvinde, der har forsøgt at komme deres forbrydernetværk og dermed også deres egen forretning til livs. I Enhedslisten mener vi, at man bør give de kvinder, der anmelder bagmændene, opholdstilladelse, og vi mener, det bør sikres, at de kan skifte identitet og i øvrigt få en værdig tilværelse i Danmark, hvor de kan leve i ro og fred. Et andet tema, som også er blevet nævnt af andre ordførere, er barselorloven, fordi det jo er en meget central debat, både i forbindelse med ligestilling, men selvfølgelig også for barnet.
At få et nært forhold til begge sine forældre helt fra begyndelsen er selvfølgelig fuldstændig i barnets interesse, og derfor er vi i Enhedslisten glade for, at ministeren i fremtiden vil se nærmere på, at mændene faktisk benytter sig af deres mulighed for at tage barselorlov.
Men desværre vælger ministeren i afsnittet at se fuldstændig bort fra kvindernes og i øvrigt også fra arbejdsgivernes interesser, og det må man jo sige ellers er sjældent, når der er tale om en borgerlig regering.
Hvis de er en for stor byrde, sker der jo det, at de bliver sorteret fra, fordi arbejdsgiverne selvfølgelig enten er tvunget til eller ganske simpelt vælger at ansætte den billigere løsning, og den billigere løsning for arbejdsgiverne er at ansætte en mand eller ansætte en kvinde, der ikke længere er i den fødedygtige alder.
Derfor har kvinderne selvfølgelig en klar interesse i, at der bliver etableret en central barselfond.
Arbejdsgiverne, specielt de små arbejdsgivere og arbejdsgiverne inden for kvindefagene, har også en interesse
i, at der etableres selvsamme centrale barselfond
, så alle arbejdsgivere over en bred bank er med til at dække omkostningerne ved barsel.
Det skal være en barselfond, hvor alle arbejdsgivere indbetaler et beløb pr. medarbejder, og hvor alle arbejdsgivere kan få finansieret udgifterne ved at have en medarbejder på barselorlov.
I dag er der selvfølgelig kæmpeudgifter på barselkontoen i de traditionelle kvindefag, hvorimod de traditionelle mandefag slipper for at påtage sig deres del af det økonomiske ansvar for de kommende generationer.
Det er derfor, man ikke kan lade det være op til arbejdsmarkedets parter at diskutere central barselfond, for det vil selvfølgelig være sådan, at man på den ene side har arbejdsgiverne inden for de traditionelle mandefag, der ikke vil være med til det, og på den anden side har et kæmpebehov blandt de traditionelle kvindefag.
Eftersom ministeren selv understreger i redegørelsen, at det netop er det kønsopdelte arbejdsmarked, der er en af hindringerne for ligestillingen, synes jeg derfor, det egentlig ville være rart, om ministeren i det mindste tilkendegav, at regeringen var interesseret i at se på mulighederne for en central barselfond, og i det mindste erkendte, at man kunne se på mulighederne for, at der måske skulle skrides ind med lovgivning, fordi der er så store interessekonflikter arbejdsgiverne imellem. Det sidste, jeg vil kommentere, er ministerens ønske om at se nærmere på køn og alderdom.
Man kan jo ikke nå det hele på én gang.
Men i den forbindelse vil jeg opfordre til, at man også kigger lidt på, hvordan man kan løse det problem, at kvinder er væsentlig fattigere end mænd i deres alderdom.
Vi ved, at det bl.a. handler om, at kvinderne er løsere og kortere tilknyttet arbejdsmarkedet end mænd, men der kunne også være andre årsager, og vi kunne måske finde en række forskellige løsningsmuligheder.
Under alle omstændigheder er det vigtigt at få løst problemet, og derfor er det også vigtigt at få lavet det nødvendige forarbejde til den problematik.
Det var, hvad jeg ville sige om redegørelsen.
Det ville selvfølgelig være rart, hvis det var et emne, som også blev taget op generelt under behandlingen af diverse lovforslag.