runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Christian H. Hansen (DF), 1999-03-25:
Lige før pausen havde vi en diskussion om mangelen på fødevarer, og her kom det frem, at det var et fordelingsproblem.
Jeg har et spørgsmål til hr. Jens Kirk, som netop går på fordelingsproblemet.
Ca. 35 pct. af Jordens befolkning er under 15 år, vi skal også brødføde deres børn, og derfor vil der grundet befolkningsvæksten inden for de næste 20 år blive behov for næsten en fordobling af fødevareproduktionen.
Lad os forestille os det utænkelige, at Enhedslistens forslag bliver vedtaget: Kan hr. Jens Kirk så bekræfte, at det ikke kan lade sig gøre uden fortsat gensplejsning?
Kan hr. Jens Kirk bekræfte, at vi simpelt hen ikke på verdensplan har den landbrugsjord, der er nødvendig for at opfylde dette behov?
Jens Kirk (V), 1999-03-25:
I Venstre ser vi da absolut gensplejsning som en mulighed
for at producere mere miljøvenlige afgrøder på vor jord; ingen tvivl om det.
Men i øjeblikket er det vel sådan, at hvis vi ikke forbyder dyrkning i højere grad, end vi hidtil har gjort, kan vi så rigeligt forsyne Jordens befolkning. Der er et fordelingsspørgsmål i øjeblikket, hvor man kan sige, at vi her i den vestlige verden har rigeligt, men der kan opdyrkes en hel del mere jord.
Der er en masse jord i Østeuropa, som ikke udnyttes i øjeblikket, og det er vi alle sammen klar over, så der er muligheder nok.
Men i Venstre ser vi helt klart gensplejsningen som en mulighed for, kan man rent ud sige, at kunne undgå nogle pesticider, og det ville jo give en miljøgevinst.
Men vi må altså have afvejet minusser og plusser: Er vi sikre nok på det hele, eller er der ikke sikkerhed nok på det hele?
Jeg spurgte f.eks. ministeren, hvad ministerens indstilling i grunden er, når vi giver et foder, som indeholder gensplejsede produkter; skal slutproduktet ifølge ministerens og regeringens mening så også betragtes som gensplejset?
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-25:
Jeg vil sige til fru Lene Espersen, at vi går ikke så vidt, at vi siger, at hvert enkelt land bare skal kunne gøre, som det selv vil.
Det, vi ønsker, er, at der laves minimumsregler, som det kaldes på EU-sprog, altså at man selvfølgelig ikke kan markedsføre produkter, som er forbudt i EU efter de gældende fælles regler, men at de enkelte lande skal have lov til at beskytte sig yderligere end det fælles niveau.
Jeg går ud fra, at fru Lene Espersen anerkender, at mindsteregler på en række områder er et fornuftigt princip.
Så vil jeg godt spørge med hensyn til direktivforslaget, om fru Lene Espersen er opmærksom på, at EU-Kommissionen jo laver det lille fif, at godt nok fjerner man denne udemokratiske kommiteringsprocedure i selve direktivet, men man flytter samtidig en meget stor del af godkendelserne over i en all food-produktlovgivning, hvor denne udemokratiske procedure så rent faktisk genopstår også for de gensplejsede fødevarer.
Så jeg vil opfordre Det Konservative Folkeparti til at stå fast på, at denne udemokratiske procedure heller ikke indirekte må indbygges i direktivet.
Lene Espersen (KF), 1999-03-25:
Omkring minimumsregler: Jamen det er også fornuftigt i nogle tilfælde, men jeg tror, at lige præcis på det her område, hvor der er så mange forskellige produktgrupper, er der
faktisk god ræson i at sige, at der skal vi altså have et fælles regelsæt på EU-plan, ellers vil det være uoverskueligt.
Vi ved allerede nu omkring foderstoffer, at det, at der ikke er en ordentlig sammenhæng i tingene, skaber problemer.
Det skaber f.eks. også problemer for økologiske landmænd, hvis det er sådan, at vi bare har et virvar af ordninger.
Man kan jo ikke, om jeg så må sige, tvinge de andre lande til at mærke kun til gavn for Danmark alene.
Så jeg tror ikke på, at det er et særlig fornuftigt område at begynde at køre med minimumsregler og lade nogen futte af sted derudad og lade andre køre en anden vej.
Omkring komité- eller rettere sagt foreskriftskomitéprocedure, som det jo egentlig hedder: Når vi taler om en IIIa-procedure, er jeg meget enig med hr. Keld Albrechtsen.
Der mener jeg, vi fra dansk side skal stå meget fast på, at så meget som muligt skal presses over, så Ministerrådet har så meget indflydelse som muligt.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-25:
Jeg synes ikke, det svar var helt krystalklart.
Så siger fru Lene Espersen, at minimumsregler på det her område, hvor de enkelte lande får lov til at indføre forbud, skulle kunne give problemer.
Hvis fru Lene Espersen havde ret i, at gensplejsede produkter f.eks. kunne medføre et mindsket forbrug af sprøjtemidler - det har nu ikke noget på sig, men lad os nu sige, det var rigtigt - og man f.eks. i Østrig ikke vil have det, så kan det jo kun blive et problem for østrigske landmænd, at det bliver lidt dyrere at producere i Østrig.
Men det kan da ikke skade andre.
Så hvorfor skulle Østrig så ikke have den ret til at sige: For vores vedkommende vil vi ikke have det, selv om det er godkendt i andre lande.
Hvad problem skulle det give for os?
Lene Espersen (KF), 1999-03-25:
Først om udsætningsdirektivet: Jeg mener, der er en klar forbedring i det, og det nytter jo ikke noget, man stemmer mod noget, der er en klar forbedring, og så siger, at det skal betinges af, at der er nogle andre direktiver, som samtidig også bliver lavet om.
Sådan foregår lovgivningen jo heller ikke her i Folketingssalen.
Der er en forbedring i udsætningsdirektivet, men som jeg sagde til hr. Keld Albrechtsen, er det jo faktisk sådan, at man i Ministerrådet har vedtaget nye komitologiregler.
Jeg mener, det er her, vi skal bruge det som løftestang til at prøve at forbedre de allerede eksisterende direktiver
, hver gang de kommer til revision. Det er en klar tilkendegivelse af, at i det omfang, der kommer gamle direktiver til behandling igen, som skal køre efter nye komitologiregler, skal vi sikre os, at Ministerrådet har indflydelse. Om det her med minimumsreglerne: Der er problemet jo, hvis vi f.eks. taler om korn, om ting ude på markerne, at vindene jo altså ikke respekterer landegrænser, så Østrig eller Danmark kan sådan set gøre, som de vil. Men hvis de omkringliggende lande gør, som de vil, har vi præcis det samme problem, fordi så smitter tingene, om man så må sige, hen over landegrænserne via vinden. Derfor mener jeg ikke, at det er en særlig fornuftig strategi at køre sådan isolationspolitik.
Vi kommer allerlængst med at have fælles EU-regler, fordi heller ikke vinden respekterer landegrænser.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-25:
Jeg må indrømme, det er en skuffelse for os i Enhedslisten, at SF tilsyneladende ikke kan støtte vores beslutningsforslag.
Det havde jeg i og for sig regnet med og forventet at SF ville.
Men jeg vil så godt stille hr. Jørn Jespersen et spørgsmål.
Derfor vil jeg godt spørge, om SF så kan være enige med Enhedslisten i det synspunkt, at før vi overhovedet kan gå ind og sige ja til noget som helst direktiv, skal det laves om til et minimumsdirektiv, således at de enkelte lande får den ret - som jeg også havde den debat med fru Lene Espersen om for et øjeblik siden - så vi ikke risikerer, at EU skal kunne godkende et gensplejset produkt, som et flertal her i Folketinget ikke ønsker at få ind på markerne i Danmark.
Det vil jeg gerne høre hr. Jørn Jespersens synspunkt på.
Jørn Jespersen (SF), 1999-03-25:
Jamen jeg er da ked af, at jeg har skuffet Enhedslisten.
Det må jeg så prøve at leve med.
Omkring det konkrete spørgsmål fremgik det også af vores beslutningsforslag fra sidste år, at vi mener, retsgrundlaget skal ændres fra 100 A til 130 S, og det indebærer netop, at det enkelte land kan gå videre ud fra en forsigtighedstankegang og stille skrappere krav og eventuelt afvise produkter, som ellers er blevet godkendt.
Så på det punkt tror jeg at vi er meget enige.
Vi vil prøve at presse på for, at de politiske meldinger, vi er kommet med, i så høj grad som muligt afspejler sig i det endelige direktiv, og det arbejder vi efter, og så tager vi stilling, når det endelige forhandlingsresultat foreligger.
Jeg kunne spørge omvendt, hvis vi skal fortsætte polemikken: Er der nogen som helst teoretisk chance for, at Enhedslisten på et tidspunkt ville påtage sig et konstruktivt ansvar for EU-direktiver, der pegede i den rigtige retning?
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-25:
Jeg kan sige til hr. Jørn Jespersen, at eftersom vi jo arbejder for og er enige med SF og med regeringen og også med partiet Venstre f.eks. i, at vi skal have et moratorium, så skal vi da naturligvis ikke fastsætte nogen nye regler samtidig, som giver anledning til, at en lang stribe af produkter så vil blive godkendt, inden man har brugt moratoriet til at undersøge tingene til bunds.
Det kan vi naturligvis ikke støtte.
Derfor er det klart, at Enhedslisten i konsekvens af den holdning, som der faktisk er et stort flertal for i Folketinget, ikke kan støtte, at man på nuværende tidspunkt laver et direktiv.
Der må være en vis sammenhæng i tingene.
Jeg vil også spørge hr. Jørn Jespersen, om ikke den tidsfølge må være logisk og naturlig. Og så vil jeg gerne sige til hr. Jørn Jespersen om retsgrundlaget, at det, hr. Jørn Jespersen foreslår, jo i virkeligheden er et helt andet direktiv, for hr. Jørn Jespersen ønsker et andet retsgrundlag, og så vil vi da gerne være med til at begynde diskussionen forfra. Men det fører jo altså også til, at SF kommer til at sige nej til det direktiv.
Det vil jeg godt spørge hr. Jørn Jespersen om ikke han er enig i, for det har jo altså det forkerte retsgrundlag?
Christian H. Hansen (DF), 1999-03-25:
Mange undersøgelser blandt forbrugerne har vist her på det sidste, at når vi taler om gensplejsede produkter, så vender forbrugerne tommelfingeren nedad.
Det gør vel også, at det her forslag, er lidt populært, men dermed ikke sagt, at det ikke er en alvorlig problematik, vi taler om.
En af pindene i forslaget kan Dansk Folkeparti have
Men det er mere set ud fra, at jo mindre EU blander sig i, jo bedre.
Forslaget går ligeledes ud på, at man skal arbejde for et øjeblikkeligt forbud mod godkendelse af udsætning og markedsføring af gensplejsede landbrugsafgrøder og fødevarer.
Det mener vi ikke i Dansk Folkeparti at man skal.
Til gengæld mener vi, at forbrugeren skal have klar information om, hvorvidt de køber gensplejsede produkter eller ej.
Om forbrugerne så vil købe de gensplejsede produkter, skal staten ikke blande sig i.
Men forbrugeren skal have klar besked på, hvilke varer de køber, og helt overordnet siger vores fødevarelovgivning jo også, at det er forbudt at markedsføre varer, som kan skade forbrugerne, og fødevarer må ikke markedsføres på en måde, som vildleder forbrugerne.
Når en virksomhed markedsfører en fødevare, er det dens ansvar, at produktet overholder alle de stillede krav.
Der står ikke en myndighed og forhåndsgodkender f.eks. en ny marmelade eller den seneste nye færdigret på markedet.
Disse produkter må ikke markedsføres, før myndighederne har givet tilladelse til det.
Sådan har det været i Danmark, siden vi fik loven om miljø og genteknologi midt i 1980'erne.
Annie Lunde Hansen (CD), 1999-03-25:
Vi er i CD ikke i tvivl om, at genteknologien er over os.
Udviklingen foregår i et sådant tempo, at jeg vil vove den påstand, at kun de særligt indviede kan følge med.
Vi bliver hver dag bombarderet med oplysninger, der advarer os imod udviklingen, mens andre udtrykker stor begejstring for den fagre nye verden.
Hvad skal man tænke og tro?
Vi spørger os selv, om genmanipuleringen er helbredsskadelig, om den er etisk forsvarlig, og om vi overhovedet har nogen mulighed for at standse udviklingen.
I CD har vi stor forståelse for, at folk er usikre.
Problemet er, at når man ikke ved nok, bliver man usikker, og er man usikker, så handler man mange gange med hjertet frem for med hjernen. Det er ikke sådan, at det er forkert, for i kærlighed handler vi også med hjertet, og dér begår vi også nogle dumheder en gang imellem.
Vi tror ikke umiddelbart, at udviklingen lader sig standse, men det skal jo ikke afholde os fra at forsøge at styre den, og man har da også i flere lande med henvisning til miljø- og sundhedsmæssige begrundelser anvendt sikkerhedsklausuler, etableret tænkepauser og indgået frivillige aftaler på området.
Herhjemme har det jo haft den betydning, at der er indgået aftaler om, at der til sommer ikke dyrkes gensplejsede afgrøder kommercielt på danske marker.
Vi tror på forskning og oplysning.
Det er af afgørende betydning, at vi videnskabeligt får bevist, om genmodificerede organismer er miljø- eller helbredsskadelige eller ej, på såvel kort som lang sigt.
Det er vigtigt at få formidlet resultaterne til dem, som virkelig har brug for dem, nemlig forbrugerne.
Vi mener også, at man skal have et valg.
Forbrugerne skal have mulighed for at se, at et givet produkt indeholder GMO, så de kan vælge eller fravælge.
For CD er mærkning obligatorisk, en mærkning, man kan se, og ikke små bitte bogstaver på bagsiden.
Vi skal være sikre på, at kun den ufarlige gensplejsning ender i vore fødevarer.
Enhedslistens forslag er jo i bund og grund en reaktion på den usikkerhed, der hersker om GMO.
Forslaget er konkret rettet mod regeringens ageren i EU og bevæger sig vel nærmest hen imod at suspendere hele regelprocessen på dette område.
Umiddelbart er vi ikke helt sikre på, om dette virkelig er en måde at styre en udvikling på.
Selv om ændringerne efter Enhedslistens opfattelse langtfra er tilstrækkelige, er det vel et spørgsmål om, hvorvidt det er en god idé bare uden videre at vende tommelfingeren nedad for noget, som trods alt indeholder forbedringer.
Alt i alt mener vi i CD, at det er vigtigt at have nogle fælles europæiske regler til styring af udviklingen på dette område.
Vi mener, at debatten er vigtig, og ser frem til, at vi bliver meget klogere i forbindelse med udvalgets behandling af dette forslag, som vi dog ikke kan støtte.
Margot Torp (S), 1999-03-25:
Hr. Keld Albrechtsen har ret i, at vi gerne vil det med moratoriet.
Omkring Østrig og enkeltlande, der kan sige: Nej, vi vil ikke have det, er vi jo inde ved kernen i EU omkring de tekniske handelshindringer.
Jeg tror, det vil være godt, hvis vi finder en model, hvor vi virkelig er enige om, hvordan vi vurderer et produkt og risikoen ved det, sådan at vi over hele EU får gode, stramme og sikre regler.
Som et stort landbrugs- og eksportland
tror jeg ikke, det er holdbart med de dér enkeltlande, der kan sige fra, men hvad jeg tror på er, at vi skal alliere os med Østrig og England og kræfter i de forskellige lande, som på lige fod med os er mere kritiske, end en del andre lande er.
Så omkring den grønne revolution til hr. Christian H. Hansen: Der kan jeg så bekræfte, at jeg ville have sagt præcis som hr. Kolstrup sagde, at det jo er rigtigt, at den grønne revolution i første omgang gav et meget stort udbytte, men den har jo så sandelig også givet store problemer i forhold til miljøskadelige effekter. Og, som jeg nævnte i min indledning, så er det i hvert fald vores håb, at vi kan nå frem til ad åre at få nogle gensplejsede fødevarer, som uden risiko for miljø og mennesker kan bringe udbyttet op.
Det er meget et fordelingspolitisk problem, og det vil det være mange år frem, tror jeg.
Jørn Jespersen (SF), 1999-03-25:
Det er jo sådan, at Enhedslisten er i stand til, før man kender udkastet til et direktiv, før man kender det endelige forhandlingsresultat, at finde ud af, hvordan man ønsker at stemme til det.
Det er vi ikke i SF.
Vi tager faktisk stilling til det direktiv, der ligger til sin tid, når vi skal give mandat i Europaudvalget til ministeren, der skal til rådsmøde.
Det er faktisk en procedure, vi bruger ret konsekvent, at vi forholder os til sagernes indhold og ikke tager stilling to måneder før, vi kender indholdet.
Den kan anbefales.
Christian H. Hansen (DF), 1999-03-25:
Så skal jeg spørge fru Margot Torp, om jeg kan få en forklaring på: Hvis vi nu ikke havde den her gensplejsning af planter, hvordan ville det så se ud på verdensplan med hensyn til, at befolkningen kunne få de nødvendige madprodukter?
Søren Kolstrup (EL), 1999-03-25:
Jeg vil gerne have fru Margot Torp til at bekræfte, at det, man somme tider kalder den grønne revolution, på kort sigt faktisk havde nogle positive effekter, men på mellemlang og lang sigt har vist sig at have nogle meget negative effekter.
Jeg vil gerne have fru Margot Torp til at bekræfte, at man faktisk har mad nok i verden, at det er et rent fordelingsproblem, og at det er et led i en fordelingskamp.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-25:
Jeg vil gerne allerede nu stille ministeren et par spørgsmål, for at få afklaret, hvor langt vi kan komme i denne her sag i fællesskab.
For vi er jo i hvert fald enige om den principielle side af sagen, nemlig bekymringen, som deles af flere og flere mennesker.
Derfor vil jeg godt spørge ministeren - jeg var meget glad for, at den danske regering stillede det forslag i december om et 3-årigt moratorium - om regeringen stadig væk vil arbejde for den idé?
Der var ganske vist modstand imod ideen på ministerrådsmødet i december, det ved jeg godt.
Men diskussionen udvikler sig jo med vældig hast også i de andre EU-lande, og derfor synes jeg, der kan være god grund til stadig væk at arbejde for forslaget.
Det andet spørgsmål, jeg har, er: Ministeren var inde på de sundhedsmæssige vurderinger af ansøgninger.
Der vil jeg godt spørge, om det ikke er korrekt, at man faktisk ikke undersøger f.eks. konkret, om der opstår organskader hos dyr, som f.eks. spiser foder fra gensplejsede organismer - f.eks. majs eller soja i foderet - og at det altså ikke bygger på konkrete organanalyser, det, man foretager sig i dag?
Jeg er glad for, at ministeren bekræfter, at det fortsat er den danske regerings holdning, at der bør indføres et 3-årigt moratorium, i hvor vel det volder forskellige juridiske problemer og sådan noget, og det har ministeren jo ret i.
Men jeg er glad for, at det stadig væk er den danske regerings holdning. Jeg kan bekræfte fra det besøg, som Europaudvalget havde i Washington i sidste uge, at amerikanerne i det her spørgsmål er, for at sige det direkte, bindegale; ja, det kan ikke siges mildere.
Og derfor står vi over for et alvorligt problem.
Men jeg vil godt spørge ministeren: Den rigtige strategi over for USA kan vel ikke være at gå i defensiven?
Det fornemmer jeg også, der i virkeligheden ligger i ministerens svar, for USA, som jeg har hørt det i Washington, ønsker simpelt hen et system, hvor alle de godkendelser, de giver i USA, automatisk så også er gældende på markedet i Danmark og i EU.
Og det håber jeg under ingen omstændigheder den danske regering vil være med til at godkende, disse amerikanske krav.
Det vil jeg godt spørge ministeren om han vil uddybe.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-03-25:
Det var hr. Albrechtsens forrige spørgsmål til ministeren.
Jeg synes ikke rigtig, ministeren fik svaret på det, og jeg synes, der er sådan noget meget vigtigt, fundamentalt, i det, men selvfølgelig også vældig teknisk.
Altså, så vidt jeg forstod hr. Albrechtsen, så spørger han, om ikke ministeren mener eller kan bekræfte, at genmodificerede organismer påfører organskader på dyr.
Altså, jeg opfattede det ikke sådan, at teknikken i sig selv og dermed genmodificerede organismer, organismer, der var påvirket af den teknik, pr. definition skulle være skadelig.
Jeg er dybt bekymret også for teknikken.
Men det er jo, for at man går ind og rører ved nogle ting, altså påvirker nogle andre gener end dem, man tror man påvirker, osv., og derved kan man så fremkalde den frygtelige effekt, at den kan give organskader.
Det vil jeg gerne have ministerens vurdering af.
Svend Auken (S), 1999-03-25:
Først til hr. Ole M. Nielsen
Og det er jeg simpelt hen ikke klar over, og det har jeg lovet hr. Albrechtsen at give ham et svar på. Men jeg er fuldstændig enig i den måde, hr. Ole M. Nielsen beskriver det generelle spørgsmål på.
Faktisk kan vi jo have GMO'er, som ikke har nogen anden DNA-kode end den ikkegenmodificerede plante, fordi det altså simpelt hen til syvende og sidst overhovedet ikke påvirker DNA-koden, så det kan man pr. definition ikke sige.
Man kan måske endda sige, vi kan bruge genteknologien til at lave noget, der skader mindre end det, vi har i dag, altså som udgangspunkt.
Min bekymring er mere, om man har fået alle disse umiddelbare og mere indirekte virkninger på længere sigt belyst tilstrækkeligt, og det er det, vi arbejder på I forhold til hr. Albrechtsen vil jeg kun sige én ting, og det er, at ét af de store problemer, vi umiddelbart har, synes jeg, i forhold til De Forenede Stater, er, at De Forenede Stater f.eks. leverer meget betydelige mængder af vores kraftfoder på soja-området, en meget, meget høj andel.
være svært at få ikke-GMO-soja eller noget, man kan være sikker på ikke er genmodificeret, frem, og det betyder ikke bare noget for de økologiske landmænd, men også for andre landmænd, som ikke ønsker det, eller for de fødevarekæder, der ikke ønsker disse.
Ved at man bare sammenblander det hele, fratager man også forbrugerne, producenterne en valgmulighed.
Og der skal vi ikke bare i Danmark, men i EU, være optaget af dels i forhold til amerikanerne at gøre opmærksom på, hvor uacceptabel en sådan fratagelse af et valg er, og dels også undersøge, om vi kan få andre leverandører fra andre lande, da vi jo ikke selv producerer sojabønner, til at levere de andre produkter.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-25:
Ja, tak for svaret og også tak for tilsagnet om, at ministeren vil undersøge spørgsmålet om organundersøgelser i forbindelse med godkendelser.
Der vil jeg så godt stille et supplerende spørgsmål, om vi også i den forbindelse kan få et tilsagn om, at man fra den danske regerings side vil gå ind og få afklaret det mere principielle spørgsmål, som hr. Ole M. Nielsen rejser.
For sagen er jo, at de forsøg, som forskeren Pusztai gennemførte, jo viser, at selve gensplejsningsmekanismen fremkaldte skadelige virkninger, som viste sig hos rotter i et forsøg.
Og det var netop en undersøgelse, som konkret gik ud på at kigge på organer i dyr, som havde spist af en gensplejset organisme.
Jeg vil meget gerne spørge ministeren: Der foregår jo i øjeblikket en undersøgelse af det spørgsmål i det britiske parlament, hvor man har fået alle oplysningerne stillet til rådighed.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-03-25:
Ja, men jeg er meget glad for, at hr. Albrechtsen trækker det dér eksempel med rotterne, der fik genmodificerede kartofler, frem, for det har været meget fremme, og det har været med til at give en stor usikkerhed og skræk i befolkningen, som jeg mener er helt ubegrundet, såvidt jeg har fået det samme forsøg refereret.
Jeg forstår nok, at Enhedslisten har prøvet at trække den skrækvision til Danmark ved at invitere forskerne over for nu at sige det sådan.
Men det, jeg har opfattet, var, at man modificerede den kartoffel til i virkeligheden at avle et produkt, som er giftigt, nemlig lectin, så vidt jeg forstår, og dermed mener jeg, at det delresultat, som det jo tilsyneladende var efter det, jeg har hørt, kun beskriver, at giftige kartofler er giftige.
Og det er jo ikke så uinteressant selvfølgelig.
Så det mener jeg er det, det beviser.
Og jeg er ked af, at det bliver brugt som et skræmmeeksempel, som får hele befolkningen til at afvise tanken om genmodificering overhovedet.
Jeg er også - og har altid været - dybt bekymret over teknikken, men jeg mener ikke, at vi kan afvise den.
Jens Kirk (V), 1999-03-25:
Kan ministeren bekræfte her, at det var et ufærdigt, ugennemført forsøg, man brugte som eksempel på, at det her var for farligt?
Kan ministeren også bekræfte herfra måske, at hvis kartoflen skulle godkendes i dag i Danmark, så var den blevet forbudt på grund af bl.a. solaninindholdet?