Claus Larsen-Jensen (S), 2000-05-17:
Tak til udenrigsministeren for redegørelsen.
DUPI-rapporten giver et overblik og en sammenhæng i udviklingen, som ikke tidligere har eksisteret, og DUPI-rapporten bør derfor kunne anvendes til at opkvalificere og nuancere debatten om EU generelt og specielt i forbindelse med de danske forbehold.
Da rapporten i september 1999 blev bestilt af Folketingets Europaudvalg, vidste ingen, at den ville blive præsenteret midt i en debat op til folkeafstemningen om den fælles valuta.
Rapporten er derfor ikke skrevet som et indlæg
i en aktuel debat, men som et grundlag for en langt bredere og fremadrettet debat om Danmarks placering i EU, og fra Socialdemokratiets side vil vi holde fast i dette formål og perspektiv med rapporten, også efter den 28. september.
Desværre har EU-modstandernes hidtidige kommentarer været forudsigeligt refleksagtige, allerede inden de og vi havde set rapporten.
Men sådan er det desværre, når nogle på forhånd har skrevet facit og ikke vil lade sig forstyrre af, at udviklingen er gået helt anderledes end frygtet.
Udviklingen er ikke gået i retning af Europas Forenede Stater, hvor alt harmoniseres og centraliseres og de selvstændige stater forsvinder.
Udviklingen er gået anderledes - hensigtsmæssigt på nogle områder, uhensigtsmæssigt på andre områder, og dilemmaerne har hr. Holger K. Nielsen netop peget på i dag i Berlingske Tidende.
Samarbejdsformerne er derimod ændret ganske markant med en pragmatisk tilgang til at løse problemer, og senest har vi med beskæftigelsestrategien »Fælles mål - Egne midler« set et eksempel på den nye type samarbejde, som tager form.
Det er også tydeligt, at hvis DUPI-rapportens forudsigelse af, at EU-samarbejdet ud over udvidelsen i de kommende år koncentrerer sig om de områder, hvor Danmark har forbehold, kan Danmark på længere sigt i bred forstand risikere at blive marginaliseret i EU-samarbejdet, hvilket vil være til stor skade for den danske befolkning og det danske samfund.
Forbeholdene er rent danske.
De kan kun ændres ved folkeafstemninger, og det er således helt op til os selv at vurdere i takt med udviklingen, om forbeholdene er en fordel eller en ulempe.
Danmarks forbehold over for fuld tilslutning i ØMU'en og den fælles valuta står foran en folkeafstemning.
Jeg skal ikke her gentage alle argumenterne for at stemme ja den 28. september, men blot fremhæve, at nu er ØMU'en og den fælles valuta ikke længere teori, men praksis, og at den danske indflydelse står på spil.
Det er særlig bemærkelsesværdig, at det ikke blot er valutasamarbejdet, der er øget, men også den økonomiske koordination og beskæftigelsespolitikken, så vi efter beskæftigelsestopmødet i Lissabon i marts måned reelt har fået et beskæftigelseskrav til ØMU'en.
Vedrørende det militærpolitiske forbehold er det særdeles interessant, at det, der er på vej, er noget helt andet end det, vi frygtede, og som der blev taget forbehold over for.
Vestunionen er ved at dø, NATO får de militære opgaver, og EU og NATO indgår en samarbejdsaftale, der medfører, at der ikke opstår en selvstændig Europahær i konkurrence med NATO.
EU skal tage sig af visse civile og militære krisestyringsopgaver, og DUPI påpeger
, at med tiden kan det føre til, at Danmark som det eneste land i Europa på grund af forbeholdet må afstå fra deltagelse i kriseopgaver i FN-, NATO- og OSCE-regi, som vi gerne vil deltage i, men ikke må deltage i, hvis EU forestår koordineringen, selv ikke efter opfordring, beslutninger og mandat fra de andre organisationer.
Risikoen er, at Danmark kan miste sin høje profil i forbindelse med løsning af europæiske kriseopgaver.
Frygten for et europæisk politi, et europæisk FBI, som var en hovedårsag til forbeholdet, har vist sig ubegrundet.
Derimod virker forbeholdet, som bl.a. hr. Holger K. Nielsen har påpeget, som en uhensigtsmæssig blokering af samarbejdet på asyl- og udlændingeområdet, af bekæmpelse af grænseoverskridende kriminalitet og af civilretlige sager m.v., hvor vi gerne vil indgå et samarbejde.
Hidtil har vi løst problemet ved at tilslutte os mellemstatsligt, men vi er som Norge og Island uden indflydelse på det, vi efterfølgende beslutter at deltage i.
I takt med, at mellemstatslige konventioner gøres til EU-retsakter, som Danmark må stå uden for grundet forbeholdet, kan det komme til at stille Danmark i en problematisk situation.
Udviklingen inden for det retslige område og forsvarsområdet kan derfor risikere på længere sigt at udplacere Danmark.
Der foreligger nogle skitser for udviklingen på de to forbeholds områder, men endnu er tegningen ikke helt klar, og derfor er det ikke meningsfuldt her og nu at tale om folkeafstemninger om disse forbehold, som nogle har forsøgt.
Hvorvidt udviklingen på områderne giver anledning til folkeafstemning, og om det skal være en eller to folkeafstemninger, afhænger for det første af den konkrete udvikling på områderne, for det andet af, om den skaber problemer for Danmark, så vi skal overveje vores stilling, og for det tredje af, om der er et politisk ønske om ændringer.
For Socialdemokratiet er opgaven med DUPI-rapporten i hånden at få skabt en bred folkelig debat om den faktiske udvikling generelt i EU og særskilt på forbeholdsområderne, så vi kan få en mere nuanceret debat end hidtil om, hvad der er bedst for danskerne og Danmark i udviklingen af fremtidens EU og Europa.
Hvorfor skulle vi i øvrigt snyde resten af Europa for alt det, vi har at byde på som danskere?
På vegne af Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre, Venstre, De Konservative og CD skal jeg fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget tager regeringens redegørelse for Dansk Udenrigspolitisk Instituts udredning om udviklingen i EU siden 1992 på de områder, der er omfattet af de danske forbehold, til efterretning og noterer sig, at regeringen har fremlagt forslag til lov om Danmarks deltagelse i den fælles valuta. Folketinget henviser i øvrigt til vedtagelse af forslag
til vedtagelse nr. V 3 af 14. oktober 1999 til forespørgsel nr. F 8.«