Ole Stavad (S), 1998-04-24:
Det beslutningsforslag, som vi her skal behandle, omhandler medarbejderes skattefrihed for alkoholafvænning betalt af arbejdsgiveren.
Sådanne ydelser skal efter forslaget gøres skattefri.
Samtidig foreslås det, at skattefriheden afgrænses på en sådan måde, at der kun skabes skattefrihed for ydelser, som er opregnet på en positivliste.
I modsætning til det beslutningsforslag, som Folketinget også skal behandle lidt senere her i dag, nemlig B 15 om indførelse af en generel skattefritagelse for arbejdsgiverbetalte sundhedsydelser, stilles der her forslag
om at udvælge og friholde en særlig form for sundhedsydelser.
Hensigten er, som det fremgår af bemærkningerne, der ledsager forslaget, at fremme indsatsen mod alkoholmisbrug og styrke virksomhedernes sociale ansvar.
Jeg mener, det er et emne, som vi vist alle kan være enige om er fornuftigt, og som kræver en ordentlig og seriøs behandling.
Uanset om man kan være enig i det løsningsforslag, som CD konkret har lagt frem, er selve tanken bag forslaget nemlig den, at virksomhederne i højere grad skal tage et socialt ansvar for medarbejderne.
Det er et synspunkt, som regeringen støtter.
Jeg vil også godt rose CD for ikke at fremsætte et forslag, som har ideologiske undertoner.
Der er således ikke tale om et forslag, som lægger op til en underminering af et godt offentligt sundhedsvæsen.
Som vi alle ved, er der imidlertid tale om et område, som det er meget vanskeligt at lovgive om bl.a. af frygt for at skabe uligheder og uretfærdigheder, og dertil kommer, at principperne i de eksisterende skatteregler på området som bekendt er meget klare.
Derfor har vi også tidligere haft diskussioner af den her karakter, uden at de diskussioner er mundet ud i noget konkret, men jeg er parat til endnu en gang at vurdere, om det vil være muligt at finde en løsning uden samtidig at komme ud på den glidebane, som indtil nu har afholdt skiftende regeringer uanset partifarve og Folketinget fra at lave særlige undtagelser på området.
Så vidt jeg husker, så er de principper, som vi bygger det her på, noget, der ligger helt tilbage til 1903, og diskussionerne har været hyppige og tilbagevendende.
Hvis der var enkle løsninger, var de givet fundet.
Jeg mener bestemt, der er positive signaler i forslaget, men der er efter min opfattelse behov for, at der arbejdes videre med en mulig løsning, for der er mange skær, som man kan støde ind i, og vi risikerer at rejse flere problemer end dem, vi forsøger på at løse.
Det er min opfattelse, at der fortsat er behov for at arbejde i dybden med spørgsmålet om, hvorledes en eventuel løsning kan se ud.
For mig at se
er afgrænsningsproblematikken fundamental.
Vi skal sikre os en løsning, som er optimal dels i forhold til at undgå en uheldig glidebane og dels i forhold til at undgå uretfærdigheder.
Derudover mener jeg også, at der er behov for at arbejde videre med, hvordan vi kan sikre os, at en løsning ikke fører til vilkårligheder på den enkelte arbejdsplads.
Jeg tager altså afstand fra en løsning, som kun kommer nogle enkelte og i forvejen favoriserede medarbejdere til gode.
Jeg vil gerne love, at regeringen endnu en gang vil forsøge at finde en løsning på den positive holdning, som ligger bag CD's forslag, og derfor er regeringen også indstillet på at drøfte mulige ideer og forslag med de partier, der ligesom CD er indstillet på at finde en løsning i forhold til en helt konkret problemstilling.
Det er vigtigt for regeringen, at vi samtidig er enige om, at vi ikke dermed bevæger os ud på en ny glidebane, som kan forringe vore muligheder for at sikre et godt og velfungerende offentligt sygehus- og sundhedsvæsen, hvor alle behandles lige.
Regeringen kan altså ikke anbefale CD's forslag i den konkrete udformning, forslaget har, men vi vil gerne hen over sommeren drøfte mulighederne for at finde en løsning med de partier, som har den samme indgang til problemet, som jeg her på regeringens vegne har givet udtryk for.
Vi får så afklaret
under debatten her i dag, hvem der forhåbentlig vil være med til, at vi i fællesskab prøver at se på, om ikke vi også i fællesskab kan finde en løsning, som vi står bag og holder fast i, uden at vi kommer ud på den glidebane, jeg omtalte før.