Ebbe Kalnæs (CD), 1999-04-07:
Også CD vil gerne bekræfte, at vi er meget positive over for, at der kommer en gennemarbejdet strategi på området.
Der er ingen tvivl om, at kemikalieproblemet er et alvorligt problem.
Alvoren består i, at en lang række af de stoffer, vi taler om, ved vi sådan set ikke så meget om, og det vil sige, at der ligger et stort arbejde foran os - både lokalt, men også internationalt - med at få afdækket, hvad det er for nogle problemer, vi har.
Deri indgår selvfølgelig også det, som vi fælles med andre borgerlige partier har peget på, nemlig nødvendigheden af at få vurderet og prioriteret, dvs. få vægtet, hvad det er for nogle stoffer og hvilken grad af farlighed, vi taler om.
Der er selvfølgelig et stort ønske om at beskytte så meget som muligt på dette område, men vi ved også godt, at omfanget af opgaven er så stort, at det vil være meget vanskeligt at skaffe de ressourcer og den indsats, der skal til, i tilstrækkeligt omfang, så man kan gøre alt på én gang.
Derfor lægger vi utrolig megen vægt på prioriteringen inden for dette område og lægger vægt på at se det som en strategi, hvor man vælger, hvor der skal sættes ind først.
Selvfølgelig skal indsatsen bygge på viden og sund fornuft; det er de ting, der skal råde.
Jeg skal ikke nedgøre en masse mennesker, en masse interesseorganisationer og grønne organisationer, som kæmper bravt her.
De er væsentlige at have med for at bide beslutningstagere og lovgivere i haserne og hælene og gøre opmærksom på, at der er noget galt, men jeg vil gerne understrege, at det er vigtigt, at vi lovgivere bruger vores viden og sunde fornuft og laver underbyggede, brede indsatser på et område som dette her og også får spørgsmålet om prioritering ind. Der er brug for megen forskning på området, og vi skal være parate i enhver situation til at forske og få området vurderet.
Der er megen religiøsitet på området, og det skyldes, at vi rent mediemæssigt er nået til den situation, at når en eller anden forsker har fundet et eller andet, får vi en omgang halv viden med en kæmpeoverskrift og finder så en gang imellem ud af, at det problem er reelt.
Men er det et gammelt problem, vi har forladt for længst, altså at der er tale om stoffer og virkninger efter dem, som vi har faset ud og forladt for længe, længe siden?
Det får vi ikke at vide.
Og hovedproblemet er, at det er meget vigtigt, hvis der skal skabes respekt om det her, at man holder sig meget nøgternt til sagen, fordi tages nogen i at spille et overdrevent spil, så reduceres respekten, og hvis folk kan bruge det som katapult til at være ligeglade med alt andet,
så er det farligt for sagen.
Så er det ganske alvorligt.
Så vil jeg også godt sige om politiske styringsinstrumenter, at kemikalier og produkter kan være så farlige i brug, at der kun er ét at gøre, og det er at forbyde dem; det er klart.
Derfor må der løbende udføres den forskning.
Afgifter kan ikke bruges andet end i mindre omfang.
Det har ikke den virkning; det har somme tider den modsatte virkning.
Det har vi eksempler på, det kan der peges på, og jeg vil gerne gøre det, hvis nogen havde ønske om at stille spørgsmålet.
Vi tror på at bruge guleroden frem for pisken.
Det skal der ingen tvivl være om.
Det er der ikke nogen grund til ikke at understrege.
Og som sagt er det her ikke en afvisning.
Vi tager det her spørgsmål meget alvorligt, men igen vil jeg understrege, at prioritering er vigtig, fordi vi ikke kan det hele på samme tid.
Bredde i indsatsen er vigtig, og jeg har også et par gange understreget sammen med andre, at det er vigtigt at få hele bredden med, og bl.a. har vi jo i udvalget drøftet det.
Jeg kan huske, at fru Helga Moos fra Venstre har understreget nogle gange også, at hele medicinstrategien på det her område er en ret alvorlig strategi, som man finder en masse eksempler på, og den er vi altså nødt til at have med ind, fordi der i høj grad er tale om giftighed for miljøet.