Hanne Andersen (S), 2000-10-31:
Da mit partis ordfører, fru Dorte Bennedsen, ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne sige følgende til redegørelsen: Går man nogle år tilbage i det nordiske samarbejde, var der ganske stor frustration blandt parlamentarikerne i forbindelse med Nordisk Ministerråds arbejde. Man fandt, at Ministerrådet ikke lyttede til de ønsker og prioriteringer, Nordisk Råd gav udtryk for gennem sine anbefalinger, og at Ministerrådets beslutningsproces var lukket.
Det var derfor meget vanskeligt for parlamentarikerne at skaffe sig et ordentligt overblik over samarbejdet.
Netop på den baggrund vil jeg gerne takke ministeren for den redegørelse, vi har til debat her i dag, fordi den meget klart viser, at der fra Ministerrådets side har været lydhørhed over for kritikken.
Også en tak for ministerens oversigt over den danske opfølgning af Rådets anbefalinger.
Som sagt er vi tilfredse med redegørelsen og har derfor ikke mange bemærkninger til den, men nogle områder skal vi dog kommentere.
Rapporten om en ny strategi for samarbejdet med nærområderne er nævnt.
Vi ser frem til at drøfte den på sessionen.
Den politiske og økonomiske udvikling i Østersøområdet går stærkt i disse år, og derfor er det nødvendigt at se med kritiske øjne på, om den hidtidige indsats også er tilstrækkelig fremover.
Vi finder ligesom rapporten, at det er nødvendigt med en langt mere målrettet og koncentreret indsats i de kommende år og ikke mindst, at der i den sammenhæng sker en langt bedre koordinering af de nordiske landes bilaterale indsats.
Man har somme tider en fornemmelse af, at der har været en snert af konkurrence i den bilaterale indsats.
En koordinering vil dels kunne fjerne mistanken og vigtigere give et langt bedre udbytte af den samlede indsats. Redegørelsen har også et afsnit om bekæmpelse af grænsebarrierer i Norden.
Man kan godt undre sig over, at der trods mange års bestræbelser stadig opleves så mange problemer, når enkeltpersoner skal have kontakt med bureaukratiet.
Men det er formentlig, fordi det kan være meget svært at få beslutninger og regler på dette område til at nå hele vejen ud i den kommunale verden og ind i de enkelte forvaltninger.
Derfor støtter vi forsøgsprojektet om en servicetelefon og ikke mindst ideen om en elektronisk kundskabsbank.
Man skal højne kompetence og viden hos myndighederne.
Dog med den bemærkning, at det er ikke nok at oprette den, der skal også bruges kræfter på at informere om dens eksistens, ikke mindst over for kommunerne, for ellers er vi lige vidt.
Også afsnittet om budgettet har vi et par kommentarer til.
Også på dette område er samarbejdet mellem Rådet og Ministerrådet blevet meget bedre i de senere år.
Budgettet afspejler i høj grad den prioritering, parlamentarikerne har givet udtryk for, og derfor er det også ret få ændringsforslag, Nordisk Råds Præsidium har stillet til budget 2001, ændringer, som i øvrigt er blevet accepteret af Ministerrådet. På budgettet er der en ny post til strategiske kultursatsninger som en opfølgning af kulturministrenes nye strategi for kultursamarbejdet.
Ideen er rigtig, men man kan godt blive lidt bekymret, når man læser budgetkommentarerne, og derfor vil vi gerne meget stærkt understrege, at konkrete beslutninger også inden for denne post bør følge Nordisk Råds prioriteringer, og at kulturministrene må sikre, at Rådet høres, inden beslutningerne træffes.
Et grundlæggende problem har været den rammebudgettering, som har været grundlaget for budgettet, og som i en længere årrække har ført til, at der ved budgetårets slutning har været ganske store udisponerede midler.
Vi har med stor interesse læst den budgetanalyse, som Nordisk Ministerråd har ladet udarbejde, og hvor en af grundtankerne er, at budgettet fremover skal baseres på konkrete forslag til indsatser, projekter, forsøg osv.
Selv om budgetanalysen langtfra er færdigdebatteret, vil vi godt udtrykke ønske om, at dette initiativ snarest realiseres.
Efter vores mening vil det medføre, at budgettet i langt højere grad kan bruges som politisk styringsinstrument, og at problemet med de udisponerede midler kan minimeres.
Selv om det ikke er alt i budgetterne, som vi er lige begejstrede for, tror vi på, at det dels gennem debatten i Reykjavík og dels gennem et fornuftigt samarbejde mellem ministrene og Rådet vil lykkes at komme frem til en budgetform, der vil betyde fleksibilitet, effektivisering og frem for alt den gennemsigtighed, som er en nødvendig forudsætning for en ordentlig politisk styring af arbejdet.
Lad mig slutte med nogle bemærkninger om vismandsrapporten »Åbent for verdens vinde«.
Den er bestemt interessant læsning, også selv om man må konstatere, at det ikke er alt, som kommer selv fra vise mænd og kvinder, der er guldkorn.
I 1995 foretog vi den sidste større reform af arbejdet.
De to største ændringer dengang var, at vi baserede arbejdet på partigrupperne i stedet for på de nationale delegationer, og at vi samlede de mange udvalg til de nuværende tre områder: Norden, nærområderne og Europa.
Udviklingen, ikke mindst i Østersøområdet, er gået overordentlig stærkt i de forløbne fem år, og derfor er der god grund til at stille spørgsmålet, om strukturen og indholdet imødekommer fremtidens problemer.
Det er dét spørgsmål, vismandspanelet prøver at give svar på i deres rapport.
For os er det afgørende, at arbejdet også fremover baseres partipolitisk og ikke nationalt.
Men det skulle, så vidt jeg kan se, heller ikke være i strid med rapportens forslag.
Vi er også enige i, at den nuværende mere geografisk baserede opdeling af arbejdet næppe længere er hensigtsmæssig, bl.a. set i lyset af EU's kommende udvidelse, og at man derfor må overveje at gå tilbage til en mere temaindrettet udvalgsstruktur.
Også panelets anbefalinger af, hvilke områder man skal fokusere på i det kommende arbejde, finder vi er en seriøs debat værd.
Når disse positive sider af rapporten er nævnt, skal det også siges, at vi finder, at rapporten indeholder en mærkelig disharmoni eller indre modsætning.
Det fremgår klart, at de vise mænd og kvinder finder, at det er vigtigt, at samarbejdet fortsætter både i Nordisk Råd og i Ministerrådet.
Men følger man på den anden side deres råd, fører det for os at se til opløsning af Nordisk Råd.
Et eksempel: Panelet foreslår, at Rådet fremover skal bestå af medlemmer fra de nationale parlamentsudvalg inden for et givet område.
Om dette forslag skyldes, at panelet ikke har tilstrækkelig føling med parlamentarisk arbejde, nationalt og nordisk, eller at de politikere, der har siddet i panelet, alle har siddet i Ministerrådet og ikke på parlamentarikersiden, eller at det måske har en anden årsag, er svært at bedømme, men givet er det, at følges forslaget, vil resultatet være en atomisering af arbejdet, og det overordnede sigte fortabes.
Der er ingen tvivl om, at der er behov for en langt tættere kontakt mellem de nationale fagudvalg og de tilsvarende arbejdsområder i det nordiske arbejde.
Det er et problem, der kan findes andre løsninger på end panelets, og som i øvrigt drøftes i flere af partigrupperne i Rådet.
Vi skal ikke med disse bemærkninger lægge op til en diskussion af rapporten nu, den er først lige blevet offentliggjort, og vi skal have den første diskussion af den på sessionen.
Men vi finder det rimeligt ved denne lejlighed at gøre opmærksom på, at vi ikke er enige med den i sin helhed.
Den kan et godt stykke af vejen bruges som grundlag for den nødvendige og grundige debat, vi forhåbentlig får i de kommende måneder, og vi synes, at ministeren for nordisk samarbejde alvorligt skal overveje, om det ikke er en idé, som tilfældet var ved reformen i 1995, at nedsætte et fælles udvalg mellem Ministerråd og Nordisk Råd til en dybere drøftelse af de nødvendige reformer.
Jeg skal slutte med at takke ministeren
, både for