Søren Hansen (S), 2000-05-11:
Medieforliget er ikke efter vores hoved, men det er tæt på.
Vores mål var, da vi gik ind i forhandlinger, at bevare den helt unikke og meget glædelige situation, at et meget stort antal danskere, omkring 70 pct., koncentrerer sig om at se og høre det, der kommer på de danske public service-stationer.
For en lille nation er det en vigtig konstatering; det var det, det drejede sig om i den situation.
Det drejede sig om at fastholde og udbygge.
For et lille land som Danmark og for et tilsvarende lille sprogområde, som vi jo altså er, er det vigtigt at bevare dansk kvalitet, danske produktioner, hvor der ses med danske øjne og hvor det er vores sprog, der tales.
Vi får under alle omstændigheder masser af europæisk og endnu mere amerikansk, og det kan da være udmærket og er det sikkert også i en hel del tilfælde, men langtfra i alle.
Det danske skal der derimod kæmpes for, og der skal også betales for det.
Tv-produktioner koster nogenlunde det samme, hvad enten de skabes til det milliardstore engelske sprogområde eller til det ultra lille bitte danske.
For så at fastholde og udvikle vores identitet, vores kunst, vores kultur og vores sprog er det nødvendigt med en særlig dansk indsats.
Styrken ved et bredt forlig er velkendt, men svagheder ved et bredt forlig er også kendt.
Og da vi så i efteråret fik samme partis, nemlig Venstres, forslag til en radio- og tv-politik, stod det klart, i hvert fald for mig, at målene var overordentlig forskellige.
Public service-stationerne skulle - lidt kort fortalt - kun tage sig af det, som de kommercielle stationer ikke kunne eller ville levere.
Tilbage ville - igen lidt kort fortalt - blive gudstjenester, børsnoteringer, måske vejrudsigter og så måske en enkelt kantate af Buxtehude.
Det udelukkede et forlig til den side og desværre også med andre dele af den borgerlige opposition, der var mere optaget af ikke at splitte den borgerlige front end at søge en medvirken til et ordentligt medieforlig.
Det var da også tydeligt, at afstanden var stor både til venstresiden og til højresiden, da vi så kunne offentliggøre, hvad CD, De Radikale, SF og Socialdemokratiet var blevet enige om.
Da var fra både højre- og venstresiden hånsord og afstandtagen det gennemgående tema.
Det viser afstanden
mellem synspunkterne.
Så jeg føler, det var rigtigt, oven i købet helt rigtigt, da vi allerede i efteråret signalerede oven i købet temmelig klart og tydeligt, at det drejede sig mere om at få et operativt flertal end et bredt flertal.
Vi ved jo alle sammen, at udviklingen på det her område går fabelagtig stærkt.
Det vil den også gøre i den periode, som det nuværende medieforlig løber.
Mange problemer vil dukke op, men vi ved ikke hvilke.
Nogle kan vi forudse, men en række vil dukke op, som vi ikke kender naturen af på dette tidspunkt.
Derfor anser vi det i Socialdemokratiet for vigtigt, at der mellem forligspartierne er en så høj grad af enighed omkring de grundlæggende holdninger som muligt
Der skal nok vise sig problemer; der skal såmænd også vise sig mange problemer, men netop derfor er det så vigtigt, at vi i udgangspunktet er nogenlunde enige, og at der i hvert fald ikke er for stor afstand.
Vi har hverken søgt en løsning af hensyn til Gyngemosens Danmarks Radio eller Kvægtorvets TV 2.
Vi har søgt en løsning, der giver danske lyttere og seere så mange kvalificerede, herunder kvalificerede danske, valgmuligheder, som pengene, evnerne og teknikken rækker til.