Jette Gottlieb (EL), 1999-12-02:
I behandlingen af det forrige forslag havde
Kristeligt Folkepartis ordfører en meget høj cigarføring.
Jeg tror nok, at jeg ville have haft en lidt lavere profil, hvis det næste punkt på dagsordenen var behandlingen af et forslag, hvor Kristeligt Folkeparti i så udpræget grad gør sig klogere end arbejdsmarkedets parter.
Jeg ville nok have haft en lidt lavere profil i det forrige.
Med det her forslag afslører Kristeligt Folkeparti jo, at de har et noget speget forhold til det interne demokrati i fagbevægelsens organisationer, samtidig med at de lægger op til en særegen fortolkning af, hvem der skal afgøre udfaldet af en afstemning om overenskomstfornyelser.
I mine øjne er det naturligvis legitimt at forholde sig til lovstof, som forligsmandsloven jo er, men jeg synes nok, at forslaget om indgreb i de interne beslutninger i fagbevægelsen, det er noget andet.
Da loven blev ændret med virkning fra 1. januar 1997, betragtede vi det i Enhedslisten som et om end lille fremskridt i anerkendelsen af fagbevægelsens medlemmers ret til at have indflydelse på deres egne løn- og arbejdsforhold.
Vores principielle holdning er, at urafstemninger om overenskomstfornyelser skal afgøres ved simpelt flertal, som tilfældet er ved andre afstemninger i det her land.
Men i mangel af bedre så var lovændringen i 1997 da et fremskridt.
De, der følger lidt med i arbejdsmarkedsforhold, kunne da også med glæde konstatere, at et mangeårigt fald i stemmedeltagelsen ved overenskomstfornyelser blev vendt til en stigning i 1998.
At der så samtidig var et rimelig klart nej i afstemningsresultatet, ja, det skyldes jo ikke afstemningsreglerne, men forligenes og mæglingsforslagenes indhold.
Når forslagsstilleren til det her foreliggende lovforslag vil have skruet tiden tilbage til før 1997 med henvisning til, at et såkaldt lille flertal af de stemmeberettigede medlemmer kan afvise et mæglingsforslag på vegne af flertallet af de stemmeberettigede, så er de ude i et skidt ærinde.
Skulle det måske være en bedre idé, at et mindretal af de afgivne stemmer skulle bestemme på flertallets vegne?
Det er desværre ikke altid, at folk gør brug af deres stemmeret hverken ved overenskomstfornyelser eller ved andre afstemninger.
Det skal være en målsætning også i denne her sammenhæng at fremme en så høj stemmedeltagelse som overhovedet muligt, bl.a. ved at de stemmeberettigede er på det rene med, at deres stemme har betydning - og det er jo det, der er afgørende - for det samlede resultat.
Afstemningsregler, der betyder en afgørelse ved almindeligt flertal, er den bedste løsning i den sammenhæng.
Og uanset hvad er det decideret udemokratisk, hvis vi lader dem, der ikke stemmer, være dem, der bestemmer. Til sidst skal den også med, forslagsstillernes betragtning om, at det skal være fagbevægelsens medlemmer eller deres valgte repræsentanter, der tager stilling til et forhandlingsresultat.
Ja, jeg er sikker på, at fagbevægelsens medlemmer og kompetente forsamlinger selv både kan og vil beslutte, hvordan afstemningsproceduren skal være inden for de enkelte forbund.
I Enhedslisten har vi også en mening om den sag.
Men den mening, nemlig størst muligt medlemsdemokrati i fagbevægelsen, fremfører vores medlemmer i deres faglige organisationer.
Vi vil altså med næb og kløer stemme imod det her.