Poul Qvist Jørgensen (S), 2002-10-23:
Jeg må indledningsvis udtrykke Socialdemokraternes tilfredshed med, at vi oven på den unægtelig hastige lovbehandling i foråret igen får lejlighed til at markere vores synspunkter i forhold til arkivloven.
Dog vil jeg gerne indskyde, at de drøftelser og de afgørelser, måske skulle jeg sige omgørelser, vi har set vedrørende Statens Arkivers placering og indretning sammen med den i øvrigt udmærkede høring, vi havde i går om samme emne, er medvirkende til at understrege, at arkivernes ordning og arkivloven er to sider af samme sag.
Så på den baggrund hilser vi det velkommen, at vi igen skal tage fat på arkivlovforslaget.
Vi er fortsat af den opfattelse, at det er ønskværdigt med endnu kortere frister for tilgængelighed end de foreslåede, men vi har egentlig megen forståelse for, at der er praktiske forhold og menneskelige hensyn, jeg tror, hr. Kim Andersen kaldte det privatlivets fred, der bør tages og vægtes højere end almindelig, meget lav tilgængelighedsgrænse.
Derimod synes vi ikke, vi i de før omtalte svar oplever nogen bevægelse hos ministeren, og derfor nødes jeg til ved denne genoptagelse af lovforslaget at gentage, at vi fortsat finder, at der er alt for mange gummiparagraffer i lovforslaget.
Der lægges op til en betydelig centralisering af magten hos ministeren.
Det er således alene ministeren, der - i hvert fald formelt - skal vurdere, om arkivalier kan få forlænget tidsfristen ud over de 20 år.
Trods mange og kvalificerede indvendinger i betænkning nr. 104 og i høringssvarene er det fortsat ikke lykkedes at få forslag op om etablering af en eller anden form for ankeinstans og få det indarbejdet i lovforslaget.
Jeg kan jo så notere mig, at heller ikke Venstre har flyttet sig på det spørgsmål.
Vi finder det altså særdeles betænkeligt, at ministeren udnævner sig selv til enesmagsdommer i disse få sager, og jeg skal meddele ministeren, at vi her har fat i et område, hvor vi fra Socialdemokraternes side vil være fast besluttet på at kræve en imødekommelse, for at vi kan stemme for den endelige vedtagelse.
Vi synes, det er dybt betænkeligt, at man undlader at åbne mulighed for en anke eller en prøvelse af diskutable afgørelser, også uanset at vi selvfølgelig ikke benægter de tal, som hr. Kim Andersen har offentliggjort, og som antyder, at det ikke er noget særlig stort problem.
Det er et stort problem i det enkelte tilfælde, og det er det, vi gerne vil have slået fast.
Vi finder også, at det fortsat ser ud, som om det offentlige som bruger - kommuner og amter osv. - får nogle ekstraudgifter i kraft af skærpede arkivbestemmelser.
Med den nye ikrafttrædelsesdato kan ministeren vel nå det i forbindelse med næste års kommunerunder. Det er fristende i denne forbindelse at spørge: Hvor blev de 5 mio. kr. af, der var afsat til screening?
Kan vi regne med den screening, der er nødvendig?
I det udvalgsarbejde, vi skal have, bliver vi nødt til at bearbejde og forholde os til, at ministeren lægger op til, at centrale myndigheder åbenbart efter egen vurdering og afgørelse kan beslutte sig for ikke at aflevere tingene, deres arkivalier, før der er gået op mod 30 år.
Som det blev sagt allerede ved førstebehandlingen i foråret: Hvad er så det hele egentlig værd?
Er vi ved at lave en lov, som myndighederne selv kan tolke og forvalte?
Det må vi have nogle bedre, nogle gode og entydige svar på, eventuelt som ministerens eget forslag til ændring af sit eget lovforslag.
Det bringer mig frem til at spørge kulturministeren: Hvorledes forestiller ministeren sig den videre procedure? Vil ministeren stille et antal ændringsforslag og i givet fald hvornår i processen?
Ligeledes skal jeg om lovforslaget i sin helhed gentage, hvad jeg sagde ved første behandling i foråret - og jeg citerer mig selv: »Jeg vil give tilsagn om, at vi med henblik på at skaffe forbedringer på de indlysende svage punkter i lovforslaget aktivt vil medvirke i udvalgsarbejdet.«