Ole Sohn (SF), 2006-01-12:
Indledningsvis vil jeg lige slå fast, at SF har været imod de rammer, der er blevet lagt for det offentlige forbrug, og det har vi været gennem en årrække, fordi vi mener, det er væsentligt, at det offentlige, herunder amterne og kommunerne, som står for en ikke uvæsentlig del af den offentlige velfærd, får mulighed for at imødekomme de ønsker om og nødvendige behov, der er for en ordentlig omsorg for børn, unge og ældre i kommunerne.
Når vi er med til at fremsætte dette beslutningsforslag, er det ikke ud fra et ønske om at diskutere nogle uenigheder, som er velkendte, men for at diskutere noget helt centralt for Folketinget, nemlig den måde, vi arbejder på.
Fttmo036.fm Page 2638
Friday, March 10, 2006 4:42 PM
Hr. Christian Wedell-Neergaard indledte med at beklage, at vi ikke i dag har kunnet muntre os i festligt lag med god forplejning et sted nord for København for at diskutere samarbejdet i Folketinget.
Det beklager jeg sådan set også, men det er jo også tæt på kernen i sagen.
Når vi ikke kan diskutere Folketingets samarbejde med regeringen under mere behagelige former, er det jo netop, fordi det ikke giver nogen mening.
Det giver ikke nogen mening at diskutere, når et flertal i Folketinget har demonstreret, at det ikke ønsker et egentligt samarbejdende folkestyre.
Så giver det ikke nogen mening at diskutere efterfølgende, hvordan vi kan samarbejde.
Det er det helt centrale.
Vi står altså ikke i en situation, hvor flertallet ikke kan få sin politik igennem.
Vi står i en situation, hvor de almindelige procedurer for at få offentlighed i forvaltningen og offentlighed i beslutningsprocessen, så borgerne, kommunerne, oppositionen og andre kan give deres holdninger til kende, inden flertallet træffer en beslutning, er sat ud af spillet.
Med tekstanmærkningen har man fjernet grundlaget for, at det er Folketinget, der træffer beslutningerne.
Et flertal har givet ministeren fuldmagt til at agere uden om Folketinget, og det er et så centralt brud på folkestyret, at hr. Christian Wedell-Neergaard ikke kan forvente, at det giver nogen mening at holde en konference om, hvordan samarbejdet Folketinget og regeringen imellem kan forbedres.
Jeg håber, det er almindelig forståeligt, at sådan hænger det ikke sammen.
Jeg kan selvfølgelig godt lige sige afslutningsvis, at finansministeren kom med en interessant fortalelse i starten.
Finansministeren indledte med at sige, at mindretallet var utilfreds med, at flertallet havde vedtaget en lov, som gav ham denne mulighed.
Nej, i så fald ville mindretallet ikke have været utilfreds, så ville det have erkendt tingenes tilstand.
Men det er finansministeren måske slet ikke klar over.
Måske tror finansministeren i virkeligheden, at det er en lov.
Det er det ikke, for så havde den jo været genstand for første, anden og tredje behandling i Folketinget.
Nej, det er en tekstanmærkning.
Måske er der sket det, som lederen af partiet Venstre – ja, det er han stadig væk, men da han alene var leder af partiet Venstre og ikke statsminister – da han i 2001 holdt en grundlovstale, sagde skulle være noget, som den regering, han kom til at stå i spidsen for, overhovedet ikke ville befatte sig med.
I grundlovstalen 2001 skosede han Socialdemokraterne for at »begynde at bruge statsapparatet som sit eget partiapparat, og det har betydet en endeløs række af eksempler på kammerateri, magtmisbrug og foragt for Folketinget.«
Tænk, det sagde den nuværende statsminister i 2001 om den forrige regering.
Han anklagede Socialdemokraterne for magtmisbrug og foragt for Folketinget.
Så er det, man i al enkelhed spørger: Hvad er det egentlig, den nuværende statsministers regering udviser over for Folketinget?