runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sandy Brinck (S), 2004-02-18:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge fru Eva Kjer Hansen, som jo ligesom startede legen med de ufinansierede løfter, forslag, ideer, eller hvad vi nu vil kalde dem: Hvordan går det med forslaget om, at børnefamiliernes problemer skal løses, ved at vi alle sammen skal have husholderske, som oven i købet skal skattefinansieres?
Sådan som jeg forstod det på den offentlige debat, var der heller ikke helt dækning for det i regeringssamarbejdet.
Det var ikke clearet af.
Jeg har i hvert fald ikke indtil nu hørt om noget finansieringsforslag.
Så en status over, hvor langt fru Eva Kjer Hansen er med sit soloinitiativ på den front.
Jeg kunne også godt tænke mig at vide: Fru Eva Kjer Hansen har flere gange ihærdigt talt imod pasningsgaranti her i salen.
Jeg forstår godt situationen, for som regeringsbærende parti bliver man nødt til at forsvare det, der står på regeringens dagsorden, og forsvare, hvorfor det og det ikke står der.
Men når det nu er kommet på socialministerens dagsorden, ændrer det så Venstres holdning
til pasningsgarantien, som er så væsentlig, for at forældre overhovedet har et sted at få deres børn passet?
Først vil jeg godt sige til socialministeren, at forklaringen på det med fripladsen kan man både finde i det skatteoplæg, som vi fremlagde forrige år, og i B 106 fra sidste år.
Det har nemlig indgået hele tiden, så det forøger ikke udgifterne.
Til fru Eva Kjer Hansen, som stiller spørgsmålet, om det ikke er rigtigt, at det er os, der har hævet den procentsats, som man må tage for børnepasning: Jo, det er fuldstændig korrekt.
Det gjorde vi for at få pasningsgarantien.
Det er vi faktisk meget, meget tæt på at have, og derfor kan det undre såre, at man ikke tager stikket hjem.
Vi fik 170.000 pladser på den konto, men det betyder ikke, at man bare skal fortsætte med skyklapper på derudad og ikke se på, hvad det er for et niveau, man kommer op på.
Der er det helt klart for os, at priserne er for høje.
Derfor har vi fremsat et forslag, og derfor er det finansieret.
I forhold til boligbeskatningen: Det er jo altid morsomt, at det her skal blive en skattedebat, men jeg synes, det er ret vigtigt at fastslå, at det sker på ingen måde, uden at det følges ad med den væsentlige lempelse af indkomstskatten, som ligger i vores skattereform.
Så synes jeg også, det er væsentligt at holde fast i, at der faktisk er et loft på stigningen.
Måske skulle man anbefale fru Eva Kjer Hansen at læse forslaget.
Der er et loft på 7 pct., som svarer nøjagtig til det, som regeringen har på grundskylden.
Til sidst og ikke mindst: Der er selvfølgelig en rabatordning for de laveste indtægter.
Så der er intet at komme efter.
Man skulle komme med sin egen finansiering først.
Den kunne vi diskutere.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-02-18:
Jeg vil gerne stille nogle spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører.
Jeg vil gerne bede fru Sandy Brinck om at bekræfte, at det var Socialdemokratiet, der sørgede for at hæve loftet på forældrebetalingen til 33 pct. Så vil jeg for det andet gerne spørge om det, som jeg var inde på i mit indlæg tidligere: Hvor meget er det, at børnefamilier, der bor i ejerbolig, skal påregne at skulle betale ekstra i boligskat, hvis Socialdemokratiet kunne få lov til at bestemme?
Endelig er mit tredje spørgsmål: Hvor meget vil de grønne afgifter igen komme til at stige?
Vil vi for en typisk LO-familie se en fordobling, som vi så det under Nyrupregeringen, eller vil fru Sandy Brinck i dag give en garanti for, at de grønne afgifter ikke kommer til at stige, hvis Socialdemokratiet får lov til at bestemme?
Eva Kjer Hansen (V), 2004-02-18:
Jeg vil gerne starte med at sige, at jeg synes, det var ærgerligt, at fru Sandy Brinck ikke nåede at kommentere det om de grønne afgifter, og om hun kunne give en garanti for, at de ikke kommer til at stige.
Det ville nok have været interessant for børnefamilierne, for når vi snakker om børnefamiliernes forhold og skat, er det, der betyder noget for børnefamilierne, hvilket økonomisk råderum de har. Hvis fru Sandy Brinck havde hørt nøje efter i de udmeldinger, jeg kom med i forbindelse med forslaget om at give mulighed for fradrag for en ung i huset, en hushjælp, eller hvad man nu kalder det, så sagde jeg i den forbindelse, at jeg ville bede skatteministeren om at lave en beregning af, hvad det måtte koste. Når jeg er lidt optaget af den idé, er det, fordi de velstillede familier i dag jo har økonomien til det, men det er straks vanskeligere for den almindelige børnefamilie at få økonomien til at slå til.
Derfor synes jeg, at vi skulle se på, om vi ikke kunne have samme ansættelsesforhold for f.eks. en hushjælp, som vi har på det øvrige arbejdsmarked.
Jeg er stærk tilhænger af pasningsgarantien, og jeg synes, det er helt rigtigt af kommunerne rundtomkring at indføre pasningsgaranti.
Der mangler endnu 21 kommuner.
Jeg har jo også noteret mig, at tidligere syntes Socialdemokratiet, at kommunerne skulle afgøre, om de ville indføre børnepasningsgaranti.
Til gengæld fik de så også mulighed for at hæve betalingen.
Men den aftale, som Socialdemokratiet indgik for bare 3 år siden, flygter man nu langt, langt væk fra.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-02-18:
Der er jo ingen, der har lovet, at politik skal være en let disciplin, men det bliver unægtelig lidt vanskeligere, når man ikke ved, om en minister udtaler sig som minister eller som folketingsmedlem eller som privatperson eller på sit partis vegne.
Vi glæder os over, at vi igen får sat fokus på børnene og på børnefamiliernes vilkår.
Vi glæder os også over, at regeringen igen og igen i hvert fald i ord har udtalt, at nu må vi se, om vi ikke kan gøre det lidt bedre. Statsministeren satte fokus på børn og børnefamilierne i sin nytårstale.
Jeg er enig i, at der også i denne her regerings tid er kommet konkrete handlinger, når det gælder børn og børnefamilier.
Det, der bare er problemet, er, at vi indimellem ikke er enige i de beslutninger, der bliver taget, og heller ikke i de ting, der har været lanceret her i vinterferien.
Lukkeloven har været nævnt.
Vi skal have butikkerne til at holde åbent i længere tid, så børnefamilierne kan få tid til at købe endnu mere af det, de ikke har brug for, men har man tænkt på dem, der arbejder i detailhandelen? Der er forslag om fradrag for hushjælp.
Det virker vældig sympatisk, men jeg tror ikke, at det flytter den store offentlige babysitning.
Jeg har nu mine tvivl om, om det er en fordel for børnene at få sådan en kommunalt ansat eller privat ansat babysitter til at brase ind i hjemmet der fra morgenen af.
Det er en af vores mærkesager, som regeringen har gennemført.
Vi stemte i øvrigt også for, så det må vi vel et eller andet sted være sammen om.
Så er der det om en pasningsgaranti fra barnet er 6 måneder.
I vores optik harmonerer det ikke rigtigt.
Hvad skal man med pasningsgaranti fra barnet er 6 måneder, hvis man har barselorlov i 12 måneder?
Er det ikke at bruge penge på noget, hvor de godt kunne være brugt på noget andet? Når jeg har nu ridset de her ting op, og jeg kunne fortsætte med læreplaner i børnehaverne, beskæring af børnefamilieydelsen osv., spørger jeg mig selv: Hvad med børnene?
Er der slet ingen, der tager hensyn til det at være barn?
Regeringen vil børnene det så godt, det vil vi vel alle sammen, men hvorfor sætter vi så ikke fokus på børnene?
Hvorfor agerer vi, som om familien er et problem og ikke en ressource, en værdi?
Hvordan er det at være barn i det her samfund?
Hvad er godt for barnet?
Er det godt for barnet, at man kan handle i butikkerne i længere tid?
Er det godt for barnet med en offentlig babysitter
Sådan kunne vi blive ved.
Jeg vil gerne, at vi i endnu højere grad kunne få sat fokus på børnene, så vi kunne skabe nogle gode rammer for børnene og nogle rammer, så familierne kan få mulighed for at prioritere.
Margrethe Vestager (RV), 2004-02-18:
Det, som SF jo har sat på dagsordenen i dag, er vel det, man kunne kalde regeringens kunne vi ikke gøre det
lidt bedre-politik.
Det er en kendt statsministerdisciplin at stille børnefamilierne goder i udsigt, og i den her sammenhæng med den nuværende statsminister er det goder, som ikke er finansieret, og som har karakter af ideer til diskussion, endda gamle ideer til diskussion.
forslag til at fylde statsministerens løfterigdom ud er jo gamle ideer.
Det er ideer, som var initiativer, SR-regeringen tog, og som vi meget gerne ser
den nuværende regering følge op på, da dens egne initiativer har været med til at lægge gift for dem
Det gælder både pasningsgarantien og muligheden for at bruge omsorgsdage til at passe syge børn.
Det, som vi måske ser som et problem, er ikke den gode diskussion, det er ikke de visionære forslag, det er snarere det, at ministerkappen jo hænger på; den kan man ikke lægge fra sig.
Uanset statsministeren, som tilsyneladende selv har fortrudt sine ord fra nytårstalen, må vælgerne, borgerne, få den opfattelse, at ministerens ideer og initiativer er klar til at blive gennemført.
Det er de jo sådan set også.
Pasningsgarantien er jo som sagt en SR-opfindelse, så det er vel egentlig bare at komme i gang.
Socialministerens reelt nye initiativ er forslaget om kommunale babysittere.
Den første tanke, der vel melder sig, er en sådan mere praktisk overvejelse: Skal faren og moren til et feberhedt barn lukke den kommunalt ansatte babysitter ind og så selv gå på arbejde, mens den fremmede passer barnet?
Er det befordrende for at være en engageret og åndeligt tilstedeværende medarbejder, at det er fremmede, der passer ens børn?
Det næste træk er vel så, at der skal være frit valg af børnepassere til syge børn, så kommunen skal godkende private udbydere af pasning af syge børn i hjemmet.
Det er jo den model, vi plejer at få.
Socialministeren og statsministeren skaber forventninger, store forventninger.
Er det virkelig liberal politik at udvide viften af tilbud til almindeligt velfungerende og hårdtarbejdende børnefamilier?
Er det liberal politik at gøre børnefamilierne til ofre for deres eget liv?
De allerfleste børnefamilier i Danmark har det godt.
Det er ikke synd for dem, det er ikke synd for os.
Vi har ikke brug for kommunalt ansatte børnepassere, vi har brug for støtte til at organisere os på den måde, som det nu er rimeligt, frem for at velfærdsstaten igen trænger ind i det private hjem, så børnefamilierne skal bruges i et politisk spil, hvor man skal tage sig af os.
Egentlig tror jeg, at de fleste vil have sig det frabedt.
Den måde, vi håndterer respekten for forsørgeres valg på i dag, er gennem børnechecken, som vi synes har både sociale og liberale sider, et socialt syn på forskellen mellem forsørgere og ikkeforsørgere og et liberalt syn, fordi familierne faktisk selv kan disponere.
Noget af det mest centrale i vores velfærdssamfund er måske respekten for, at den enkelte kan disponere, frem for at der ansættes flere kommunale til at tage sig af vores børn, når vi måske egentlig gerne selv ville gøre det.
Villy Søvndal (SF), 2004-02-18:
Hver morgen når jeg står op, overvejer jeg, hvad det i dag vil være muligt at rose regeringen for, og jeg skal bekende med det samme, at det ofte ligger lidt tungt.
Tilsvarende stor blev så min glæde her i vinterferien, da ministeren soleklart ridsede ting op, som jeg kunne genkende på den måde, at det var ting, SF tidligere havde fremsat, og jeg tænkte: Hvor er det dejligt.
Hvor er det dejligt, at der er
den nye vilje i regeringen til at iværksætte nogle børnepolitisk positive tiltag.
Det er klart, at stor blev min skuffelse også, da jeg læste både vicestatsministerens afvisning af pasningsgaranti i går i spørgetiden, og endnu mere, da jeg så statsministerens udmelding, som i virkeligheden vel var en meget kraftig irettesættelse af socialministeren.
Det er klart, at det ligger i SF's natur at slå ring om nogle, når de er voldsomt pressede, hvis de i øvrigt var ude i en god sags tjeneste.
Når der så kom en forhindring som statsministeren, der ikke ville give lov til de ting, som jeg tror socialministeren ville af et godt hjerte, er det så ikke netop i sådan en situation, at socialpolitisk interesserede skal slå ring?
Man kan sige, det er et tilbud; socialministeren kan svare på det senere.
, og når SF blev så glad, var det, fordi der er et kolossalt behov for den nyorientering, som socialministerens udmeldinger var udtryk for, bl.a. på prisområdet, hvor det er urimelig dyrt at få passet børn.
Det betyder, at småbørnsforældre i stadig stigende grad bliver presset hjemmefra for at slæbe pengene hjem, så de kan betale de dyre takster.
Det drejer sig også om kvaliteten af dagtilbuddene, der bliver forringet, som jeg dokumenterede tidligere, i en periode, hvor vi taler om nye opgaver også til institutionerne i form af at bryde den negative sociale arv.
Det drejer sig om omsorgsdage til småbørnsfamilier, hvor vi fremsætter et forslag om en times tid, som jeg bestemt regner med socialministerens tilslutning til på linje med et forslag om pasningsgaranti, for de er jo som talt ud af socialministerens hjerte.
Endelig vil jeg også spørge socialministeren: Når det ikke virker at sætte folk ned i takster, når de ikke kommer i arbejde af det, er socialministeren så enig i, at det betyder, at vi anbringer en meget stor gruppe i en fattigdomsfælde, som de ikke kan komme ud af, og som betyder, at de børns muligheder i livet er meget færre, end de ellers ville have været, og at det kan være med til negativt at forstærke den negative sociale arv? Deler socialministeren SF's bekymring?
Jeg håber meget, at ministeren vil komme med nogle forpligtende svar, og jeg kan love ministeren fuld støtte til at tilbagevise de mænd, der forsøger at indskrænke socialministerens handlefrihed.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-02-18:
Der er mange ender, der skal hænge sammen i en travl hverdag.
Derfor er det for os i Det Konservative Folkeparti vigtigt, at børnefamilierne har fleksible forhold, så de har mulighed for at indrette sig, som det bedst passer til den enkelte familie.
Vi har med den konservative socialminister i spidsen gennemført flere mere fleksible pasningsmuligheder: privat i hjemmet eller i en anden kommune end bopælskommune, tættere på mors eller fars arbejde eller måske på den anden side af en nærliggende kommunegrænse, og ikke mindst har vi forlænget barselorloven og gjort den mere fleksibel.
De Konservative lægger stor vægt på også her, at den enkelte familie selv skal kunne vælge, hvem der tager orloven, og hvornår man tager den.
Hvis familien reelt skal have frit valg, skal der nemlig mere til.
Derfor ønsker De Konservative en fuldstændig pasningsgaranti for at give forældrene det reelle valg mellem arbejde og orlov.
Der er mange andre vigtige spørgsmål at tage fat på.
Hvordan sikrer vi os, at daginstitutioner indrettes sådan, at de bedst tilpasses de pasningsbehov, der er i den enkelte familie?
Hvordan sikrer vi os, at børn kan blive passet, når de er syge?
Børnefamilierne er jo desuden nogle af dem, der rammes hårdest af de mange grønne afgifter, som den tidligere regering i et tæt samarbejde med Socialistisk Folkeparti har gennemført, men skattestoppet betyder jo så heldigvis, at der nu er sat en stopper for stigningerne dér.
De Konservative ved nemlig godt, at det f.eks. kræver mere vand, flere bade, mere rengøring og mere vasketøj, når der er børn i familien, nødvendigheder, som den tidligere regering og SF straffede og derfor ublu lod familierne betale ekstra for.
Det sidste område, som De Konservative lægger meget vægt på, er at hjælpe de udsatte børnefamilier til så vidt muligt selv at kunne varetage deres egne opgaver, så familien ikke bliver splittet, ved at barnet f.eks. må anbringes uden for hjemmet.
Med tidligere indsats og mere inddragelse af familien og det nære netværk i de her situationer kan flere børn forhåbentlig i fremtiden få en tryg og god opvækst med den biologiske familie. For De Konservative er det vigtigt at fortsætte også i dette spor, da vi så vidt muligt ønsker at sikre børn ikke bare en tryg opvækst, men en tryg opvækst i deres naturlige rammer og, i det omfang det overhovedet kan lade sig gøre, i familien.
Pia Kristensen (DF), 2004-02-18:
Med al ære og respekt kvitterer Dansk Folkeparti for regeringens interesse for børnefamilierne, for vi synes, det er meget positivt, at børnefamiliens vilkår bliver sat på dagsordenen.
Jeg kunne jo så passende afslutte mit indlæg her, men det gør jeg ikke, for jeg må medgive, at jeg er forvirret.
Vi er bekymrede, fordi regeringen ikke kommer med et samlet og et helt klart udspil, der viser, hvad man vil gøre for at forbedre børnefamiliernes vilkår. Vi er forvirrede, fordi de to regeringspartier melder forskelligt ud til Folketinget og den danske befolkning.
Både fra V og K er der i de forløbne uger kommet markante meldinger på børneområdet.
Først går Venstres socialordfører ud med et forslag om, at forældre skal have et skattefradrag for at ansætte en hushjælp.
Umiddelbart er det da en løsning, men vi må spørge: Hvem får glæde af det?
Det gør de velstillede og bestemt ikke den enlige forsørger.
Venstres arbejdsmarkedsordfører foreslår, at det vil lette børnefamiliernes hverdag, hvis alle læger holder søndagsåbent.
Dansk Folkepartis konklusion på det er tre gange spørgsmålstegn.
Endelig kommer socialministeren med et udspil, et idékatalog med flere forslag til forbedringer.
Ja, hvis man ikke er forvirret, så bliver man det, for det virker, som om der er støj på ledningen mellem de to regeringspartier.
V og K er uenige om de forskellige forslag og ligeledes om finansieringen.
Dansk Folkeparti mener, det er uheldigt, at regeringspartierne ikke er enige om et fælles udspil og også om finansieringen.
Derfor vil vi spørge socialministeren, om det ikke virker uheldigt at offentliggøre et idékatalog, der opererer med en række forslag til forbedringer af vilkårene for børnefamilierne, inden finansieringen er på plads.
Og finder ministeren ikke, at det ville have været mere hensigtsmæssigt at afvente regeringens udvalgsarbejde, som skal belyse, hvordan børnefamilierne kan få bedre vilkår, og så først herefter komme med forslag til et samlet og klart udspil? Et andet og meget vigtigt spørgsmål er: Hvordan vil regeringen sikre bedre vilkår for de enlige forsørgere?
Det er afgørende for Dansk Folkeparti, at netop denne gruppe tilgodeses i regeringens udvalgsarbejde.
Vi mener faktisk, det er den gruppe, der har det allerstørste behov for en håndsrækning.
Sandy Brinck (S), 2004-02-18:
For eftertiden er vi nok en del, som vil modtage socialministerens forslag med et »Ja, ja, lad os nu se« efter at have oplevet den sidste uges tur rundt i manegen.
Men jeg vil godt sige, at det jo altid er rart, når man vinder gehør for sine synspunkter, som vi jo igennem lang tid har forsøgt at få på dagsordenen, og det er selvfølgelig også rart, når sympatien findes på regeringsbænken.
Men jeg blev ærlig talt
lidt overrasket, og overraskelsen skyldes ikke alene, at socialministeren jo gang på gang har afvist en problemstilling her i salen, når vi har bragt den op, bl.a. pasningsgarantien.
Nej, overraskelsen skyldes i endnu højere grad, at regeringen for bare et par måneder siden vedtog en finanslov, som forværrede børnefamiliernes vilkår.
Hele 170 mio. kr. går i dette år fra børnechecken til finansministerens kasse, og beløbet stiger år for år.
500 mio. kr. blev der sidste år sparet på daginstitutionerne.
Derfor kan man jo selvfølgelig godt glæde sig over socialministerens pludselige omsorg for børnefamilierne, men glæden er noget svækket af, at regeringspartnerne i Venstre straks meldte fra, at forslagene fra ministeren ikke var finansieret, og at statsministeren i går skældte ud og mindede ministrene om, at der skal være dækning både politisk og økonomisk for deres udspil - og det var jo med klar adresse til bl.a. socialministeren.
Det ser mildt sagt lidt sort ud for socialministerens forslag, men fra mig skal der lyde al mulig held og lykke i den interne kamp.
Jeg må også sige, at jeg synes måske, statsministeren er lidt ondsindet, når han sådan skælder ud på socialministeren, som han gjorde i går, fordi statsministeren jo selv holdt en nytårstale med pæne ord om børnefamilierne, og det var bare få uger efter, at man havde vedtaget en finanslov, hvor børnefamilierne fik regningen.
Pæne ord uden handling er ikke kønne, men pæne ord, efter at man har handlet helt modsat, er manipulerende.
Vi vil have pasningsgaranti efter barnets 6. måned, og vi vil have et loft over forældrebetalingen på 1.000 kr.
Prisen for pasning er mange steder over 3.000 kr.
En vuggestueplads koster i dag i gennemsnit 2.600 kr.
Det synes vi er mange penge.
Det synes vi er et problem.
Vi har også oplevet, at socialministeren i avisernes spalter har givet udtryk for, at det er et problem, men når vi så spørger her i Folketingssalen, så er der slet ikke noget problem, så ændrer billedet sig og regeringen vil ikke gøre noget.
Det er jo den slags oplevelser, som gør, at ministerens seneste udmeldinger virker noget luftige.
Derfor er vores bud 1.000 kr. for pasning og pasningsgaranti.
Villy Søvndal (SF), 2004-02-18:
Udgangspunktet for debatten er regeringens nye interesse for børnefamiliernes vilkår.
Bortset fra forlængelse af barselorloven har regeringens børnepolitik som bekendt hovedsagelig bestået af nedskæringer og forringelser.
Daginstitutionsområdet mistede sidste år 0,5 mia. kr., i år blev det beskåret i 70 pct. af de danske kommuner, og endnu værre ser det ud for de udsatte børn.
Situationen forværres yderligere af, at regeringen så dramatisk forringer vilkårene for de økonomisk dårligst stillede børnefamilier.
Derfor bliver det i dag interessant at erfare, om regeringen med statsministerens og socialministerens udmeldinger er på vej til et brud med den førte politik, f.eks. ved at gøre noget ved de priser, der stiger så dramatisk, at familierne må bruge stadig mere tid for at slæbe pengene hjem for at betale daginstitutionerne.
Statsministeren var i sin nytårstale inde og tale om børnefamilierne, der har rasende travlt.
Hvad vil regeringen stille op med det?
Det forhold, at tilbuddene beskæres i daginstitutionerne med mindre åbningstid, mens arbejdsmarkedet bevæger sig i modsat retning i retning af større fleksibilitet, hvad vil regeringen stille op med det?
At dagligdagen er svær at få til at hænge sammen i ekstraordinære situationer, f.eks. i forbindelse med børns sygdom eller andre ekstraordinære situationer, hvad vil regeringen gøre ved det?
At de økonomisk dårligst stillede også er dem, der er forsørgere og får deres økonomi så dramatisk forringet under den her regering, hvad vil regeringen gøre ved det? Regeringen er kommet med nogle strøtanker i den offentlige debat, der i hvert fald indtil i går tydede på en gryende erkendelse af, at de nuværende forringelser på børneområdet må høre op.
Jeg er sådan lidt usikker på - også derfor er debatten i dag jo interessant - hvad statsministeren i går mente med, og jeg citerer fra hans pressemøde, »... at der er en almindelig forventning i offentligheden om, at de udspil, der kommer fra en regering, kan gennemføres og finansieres.«
Hvad mente statsministeren med det?
Betyder det, at alle de smukke tanker er skudt i grus, at det netop var strøtanker, som man ikke skal forvente - hvis man ikke vil skuffes - bliver gennemført. Besvarelse