Frank Jensen (S), 2000-10-12:
Jeg vil gerne starte med at takke ordførerne for endnu en, synes jeg, positiv modtagelse af lovforslagene, som også gjorde sig gældende sidst, vi behandlede dem her i Folketinget, nemlig den 1. marts 2000.
Jeg kan fuldt ud tilslutte mig de ordførere, der har fremført synspunkter om, at det er nødvendigt, når vi lovgiver på et så følsomt område, som jo vedrører os alle, nemlig børneloven, at vi så giver os den fornødne tid til at sikre, at den lovgivning, vi ender med at skulle vedtage, har fået en så grundig behandling som overhovedet muligt.
Lovforslaget her bygger jo på en meget grundig betænkning fra Børnelovsudvalget.
Og Børnelovsudvalget har jo været meget langt omkring også i sine undersøgelser forud for den grundlæggende revision, vi her foretager af reglerne om faderskab m.v. Som flere ordførere har været inde på, er der jo på de lange stræk meget stor enighed blandt partierne om den modernisering af den gældende pater est-regel, at registrering af ægtemandens faderskab i forbindelse med fødsel skal forenkles og moderniseres, sådan som det sker med lovforslaget her.
Også det, som vi åbner op for med lovforslaget, nemlig at ugifte forældre i forbindelse med fødsel kan få en mands faderskab registreret, uden at der rejses faderskabssag, og at det kan ske, hvis parterne erklærer, at de sammen vil varetage omsorgen og ansvaret for barnet, er jo ting, som i en praktisk sammenhæng er fornuftige, også principielt set ud fra det faktum, at i dag fødes 50 pct. af alle børn af ugifte, samlevende par.
Der er to temaer, som ved førstebehandlingen i dag har optaget Tingets tid, som også gjorde det ved førstebehandlingen den 1. marts 2000 og også i den efterfølgende mediemæssige debat, der har været om lovforslaget, nemlig moderens oplysningspligt og faderens søgsmålsret, som vi her lægger op til.
Jeg forstår til fulde, at der i partierne kan være en debat om de her to temaer, og det har der jo også været i offentligheden.
Målet er her via rådgivning og via vejledning i statsamtet at motivere kvinden, hvis det overhovedet er muligt, til at fortælle, hvem der kan være, eller hvem der er far til hendes barn.
Og alle ordførere har jo givet udtryk for det synspunkt, at det er ønskeligt, at vi ved, hvem der er barnets far, fordi barnet på et tidspunkt i sin opvækst vil stille det spørgsmål til sin mor eller forsøge gennem myndigheder at få oplyst, hvem der er dets far.
Det ser vi jo i meget vidt omfang, når det drejer sig om adoptivbørn.
Man søger af fuld kraft bl.a. via myndighederne at finde frem til ens biologiske ophav, og der er alle ordførere jo enige i, at det må være udgangspunktet: at finde frem til, hvem der er far til barnet.
Vi er altså enige om, at der ikke skal sanktioneres straf, for der kan jo være helt legitime grunde til, at kvinden ikke kan oplyse, hvem der er far til barnet, sådan som flere ordførere også har påpeget.
Men her er det så, at praksis i dag, lovgivningen i dag og reglerne i dag jo tilsiger, at det er statsamtet, der administrativt kan fritage en kvinde fra oplysningspligten.
Det sker jo så som sagt i 100 sager, og der er så 50 sager, hvor man i dag sender sagen videre til politiet med ønske om at få udstedt et bødeforlæg.
Det er det, vi ophæver hermed.
Vi siger altså, at det er vejledning, at det er rådgivning.
Hvis kvinden så udebliver fra den vejledning i statsamtet, eller hvis kvinden kommer, men ikke ønsker at videregive oplysningen, og hvis statsamtet via de oplysninger, der bliver givet, har en fornemmelse af, at kvinden altså dækker over faktisk viden, ja, så er det, at sagen kan videregives til retten, og så er det, at retten kan bruge de almindelige vidnepligtsregler.
Vi forudser jo, at også retten i de her sager vil tage de nødvendige hensyn og have den samme praksis i forhold til kvinderne, som den har i dag.
Det er altså det, der kommer, inden sagen videregives til domstolene, som er det helt centrale.
Det er den rådgivning og vejledning til kvinden, som forhåbentlig kan få antallet til yderligere at falde blandt dem, som ikke ønsker at oplyse faderskabet, men som godt ved det.
Jeg er åben over for, at vi under udvalgsbehandlingen fortsætter med at drøfte det her meget indgående, og kan vi finde på noget end det, Børnelovsudvalget her har fundet på, så er jeg naturligvis åben over for det. Jeg har bare svært ved at se, hvordan vi ellers kan skrue det sammen, medmindre man ønsker at opretholde, at det skal være den administrative myndighed, der kan give en fritagelse for oplysningspligten.
Det mener jeg ud fra en retssikkerhedsmæssig vinkel kan være betænkeligt.
Det andet tema i debatten har været faderens søgsmålsret, og jeg forstår selvfølgelig også godt de betænkeligheder, som nogle af ordførerne her har givet udtryk for: Kan vi nu opleve en stigning i sager af chikanøs karakter, hvor en mand forsøger at bryde ind i et udmærket samliv eller ægteskab for i chikanøst øjemed at skabe uro her?
Jeg er her enig i det, fru Inge Dahl-Sørensen sagde, også på baggrund af de erfaringer, vi har fra Norge, som jo har haft den her lovgivning siden 1997, at det må være et teoretisk problem, vi her taler om, for den chikane kan en mand jo også udfolde i dag ved at sende breve, ved at lade rygterne sive osv.
Så jeg tror ikke, at vi ved, at der her gives en formel søgsmålskompetence, vil komme til at opleve et videre omfang af chikanøs optræden.
Det, der for mig og for regeringen her har være afgørende for fremsættelsen af lovforslaget, har været, at vi jo i realiteten her løser et problem for de mange samlevende par, hvor kvinden bliver gravid, og hvor de går fra hinanden inden barnets fødsel, for dér står den mand jo fuldstændig på herrens mark uden mulighed for at få fastlagt faderskab.
Og udgangspunktet her er altså som sagt, at det er 50 pct. af alle børn, der fødes i ikke samgifte parforhold.
Derfor er der her en langt større sag end den chikanøse tilgang til det, nemlig at hjælpe de fædre til faktisk at have den retlige ligestilling til, at det ikke kun er moren, der kan anlægge en faderskabssag, hvis de går fra hinanden inden barnets fødsel, men at faren har en ligestilling her i efterfølgende at kunne anlægge en faderskabssag.
Jeg tror, når vi kommer ind til kernen af det, at de partiers ordførere, der har udtrykt betænkelighed ved at tage det her skridt, måske vil kunne komme til at se noget mere nuanceret på det initiativ, vi her tager, hvis man får den drøftelse med sin folketingsgruppe, for jeg tror, at de fleste er enige om, at målet nemlig er, at barnet også i de familier, hvor far og mor ikke er gift, og hvor pater est-reglen jo altså ikke gør sig gældende, medmindre vi får gennemført det her lovforslag og man kan få fastlagt faderskabet på den nye, meget praktiske måde her, kan få to forældre, og at faderskabet kan blive fastlagt i langt de fleste sager. Så jeg ser frem til med den positive modtagelse, som
partierne har givet lovforslaget her i dag, at vi får en konstruktiv og god udvalgsbehandling, og at lovforslaget kan vedtages i indeværende samling.