Lene Espersen (KF), 1999-05-11:
Jeg tror, der skal rigtig meget til, for at Enhedslisten bliver stillet tilfreds med internationalt samarbejde.
Men det er da temmelig bekymrende, at Enhedslisten ikke kan komme op med noget, der er bare lidt mere konstruktivt, hvis man skal have effektive internationale organisationer.
I modsætning til Enhedslisten mener Det Konservative Folkeparti nemlig, at der er god grund til både at være glad for og tilfreds med den udvikling, der har været på frihandelsområdet helt generelt i de sidste 50 år, først i GATT-regi og senere hen i WTO-regi.
Vi mener, det er positivt, fordi det jo har givet historisk lave toldsatser; det har givet øget markedsadgang, og samtidig har man fået drejet handelspolitikken væk fra kun at være sådan et spørgsmål, der alene handlede om frihandel, til at det nu også omhandler andre områder, nemlig miljøpolitik, konkurrencepolitik, forbrugerbeskyttelse og arbejdstagerrettigheder.
Og det er selvfølgelig væsentligt, fordi man efter Det Konservative Folkepartis mening faktisk overhovedet ikke kan tale om fri konkurrence og om lige markedsvilkår, hvis ikke man samtidig sørger for at have et fælles sæt spilleregler at bygge det op omkring.
Jeg synes også, det er væsentligt at få understreget, at WTO er en positiv nyskabelse i international politik, og her tænker jeg først og fremmest i forhold til tvistbilæggelsessystemet, som jo altså har gjort, at man har kunnet behandle en lang række flere sager tilfredsstillende i løbet af en kortere periode. GATT-systemet behandlede 194 sager i alt fra 1947 til 1994, og WTO har allerede på nuværende tidspunkt behandlet mere end 100 tvister.
Og selv om man altså i bund og grund er nået langt, så mener Det Konservative Folkeparti, meget i lighed med det, som Venstre har sagt tidligere, at der er områder, der trænger til at blive udbygget. Og jeg vil også godt tage fat på de to meget uheldige sager, der i dag bliver behandlet i WTO's tvistbilæggelsesorgan, og som har medført, at EU har sat sig selv i et særdeles negativt lys, nemlig banansagen og hormonsagen.
Der er godt nok tale om to vidt forskellige sager, men noget af det, jeg mener der er væsentligt at få understreget, som går igen, er jo den udprægede mangel på dialog mellem tvisternes parter, som synes at være tilfældet.
I banansagen har Europa-Kommissionen jo nærmest optrådt som de velkendte aber, der både er døve, blinde og stumme, og har intet gjort i den 15-måneders-periode, der er til rådighed for at finde en løsning.
Og i hormonsagen er EU på vej til at skade sin egen troværdighed, idet man altid har lagt vægt på de videnskabelige beviser.
Man kan ikke fravige disse principper, og her har man altså valgt at bruge andre metoder, og det synes jeg er ganske beklageligt.
Jeg mener ikke, at vi kan have et seriøst internationalt samarbejde, hvis ikke troværdigheden og dokumentationen omkring det er bygget op af videnskabelige beviser.
Men naturligvis skal man have mulighed for at undersøge noget til bunds, før man siger ja til det.
Det er selvfølgelig også helt klart. Under alle omstændigheder ser vi altså gerne, at tvistbilæggelsessystemet bliver forbedret, og det, vi konkret vil foreslå, er, at der ikke går 15 måneder, før man begynder at tale med hinanden.
Vi så gerne, at man på et tidligere tidspunkt blev tvunget til forhandlingsbordet og udvekslede synspunkter med henblik på at finde en løsning.
Vi synes også, det er meget væsentligt i højere grad at få inddraget forbrugerhensyn og miljøvinkler, da vi jo kan se, at det er nogle af de områder, hvor der nok også er lagt op til de største konflikter, hvis ikke man sørger for at få et fælles regelsæt.
Men vi mener også, at der fortsat er behov for at bruge mange kræfter på yderligere liberaliseringer af de mest støttede dele af erhvervet i verden, nemlig sådan noget som landbrugspolitikken, hvor vi skal have sænket de produktionsrelaterede støttesatser yderligere.
For dermed er vi allerbedst i stand til at hjælpe ikke mindst udviklingslandene til at forbedre markedsadgangen og få bedre konkurrencevilkår.
Endelig ser vi også gerne, at WTO som organisation bliver mere åben og gennemsigtig.
Vi mener, det er af afgørende betydning for den folkelige tilslutning og den folkelige forståelse for WTO, at beslutningsprocessen bliver mere gennemskuelig, og at der åbnes op for yderligere inddragelse af NGO'er og andre parter i processen.
Og vi er meget tilfredse med den vedtagelse, som vi selv er medforslagsstillere til, og ser frem til en forhåbentlig god og udbytterig konference.