Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-06-03:
For ligesom at starte med noget positivt vil jeg da starte med at glæde mig over, at vi kan se frem til en afskaffelse af starthjælpen – vel at mærke, når vi får et regeringsskifte.
Det giver da i hvert fald en vis form for håb for fremtiden.
Desværre kan jeg ikke undre mig over, at regeringspartierne og Dansk Folkeparti holder fast i, at en del af befolkningen fortsat skal leve af et beløb, der svarer til mellem halvdelen og tre fjerdedele af, hvad Forbrugerinformation kalder et discountbudget.
Der har været en tendens i denne her debat til, at den er blevet en form for talkrig, og at de menneskelige aspekter gemmes væk bag ved procenter og beregningsmetoder.
Det siger jeg ikke, fordi jeg skal underkende, at vi selvfølgelig skal vide, hvad vi taler om, inklusive om starthjælpen har betydning for, om folk kommer i arbejde eller ej.
Det er også derfor, jeg efter bedste evne har forsøgt at sætte mig ordentligt ind i den rapport, som Integrationsministeriet og Beskæftigelsesministeriet fik lavet om virkningerne af starthjælpen, en rapport, som desværre, og det kan undre en, ikke kan sige noget som helst om, hvor mange der kom i arbejde.
Det kan specielt undre, når der i bemærkningerne til lovforslaget om indførelse af starthjælpen stod, at en væsentlig grund til og en væsentlig forudsætning for, at det forslag havde positiv betydning, var, at det rent faktisk bragte folk i arbejde.
3 år efter står vi i en situation, hvor regeringen ikke kan svare på spørgsmålet.
Jeg synes, det er dårligt, jeg synes, det er beklageligt, men jeg synes også, det understreger, at det måske i virkeligheden er sådan, at man som udgangspunkt bare siger, at vi har nogle mennesker, som vi sætter ned i ydelse, og så håber vi på, at de på en eller anden måde finder sig M046S3931.fm Page 3990
Friday, September 16, 2005 10:38 PM
et arbejde, uden at vide, om de gør det, uden at vide, om det hjælper, og uden at vide, om det ikke i virkeligheden betyder, at folk bliver så fattige, at de ikke har mulighed for at tage del i samfundslivet og blive en integreret del af det her samfund.
Jeg vil godt slå fast, at uanset om det er 15, 20 eller 30 pct. af starthjælpsmodtagerne, som i løbet af 2 år er kommet i arbejde, så er livet på starthjælp den barske virkelighed for mere end 3.000 voksne og et ukendt antal børn.
Alt for stor en del af debatten om starthjælp har også været baseret på, hvordan verden ser ud fra den anden side af bordet.
Skiftende integrationsministre har snakket med borgmestre og kritiseret de kommunale sagsbehandlere, som om det var deres skyld, at der ikke var job nok.
Men hvad så når starthjælpsmodtagerne får ordet?
Jeg har faktisk ulejliget mig med at snakke med nogle af de mennesker, som har været ramt af de her ydelser, deltaget i et møde, hvor over 80 voksne starthjælpsmodtagere og deres børn fik mulighed for at tage ordet og sige deres uforbeholdne mening om, hvordan deres liv på starthjælp så ud.
Man kan sige, at starthjælpsmodtagerne gennemgående giver udtryk for på den ene side at være meget, meget kede af og egentlig være lidt skamfulde over den situation, de står i, og på den anden side at være vrede på systemet.
Hvis der er nogen, der tror, at det er godt for integrationen, må de tro om igen.
Til slut vil jeg sige, at debatten om starthjælp egentlig meget godt illustrerer forskellen på holdningerne mellem regeringen og Dansk Folkeparti på den ene side og oppositionen på den anden side.
Regeringen siger: Lave ydelser bringer flere i arbejde.
Man kunne sige, at det, hvis det virkelig var rigtigt, jo ville være naturligt for regeringspartierne at foreslå generelt lavere ydelser for alle arbejdsløse, med andre ord at tone rent flag i stedet for hele tiden at pakke besparelserne ind i snak om særlige grupper, som skal have et særlig kærligt spark.
Jeg tror egentlig, at det mest ærlige er, når hr. Søren Krarup siger, at man ikke bare kan komme rejsende fra den anden ende af jordkloden og være ligestillet med danskerne.
Over for det vil jeg fastholde, at forudsætningen for, at vi alle sammen bliver en integreret del af samfundet og arbejdsmarkedet, er, at man har nok penge til både mad og sociale aktiviteter, og det giver starthjælpen ikke mulighed for.