Henrik Dam Kristensen (S), 2002-11-05:
EU's landbrugspolitik er en dyr fornøjelse.
Det er den både for Fællesskabets forbrugere og for verdens fattigste fødevareproducenter.
EU's landbrugspolitik koster over 300 mia. kr. om året.
Det svarer til ca. halvdelen af det fælles budget, og den er rettet imod blot 4 pct. af Unionens indbyggere.
At det så samtidig er den mest velbeslåede del af EU's fødevareproducenter, der modtager den største del af landbrugsstøtten, viser egentlig kun, hvor grotesk det hele er.
Når jeg starter med den konstatering, er det ikke, fordi jeg er imod den aftale, der blev indgået på topmødet i Bruxelles i forrige uge, for det er den, der baner vejen for den udvidelse, som er det allervigtigste.
Men jeg vil gerne understrege, at nogle af de nuværende EU-lande, der i dag modtager mest støtte, også tog deres opbakning til udvidelsen ret dyrt betalt. Derfor har det også været helt afgørende, at både statsministeren i kommentarer efter topmødet i Bruxelles og fødevareministeren her i dag klart har givet udtryk for, at Berlinaftalen fra 1999 står uantastet.
Og sagt til hr. Keld Albrechtsen og hr. Jørn Jespersen: Det er måske der, man skal tage sit udgangspunkt for også at forstå bl.a. forslaget til vedtagelse, der ligger her i dag.
Jeg skal vende tilbage til det.
Men Berlinaftalen står uantastet, hvilket er helt afgørende.
EU's landbrugspolitik rammer ikke blot skatteyderne, men også forbrugerne.
Faktisk har vi en beregning fra OECD, som viser, at vi har en merpris på vores fødevarer, som ligger mere end 27 pct. over det niveau, vi ellers ville kunne have nøjedes med, hvis ikke vi havde den kraftige, direkte støtte.
Så der er ingen tvivl om, at den er dyr, og for en ganske almindelig dansk familie er det i omegnen af 7.500 kr., den koster ekstra om året. Derfor er der selvfølgelig et ganske akut behov for en reform af EU's landbrugspolitik, og det skal ses i sammenhæng med, at der også er begrænsede budgetmuligheder i EU.
Vi ved alle sammen, at vi indbetaler 1,27 pct. af medlemsstaternes samlede BNP, og når man så på forhånd til landbrugspolitikken har brugt halvdelen af budgettet, så er der ikke så meget til alle de andre fællesskabsområder, som vi gerne vil gøre noget for. Også i forhold til omverdenen volder landbrugspolitikken problemer.
For det første skal der ikke være nogen som helst tvivl om, at dette forslag til vedtagelse tager afsæt i, at Danmark skal præge de kommende debatter om landbrugspolitikken positivt, når det gælder afvikling af støtten.
Vi havde op til topmødet i Bruxelles denne situation, at der var fire lande, som ønskede afvikling af støtten og ønskede at få sat nogle klare markeringer ind i forhold til topmødet i Bruxelles.
Der var 11 lande, som var mere henholdende.
Efter vedtagelsen af forslaget til vedtagelse i dag står det nu 5-10, for nu er Danmark på det hold, som ønsker en hurtig og direkte afvikling af støtten.
Det er det, der står i punkt et.
Det andet, som er helt afgørende, er, at Danmark med forslaget til vedtagelse forpligter sig til, når det gælder WTO-forhandlinger, at spille en konstruktiv rolle og er med til at sørge for, at EU's prioriteter er afviklingen af subsidier.
Dermed kan vi gøre noget ekstraordinært også for alverdens allerfattigste lande.
Endelig er der en afkobling, som ministeren var inde på
Og det andet sidste, jeg skal sige her, er, at vi i hele landdistriktspolitikken bruger den del af EU's landbrugsstøtte, der vil være tilbage - for det vil der være, det ønsker vi i hvert fald som parti - til at sikre, at der bliver bedre miljøpolitik, bedre forbrugerpolitik, bedre dyrevelfærdspolitik og de ting, der så præcist er angivet her i punktet i forslaget til vedtagelse.
Det sidste punkt på dagsordenen er, at vi skal arbejde for, at »Everything but Arms«-aftalen med de 48 fattigste lande, hvor der nu er en aftale om, at de fra 2009 skal have adgang med deres produkter, skal ske allerede før.
Det synes jeg er et både konstruktivt og fremadrettet forslag til vedtagelse, som er med til at forpligte regeringen, og det synes jeg er godt.