Per Stig Møller (KF), 2002-04-05:
Tak for det.
Det, det drejer sig om her, er, at det ikke bare er forskellige institutter, som man placerer i en etageejendom, hvor de derefter sparer pedellen væk, fordi de nu er i samme etageejendom.
Det er jo ikke det, det drejer sig om.
Det fremgår jo også af høringssvarene, at mange observanter, som vi har bedt om at levere høringssvar, jo præcis har hæftet sig ved, at vi i kraft af den nye konstruktion får den forskningsmæssige synenergieffekt, som jeg har gået efter.
Aarhus Universitet nævner synergieffekten, Center for Udviklingsforskning, FN-Forbundet, Forskningsenheden, nævner også forskningsvirkningen.
Så der er altså almindelig enighed om i høringssvarene, og det er der også flere ordførere, der har bekræftet og er gået ind for her, at det, vi ville, jo ikke bare er et bofællesskab, hvor man kan spare en pedel væk. Det, vi ville, var et fællesskab, hvor forskningen bringes sammen, og hvor de forskellige forskningsinstitutter og enheder ikke bare tilfældigvis ligger i samme hus, men også begynder at befrugte og styrke hinanden i tværgående forskning.
Det er derfor, jeg siger og har sagt ved tidligere debatter om det, at vi ikke kan se tingene så adskilte, som man har gjort hidtil, hvor man har oprettet det ene og det andet og det tredje og fjerde organ i fire forskellige situationer og i fire forskellige finanslovssammenhænge.
Det er altså på tide, og det er der også flere ordførere der har hæftet sig ved og været positive over for, at vi begynder at se tingene i sammenhæng.
Det er jo ikke særlig rimeligt, at man har et center for Nordforskning og et center for Sydforskning, DUPI og CUF, fordi Nord og Syd hænger faktisk sammen.
Om ikke før, så lærte man det jo i hvert fald den 11. september.
Jeg har bemærket hr. Jann Sjursens kritik af holocaust-
og folkedrabsstudiernes inddragelse i det her
, men fred og konflikt og folkedrab og holocaust hænger altså sammen med menneskerettighederne.
Hvor man ikke har menneskerettigheder, har man konflikt, hvor man har konflikt, har man ikke fred, og hvor man har undertrykkelse af menneskerettigheder og store konflikter, har man altså ofte enten en situation, hvor det falder ud som totalitarisme, Zimbabwe, eller som folkemord, Rwanda. Derfor synes jeg faktisk ikke, at tingene skal ses så adskilte, som man hidtil har gjort.
Derfor synes jeg, at tingene skal ses sammen. Og det er derfor, vi har lavet den konstruktion, vi har, som kan synes tung, og som jeg gerne om et par år ser på igen.
Men lige nu er der ikke brug for bare at lave et bofællesskab.
Derfor skal de trække på hinandens kræfter: menneskerettigheder, konflikt, fred, holocaust, hvor jeg har udvidet det til ikke bare at være biologiske folkemord, men også politiske folkemord.
Det har ikke tidligere været i teksten.
Og som teksten har været forstået hidtil, har det jo været sådan, at det var nazismens forbrydelser, og dem skal der også studeres og forskes i, men jeg synes så sandelig også, at der skal være lovgrundlag for at forske i kommunismens forbrydelser.
De er kommet ind under det, jeg kalder politiske massedrab.
Tag Cambodja, tag behandlingen af kulakkerne og ukrainerne under Stalin.
Så jeg er glad for, at mange af høringssvarene har påpeget dette, og jeg er også glad for, at flere ordførere har været tilfredse med og positive over for det.
Men deraf følger så også konstruktionen, i hvert fald her i begyndelsen, ved oprettelsen af det nye virke.
Vi vil selvfølgelig lytte til den kritik og de indvendinger, der har været, vi vil også lytte til høringssvarene, og vi vil også give god nok tid til at behandle høringssvarene og de spørgsmål, folketingsudvalget måtte have.
Jeg har lagt vægt på her at forklare, at konstruktionen er en følge af, at vi ikke bare vil have bofællesskab, vi vil også have forskningsmæssige resultater.