Aage Frandsen (SF), 2003-01-16:
Jeg var i stand til i forbindelse med den tidligere forespørgsel ikke bare formelt at takke statsministeren og på det tidspunkt også justitsministeren for den redegørelse, der blev givet til Folketinget.
Jeg synes ikke helt, jeg kan leve op til det samme nu, til trods for jeg er et venligt menneske, og det gælder både det indholdsmæssige, og hvad der i øvrigt blev sagt.
Først vil jeg godt sige: Jeg er helt enig med statsministeren i, at der er råd og nævn, der periodisk opstår og skal nedlægges.
Der kan være nogle, der bør nedlægges, fordi de er overflødige, og i den liste, som regeringen fremlagde - og i første omgang Venstre som oppositionsparti - var der en masse ting, som vi var fuldstændig enige i.
Et kartoffeludvalg behøver jo ikke nødvendigvis være et udvalg; der kan godt være nogle funktioner, som man kan udøve alligevel.
Det er jo ikke nødvendigvis sådan, at man behøver kalde det et udvalg.
Men der kunne jo godt være nogle arbejdsopgaver, der skulle udføres, og det kunne også godt være, at det koster noget.
Derfor kan det være, at besparelsen er mindre, end det ser ud til, hvis man nedlægger udvalget.
Sådan er der en række andre udvalg.
Jeg tror, det er fornuftigt, at det er nedlagt.
Og der er en række udvalg, som står i den eksisterende lovgivning, som vi har stemt for skulle nedlægges.
Ingen uenighed om det.
Fuldstændig enige er vi også i spørgsmålet om, at det ikke er eksperterne, der skal bestemme.
Overhovedet ikke.
Og derfor er jeg næsten ligeglad med, hvad eksperterne mener.
Jeg er ligeglad med, om de er enige med mig eller ikke enige med mig; jeg vil bare gerne have nogle eksperter, der kan tilrettelægge en form for diskussion på et højt fagligt niveau, så vi kan forholde os til den. Med hensyn til statsministerens begrundelse vil jeg sige, at statsministeren ikke kom meget ind på det, som jeg mener, nemlig at der har været forskellige begrundelser.
Statsministeren berørte, at der var sket økonomiske besparelser.
Det er der jo.
Men det er ikke så meget på grund af nedlæggelser, for der er så til gengæld også oprettet nogle, men det skyldes mere, at der er nogle aktiviteter, der er fjernet, f.eks. på miljøområdet, på uddannelsesområdet, på kulturområdet.
Og det har jo så altså efter det, jeg har fundet ud af, kun givet en besparelse på 160-170 mio. kr.,
ikke de ca. 350 mio. kr., der var tale om i første omgang
Så det er kun en sidegevinst.
Derimod mener jeg i langt højere grad, det er værd at se på det dér med smagsdommere, for man kan ikke komme uden om, at sådan som partierne i den nuværende regering angreb den daværende regerings udvalg, nævn osv., hvorefter man selv opretter nogle, så er det altså sådan, at hvis man kunne bebrejde den daværende regering, at de gerne ville have smagsdommere, de var enige med, så kan man sandelig også bebrejde den nuværende regering på samme måde.
Altså man anlægger politiske kriterier for de råd, nævn og institutter, man gerne vil have, i forhold til dem, man vil nedlægge.
Så er der den politiske, ideologiske del, hvor jeg refererede til, hvad statsministeren selv har sagt.
Jeg forstod heller ikke rigtig det dér udtryk 68-tænkning ud over, at jeg ved, at det er et skældsord i nogle kredse.
Men den dér tænkning om, at der er nogle udvalg, der mener noget bestemt - og der forstår jeg så, at det alligevel ikke var det, der var grundlag for regeringens beslutning, uanset at statsministeren har sagt, at det skulle være et kriterium - det synes jeg er meget, meget betænkeligt.
Jeg vil godt se på: Hvorfor er det godt, at vi har nogle af de dér råd?
Vi har f.eks. et råd, som ingen trods alt har talt om at nedlægge: Det Etiske Råd.
Det Etiske Råds kvalifikation er, at det er folk på et højt fagligt niveau; de mener det, de mener, uanset hvad andre mener.
Det må man vist nok sige.
De giver da nogle meninger til kende.
De siger: Det dér synes vi er rigtigt.
Og vi andre har i øvrigt en tendens til at rette os efter dem.
Så kan vi tage et andet eksempel.
Vi har Det Økonomiske Råd, som vi tit er uenige med alene af den grund, at det er nogle økonomer, der har en anden økonomisk tænkning.
De er borgerlige økonomer, og de er også økonomisk tænkende i retning af det, man kan kalde incitamentøkonomer, mere end de måske er keynesianere.
Men vi vil til enhver tid slås for, at de er der, fordi de er uafhængige, og ikke fordi de er enige med os. Det er også dér, problemerne ligger i det dér institut, som statsministeren har fået oprettet omkring miljøvurdering. Vi har jo ikke noget imod, at man har sådan et institut.
Vores problem er bare, at det har et bestemt politisk formål.
I stedet for, at det er ud fra saglige faglighedskriterier, så er det alene politiske kriterier, både kritikken og regeringen har som grundlag.