Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-11-01:
Hvad angår det første, skal der ikke være nogen som helst tvivl om, at vi meget gerne vil arbejde hurtigt videre med tanken om at få folkeafstemninger som instrument, altså på vælgerinitiativ, hvor borgerne af egen drift kan sige, at de vil have rejst et emne.
Der skal ikke være nogen politikere, der kan sige: Det vil vi ikke finde os i, det vil vi ikke have, så vi stemmer bare jeres mulighed for at få det sat til afstemning ned.
Det er jo lige præcis den fordel, man får ud af at gøre det på vælgerinitiativ, frem for at det er byrådet, der beslutter, at man nu vil spørge om et eller andet bestemt.
Med hensyn til det andet synes jeg bestemt, vi skal udforske nærmere, hvordan vi kan sikre, at man også lokalt, når man får de her udvalg, kan se, at det giver mening at engagere sig.
Noget af det, der er meget vigtigt, når små kommuner sammensmeltes, og specielt når de sammensmeltes med en større kommune, er jo, at vi ikke mister det frivillige engagement.
Vi skal huske på, at grunden til, at vi får meget foræret i det danske samfund, er, at der er ganske mange, der fuldstændig ulønnet gør utrolig meget frivilligt for at få tingene til at hænge sammen ude i også de små samfund.
Der er de her udvalg vigtige, og der kan det meget vel være sådan, at man skal stille en økonomisk ramme til rådighed, så det udvalg og de mennesker, der arbejder med det, kan se, at det fungerer.
En ting er, at de lægger den frivillige arbejdsindsats i det her arbejde, men der er altså nogle helt grundlæggende ting, der skal fungere, som så fungerer, fordi byrådet også er imødekommende over for de ønsker, udvalget måtte have af økonomisk art.
Fru Line Barfod husker nok mødet lige så godt, som jeg gør, og kan huske, at den replik faldt i forbindelse med de nye opgaver, jeg mener man kan tilføre kommunerne, ud over hvad man gør i dag, hvor jeg sagde: Typisk skal det være kommunalt der, hvor vi vil have forskellighed mellem den ene og den anden kommune.
Det giver mening at lægge opgaven kommunalt, for så kan kommunalbestyrelsen beslutte, at man vil løse opgaven anderledes i ens egen kommune, end de gør det i nabokommunen.
Jeg spurgte så: Hvorfor stoppe ved det?
Hvorfor kan kommuner, der nu får rigtig kvalificerede faglige miljøer på en række nye områder, ikke også være nogle, som staten overlader opgaveudførelsen til på nogle områder, hvor vi egentlig ikke går efter, at det skal være forskelligt, men hvor vi blot vil have opgaven løst på en god, kvalificeret vis og vi egentlig ikke vil have, at der skal være serviceforskelle, afhængigt af om man bor i Nordjylland eller man bor på Sjælland. Så jeg åbnede for, at der var nogle områder, ud over dem, vi traditionelt tænker på som kommunale opgaver, som man kunne give til kommunerne, og det synes jeg da ikke bare man skal slå hånden af og sige man ikke vil være med til.
Det synes jeg da at alle i Folketinget burde have en interesse i, specielt hvis man vil gøre sig til talsmand for decentralisering og for, at flere opgaver skal ligge så tæt på borgerne som muligt.
Vi synes fra Dansk Folkepartis side selvfølgelig, at det er godt, at vi får denne her debat.
Vi synes, den er påkrævet.
Det er den jo ikke blot, fordi der nu skal være valg og der er en kommunalreform.
Det er jo i virkeligheden til stadighed påkrævet, at vi får en diskussion om, hvordan vores demokrati fungerer.
Der er mange gode ting, man kan sige om det, men der er også nogle hjørner, hvor vi bestemt kan forbedre vores demokrati, herunder specielt i forbindelse med nærdemokratiet.
Udfordringen i debatten er ikke blevet mindre af, at vi laver en kommunalreform, det siger jo sig selv.
Jeg skal også med hensyn til denne her debat sige, at det, at vi har fået så store kommuner nogle steder i landet, har været en overraskelse for Dansk Folkeparti.
Vi havde jo en forhandling om størrelsen af de nye kommuner i forbindelse med kommunalreformen, hvor vi slog til lyd for, at også lidt mindre kommuner skulle have lov til at leve.
Vi ønskede, at minimumsgrænsen for en kommune ikke skulle være 30.000, som var tallet, der blev diskuteret i starten, men 20.000, og at man så via samarbejder kunne etablere de faglige miljøer, som selvfølgelig er nødvendige for at kunne løse de nye opgaver, kommunerne får.
Det har derfor været en overraskelse for os.
Vi gjorde jo ikke det her, fordi vi troede, at kommunerne havde et stort ønske om at blive meget, meget store, og overraskende var det derfor, at det nedefra groede på den måde, at kommunerne faktisk mange steder er blevet meget store.
Vi ser nu kommuner med en størrelse langt over det niveau, som også Strukturkommissionen i sin tid sagde var det rigtige niveau at lande på rent fagligt set, men der har altså været et ønske rundtomkring lokalt om at etablere nogle større, stærkere enheder, og det må vi selvfølgelig respektere, når vi en gang har besluttet, at det er nedefra, i lokalområderne, man beslutter, hvordan man ønsker at strukturere sig i fremtiden.
Men det gør altså også, at udfordringen er så meget større, og derfor er det vigtigt, at vi tager denne her debat om, hvordan vi sikrer, at man lokalt vinder gehør for sine synspunkter.
Vi synes, der er en række punkter, man kan pege på som redskaber til at sikre nærdemokratiet.
Det ene er det, som man også diskuterer i mange kommuner, med § 17, stk. 4-udvalg, altså at man i kommunalbestyrelsen systematisk sikrer, at der i lokalområderne er mulighed for at organisere sig, så der kan blive et talerør for de lokale synspunkter over for det siddende byråd.
Men det er jo vigtigt, at byrådet ikke blot siger: Så har vi de her udvalg siddende, struktureret på den ene eller på den anden måde, og så må de råbe rigtig godt op, hvis de skal høres.
Det er vigtigt, at byrådet gør en egen indsats for at komme ud og høre på, hvad det rent faktisk er, man ytrer i de her områder.
Det kan man gøre ved, jeg havde nær sagt redskab nr. 2, nemlig ved at man, når man skal beslutte ting i de nye kommunalbestyrelser, de nye byråd, så flytter sig rent fysisk derud, hvor tingene foregår, i stedet for at holde uforpligtende borgermøder i et område, hvor man måske diskuterer skolestrukturen, tager en snak og siger, at man nu har lyttet, og at det søreme har været rigtig godt – og nu vil man så hjem i det lune byrådslokale inde i centralhovedstaden og finde ud af, hvad man så gør.
Hvorfor så ikke placere det besluttende byrådsmøde om de lokale forhold ude i de lokalområder, det vedrører, altså sådan at byrådet også selv rent fysisk flytter sig rundt i kommunen og derved sikrer lettere adgang for de lokale borgere i et område, der ønsker at lade sig inddrage i debatten, til at deltage der, hvor det besluttende også er.
Så kan man supplere det med, at man forud har spørgerunder, diskussionsrunder, hvor borgerne, der er mødt frem, også har en mulighed for reelt at diskutere med byrådspolitikerne.
Et andet område, vi vil pege på, er det – og det har vi også tidligere været fremme med – at man i kommunalbestyrelserne gør brug af redskabet folkeafstemninger.
En ting er jo, at vi har nogle formelle procedurer, hvor byrådet lytter til, hvad der sker i et lokalområde, noget andet er spørgsmålet om, hvordan vi, når byrådene ikke gør det, så sikrer, at borgerne får en buffer, en mulighed for at gå en anden vej for at tvinge byrådet til at lytte til, hvad der sker i et lokalområde.
Det kunne jo ske ved, at man fik ret til lokale folkeafstemninger.
I dag kan kommunalbestyrelsen iværksætte sådanne, men vi kunne godt tænke os, at vi gik et skridt videre, forstået på den måde, at vi simpelt hen sagde, at et vist udsnit af en lokalbefolkning kunne kræve et emne til afstemning.
Men hvordan sikrer vi, at folk på eget initiativ kan rejse sager?
Det synes vi er utrolig vigtigt med henblik på at sikre, at alle får mulighed for at gøre deres synspunkter gældende.
Når jeg nu siger, at den her kommunalreform godt nok skaber en større udfordring, skal jeg også sige, at den også skaber en større mulighed.
Det er ikke kun negativt og besværligt det hele.
Det er også en fordel, og man skal også sige nogle plusord om det her, for vi ser jo det, at vi etablerer så store kommuner, som vi gør, som en del af kommunalreformen.
Hvad er det positive ved det?
Hvordan kan vi bruge det, at kommunerne nu tager et større ansvar, til at sige, at struktureller kommunalreformen ikke er endemålet, men er et skridt på vejen hen imod, at vi får flere opgaver flyttet ud til kommunerne.
Det ser vi meget gerne, og det vil jo betyde, at man kan flytte flere opgaver derud, hvor nærdemokratiet trods alt trives bedst, altså i kommunerne, og ad den vej jo også styrke nærdemokratiet, bl.a. via de initiativer, jeg i øvrigt har nævnt til at styrke nærdemokratiet.
Nu har vi den her debat.
Der er i forbindelse med sammenlægningen af mange kommuner en meget stor debat i lokalområderne om, hvordan man fastholder, at lokalområder har noget at skulle have sagt.
Nu ser vi så, hvordan det rent faktisk kommer til at ske de kommende år, hvor sammenlægningerne bliver en realitet, og vi glæder os også til at få evalueret de erfaringer, man nu indhøster, med henblik på at se, hvilke konkrete initiativer vi skal tage efterfølgende.
Indtil da synes vi, at det forslag til vedtagelse, der er fremsat af regeringspartierne og Dansk Folkeparti, er et ganske udmærket udgangspunkt for det arbejde, der skal til at gå i gang for at styrke udviklingen af nærdemokratiet i vort land.