runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Marianne Pedersen (V), 2004-10-29:
Lovforslag nr. L 42 indeholder tre elementer, der er en udmøntning af regeringens aftale med KL og Amtsrådsforeningen.
Det første element indebærer, at tilskuddet til de særlig vanskeligt stillede kommuner, § 19-tilskuddet, forhøjes med 75 mio. kr. til i alt 180 mio. kr.
De 75 mio. kr. kommer fra en pulje på 142,9 mio. kr., der tidligere har været afsat i forbindelse med finansieringsomlægningen på det sociale område, som vi kalder takstfinansieringen, og de resterende 67,9 mio. kr. overføres til det kommunale tilskud.
Det andet element er en forhøjelse af det særlige tilskud, som vi kalder § 22-tilskuddet, til øerne Læsø, Samsø og Ærø.
Tilskuddet forhøjes med 12,5 mio. kr. til i alt 52,8 mio. kr., og baggrunden herfor er økommunernes særlige, vanskelige økonomiske betingelser.
Indenrigsministeriet har nedsat en arbejdsgruppe med relevante deltagere, bl.a. KL, og det er på baggrund af konklusionen fra denne enige gruppe, at § 22tilskuddet forhøjes.
Derudover modtager Bornholm 12,5 mio. kr.
Disse penge overføres også fra det kommunale bloktilskud, men Bornholms ugunstige økonomiske situation gør, at der overføres yderligere 8 mio. kr. fra det amtskommunale bloktilskud, så Bornholm i alt får 25 mio. kr.
Dette sker ligeledes i fuld forståelse med KL og Amtsrådsforeningen.
Det tredje element vedrører de 500 mio. kr., der gennem årene er givet som et løft til den generelle ældrepleje.
Ud over det ordensmæssige indebærer forslaget, at ældreområdet fremover får disse midler.
De øvrige elementer i lovforslaget er af mere redaktionel art, og Venstre anbefaler forslaget.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-10-29:
Jeg vil skam meget gerne gå ind i debatten om, hvad det her er.
Det er et spørgsmål om at vælge mellem Enhedslistens model, der siger: Enhedslisten ved bedst, vi vil gøre det på vores måde, og alle skal gøre det, som Enhedslisten synes er rigtigt – og regeringens model, der siger, at ikke bare har kommunerne mulighed for at tilrettelægge indsatsen, sådan som den enkelte kommune gerne vil, men dog inden for de rammer, regeringen har sat, men den enkelte ældre har lov til at vælge, hvordan tingene skal gøres.
Den enkelte ældre kan f.eks. vælge at modtage maden fra den lokale kro, den enkelte ældre kan vælge mellem flere leverandører af maden, og den enkelte ældre har garanti for at få den hjælp, vedkommende har krav på, selv om den faste plejer er syg.
Ida Jørgensen (RV), 2004-10-29:
I Det Radikale Venstre arbejder vi for at udvikle og bevare et samfund, hvor der er plads til og brug for alle, og det gælder også de ældre.
De skal også have ret til at leve et værdigt liv, og denne ret indebærer, at man selv bestemmer over sit liv og har ret til at handle, som man finder mest værdigt.
Retten ophører ikke den dag, hjemmeplejen rykker ind i ens hjem, eller den dag, man flytter på plejehjem.
Det er en ret, man skal have hele sit liv.
Desværre lever vi i dag i et samfund, hvor vi har en tendens til at umyndiggøre dele af den ældre befolkning, fordi de skal passes ind i vores systemer og tidstabeller.
Der er noteret tidsberegninger på de enkelte gøremål for hjælperen, så alt i planen nås inden for den fastsatte tid, men disse tidsberegninger stresser hjælperen og overlader kun i meget begrænset omfang medbestemmelse til brugeren.
Værdigheden, forstået som det at kunne bestemme selv, er således til at overse.
Det Radikale Venstre kan derfor støtte intentionerne i beslutningsforslaget, da de sigter mod at ændre systemet, således at det er brugeren, der er i centrum, og ikke minutviseren.
Men Det Radikale Venstre mangler, at de gode intentioner følges op af en lige så god finansiering.
På nuværende tidspunkt foreligger der ingen klarhed over, hvorfra millionerne skal komme, og derfor kan vi ikke stemme for forslaget.
Et andet område, som er uklart, er definitionen af værdighed.
Hvem bestemmer, hvad der er værdigt?
Skal en gammel mand altid have lov til at bestemme sin påklædning, uanset at tøjet er beskidt eller hullet, eller er det mere værdigt for ham, at hjælperen tvinger ham til at have rent tøj på, så han ikke frastøder nogen?
Det er meget morsomt, at vi har denne diskussion om minuttyranniet under den nuværende regering.
Venstre og De Konservative slog ellers på stortromme for at få ændret systemet, da de sad i opposition.
Mon det er mere vanskeligt at ændre, end V og K havde forestillet sig, eller er det bare et godt tema?
Hans Andersen (V), 2004-10-29:
Det består konkret i, at man giver lovhjemmel til at gå ind og undersøge en række sager – og det kan handle om nogle få sager – og få afdækket, om der er nogle konkrete problemer forbundet med den behandling, man giver psykisk syge.
Derfor er det afgørende at give lovhjemmelen, så vi kan gøre os nogle erfaringer.
Nogle har kaldt det – sådan populært sagt – en lille kommission, der sidder og vurderer de her sager.
Det er måske nogle få sager, men det er afgørende at få afdækket, om der er nogle ting, vi kan gøre langt bedre, end vi gør i dag, netop for at undgå, at psykisk syge begår kriminalitet.
Det synes jeg er vigtigt, og jeg vil gerne anbefale lovforslaget.
Venstre støtter varmt op om at få afdækket problemerne, og dermed også at få taget hånd om dem i fremtiden.
René Skau Björnsson (S), 2004-10-29:
Forslaget er en opfølgning på det forslag til vedtagelse, som et enigt Folketing vedtog i slutningen af marts måned, hvor regeringen blev opfordret til at lave en masse undersøgelser af nogle af de situationer, hvor en psykisk syg har begået personfarlig kriminalitet, til brug for kvalitetsudvikling på det her område.
I Socialdemokratiet lægger vi stor vægt på at få undersøgt sammenhængen mellem alvorlig personkriminalitet og psykisk sygdom.
Den viden, vi her kan få indsamlet, skulle gerne være med til at højne kvalitet og viden i psykiatrien.
Vi kender alle til historierne, hvor alvorligt psykisk syge bliver glemt på de almene psykiatriske afdelinger eller varetægtsfængslet i flere måneder, mens der laves en mentalundersøgelse.
Og ikke mindst kender vi de enkelte sager, hvor det går rigtig galt med overfald og mord.
Bl.a. derfor bakker vi op om det her lovforslag, der skal medvirke til at forbedre kvaliteten i den behandling, man får.
Forslaget skal give os en større viden, et bedre indblik i, hvorfor nogle sindslidende begår grov kriminalitet, og om det kunne være undgået.
Vi skal anvende erfaringer og løsninger fra tidligere sager, så systemets fejl, det, der er sket før, kan forebygges og ikke bliver gentaget.
Det er vigtigt, at kriminelle med psykiske lidelser får den rigtige behandling, så vi undgår, at de igen begår forbrydelser.
Målet må være at få psykiatrien til at fungere bedst muligt, hvad angår kvalitet og viden.
Det kan de her undersøgelser af behandlingsforløbet for de dømte psykisk syge, der har begået alvorlig personfarlig kriminalitet, være med til at bane vejen for.
Vi lægger i Socialdemokratiet stor vægt på, at det bliver understreget, at hensigten ikke er at placere skyld i et behandlingsforløb, men at lære af det forløb, der har været, og gøre det bedre derefter.
Lovforslaget, som det ser ud nu efter de rettelser, der er lavet på baggrund af høringssvarene, ser efter vores mening meget fornuftigt ud.
Vi vil under udvalgsarbejdet stille enkelte spørgsmål, bl.a. vil vi gerne have uddybet, hvad der sker efterfølgende med de meget personfølsomme oplysninger, og hvordan det ser ud med forældelsesreglerne, men vi går positivt ind i lovbehandlingen.
Så har jeg lovet SF’s ordfører, der ikke kan være til stede, at sige, at de også er positive over for lovforslaget.
Arne Toft (S), 2004-10-29:
Jeg bliver altid vemodig, når Folketinget bliver bedt om at tage stilling til et lovforslag, som forhøjer tilskuddet til særlig vanskeligt stillede kommuner.
Ikke fordi de får tiltrængte midler, det bifalder jeg, men på grund af min viden om det uholdbare ved det nuværende udligningssystem.
Når tilskuddet foreslås forhøjet, er det udtryk for, at forskellene kommunerne imellem er vokset, og at kommunernes mulighed for at tilbyde ensartet service bliver stadig sværere.
I de kommende år vil de indbyggede forskelle i de enkelte kommuners økonomiske muligheder ikke blive mindre synlige, eller sagt med andre ord: Det går den forkerte vej.
Det nævnes i lovforslagets bemærkninger, at hele tilskuds- og udligningssystemet skal tages under revision, når der i forbindelse med kommunalreformen skal gennemføres en udligningsreform, men det har regeringen jo sagt flere gange for efterfølgende at udskyde projektet.
Det er ikke nok at blive ved med at henvise til den kommende udligningsreform; den skal gennemføres.
En reform af udligningssystemet vil forhåbentlig skabe en mere retfærdig fordeling mellem kommunerne og afspejle de økonomiske byrder, kommunerne har.
Det lovforslag, vi behandler i dag, indeholder en forøgelse på 75 mio. kr. af puljen til særlig vanskeligt stillede kommuner og 33 mio. kr. til økommuner og til Bornholms Kommune.
Samtidig gøres det særlige ældretilskud, der siden 2002 er ydet til kommunerne til et generelt løft af ældreplejen, varigt og indarbejdes i lov om kommunal udligning og generelle tilskud.
KL har anført i høringssvaret, at de er modstandere af en lovfæstelse af forhøjelserne af puljerne til særlig vanskeligt stillede kommuner, da der er tale om lappeløsninger med henblik på at afbøde problemerne i det eksisterende tilskuds- og udligningssystem.
Jeg deler KL’s synspunkt og forstår KL’s bekymring.
Lovfæstelsen af aftalen ændrer ikke ved behovet for en gennemgribende reform.
Denne mistanke synes bekræftet i de sidste dage, inden kommunerne afleverede deres budgetter; man kunne have mistanke om, at regeringen også har benyttet lejligheden til at bruge de 161 mio. kr. i særtilskud til politiske formål.
Det er nu efterhånden velkendt, og det har vi kunnet se i medierne, at flere, også KL, siger, at det kan se ud, som om de er brugt i en kamp for at bevare skattestoppet.
Socialdemokratiet støtter forslaget, pengene er jo delt ud, men vi har noteret KL’s kritikpunkter.
Samtidig opfordrer Socialdemokratiet regeringen til endnu en gang at arbejde målrettet for en hurtig reform af udligningssystemet.
Anita Knakkergaard (DF), 2004-10-29:
L 41 er et lovforslag, der gør det muligt at undersøge behandlingsforløb, hvor psykisk syge begår alvorlig personfarlig kriminalitet, for at se, om der har været sammenhæng mellem behandlingstilbuddet og den kriminalitet, de har begået.
Ved at bruge den eksisterende viden håber man i fremtiden at kunne mindske risikoen for, at psykisk syge begår personfarlig kriminalitet, herunder drab og voldtægt.
Det drejer sig om sindslidende, der har begået alvorlig personfarlig kriminalitet, og som inden for 6 måneder forud for, at det strafbare forhold fandt sted, har været i kontakt med det psykiatriske behandlingssystem.
Hvis lovforslaget vedtages, vil det blive muligt at videregive oplysninger uden samtykke vedrørende visse behandlingsforløb.
Dog skal den person, det drejer sig om, altid først spørges, om vedkommende vil give sit samtykke.
Vedkommende vil altid have krav på aktindsigt i arbejdsgruppens arbejde.
De oplysninger, det drejer sig om, kommer fra involverede sundhedspersoner, politi, anklagemyndighed, de sociale myndigheder m.v., hvor vedkommende har været involveret.
Det er Sundhedsstyrelsen, der træffer afgørelsen om, hvorvidt et behandlingsforløb skal undersøges på baggrund af anklagemyndighedernes oplysninger, hvor personer er blevet idømt en foranstaltning efter straffelovens §§ 68-70.
Der nedsættes en arbejdsgruppe på seks medlemmer: en fra Sundhedsstyrelsen, en fra embedslægeinstitutionen, en fra politiet eller anklagemyndigheden, en speciallæge i psykiatri, en repræsentant med socialfaglig indsigt og en repræsentant fra SIND.
Der påhviler arbejdsgruppen tavshedspligt.
De personer, der rapporterer til arbejdsgruppen, kan ikke som følge af deres rapportering underkastes straffe m.v.
Den samme beskyttelse gælder den person, der rapporteres om.
Det lovgivningsmæssige i forbindelse med at videregive bl.a. personfølsomme oplysninger vedrørende persondataloven og databeskyttelsesdirektivet samt forvaltningsloven har selvfølgelig været noget, vi har overvejet, men lovforslaget er tidsbegrænset og har gyldighed til og med den 30. juni 2010, dvs. 5½ år, og der bliver afgivet fem årsberetninger fra Sundhedsstyrelsen, hvor det vil være umuligt at personidentificere.
Det fremgår også af forslaget, at det er intentionen, at antallet af undersøgelser bør begrænses til ikke over ti sager årligt.
Da antallet af retspsykiatriske patienter er stigende i Danmark – her vil jeg henvise til Amtsrådsforeningens rapport fra maj 2004 om status og udfordringer – og lovforslaget derfor skal ses som et redskab til kvalitetsudvikling af psykiatrien for at hjælpe patienterne, er Dansk Folkeparti positivt indstillet over for dette forslag.
Ida Jørgensen (RV), 2004-10-29:
Ja, det er klart, og det skal jeg holde mig efterrettelig.
Hr. Naser Khader, der jo er Det Radikale Venstres sundhedsordfører, kunne desværre ikke være her, men han har bedt mig sige, at Det Radikale Venstre er positiv over for dette lovforslag.
Derfor er vi glade for forslaget, og vi støtter det.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-10-29:
Da den konservative ordfører, fru Else Theill Sørensen, ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne sige følgende: Når vi en gang imellem hører om meget alvorlige forbrydelser, der er begået af psykisk syge mennesker, så tror jeg, vi alle tænker: Kunne det da virkelig ikke være undgået?
Kunne man ikke sige sig selv, at han ville gøre noget sådant?
Hvorfor var der ingen advarselslamper, der blinkede?
Det, som dette lovforslag kan bidrage med, er muligheden for at undersøge en række sager med henblik på at konstatere, om der i disse sager har været en sammenhæng mellem behandlingstilbuddet til psykisk syge og den kriminalitet, den pågældende har begået.
Loven vil give mulighed for at samle oplysninger om personer, som er dømt for alvorlig personfarlig kriminalitet og som for denne forbrydelse er straffet efter straffelovens §§ 68-70, og det vil sige, at straffen er en behandlingsdom eller en forvaringsdom.
Desuden skal personen inden for 6 måneder forud for, at det strafbare forhold fandt sted, have været i kontakt med det psykiatriske behandlingssystem.
Omkring et sådant hændelsesforløb kan Sundhedsstyrelsen nedsætte en arbejdsgruppe på seks medlemmer med forskellige faglige kompetencer, som eksplicit er nævnt i lovforslaget.
Arbejdsgruppen skal samle, analysere, vurdere og formidle viden om forløb, som en person, der opfylder de ovenfor nævnte betingelser, er involveret i, med henblik på at vurdere, om der er en sammenhæng mellem behandlingsforløbet og den kriminelle handling.
Man kan i en eller anden forstand opfatte disse arbejdsgrupper som en slags havarikommission.
Denne beretning skal ses som et kvalitetsudviklingsværktøj.
Der lægges snævre grænser for dels hvilke oplysninger fra de enkelte undersøgelser, der indarbejdes i beretningen, dels for adgangen til at orientere så vel offentligheden som myndighederne om resultaterne af undersøgelsen.
Loven er tidsbegrænset, idet den træder i kraft den 1. januar 2005 og løber frem til den 30. juni 2010.
Det Konservative Folkeparti kan støtte forslaget.
Sandy Brinck (S), 2004-10-29:
Nu er vi ved at nå til sagens kerne.
Ja, man må prioritere.
Det er derfor, man er politiker.
Her sidder nogle folk, som får tæsk, deres børn sidder og kigger på, de er ofre for kriminalitet, og sådan som jeg hører hr. Per Dalgaard, så siger Dansk Folkeparti: Jo, og det ville jo også være rart, hvis der var penge til det, men det er der måske nok ikke lige, og der er jo andre ting, der må komme foran.
Er det det, vi skal høre?
Ida Jørgensen (RV), 2004-10-29:
Danmark skal leve af den viden og de kompetencer, vi har.
Vi øger vores kompetencer ved at få nye udfordringer, f.eks. ved at skifte job, og derfor skal vi være meget varsomme med at begrænse lønmodtagernes mulighed for at skifte job.
Baggrunden for, at regeringen nu ønsker at fjerne revisionsbestemmelsen og ikke ændre reglerne, som de er nu, er, at regeringen mener, at de ikke hæmmer mobiliteten.
Det er ikke nok for Det Radikale Venstre.
Vi er mere ambitiøse, og vi mener, man skal gøre alt, hvad man kan for at øge mobiliteten.
Jeg kan allerede nu fortælle, at vi senere vil fremsætte et forslag, som vi håber, alle partier vil se seriøst på.
Når det kommer som et selvstændigt forslag og ikke som et ændringsforslag til den gældende lov,
skyldes det, at Det Radikale Venstre mener, at reglerne skal gælde for alle på arbejdsmarkedet.
Hvorfor skal vi kun regulere for funktionærer, men ikke for timelønnede?
Det ville i øvrigt gavne overskueligheden at skrive reglerne sammen i én lov, for lige nu er området reguleret af markedsføringsloven, af en almindelig loyalitetspligt, som er fastlagt i retspraksis, og af reglerne i funktionærloven, som regeringen altså mener bare skal blive stående.
Der er flere grunde til at tage fat om reglerne for kunde- og konkurrenceklausuler.
Arbejdsgiversiden har tilsyneladende overset, at der står i funktionærlovens § 18 A, at man kun med gyldighed kan forhindre kontakt med arbejdsgivernes andre forretningsmæssige forbindelser, såfremt der indgås en kundeklausul.
Den kommer aldrig til betaling i fuldt omfang, og det ville svare til, at arbejdsgiveren købte en vare uden at betale for den.
Det er grundlæggende uacceptabelt, det skyldes en ringe teknisk udformning af de gældende regler, og det vil vi gøre op med.
Det Radikale Venstres forslag vil for det første give alle virksomheder en grundlæggende beskyttelse mod groft illoyal adfærd fra tidligere medarbejdere, og for det andet vil forslaget give medarbejdere en fordelagtig forhandlingsposition, fordi arbejdsgiverne kommer til at betale, hvis de ødelægger medarbejdernes erhvervsmuligheder.
Det vil tilsammen begrænse omfanget af kunde- og konkurrenceklausuler, og det vil øge mobiliteten til gavn for Danmark.
Debatten op til regeringens lovforslag har bygget på, at man ikke kan gavne den ene part uden at skade den anden, altså at en gevinst for den ene er lig med tab for den anden.
Det er grundlæggende forkert.
Regeringens forslag indebærer tab for begge parter, lidt afhængigt af, hvordan situationen udvikler sig, men Det Radikale Venstres forslag er bygget således op, at begge parter får gevinst, hvis de opfører sig rationelt.
Vi kan derfor ikke stemme for regeringens forslag, men vi håber, det er muligt at skabe et bredt samarbejde om en teknisk forsvarlig løsning af disse komplicerede aftaleretlige problemer.
Lars Barfoed (KF), 2004-10-29:
Nu var fru Ida Jørgensens indlæg jo mere en forelæggelsestale af et forslag, som jeg forstår kommer fra Det Radikale Venstre på et senere tidspunkt, og derfor kan vi dårligt debattere det, når vi ikke har set forslaget endnu.
Men jeg vil gerne allerede nu, som fru Ida Jørgensen beder om, give tilsagn om en seriøs vurdering fra Det Konservative Folkepartis side, for vi vil altid gerne vurdere forslag seriøst.
Men hvorfor kan fru Ida Jørgensen ikke stemme for forslaget her, som jo bare går ud på, at der ikke er nogen grund til at bevare en bestemmelse om revision af disse regler?
Er fru Ida Jørgensen ikke enig i, at hensigten med revisionsbestemmelsen var at vurdere, om der ville ske en stigning i antallet af konkurrenceklausuler?
Det har der ikke været, så tilsyneladende har den stramning, der fandt sted i 1999, ført til ikke bare en stagnering, men også en vis nedgang i antallet af sådanne klausuler.
Er det ikke det, der var formålet med bestemmelsen i sin tid, og kan vi så ikke roligt ophæve revisionsbestemmelsen?
Ida Jørgensen (RV), 2004-10-29:
Jeg har da også været i tvivl om, når vi nu kommer med et nyt forslag, hvordan vi egentlig skulle forholde os; om vi skulle stemme for eller imod ophævelsen af revisionsbestemmelsen.
Men når vi nu mener, at reglerne ikke er gode nok, og at de er udformet på en teknisk meget kompliceret måde, er det jo forkert at sige: Jamen vi synes, reglerne er o.k., som de er, så lad os gå videre til næste punkt.
Det mener vi aldeles ikke, og derfor er vi mest for at stemme imod.
Til det andet spørgsmål: Bare fordi der ikke er sket en stigning, og man måske endda har kunnet konstatere et lille fald i anvendelsen af kunde- og konkurrenceklausuler, skal det jo ikke forhindre os i at forsøge at lave noget, der er bedre.
Jeg mener godt, at vi kan gavne både arbejdsgivere og lønmodtagere, og lige nu har vi altså lønmodtagere, der er stavnsbundne og måske kan risikere, at de skal til at køre bus i stedet for at gøre det, de er bedst til, og det synes vi ikke er acceptabelt.
Bent Bøgsted (DF), 2004-10-29:
Jeg vil godt spørge fru Ida Jørgensen, om vi kan få en forklaring på, hvordan det kan forhindres, at de ansatte løber med forretningshemmeligheder, hvis der ikke findes klausuler, der forhindrer det.
For at sige det rent ud forventer fru Ida Jørgensen, at den ansatte ikke vil rende med forretningshemmeligheder, hvis de bliver beskyldt for illoyal adfærd, men jeg har ikke den store tiltro til, at det er nok til at forhindre folk i at flytte, hvis der er penge at tjene i den sidste ende.
Ida Jørgensen (RV), 2004-10-29:
Men en virksomheds kernekunder er ikke nødvendigvis en forretningsmæssig hemmelighed, og derfor er virksomhederne ikke beskyttet af markedsføringsloven mod, at en tidligere medarbejder løber med kundekartoteket.
Det ville blive kaldt illoyal adfærd, hvis man løb med kundekartoteket, men den retspraksis ser ud til at være smadret, og derfor vil vi egentlig godt genindføre den ved at skrive den ind i en lov, fordi vi mener, at hvis små og mellemstore virksomheder får denne grundlæggende beskyttelse, kan de helt lade være med at bruge kunde- og konkurrenceklausuler.
Det, der sker, når man laver sådanne kundeog konkurrenceklausuler, er, at når man nu er i gang, siger man: Vi kan jo lige så godt tage det hele med.
Det koster ikke arbejdsgiverne noget ekstra at binde flere medarbejdere, så hvis nogle små og mellemstore virksomheder helt kan undgå at bruge kunde- og konkurrenceklausuler, tror vi, det vil gavne alle.
Bent Bøgsted (DF), 2004-10-29:
Jamen som jeg har forstået det, ændrer det ikke ved, at fru Ida Jørgensen mener, at hvis vi bare skriver udtrykket illoyal adfærd ind i loven, sker det ikke, at den ansatte render med kundekartoteket.
Men det vil jo resultere i, at hver gang der er en eller anden sag, hvor en medarbejder skifter arbejde, er det jo en nem sag at sige: Jamen der er jo tale om illoyal adfærd, så der skal være en retssag.
Jeg kan ikke rigtig se, at det skulle kunne hindre misbrug af kundekartoteker, at vi skriver »illoyal adfærd« i en lov.
Ida Jørgensen (RV), 2004-10-29:
Hvis man er i tvivl om, hvad reglerne gælder for, må man jo selvfølgelig gå til domstolene.
Men i det forslag, som Det Radikale Venstre vil lægge frem, har vi forsøgt at præcisere, hvad vi mener med illoyal adfærd, og det er bl.a. at gå systematisk efter en tidligere arbejdsgivers kunder.
Med hensyn til hvordan det skal fortolkes, mener vi faktisk, at det er udmærket, at domstolene tager stilling til det, for domstolene vil jo få en konkret sag forelagt.
I vores forslag kan vi ikke tage stilling til alle kommende konkrete sager, men det er klart, at det er en diskussion, som jeg meget gerne tager med hr. Bent Bøgsted.