Per Stig Møller (KF), 2006-05-02:
Jo, jo, men der skal også to til en god kop kaffe: »Dem selv og Deres købmand«.
Så er det jo spørgsmålet, om købmanden ville sælge, og der var det ikke mit indtryk, at oppositionen var den købmand, der ville sælge på det tidspunkt, og så er det svært at få kaffe.
Jeg synes, det er helt ved siden af at diskutere den stil, der måtte have været mellem oppositionen og den daværende udenrigsminister.
Det drejede sig jo om, hvorvidt man ønskede at være solidarisk med NATO-alliancen, eller om man mente, at NATO-alliancen var en forkert politik.
Og der mente jo altså Socialdemokratiet, SF, VS og Det Radikale Venstre, at NATO førte en forkert politik.
Det var vi jo så uenige i.
Uanset Uffe Ellemann-Jensens stil eller hr. Svend Aukens stil var der uenighed om det.
Og der kan jeg jo bare konstatere, at det, Sovjetunionen ønskede, også var det, der var flertal for i det danske Folketing, og at man altså også har følt, at hvis Danmark fortsatte på den måde og alle var som Danmark, var alliancen i fare.
Hr. Svend Auken bemærkede jo selv på sit gruppemøde, i 1988 var det vel, at det kunne betyde, at Danmark måtte forlade NATO, hvis man fortsatte den politik.
Det var det, det handlede om.
Jeg er da glad for, at vi stod fast på alliancen, og at det viste sig, at præcis alliancefællesskabet – også efter Gorbatjovs opfattelse – betød, at Sovjetunionen ikke kunne følge med og måtte smide håndklædet i ringet.
Det synes jeg er godt for os alle sammen.
Vi talte om Baltikum.
Altså, det var jo en drøm.
Hvem havde troet, at hr. Mogens Lykketoft eller hr. Niels Helveg Petersen eller hr. Svend Auken eller jeg dengang i slutningen af 1980'erne skulle få fornøjelsen af at bære Baltikum ind i vores fællesskab – og det var begge regeringer – og ende med, at vi kunne få landene som medlem af EU?
Det var der ingen af os der kunne forestille os i midten af 1980'erne.
Men det blev resultatet af det hele.
Og jeg føler selv, at det, at vi stod fast over for Sovjetunionen, har været medvirkende til det.
Jeg er egentlig lidt skuffet over at høre det sidste her om, at det var Uffe Ellemann-Jensens provokationer.
Tænk, hvis Danmarks sikkerhed skal være afhængig af, om vi kan lide hinanden her i Folketingssalen.
Det lyder da ikke særlig rart.
Det må man altså se at komme igennem.
Vi provokerer hinanden på mange måder.
Det må altså ikke sætte det hele over styr, at man ikke kan lide en persons måde at tale på.
Det kom bare til at virke sådan, for Socialdemokratiet skiftede jo kurs, fra det øjeblik man kom i opposition.
Dobbeltbeslutningen havde man jo to holdninger til: en, mens man var i regering, og en, efter at man havde været i regering.
Det var da det første eksempel i perioden.
Og der skiftede man, i det øjeblik man kom i opposition.
For jeg tror, at man i den situation så, at man kunne få et alternativt flertal, og det havde naturligvis været fristende at køre et alternativt flertal mod en regering og dermed bringe den til fald.
De kunne bare ikke lave et mistillidsvotum.
Med hensyn til offentliggørelse af alle kilder: Jamen jeg synes da naturligvis, at alle kilder, man kan offentliggøre, skal offentliggøres.
Nu bestyrer jeg ikke arkivloven, og derfor kan jeg ikke stå her på Folketingets talerstol og give løfter, men jeg går da ind for den størst mulige åbenhed.