Jens Heimburger (KF), 1998-10-28:
Jeg vil også gerne starte med på Det Konservative Folkepartis vegne at takke for redegørelsen, og det er ikke kun af høflighedsgrunde.
Jeg mener rent faktisk, det er en god redegørelse, og når jeg så hæfter mig ved, at der mangler nogle andre emner, så er det altså ikke udtryk for, at jeg er uenig i det, der er i redegørelsen, men at vi jo skal videre. Jeg vil godt starte med at nævne nogle af de konstruktive elementer, som vi især hæftede os ved, og det er, at vedtagelsen af loven om kompensation til handicappede i erhverv samt forsøget med den såkaldte isbryderordning for nyuddannede handicappede og reglen om personlig assistance til handicappede i erhverv er nogle af de elementer, som er med til at forbedre de handicappedes mulighed for en plads på arbejdsmarkedet, og det er en type ordninger, som vi har været med til at støtte og gerne støtter fremover.
Der er selvfølgelig også nogle områder, som ikke er nævnt, og hr. Erik Larsen var inde på det til sidst.
Jeg vil så indlede min tale med at berøre det allerede nu, og det er selvfølgelig førtidspensionsområdet.
Jeg ved godt, at vi skal drøfte det på et senere tidspunkt, og at det ikke er en førtidspensionsdebat i dag, men alligevel vil jeg gerne slå fast, at Det Konservative Folkeparti ønsker et tostrenget førtidspensionssystem, således at de helbredsbetingede ydelser adskilles fra de socialt betingede ydelser.
Så opnår vi en præcisering, som vel i og for sig også er det, som er nødvendigt for at forstå de handicappedes situation, og vi opnår også den præcisering, der skal være med til at gøre det klart, at personer med meget stærkt nedsat erhvervsevne eller ofte slet ingen erhvervsevne har en helt anden mulighed - eller manglende mulighed - for at forøge deres livstidsindkomst på et senere tidspunkt. Så vi vil måske samtidig kunne få en forenkling af det nuværende system, og vi vil tilstræbe, at de handicappede bringes i en økonomisk situation - uden at udstede blankochecks heroppefra i dag - der gør, at de selv kan prioritere deres forbrugsønsker, uden at de skal gøres til genstand for sagsbehandling hver eneste gang om bevilling af diverse tillæg.
Det er en vision, og den vil vi gerne arbejde efter.
Det er jo gruppen af svært handicappede, som har behov
for en forbedring på det her område, som på pensionsområdet har behov for at få mulighed for at få oparbejdet en bedre pension, selv om de ikke har tilknytning til arbejdsmarkedet. Der har i sommerens løb været diskussioner om en førtidspensionsreform, og der har været diskuteret meget omkring fleks- og skånejob.
Og vi har oplevet, at en af årsagerne til det selvfølgelig er, at finansministeren har været meget ambitiøs i sine udsagn om, at der måske kunne skaffes op mod 40.000 skåne- og fleksjob.
Og den målsætning er vi jo sådan set ret positive over for, men vi må vel nok se i øjnene, at den måske er meget optimistisk.
Så vi ser frem til, at regeringen på det her område fortæller os, hvordan vi kan få strammet kommunernes, skulle man kalde det incitament.
Hvordan får vi gang i revalideringen og omskolingen ude i de kommuner, hvor man har forsømt det?
Og dér kan jeg sige med det samme, at regeringen trygt kan regne med vores støtte i kampen mod de kommuner, der forsømmer den indsats, der burde være på revalideringsområdet. Det kunne jo være, at man skulle ændre refusionssatsen.
Det kunne være et værktøj, men forsøg bare med guleroden først, vil jeg sige.
Skal pisken frem, må det jo blive i anden ombæring.
I den debat, der har været i sommerens løb,
Den første advarsel er et spørgsmål om kvoter og afgifter som reguleringsmodel, der skal tvinge virksomheden til at oprette flere fleksjob.
Vi tror ikke på kvoter og afgiftssystemer.
Vi tror, at det vil være ødelæggende for det store arbejde, der rent faktisk allerede er gjort og gøres ude i virksomhederne.
Det er jo sådan, at der i dag er mere end - eller op imod -
300.000 personer med nedsat erhvervsevne, som fungerer i virksomhederne, også offentlige virksomheder, uden løntilskud.
n 100.000 af dem - det er selvfølgelig et definitionsspørgsmål - men i hvert fald en meget stor gruppe af dem kan betegnes som egentlig handicappede, og mange af disse opfylder formodentlig kravet om at blive visiteret til fleksjob.
Og dermed kommer staten altså til at betale for en lang række aktiviteter, der findes i dag, og vi får i stedet for en hel masse personer på offentlige tilskud, som ikke er nødvendige, og det vil være spild af skattekroner, som kan bruges til anden hjælp for handicappede for den sags skyld.
En anden ting, der har været nævnt, er såkaldte offentlige skånejobvirksomheder.
Nu behøver vi ikke at åbne
en stor debat, hvis den allerede er blevet lukket, men jeg vil bare sige, at jeg også mener, at det vil være en forkert vej.
Jeg mener, at offentlige produktionsvirksomheder er lidt forældet tankegods, som er uden sammenhæng med det, der virkelig er behov for, nemlig at vi får en integration, dér hvor alle vi andre færdes og er i ganske almindelige traditionelle virksomheder. Så vi ønsker altså ikke at medvirke til et mere rummeligt arbejdsmarked, hvis det indbefatter en massiv forøgelse af den offentlige sektor.
Vi er meget tilfredse med at kunne konstatere, at i de kommuner, der til gengæld har oprettet frivillige sociale koordinationsudvalg med arbejdsmarkedets parter, er det lykkedes at oprette et større antal fleks- og skånejob end i andre kommuner.
Og ifølge Center for Ligebehandling af Handicappede er det jo netop samarbejdsproblemerne eller mangel på erfaring på samarbejde mellem kommuner og virksomheder, der gør, at der ikke bliver skabt de her fleks- og skånejob.
en mindre omstændelig kommunal sagsbehandling og mere effektiv kommunikation ude omkring i kommunerne
Jeg vil nævne et par områder til.
Det ene er spørgsmålet om rettigheder.
Når nu vi får alle de her mennesker i gang, som har lyst til at komme i gang, og som kan komme helt eller delvis i beskæftigelse, så er det jo naturligt, at vi giver dem den samme tryghed og de samme rettigheder, som andre har på arbejdsmarkedet.
Derfor er vi også positive over for regeringens ønske om at give personer i fleksjob bedre dækning i tilfælde af ledighed.
Det kan jo virke grotesk, hvis raske borgere, der rammes af ledighed, modtager en bedre støtte end personer med handicap, som kommer i samme situation.
Det kan vi ikke være bekendt, og det skal selvfølgelig laves om.
Der er tanker om, at der ved udliciteringsprojekter skal stilles krav omkring virksomhedens sociale ansvar.
Det er vi åbne over for.
Men jeg vil godt sige, at jeg synes samtidig, at det skal være ret store udliciteringsprojekter, for er det først mindre virksomheder, vi begynder at stille meget specifikke krav til, så udelukker vi måske deres deltagelse i at give bud på disse arbejdsopgaver.
Sidst, men ikke mindst vil jeg nævne ledsageordningen.
Vi har svært ved at se, at det på nogen måde kan retfærdiggøres, at i nogle kommuner fungerer det her ikke.
Det er så afgørende for de handicappedes livskvalitet, at de har de 15 timer pr. måned, og de har krav på dem.
Endelig vil vi også gerne være med til at kigge på, om det er rimeligt, at når man fylder 67 år, så forsvinder den mulighed.
Så det vil vi være indstillet på at kigge på.
Jeg vil slutte af med at sige, at vi meget positive over for, at der skal gøres noget mere på det her område.
Demens er det sidste område, jeg kunne have nævnt - nu er min taletid brugt - og vi fortsætter det gode og det brede samarbejde.