runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mogens Nørgård Pedersen (KRF), 2003-03-12:
Lad mig starte bagfra.
Det har den samme gevinst for miljøet, ja, og det, jeg sagde i min ordførertale, var faktisk, at vi kunne godt være med til at købe kvoter i andre lande, når de kvoter ellers ville blive brugt.
Det er sådan set svaret til de sidste par spørgere.
Så til fru Helga Moos: Om Kristeligt Folkepartis økonomiske snusfornuft er blevet væk? Det tror jeg næppe, men som jeg også sagde i min ordførertale, prioriterer vi nogle gange miljøet frem for økonomien.
Det kan man så kalde dårlig økonomisk fornuft, men sådan er det nu.
Det andet er, at der er jo ikke én eneste, der har sagt, at vi skal skrotte velfungerende dansk elproduktion.
Men der er også elproduktion i Danmark, som sker på ufordelagtig vis, bl.a. med vores kulfyrede kraftværker, så det er altså ikke et spørgsmål om at skrotte noget, som fungerer.
Ulrik Kragh (V), 2003-03-12:
Det var jo rart at høre, at Kristeligt Folkeparti erkender, at der er behov for at prioritere, og det var også rart at høre, at Kristeligt Folkeparti godt kunne tænke sig nogle andre ting og derfor også anerkendte behovet for at prioritere.
Men så hoppede kæden af, da man sagde: Så skal der også være ren luft at indånde.
Ja, selvfølgelig skal der det, og det er lige netop det, der er humlen i det hele.
Vi får mulighed for at spare samfundet for 3 mia. kr. med de mekanismer, hvis det er sådan, at vi vælger at bruge investeringerne i udlandet i stedet for i Danmark.
Man kan altså ikke sige, at det kun er et spørgsmål om at ville mere og mere og mere.
Der er et behov for at prioritere, og når miljøet får den samme gevinst, vil det da være tosset at bruge ressourcerne dårligt.
Søren Gade (V), 2003-03-12:
Det glæder mig at høre, at hr. Mogens Nørgård Pedersen trods alt anerkender, at CO2-problemstillingen er et globalt problem, men jeg er skuffet over at høre, at hr. Mogens Nørgård Pedersen ikke vil være med til at overføre ny teknologi til de lande, som slås med store problemer i deres industrier i dag.
Det er jo således, at ved at købe en kvote i et knap så veludviklet land og overføre ny teknologi sætter vi de lande i stand til på sigt at klare nogle af deres problemstillinger.
Det er jo også sådan, at skulle de senere
få behov for at øge deres CO2-udslip, er de jo netop også nødt til at gøre noget ved deres miljø eller se, om de kan få mere ud af at købe en kvote i et andet land.
Jeg vil gerne høre, om det virkelig er rigtigt, at Dansk Folkeparti ikke vil være med til teknologioverførsel ved hjælp af det, vi kalder Joint Implementation, og som ligger i regeringens klimaoplæg.
Helga Moos (V), 2003-03-12:
Vi kan kun bruge pengene én gang, men så får vi altså mest ud af at bruge dem uden for landets grænser, og det undrer mig, at der ikke er mere økonomisk snusfornuft i Kristeligt Folkeparti.
Der må være sket noget nyt med det parti.
At skrotte nye, velfungerende elproduktionsanlæg i Danmark, når de ikke engang er afskrevet, er da vanvid, når vi har nogle gamle, forurenende elproduktionsanlæg og industrianlæg stående rundtomkring i Østeuropa.
Jeg undrer mig over, at der ikke er en større forståelse for, at pengene gør mere gavn uden for landets grænser.
Hvad er der sket
med Kristeligt Folkeparti?
Keld Albrechtsen (EL), 2003-03-12:
Miljøministeren erkender, at man faktisk ikke på nogen måde kan sikre, at man ikke køber varm luft.
Det indrømmer ministeren blankt.
Og det vil sige, at det kvotesystem, som man nu begynder at købe i, for en eller anden procentdels vedkommende vil være varm luft.
Vi kan ikke på forhånd forudse hvor meget, men det vil det være.
Det erkender man nu fra ministerens side.
Så vil jeg godt spørge ministeren, om ikke den fundamentale kendsgerning simpelt hen er den, at når man ikke reducerer i Rusland, og når man i Rusland har mulighed for at øge sit forbrug af fossile brændstoffer, og når man samtidig ved hjælp af kvotehandel heller ikke reducerer i Danmark, så bliver den samlede virkning, at man ikke reducerer.
Og så har man ophævet hensigten med Kyotoaftalen.
Det er da det enkle facit i den her beregning.
Al ministerens teknik kommer han ikke ret langt med, for facit er, at Kyotoaftalen, hvis den kan bruges på den måde, regeringen nu forsøger sig med, i realiteten ligger i ruiner.
Det er jo resultatet.
Er det ikke korrekt?
Mogens Nørgård Pedersen (KRF), 2003-03-12:
Først til hr. Jørn Dohrmann: Det er klart, som debatten op til flere gange i løbet af eftermiddagen og her hen over aftenen også har givet udtryk for, at man kan ikke kende forskel på de udledte ton.
Det er helt rigtigt, og vi er i princippet også ligeglade med, hvor reduktionen sker.
Men det, vi bare ikke vil være med til, er, at vi køber os aflad andre steder, for så er vi med til at hindre udviklingen i at tænke nyt og tænke CO2-reduktion i landet, hvor vi bor, og vi er alvorligt bange for, at det er med til at hindre både forskning og udvikling i noget, der er mere miljøvenligt.
Med hensyn til, hvad vi skal bruge pengene til: Ja, det er da rigtigt, at vi altid kan stille spørgsmål: Skal vi bruge dem til barselorlov, skal vi bruge dem til hjemmehjælp, eller skal vi bruge dem til 2.000 pc'ere?
Men det er vigtigt for os, at både de, der er på barselorlov, de, der er hjemmehjælpere, og de, der skal slæbe rundt på de her 2.000 pc'ere, også kan trække vejret, mens de gør det.
Derfor prioriterer vi miljøet meget højt, men det er klart, at vi kun kan bruge pengene én gang, og derfor må vi altid prioritere.
Ulrik Kragh (V), 2003-03-12:
Jeg skal komplimentere Kristeligt Folkepartis ordfører for en god og værdibaseret tale.
Der er blot det problem, at de værdier har en pris, og så må man jo holde den pris op imod, hvad man ellers kunne få. Kristeligt Folkeparti er jo et parti, som ynder kernefamilien og de værdier, der er her.
Det er et parti, som tager stærkt vare på vores børn osv.
, og når man nu kunne have fordoblet barselorloven til 2 år, eller man kunne have ansat yderligere 12.000 hjemmehjælpere, eller man kunne have investeret i 200.000 computere årligt til de unge mennesker, der går i skole, må Kristeligt Folkeparti jo gøre op med sig selv: Når vi får nøjagtig den samme miljøgevinst, hvad vil så være mest interessant? Man kan jo løfte værdierne højt og løfte fanen højt, men spørgsmålet er, om man kan nå jorden.
Helga Moos (V), 2003-03-12:
Jeg er da glad for at blive citeret, og det er rigtigt, at vi bliver ikke rigere, vi får bare en anden type elproduktionsanlæg, og hvad så?
Så har vi altså brugt pengene på det.
Men hvis vi bruger pengene i Østeuropa, hvis vi bruger dem til at forny elproduktionsanlæggene i de gamle sovjetrepublikker, altså Rusland og Ukraine osv., ved I hvad? Så bliver de både rigere og renere, så jeg vil gerne høre, om Kristeligt Folkeparti har noget imod, at man køber flere ting for de samme penge.
Mogens Nørgård Pedersen (KRF), 2003-03-12:
Det er over 5 år siden, Danmark i Kyoto forpligtede sig til at nedbringe CO2-udslippet, men der er ikke gjort alverden ved det.
Derfor står vi nu i en situation, hvor det dag for dag bliver stadig vanskeligere at indfri løfterne. Under det nye mantra »mest miljø for pengene« forsøger man med kuglerammens hjælp at undslippe den ubehagelige nationale kendsgerning, vi står i, nemlig at Danmark ikke er i nærheden af at kunne opfylde de mål, vi nu engang har forpligtet os på.
Vi har jo i princippet kun lånt miljøet fra de kommende generationer, og derfor har vi ansvar for at tage vare på Jorden på en fornuftig måde.
En lidt dårlig nutidig økonomi
er at foretrække frem for et dårligt miljø for vore efterkommere.
Det primære omdrejningspunkt i miljødebatten bør i vores optik ikke alene være økonomien, men de fremtidige generationer.
Kristeligt Folkeparti er af samme grund afvisende over for at købe kvoter i udlandet i de tilfælde, hvor kvoten alligevel ikke vil være udnyttet.
En sådan handel er jo ikke med til at nedbringe CO2-udslippet, men er alene et økonomisk fordelagtigt røgslør over klimaets sande tilstand. Vi mener ikke, at det nødvendigvis gavner miljøet generelt set at lukke værker i Østeuropa, når det samtidig giver mulighed for, at de danske værker øger produktionen og dermed forurener mere.
Fru Helga Moos forsøger i gårsdagens udgave af Politiken at argumentere ud fra mest miljø for pengene-tankegangen og skriver, jeg citerer: »Hvis vi udskifter danske velfungerende elproduktionsanlæg, får vi godt nok CO2-reduktion, men ingen bliver rigere af den grund.«
Her gik man lige rundt og troede, at det handlede om at reducere udledningen og forbedre miljøet, og så viser det sig, at for nogle handler det åbenbart om rigdom.
Hvis det skulle være et spørgsmål om rigdom, er vi nogle, der mener, at rigdom er andet og mere end den rigdom, der kan gøres op i kroner og varm luft; miljørigdom er altså mere værdifuld end økonomisk rigdom.
Med en national forpligtelse følger et nationalt ansvar, og når vi har sagt ja til forpligtelserne i Kyotoprotokollen fra 1997 og den efterfølgende byrdefordeling i EU, må vi også tage det medfølgende ansvar.
Når man forpligter sig til noget som person, fællesskab eller nation, er det for os at se
mest klædeligt, hvis man selv sørger for at leve op til forpligtelsen.
Martin Lidegaard (RV), 2003-03-12:
Nu er jeg ikke helt sikker på, hvad det egentlig er, vi diskuterer, og hvor vi er kommet hen.
Men jeg tror ikke, jeg vil gå ind i, hvad kommunerne bruger deres penge til, for det må jo blive deres egen sag, når de har betalt deres gæld.
Så langt er vi enige, tror jeg nok.
Nej, det jeg mener, vi diskuterede, var sådan set, hvad staten skulle bruge sine sparede udgifter på.
Her er det, jeg siger, at jeg har den følelse, at når vi trækker disse midler fra i bloktilskuddene, så er det faktisk forbrugernes penge, vi har mellem hænderne.
Derfor er mit udgangspunkt bare, at hvis vi kan bruge en del af de midler til at skåne forbrugerne for en ny udgift, så lad os gøre det, for mere retfærdigt kan vi ikke bruge de midler efter min mening.
Aase D. Madsen (DF), 2003-03-12:
Jeg kan ikke forstå, at hr. Martin Lidegaard ikke kan se, at i det øjeblik kommunen f.eks. tilbagebetaler sin gæld, så er der et provenu til, at man f.eks. kan sætte skatterne ned.
Det er jo ikke sådan, at det er den rene tilsætning.
I det øjeblik, de sælger deres elselskaber, forsvinder det hele jo ikke op i den blå luft, selv om de skal betale lidt ind til statskassen.
De får det jo tilbage ved, at kommunerne får et råderum.
Man skal ikke betale renter, man skal ikke betale afdrag.
På den ene eller den anden måde får man da et råderum i kommunerne, når man har betalt sin gæld tilbage.
Martin Lidegaard (RV), 2003-03-12:
Jeg vil gerne starte med fru Helga Moos.
Det sidste har hun jo fuldstændig ret i.
Selvfølgelig kan danske virksomheder også hente penge hjem ved at investere i udlandet, det er netop derfor, at ideen med Joint Implementation og fleksible mekanismer også har noget for sig.
Tit tror jeg bare, at det sker bedst i samarbejde, altså
at vi har nogle hjemmeerfaringer og så nogle ude.
Det er der, der ligger nogle strategiske muligheder.
Så det er jo rigtigt, at det er der, perspektiverne ligger, så det er vi sådan set ikke uenige om.
Det kunne være, at fru Helga Moos og jeg skulle sætte os ned og prøve at se, om ikke vi kunne lave et forlig.
Til fru Aase D. Madsen vil jeg bare sige, at det jo er rigtigt, at vi har siddet - og det tror jeg vi er fælles om - og forsøgt at skabe en parallelitet mellem andelsselskaberne og de kommunale selskaber.
Jeg tror også, vi har gjort den fælles erfaring, at det er meget svært, for vi er i den enestående situation, kan man sige, at de andelsbaserede selskaber jo er ejet af brugerne allerede, og det vil sige, at de får pengene og beholder dem, om jeg så må sige, bortset fra den skat de betaler til staten ifølge erhvervsretlige regler.
Så har vi altså en særlig historisk situation, at vi skal til at sælge ud af de kommunale elværker.
Det er noget, vi gør én gang.
Det bliver meget svært at lave et regelsæt
for det, der er fuldstændig parallelt til det andelsbaserede
, selv om vi alle sammen gerne vil gøre det så meget som muligt. Det er klart, at jeg godt ved, at resten af midlerne bliver deponeret, men de bliver dog udbetalt over 10 år så.
Vores pointe er sådan set i al almindelighed: Hvorfor ikke sige, at disse værdier sådan set er skabt af forbrugerne og ikke primært af ejerne, så hvorfor ikke kvittere for det over for forbrugerne ved at sige, at i det mindste sender vi ikke en ny regning til jer. Jeg advokerer ikke for, at det er hundrede procent, der skal gå til vindmøller f.eks. Næh, jeg advokerer for, at det er den del af regningen, som forbrugerne ellers skulle betale, og så må vi sætte os ned og spørge, hvordan pengene er brugt på den bedste og fornuftigste måde.
Jeg forstår ikke, at fru Aase D. Madsen bliver så gal,
hver gang jeg nævner det, for jeg synes faktisk, der går en lige linje fra oppositionen til Dansk Folkeparti, og det er brugt, jeg ved ikke hvor mange gange.
Helga Moos (V), 2003-03-12:
De 5 mio. CO2-reduktionston kunne vi godt købe i udlandet, så lad os starte med det.
Så er jeg nemlig enig i, at det jo ikke er de decentrale værker, der kan konvertere fra kul til gas, for de er til gas pr. definition, men de centrale værker kan, så det er jo rigtigt nok.
Nogle siger, det ligger på 100 kr. pr. CO2-ton, andre siger, det er helt nede på 80 kr., så det skal nok komme.
Så snart kvoterne stiger, så kommer det.
Så hvorfor gøre det til at begynde med?
Hvorfor ikke vende bøtten?
Det, jeg venter på, når vi nærmer os 2008, 2012, er, at det så måske er muligt ved hjælp af brændselsceller at gå ind og gøre indhug i transportsektorens CO2-udledning.
Lad os da følge teknologiudviklingen og mulighederne, som de nu kommer, og så lad os starte med det billigste først.
Så vil jeg lige sige med hensyn til teknologiudvikling, at jeg håber, at hr. Martin Lidegaard følger med i, hvad der foregår med savsmuldsværkerne nede i Rumænien.
Det er altså danske virksomheder, der sætter dem op.
Det er danske virksomheder, der går ind og forbedrer det næste værk med erfaringer fra det foregående værk, og det er altså danske penge.
Jeg må spørge: Hvor havner pengene ellers?
Aase D. Madsen (DF), 2003-03-12:
Jeg synes, at hr. Lidegaard er ude på en glidebane uden lige.
Der er jo også elselskaber, der ejes i andelsform, og når man får indtægten, provenuet fra salget af disse virksomheder, skal man jo slippe en form for skat.
Det er vist 28 pct. op til 41.000 kr., det er nogle og fyrre tusinde kroner.
Det vil jo så sige en ret anselig beskatning.
Skal det så også indgå til klimaformål eller til andre formål, der skal afsættes specielt i statskassen?
Det, vi taler om her, er jo, nøjagtig som det blev sagt før, aftalen med amter og kommuner, hvor man finder ud af, hvor meget man skal betale i bloktilskud.
Hr. Martin Lidegaard er jo nok ordfører på L 162 med hensyn til de 40 pct., eller hvad der nu skal opkræves, og der skal jo deponeres i det øjeblik, man ikke har lån.
Det nævnede hr. Martin Lidegaard før.
Hvad så med dem, der ikke har lån?
Jamen der skal beløbet jo deponeres.
Men jeg kan ikke forstå, at hr. Martin Lidegaard sådan set ikke kan forstå, at når den ene form - anpartsselskaberne, andelsselskaberne - skal beskattes, hvorfor skal kommunerne så ikke også aflevere en del af deres provenu i statskassen?
Det fatter jeg altså ikke.
Martin Lidegaard (RV), 2003-03-12:
Hr. Dohrmann spørger igen om, hvem der skal betale regningen.
Her må jeg sige, at uanset om regningen bliver på 2 mia. kr. eller 4 mia. kr., bliver det jo forbrugerne, der kommer til at betale, medmindre man siger, at forbrugerne har betalt én gang.
Det vil hr. Dohrmann åbenbart ikke være med til.
Men ellers er det klokkeklare svar: Det bliver, uanset hvilken plan man i øvrigt følger, forbrugerne, der betaler.
Om det så er hr. Dohrmanns plan eller min plan, så bliver det forbrugerne, der betaler.
Det er også til fru Helga Moos, der spurgte, om teknologiudviklingen ikke kan foregå andre steder end i Danmark.
Selvfølgelig kan den det, men så tjener danskerne bare ikke på den.
Så til hr. Ulrik Kragh: Vi kan jo nok ikke geråde os ud i en større diskussion om hele pakken.
Det vil føre for vidt.
Men jeg vil da sige, at hvis man prøver at spørge de 500.000 kunder, der bor uden for NESA's område, og som derfor ikke får en eneste øre ud af salget af NESA, vil de måske føle, at de fik lidt mere valuta for den værdi, som de gennem et monopol har været med til at opbygge, hvis vi brugte penge til det her, som de ellers igen skal betale.
Til sidst til hr. Kim Andersen: Jeg vil gerne kvittere for de venlige bemærkninger og sige, at vi er helt enige om, at der er tale om en mindreudgift for staten.
Det er jo en sænkning af bloktilskuddet.
Men hvis man kan bruge den, lad os bare kalde det en mindreudgift, til nedbringelse af gæld, så er det vel også, fordi man ligesom har en kasse penge, man får ud af det.
Ellers kunne man jo ikke nedbringe gælden med den.
På samme måde kan man selvfølgelig også beslutte, at en del - jeg vil gerne gentage, at det er en del - bruges til at komme forbrugerne, der har leveret de her værdier, som har betalt regningen én gang, til gode.
Det er det, jeg ikke forstår at Venstre ikke er enig med mig i.
Forbrugerne har betalt regningen én gang, hvorfor skal de betale den én gang til?
Kim Andersen (V), 2003-03-12:
Jeg skal ikke nægte, at jeg på mit partis vegne vil bestræbe mig til det yderste for, at vi kan nå en forståelse og en enighed.
Det ser jeg meget gerne.
Jeg synes også, at hr. Martin Lidegaards indlæg et stykke ad vejen udtrykte de samme ønsker.
Men der er en ting, som jeg alligevel blev lidt i tvivl om.
Hr. Martin Lidegaard taler om et provenu ved salg af kommunale elforsyningsvirksomheder.
Skal vi ikke være enige om - sådan har jeg i hvert fald oplevet det, når vi har forhandlet indtil nu - at det, der ligger i L 162 om elforsyningsloven, ikke er et provenu.
Der er 40 pct. modregning i bloktilskuddet til kommunerne ved salg af elforsyningsvirksomheder.
Det er noget ganske andet.
Det er en mindreudgift, vi eventuelt får.
Det er en mindreudgift, og en mindreudgift kan man ikke sådan disponere over. I øvrigt havde jeg den opfattelse, at hr. Martin Lidegaard indtil dette øjeblik havde været talsmand for, at denne mindreudgift skulle bruges til gældsnedbringelse.
Nu forstår jeg, at hr. Martin Lidegaard vil binde den sammen med klimapolitikken.
Og det må jeg sige, den går altså ikke.
For det første er jeg ikke enig i det, for det andet kan man ikke bruge de samme penge to gange.
Hans Christian Schmidt (V), 2003-03-12:
Jeg vil starte med hr. Keld Albrechtsen.
Det kan han.
Problemet bliver mere, om jeg har tid til at forklare det, og det kan
jeg se jeg ikke har.
Så jeg er nødt til at sige til hr. Keld Albrechtsen: Hvordan hr. Keld Albrechtsen end vender og drejer det her, går jeg ud fra, at hr. Keld Albrechtsen ved, at verden besluttede, at hvad der blev udledt i 1990, skulle sænkes med 5 pct.
Men netop fordi økonomien kollapser i Rusland, har de nu nogle kvoter til overs. Hr. Keld Albrechtsen eller andre kan købe dem - altså som virksomhed eller stat - eller de kan lade være.
Men Rusland kan altid sælge dem til hvem, de måtte have lyst til, så snart de er med i Kyotoprotokollen.
Jeg vil bare sige til hr. Keld Albrechtsen: Lov mig i det mindste, at man ikke forsøger at fortælle befolkningen, at hvis Danmark ikke køber dem, vil de ikke blive solgt.
Det vil de helt sikkert.
Det er så at sige Ruslands ejendom.
Så der er ikke noget at tage fejl af der, medmindre hr. Keld Albrechtsen har den holdning, at Rusland på en eller anden måde skal straffes og fratages de rettigheder, de fik ligesom alle andre lande, f.eks. Vesttyskland, som måtte tage hele Østtysklands industri, der gik ned, og køre ind i deres regnskab.
Det er den måde, man så skal forklare det på.
Det tror jeg ikke på at hr. Keld Albrechtsen mener.
Så vil jeg bare sige til fru Elsebeth Gerner Nielsen: 2012 further action.
Netop Danmark var under formandskabet i New Delhi virkelig med til at fortælle, at vi skal gøre noget efter 2012.
Jeg skal ikke bekræfte eller afkræfte, hvad hr. Svend Auken har sagt om Det Økonomiske Råd.
Jeg sagde kun som et eksempel, at det er helt klart, at nogle er begyndt at regne på, hvor mange millioner ton vi reducerede med i de år, og hvad det kostede.
Men desværre gjorde den tidligere regering ikke det, at den førte bogholderiregnskab.
Det skulle den have gjort.
Bendt Bendtsen (KF), 2003-03-12:
Jeg vil gerne sige til fru Elsebeth Gerner Nielsen, at når man taler om regeringens økonomiske politik frem mod år 2010, har vi jo i regeringen fastholdt linjen om at halvere den offentlige gæld fra de ca. 50 pct. til de 25 pct.
Den har vi valgt at holde fast i, også selv om vi nu har fremlagt forslag til mindre skat på arbejde.
Vi er fuldt bekendte med, at arbejdsudbuddet skal øges.
Det ligger helt klart, at det skal det.
Man taler om betalingsbalanceproblemer.
Fru Elsebeth Gerner Nielsen taler om, at der kommer færre penge fra olien efter 2012.
Jeg kan kun bekræfte - det tror jeg vi alle sammen her i salen ved - at der kommer færre olieindtægter efter 2012.
Vi er på et niveau nu, hvor vi fra tiden nu til 2012 klart vil cashe det meste ind.
Men så er det da spændende at høre, at det registrerede partnerskab, som Det Radikale Venstre har haft sammen med Socialdemokratiet, nu er ophørt, for jeg kan jo forstå, at Socialdemokratiets skattereform opererer med store beløb på det område i ekstraindtægter fra Nordsøen.
Så må det jo også skulle revideres, når den dag kommer.
Jeg vil gerne sige, at Danmark jo har kunnet mærke, at den internationale økonomi også påvirker dansk økonomi, derfor kan jeg kun sige, at det jo er svært at spå om fremtiden.
Vi har en stærk økonomi i Danmark i dag, vi har overskud på de offentlige budgetter, vi har overskud på vores betalingsbalance, vi har en inflation, der er til at overskue.
Så vi må konstatere, at dansk økonomi er stærk i forhold til den europæiske økonomi.
ud endda.
Svend Auken (S), 2003-03-12:
Jeg vil starte med at slå to ting fast, og derefter har jeg et spørgsmål til miljøministeren.
Det første er, at Finansministeriet i 2001 lavede den mest grundigt gennemarbejdede analyse af de samfundsøkonomiske udgifter og gevinster ved vores samlede miljø- og energiindsats.
Den viste et kæmpeoverskud.
Det er den eneste undersøgelse, der har været lavet, den blev lavet af Finansministeriet, og den viste et kæmpeoverskud.
Den har aldrig været antastet siden, og det håber jeg bestemt at ministeren kan bekræfte - det behøver han ikke, for sådan er det.
Men det, han kunne bekræfte, var, at fra 1990 - navnlig hvis vi tager de korrigerede tal, for det kan jo svinge fra det ene år til det andet - har der været et fald år for år i vores udledning af drivhusgasser i Danmark, men at der efter 2002 er en kraftig stigning, og at der i de kommende år med den plan, der er, vil være en kraftig stigning i Danmark.
Så siger ministeren til os, at vi skal acceptere brug af varm luft, som vi var enige om, da ministeren var i opposition, at vi ikke skulle bruge.
Så er mit spørgsmål, som jeg stillede i mandags, og som jeg gentager i dag: Hvor er den udstrakte hånd til oppositionen?
Hvor er den udstrakte hånd til at videreføre det brede samarbejde omkring dansk energipolitik?
Er det virkelig opfattelsen, at man alene vil gennemføre det med Dansk Folkeparti?
Mogens Nørgård Pedersen (KRF), 2003-03-12:
Vi vil fra Kristeligt Folkepartis side ligesom ved behandlingen af B 75 naturligvis bifalde, at Danmark ratificerer FN's havretskonvention.
Det er vigtigt, at havet også får sin grundlov, og vi på den måde kan beskytte de naturressourcer, der findes i havet, som jo altså dækker størstedelen af vores klode.
I henhold til delelementerne i forslaget vil vi gerne fremhæve det særdeles positive i, at vi nu kan få fjernet bagatelgrænsen for olieudtømning, så olieudtømning under 50 l også bliver strafforfulgt.
Det er for os at se
et vigtigt præventivt virkemiddel til at sikre, at alle tømmer olietanken ud i havnen og ikke i havet.
Vi vil derfor tilsige en positiv udvalgsbehandling af sagen, sådan at Danmark også kan få ratificeret havretskonventionen i praksis.