runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Hald Madsen (V), 1999-05-12:
Jeg siger tak for svarene.
Den her kritik af, at man ikke får udbetalt pengene, man har ikke nogen form for solidaritet i flygtningefordelingen, sætter det ikke nogle tanker i gang hos den danske regering og hos udenrigsministeren om, hvordan man fremover i EU skal kunne samarbejde omkring en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik?
Jeg vil også gerne spørge, om udenrigsministeren har haft nogle overvejelse om det mere langsigtede omkring alle de nabolande - Albanien, Makedonien, problemstillingen i Montenegro - altså det langsigtede i at få dem på rette fod igen, når vi forhåbentlig får løst den her krise.
Erik Mortensen (S), 1999-05-12:
Det her er jo stadig væk i forlængelse af det store, brede forlig om elreformen.
At det kom på plads, er jo i sig selv ikke nogen sensation.
Det er vel nok nærmere en konstatering af, at den brede konsensus, der har været netop omkring energipolitikken her i Folketinget, fortsat er i det spil her.
Derfor kan det nok undre mange ude i det åbne land, at vi nu ikke kan gøre arbejdet færdigt i enighed.
Det er jo nok lidt paradoksalt, da alle er enige om, at afgiftsmodellerne skal ændres, fordi det at gå fra en hvile i sig selv-politik på området og over til et frit marked nødvendigvis kræver, at der sker justeringer af afgiftsmodellerne. Det fremgår jo også af de høringssvar, man har fået fra det ganske land, at det i høj grad var ønskeligt at få afbalanceret afgiftsmodellerne, når vi taler henholdsvis de decentrale kraftvarmeværker og de centrale.
En harmonisering af modellerne dér ville alt andet lige betyde en rimelig lettelse for mange af de decentrale og en yderst beskeden fordyrelse for kunderne under de centrale.
Når vi har set høringssvarene, har det jo været et gennemgående træk, at alt det var ønskeligt.
Ydermere var der jo også lagt op til, at der kunne afsættes penge i en pulje til at lette de allerhårdest trængte, de såkaldte barmarksprojekter.
Meget af det er jo ikke med i L 244, som vi her har til behandling.
Det beklager vi selvfølgelig meget i Socialdemokratiet, fordi det, vi nu har tilbage, vel dårligt kan være mindre, nemlig et lovforslag, som nu sørger for, at de centrale kraftvarmeværker i de store byer nu får en afregningsmodel, der selvfølgelig harmonerer med gældende lovgivning, også i forlængelse af den præcisering, som et cirkulære i august 1998 tilsagde.
Det er der ikke noget galt i, selvfølgelig, og derfor stemmer vi selvfølgelig også for det.
I lovforslaget er der jo forskellige modeller, der viser, hvordan en sådan afregningsmetode kan fungere.
Den præciserer også, at allerede indgåede og kommende aftaler, som er godkendte af Elprisudvalget, også skal være udgangspunkt for den videre afgiftsbetaling.
Så alt i alt må vi nok sige, at det er blevet et reparationsforslag, som bl.a. også sikrer, at den el, der produceres på de store centrale kraftvarmeværker, ikke belægges med afgift to gange, nemlig både i produktionsledet og i aftagerledet.
Det er selvfølgelig som selvstændigt objekt godt nok, men vi havde gerne set, at vi var kommet det skridt videre, som der jo trods alt er stor, bred enighed om, og derfor ser vi også frem til, at regeringen ved først givne lejlighed fremsætter det forslag, som vi stadig væk i Socialdemokratiet finder er nødvendigt, og som mange forbrugere ude i det åbne land helt klart måtte forvente af os.
Peter Hansen-Nord (V), 1999-05-12:
Til gengæld mener jeg, at det er yderst sjældent, at irrelevante og direkte misvisende høringssvar også giver anledning til ændringer.
Jeg synes, L 244 er et eksempel herpå.
Jeg håber, at forvirringen har bredt sig hos dem, der har båret til, at Kommunernes Landsforening, Danske Fjernvarmeværkerforening får en form for røde ører her sommeren over, indtil man til efteråret får fat om de problemer, som stadig væk ligger, og som er et problemsæt, der ikke løser sig selv.
Og man kan sådan set i princippet ikke komme videre, før man får kigget på de her ting.
Men nu er det altså blevet skåret helt klart ud i pap, så ingen skal misforstå, og ingen længere bør kunne misforstå, at det på intet tidspunkt har haft at gøre med de høje fjernvarmepriser, som startede den 1. september 1998; nu må det stå krystalklart for alle.
for eller imod, og så vil vi se på, hvad der i øvrigt måtte komme op under udvalgsbehandlingen.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-05-12:
Det lovforslag, der ligger, er i hvert fald bedre end det, der var udsigt til at skulle komme til at ligge på Folketingets bord.
Det, der var udsigt til, var nemlig, at der ville komme et forslag, som ville have givet yderligere stigninger for de mange varmeforbrugere ude i de store provinsbyer, yderligere stigninger oven på de meget store stigninger, som kom som følge af dette cirkulære fra august sidste år, som for op mod 800.000 familier i store provinsbyer betød stigninger i størrelsesordenen 200-300 kr. mere i varme om måneden.
Det svarer til en middelstor finanspolitisk stramning, og den blev sat igennem, bare fordi man nu fortolkede, at man ikke tidligere på ordentlig vis havde fulgt reglerne omkring beskatning af kraftvarme, og det skulle så ske nu - bang!
Det har været og er anfægtet ved Landsskatteretten.
Der kører en sag nu anlagt af Midtkraft ved Århus mod Skatteministeriet, om det, der er sket, nu er rimeligt og lovligt og rigtigt.
Og det er anfægtet i høringssvaret fra Kommunernes Landsforening.
Her gjorde man også opmærksom på, at det lovforslag, der var på vej, men som nu er blevet afværget, kunne lukke af for denne domstolsprøvelse, der nu er i gang. Og det ønskede vi ikke. Fra konservativ side synes vi ærlig talt, at de mange familier i de store provinsbyer har fået stigninger nok i varmeudgifterne. Havde det været en almindelig finanspolitisk
stramning af bare næsten den samme størrelsesorden,
Det er simpelt hen ikke socialt rimeligt.
Men sådan bliver det heller ikke med dette forslag.
Der kommer ikke, har jeg forstået, yderligere stigninger som følge af dette forslag i varmepriserne for de hårdt ramte familier i disse provinsbyer.
Og så kan man godt sige: Jamen de har ganske lave varmeudgifter i forhold til mange andre steder i landet.
Ja, det er rigtigt, men folk indretter sig nu engang efter forholdene, indretter deres økonomi, og der kan vi altså ikke pludselig brat ændre voldsomt på det.
Der må i hvert fald være tale om overgangsordninger.
Så det forslag, der ligger her, er da i hvert fald bedre.
Der kommer ikke yderligere stigninger oven på de store stigninger, der har været, og - har jeg forstået - det udelukker heller ikke, hvis den retssag, der er anlagt af Midtkraft i Århus mod Skatteministeriet, skulle blive vundet af Midtkraft Århus og tabt af Skatteministeriet, at der så kan blive tale om, at der skal tilbagebetales penge til kraftvarmeværkerne med mulighed for nedsættelse af priserne for varmeforbrugerne.
Det er vi selvfølgelig tilfredse med.
Det var nødvendigt.
Det er selvfølgelig en god ting.
Men Det Konservative Folkeparti har ikke lod og del i de store stigninger i varmeudgiften ude i de store provinsbyer, som er sket som følge af dette cirkulære fra august sidste år. Men sådan som det ligger nu, vil Det Konservative Folkeparti ikke stemme imod forslaget.
Erik Mortensen (S), 1999-05-12:
Det er nogle voldsomme tal, hr. Frank Dahlgaard slynger om sig med.
Det kunne da egentlig være rart at få bekræftet, om ikke disse voldsomme stigninger, som bliver nævnt her, og som skulle være en følge af det oprindelige lovforslag, rent faktisk er 200-300 kr. om året.
Det tror jeg nok ville være klædeligt at få bekræftet heroppefra.
Det kunne også godt være spændende at få bekræftet, hvorvidt de stigninger, der har fundet sted rundt omkring, ikke bunder i en lov, der er vedtaget i 1982, hvorefter en borgerlig regering jo i adskillige år administrerede samme lov og åbenbart ikke fandt anledning til at tjekke, om nu også forholdene blev administreret efter hensigten.
At det så sker nu, kunne man så måske sige er en tilfældighed, men det kunne jo lige så godt være sket under en borgerlig regering, og så ville resulatet være nøjagtig det samme.
Så ville man have fået en stigning, selvfølgelig, der minder om den, vi nu ser her.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-05-12:
Ja, det er jo lidt pudsigt, at vi her diskuterer et lovforslag, som jo altså ikke ligger her, men som var på vej til Folketingets bord, men så lad os gøre det.
Det er rigtigt, at det forslag, som altså ikke ligger her, men som var på vej, kunne have givet anledning til - eller ville have givet anledning til - yderligere prisstigninger af størrelsesordenen 20-25-30 kr. mere om måneden eller 250-300 kr. mere om året.
Det er ikke meget, men det er noget.
Og når det kommer på toppen af de meget store prisstigninger, som er 10 gange større som følge af dette augustcirkulære, så er det bare dråben, der får bægeret til at flyde over, og så siger vi fra.
Og at det er i den størrelsesorden, er vi godt klar over. Den anden ting er, at der er rejst anfægtelser omkring, om det er rigtigt, om det er lovligt at smække disse cirkulærestigninger ud, om cirkulæreadministrationen nu er lovlig.
Det mente vi umiddelbart den var.
Men vi har fået efterretning om, at det godt kan diskuteres, og vi ønsker ikke, at en sådan domstolsprøvelse skal blive udelukket med det lovforslag, der var på vej.
Det sker i hvert fald ikke med det, der ligger nu, og det er en god ting.
Og derfor vil vi ikke stemme imod det, der ligger nu.
Det havde vi gjort med det andet.
Aage Frandsen (SF), 1999-05-12:
Dette lovforslag er også resultat af en del af de drøftelser, der har været i forbindelse med elreformen.
I den forbindelse var der et forsøg på at få en ligestilling omkring decentrale og centrale kraftvarmeværker med hensyn til deres afgifter.
Det viste sig så, at det ikke kunne lade sig gøre.
Forskellige grunde gjorde, at det ikke kunne lade sig gøre.
Indirekte er det vel fremkommet i dag, hvorfor det bl.a. ikke kunne lade sig gøre.
Det kan være, det var det, der var motivet, men det kan også være tilfældet, at det var andet.
Der er somme tider i politik noget, der er helt klart og noget, der er mindre klart.
Det her hører jo nok til under det mindre klare.
Men det lovforslag, vi har her, er jo så forholdsvis lidt.
Det er en praksis, som regeringen har sat i værk, og vi vil ikke forhindre regeringen i at få den gennemført via lov.
Og der ligger også i det, at vi heller ikke tager medansvar for det, der er sket, lige så vel som vi heller ikke har medansvar for den administration, der fra 1982 og fremefter har været ført på en bestemt måde, som gav skattemyndighederne problemer.
Og det ser vi frem til med henblik på, at varmeforbrugerne bliver mere ens stillet.
Klaus Kjær (DF), 1999-05-12:
Aftalen om en liberalisering af elmarkedet gør det nødvendigt at sikre den gældende hjemmel til fritagelse for afgiften af brændsel henregnet til fremstilling af elektricitet.
Med liberaliseringen af elmarkedet vil elektricitetsprisen ikke længere kunne beregnes efter omkostningskalkulerede principper for selskaber, som hviler i sig selv. I lovforslaget er der alene tale om bestemmelser, der her og nu skal sikre, at der ikke i strid med lovgivningens intentioner opkræves dobbelte afgifter ved elproduktionen. Lovforslaget har ingen provenumæssige konsekvenser eller økonomiske konsekvenser for erhvervslivet.
Der er tale om forslag til en nødlov, kan man næsten kalde det, som i tilfælde af, at skattemyndighederne underkendes i den sag, der for øjeblikket verserer ved Landsskatteretten, vil kunne sikre en tilbagebetaling. Samtidig understreges det, at der alene er tale om midlertidige bestemmelser, og at regeringen til oktober vil fremsætte forslag om at tilnærme afgifterne på decentrale og centrale kraftvarmeværker.
Dansk Folkeparti har hverken lod eller del i principaftalen om elreformen, men vi vil ikke stemme imod lovforslaget.
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Det konkrete lovforslag sigter alene på at indføre de nødvendige bestemmelser, der på kort sigt skal sikre, at der ikke i strid med lovgivningens intentioner opkræves dobbeltafgift, dvs. både for brændsel til elektricitet og for selve elektriciteten.
I lyset af at liberaliseringen træder i kraft allerede 1. juli 1999, er det vigtigt.
Hvor ufuldkommen denne løsning end må forekomme i forhold til en mere langsigtet løsning, kan Det Radikale Venstre støtte det fremsatte forslag.
I Det Radikale Venstre havde vi allerhelst set en samlet og mere permanent løsning
på de afgiftstekniske problemer, der opstår som følge af aftale om elreformen og deraf følgende liberalisering af elmarkedet
Men som vi alle ved, har de politiske realiteter været, at det ikke kunne lade sig gøre i denne ombæring, og vi imødeser derfor, at der i næste folketingssamling fremsættes lovforslag, der søger et skridt videre, end vi kommer i dag.
Men vi er positive.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-05-12:
Efter at vi havde behandlet lovforslag nr. L 243, ville det rigtige jo have været en fremadrettet lovgivning, og det er jeg overbevist om at mange vil være enige med mig i.
Jeg vil gerne understrege, at når vi ikke har det, skyldes det ikke skatteministeren.
Jeg synes, skatteministeren førte forhandlingerne på en god og sober måde, men vi må altså konstatere, at det fremadrettede, som vi alle er enige om der er brug for, må vi så vente med.
Vi har så et forslag liggende her, som jeg vil sige mere går på fortiden end fremtiden, og man kan jo komme med lange redegørelser om, hvorfor det, der blev vedtaget helt tilbage i 1982, ikke er blevet fulgt i praksis.
Det kan man jo stille mange spørgsmål til, men jeg mener, at skatteministeren så gjorde det rigtige sidste år med sin cirkulærepræcisering af, at der nu bliver administreret, sådan som man burde have administreret i en lang række foregående år.
Man kan så stille sådan et mere principielt spørgsmål
Når der har været fejl ikke bare ude i de enkelte kraftvarmeværker, men åbenbart også inde i selve ministeriet, gør en minister så det rigtige ved at præcisere lovgivningen med et cirkulære og så fremsætte et lovforslag, der igen fastslår det, cirkulæret fastslår, som er en præcisering af loven tilbage til 1982?
Den ene holdning til cirkulæret var, at den præcisering er regeringens ansvar.
Mit parti har ikke på noget tidspunkt haft skatteministerposten.
Vi kan altså enten undlade at stemme ud fra det sådan helt principielle, at det må være den
til enhver tid siddende regering, der skal sørge for, at der administreres efter gældende love
, og er det nødvendigt med nogle beslutninger, så er det regeringen, der træffer dem.
Vi dadler den ikke, men vi synes ikke, vi vil tage ansvaret fra den.
Den anden holdning er, om det ikke er rimeligt at støtte regeringen, når den kommer med et cirkulære, der så bliver efterfulgt af et lovforslag, hvis man mener, regeringen gør det rigtige.
Det synes jeg faktisk er en ganske spændende overvejelse, for der er i princippet to muligheder.
Jeg synes, de er lidt principielle, og det vil jeg faktisk gerne have lov til at overveje lidt yderligere.
Jeg understreger, at ministeren helt igennem har gjort det korrekte, så hvis konklusionen bliver, at vi siger o.k., vi undlader at stemme, så ligger der ingen kritik af ministeren i det.
Kritikken må gå på dem, der har haft ansvaret tidligere end ministeren.
Det har jeg i og for sig lyst til også sådan rent statsretligt at overveje lidt mere, men jeg håber, jeg over for ministeren har gjort sådan to problemstillinger klar.
Det er lidt, hvem der tager ansvar for et lovforslag, der præciserer et cirkulære, som er ministerens ansvar.
Det synes jeg i grunden ikke er helt enkelt.
Derfor munder min tale ud i nogle yderligere overvejelser, men det synes jeg faktisk er legitimt med den meget specielle situation, vi står i, som ikke er ministerens aktuelle ansvar.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-12:
»Vil den danske regering acceptere, at den kommende formand for Kommissionen over for Parlamentet forpligter sig til at arbejde for en bestemt tidsplan og metode for vedtagelsen af en ny traktat på den kommende regeringskonference og i den forbindelse forpligter sig til at stille »de nødvendige forslag«?« Skriftlig begrundelse
Parlamentets udvalg om institutionelle spørgsmål har den opfattelse, at den kommende formand for Kommissionen skal arbejde på grundlag af et »mandat«, som bl.a. indeholder retningslinjer for tidsplanen og metoden for gennemførelsen af den institutionelle reform forud for Unionens udvidelse, og at den kommende kommissionsformand skal forpligte sig til at foreslå de »nødvendige ændringer«.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-05-12:
Blot en kommentar til ministerens bemærkninger, som var noget i retning af, at Folketingets partier vel egentlig har pligt til at støtte den regering og de ministre, som håndhæver gældende ret.
Sådan principielt: Ja.
Men vi har vel også pligt til at sørge for, at man ikke lukker af for virkningerne af en domstolsprøvelse.
Den er der nu udsigt til med den landsskatteretsanke, som formentlig ruller videre igennem domstolssystemet til Højesteret.
Der var udsigt til, som bl.a. Kommunernes Landsforening i sit høringssvar gav udtryk for, at det udkast til en lov, der var på vej, men altså nu er ændret, ville have lukket af for virkningerne af en domstolsprøvelse.
Det gør det her ikke på samme måde.
Så vist skal vi se fremad, men vi skal også sørge for, at det, der er sket i fortiden, kan blive domstolsprøvet og kan få virkninger på en ordentlig måde.
Man har sat disse afgifter så meget i vejret som følge
af dette cirkulære.
Det mener man er gældende ret.
Jeg vil da næsten også tro at det er det, men jeg er i tvivl, og nu får vi domstolsprøvelsen af det.
Det har bevirket ganske overordentlig store stigninger i varmeudgifterne i de store provinsbyer, så vi synes ikke, at man i virkelighedens verden skal give den endnu et nøk.
Selv om det bare er en lille yderligere stigning for de varmeforbrugere, skal der lige være en pause. Det er årsagen til vores indstilling til det foreliggende lovforslag.
Ole Stavad (S), 1999-05-12:
Kun lige en præcisering: Hvis vi havde gennemført den lovgivning, vi - kan vi sige - langt hen ad vejen havde forhandlet os frem til, ville det jo ikke have stoppet den tvist, der var.
Den vedrører konkret en periode, der ligger tilbage fra efter september sidste år.
Den tvist ville under alle omstændigheder, hvis man havde ønsket det, kunne finde sin afgørelse ved Landsskatteretten, domstolene, hvor langt man nu ville gå med den.
Hr. Frank Dahlgaard har ret i, at den måde, vi nu har udformet - om jeg så må sige - reparationslovforslaget her på, også betyder, at en eventuel afgørelse, der måtte gå skattemyndighederne imod, ikke stopper på det tidspunkt, hvor det nye lovgrundlag, vi her behandler, bliver repareret, så det kan også fungere efter elliberaliseringen.
Den forskel er der.
Det havde ikke standset, at man i Landsskatteretten og hos domstolen kunne behandle sagen, men den har selvfølgelig fået en tidsmæssig mindre udstrækning.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-12:
Jeg vil gerne spørge udenrigsministeren, hvad den danske regerings holdning er til det såkaldte nonpaper, »ikkepapir«, som den tyske regering, det tyske EU-formandskab har udarbejdet som oplæg til forberedelsen af den kommende regeringskonference i EU om institutionelle reformer.
Nu har jeg også haft lejlighed til at stille spørgsmål til udenrigsministeren om det i Europaudvalget.
Men jeg synes, det kunne være godt at få en offentlig, åben tilkendegivelse her i Folketingssalen om den danske regerings holdning til især to spørgsmål: Om den danske regering vil stå fast på, at det skal være en smal regeringskonference, hvor der ikke kommer andre emner på end dem, der udtrykkeligt er nævnt i artikel 1 i protokollen til Amsterdamtraktaten. Og om den danske regering vil sige nej til det tyske forslag om at oprette en slags vismandsgruppe til at udarbejde traktatforslag.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Det er den danske regerings opfattelse, at den kommende regeringskonference skal være smal, skal behandle de spørgsmål, der ikke blev færdigbehandlet i Amsterdam, dvs. spørgsmål om kommissionssammensætningen, om stemmevægt eller dobbelt flertal og også spørgsmål om udvidet anvendelse af kvalificerede flertalsafgørelser.
Det er regeringens standpunkt; det arbejder vi for.
Vi har ikke fra dansk side noget ønske om, at der skal nedsættes en særlig vismandsgruppe for at løse disse problemer.
Det finder vi i øvrigt også er overflødigt.
Disse spørgsmål er jo teknisk enkle.
Det er det enkleste, det er det letteste, og det vil blive den hurtigste vej.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-12:
Jeg vil gerne sige tak for svarene.
Det er jo galt nok, at der kommer de emner på, som er nævnt i Amsterdamtraktaten.
Det kan vi jo ikke rigtigt gøre noget ved, for den traktat blev jo desværre godkendt.
Derfor er jeg godt tilfreds med, at den danske regering fastholder, at der ikke skal mere på.
Jeg er også godt tilfreds med, at regeringen siger nej til dette forslag om en vismandsgruppe, som jo ville gøre, at man fik en kreds uden for regeringernes område til at gå ind og lave et forslag.
Det kunne komme helt ud af kontrol.
Så vil jeg blot spørge ministeren: Er der så risiko for, at de andre emner, som der er nogle lande, der ønsker at få taget op, f.eks. forsvarsområdet, som vi diskuterede i går, eller sådan nogle forslag, som at Parlamentet skal kunne afsætte EU-kommissærer enkeltvis, så alligevel kommer ind på dagsordenen, eller bliver der udskrevet særlige regeringskonferencer om de spørgsmål?
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Traktaten giver jo bestemte regler for, hvorledes der kan indkaldes til en regeringskonference.
Og der er altså intet enkelt medlemsland, der kan forhindre sager taget op på en regeringskonference.
Det er jo noget, man enes om, som man skal prøve på at finde en enighed om.
Men jeg kan forsikre om, at det danske udgangspunkt er som nævnt, og at vi vil gøre, hvad vi kan, for at det er disse synspunkter, der sejrer.
Garantier kan man ikke give i sådan en type af politiske forhandlinger med de regler, der
gælder,
men jeg kan give den garanti, at dette er den danske regerings udgangspunkt, og at vi vil slås for vores standpunkt.
Bertel Haarder (V), 1999-05-12:
Venstre er enig med regeringen i, at der ikke skal rejses alle mulige emner på denne smalle regeringskonference, men man kan jo ikke forhindre, at andre lande rejser emner, nye emner.
Og et af emnerne vil jo uden tvivl blive spørgsmålet
om, hvorvidt kommissærer enkeltvis skal kunne afskediges for deres dårlige ledelse, deres nepotisme eller manglende handlinger, hvad det nu kan være.
Hidtil har regeringen jo holdt fast i, at kommissærerne kun er kollektivt ansvarlige.
Vi mener i Venstre, at det synspunkt ikke holder, det er urimeligt, og det fører til, at kommissærerne kan dække sig bag kollegialitetens skjold.
Det vil jeg gerne bede udenrigsministeren tage stilling til.
Hvad er regeringens og regeringspartiernes holdning til den sag?
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Jeg ser meget nødigt, at en diskussion om dette kommer til at blokere for en smal regeringskonference, der hurtigt kan gøre sig færdig, så vi får løst de spørgsmål, der har med udvidelsen at gøre.
Det må jeg sige.
Det er ikke mit ønske, at det skal ske.
Men vi vil selvfølgelig som alle andre regeringer være i den situation, at hvis spørgsmålene rejses, må vi gå ind i diskussionen.
Må jeg så i øvrigt henvise til, som jeg også ved at det er fremgået af vores drøftelser i Europaudvalget, at der jo er forudset en mere omfattende revision af Traktaten, når medlemstallet i EU overstiger 20.
Til den tid vil det jo være naturligt at tænke mange ting igennem, herunder også Kommissionens måde at arbejde. I øvrigt kan dette spørgsmål om kommissærer og deres repressalier over for kommissærer jo løses på flere måder.
Det kan jo dels gøres internt i Kommissionen, og det kan selvfølgelig også gøres ved, at man tillægger Parlamentet beføjelser.