Ebbe Kalnæs (CD), 2001-04-26:
Under et tidligere kort indlæg til hr. Peter Skaarup nævnte jeg sådan meget kort, at hvis ikke udvikling, hvis ikke velfærd kommer til de fattige, så kommer de fattige til velfærden.
Det må man vide.
Det må man også vide i borgerlige kredse.
Det må man vide ikke mindst i de kredse, som er meget bange og meget bekymrede for folkevandringer, pres på udefra.
Det, der er vigtigt, er at få løst mangel på udvikling og mangel på velfærd.
Dengang vi var 3 milliarder mennesker i verden, havde vi vel op imod 1 milliard mennesker, der led af sult, nød, underernæring osv., i dag er vi 6 milliarder mennesker, og vi har stadig væk 1 milliard mennesker, der lider.
Så kan vi jo sige, at det rent statistisk jo er gået rigtig godt.
Men kan vi være det bekendt? Kan vi overhovedet være bekendt, at i en verden med 6 milliarder mennesker er der så stor en del, der stadig væk lever under så kummerlige forhold?
Kan vi være bekendt at lave det til en diskussion om komma et eller andet i en rig verden?
Og så vil jeg gerne understrege med det samme, inden jeg går ind i det næste, at når der er nogle, der har talt ATTAC og Mod-ATTAC i dag, så kan jeg godt opfattes og rubriceres som en af dem, der også er til Mod-ATTAC.
For ligesom selvtilstrækkelige mennesker pynter sig med fjer, når vi holder debatter her i Folketingssalen, er begrebet ATTAC lidt af det samme. Jeg er meget enig i ATTAC's mål om gældseftergivelse.
Men tænk på, hvad ATTAC opstår af, og hvad der ligger i samme bevægelse af selvtilstrækkelighed, masser af nationalistiske træk og i den grad masser af vi er os selv nok-tanker.
Det er en omgruppering.
Og så vil jeg sige som en lille sidebemærkning, at da den skulle til at have fart på her i Danmark, fik den meget væsentlige og venlige ord med på vejen af hr. Thulesen Dahl fra Dansk Folkeparti.
Jeg ville straks blive betænkelig, hvis jeg havde involveret mig i det projekt.
ATTAC har selvfølgelig nogle ganske smukke træk og idealer, men samtidig har ATTAC stort set alt det i sig, der gør, at det ikke ville blive til noget som helst.
Tobin-skatten kan være en tanke, men realisabel er den ikke.
Det er et eller andet begreb, som jeg vil kalde en form for udvidet Øresundstold, som i og for sig ikke kan løse de her problemer.
Det, der er vigtigt, er, globalisering, overførsel af værdier, teknologi, handel og de mange lande, som nu kan handle ind i EU.
Når jeg tidligere på dagen sagde, at jeg i nogle træk egentlig var mere enig med SF, er det, fordi jeg faktisk er en af dem, der mener, at vi skal have fat i lande, som skal kunne handle hos os, men kunne beskytte sig selv i en overgangsperiode.
Det mener jeg faktisk er vigtigt, hvis vi skal flytte noget med det her. Derfor må jeg sige, at jeg anser det for vigtigt, at vi i Danmark følger linjen, når det gælder spørgsmålet om niveauet for størrelsen af ulandshjælp.
Med hensyn til diskussionen om, at det ikke skal være kvantitet, men kvalitet, vil jeg sige, at det altså er muligt at holde kvantiteten og få en bedre kvalitet.
Jeg er også meget enig i f.eks. nogle af de træk, der er i hr. Jens Hald Madsens indlæg, som går på programsamarbejdslande og det blå stempel, en stat får, når det er programsamarbejdsland, hvor det betyder, at det er et styre, der er o.k., et styre, vi godt vil samarbejde med i et partnerskab.
Men vi skal nok overveje at sige, at det ikke er et programsamarbejdsland, hvis styret ikke er demokratisk, er nogle banditter, der undertrykker sin befolkning og misbruger situationen økonomisk.
Jeg vil gerne understrege, at det ikke er det samme, som at vi skal trække os ud af landet.
Det er ikke det samme, som at vi skal rende fra de programmer, som vi har i gang over for fattige og nødlidende mennesker i landet, og som vi kan holde styr på, og som vi selv kan holde kontakt med.
Men vi skal passe på, at vi som nation ikke kommer til at give en banditstat et blåt stempel på, at de i og for sig er gode nok.
Som sagt håber jeg meget, at vi kan holde den danske linje, den danske historie og tradition på det her område, og helt overordnet vil jeg sige, at vi er nr. 1 i denne sammenhæng.
Det er vi også, selv når det rykker fremad.