Rikke Hvilshøj (V), 2006-11-15:
Jeg vil gerne indlede med et citat fra JyllandsPosten tilbage fra den 19. december 1999: Det er en katastrofe, at de bærende politiske partier på Christiansborg aldrig har formået at sætte en målsætning for, hvad vi skulle med alle indvandrerne og flygtningene.
Mange almindelige danskere mangler totalt informationer om, hvor landet er på vej hen.
Folk har vel været generelt positive i første omgang, men nu kan man for alvor se, at tilstrømningen fortsætter, så nu tipper det for mange danskere.
Citatet kommer fra den også dengang socialdemokratiske borgmester i Herlev, Kjeld Hansen.
Der er sket meget siden regeringsskiftet i 2001.
Regeringen fører en fast og fair udlændingepolitik, og den er en succes.
Da regeringen tiltrådte i 2001, stod man over for anselige indvandrings- og integrationsproblemer.
En stor del af indvandringen til Danmark skete gennem familiesammenføring, og prognoser viste, at et fortsat højt antal familiesammenføringstilladelser ville have bidraget yderligere til de dengang voksende problemer med antallet af udlændinge, der ikke var i arbejde.
Endvidere kunne regeringen konstatere, at familiesammenføringsreglerne blev udnyttet i indvandringsøjemed gennem proformaægteskaber og arrangerede ægteskaber med hyppige tragedier for unge familier til følge.
Jeg kan forstå, at socialdemokrater nu har erkendt, at problemerne var større end først antaget.
Men det kniber dog stadig for det tidligere regeringsparti De Radikale at nå samme erkendelse.
Det var som følge af de problemer, vi arvede fra den tidligere regering, at den nuværende regerings erklærede mål er at begrænse antallet af familiesammenføringer til Danmark og dermed skabe et bedre grundlag for integrationen – ja, skabe et bedre grundlag for, at kommunerne kunne løfte opgaven og ikke skulle føle sig tvunget ud i at råbe om hjælp.
Tallene viser, at det mål er nået.
I 2001 blev der givet over 13.000 familiesammenføringstilladelser.
I 2005 er dette tal faldet til 3.500.
Antallet af ægtefællesammenføringer er faldet fra over 6.000 i 2001 til ca. 2.500 i 2005.
Det var endvidere regeringens mål at bekæmpe arrangerede ægteskaber og tvangsægteskaber ved at ændre ægteskabsmønstrene for herboende udlændinge.
Tallene viser, at det er lykkedes for regeringen at bryde tendensen med, at herboende udlændinge finder en ægtefælle i udlandet.
I 2001 blev ca. 63 pct. af de herboende indvandrere og efterkommere fra ikkevestlige lande, som blev gift, gift med en person bosat i udlandet.
I 2005 var dette faldet til ca. 38 pct. For de unge under 24 år var tallet faldet fra ca. 67 pct. til 37 pct.
Nogle har så været ude og sige, at denne tendens skam var startet før 2001.
Men her er der vist behov for at rekapitulere.
I 1999 hentede 52 pct. af indvandrerefterkommere af tyrkisk baggrund deres ægtefælle i udlandet.
I 2001 var det tal steget til 66 pct. For indvandrere og efterkommere med libanesisk baggrund var de tilsvarende tal 52 pct. i 1999 og 80 pct. i 2001.
Dette blot for at nævne et par eksempler på, at der, før denne regering kom til, var en tendens til i stigende grad at hente sin ægtefælle i hjemlandet til stor skade for integrationsindsatsen i Danmark.
Det er afgørende for regeringen, at værdier som det frie valg, beskyttelse af den enkelte og ligestilling mellem mænd og kvinder respekteres.
Et demokratisk samfund bygger på den personlige frihed.
Det betyder, at alle unge uanset etnisk oprindelse skal have mulighed for selv at vælge deres ægtefælle.
Det er derfor positivt at se, at en stigende del af de unge med indvandrerbaggrund i dag vælger en ægtefælle, der ligesom de selv er bosat i Danmark.
I 2001 blev ca. 27 pct. af de herboende indvandrere og efterkommere fra ikkevestlige lande under 24 år, som blev gift, gift med en herboende indvandrer eller efterkommer, mens dette tal i 2005 var steget til 53 pct.
Ligeledes er det positivt, at blandt unge med indvandrerbaggrund er den hyppigste alder for indgåelse af ægteskab med en person bosat i udlandet i dag 24 år mod 20 år i 2001.
Dette indikerer, at de unge får lov til at være unge i Danmark og dermed har muligheder for at tage en uddannelse, inden de indgår ægteskab.
Jeg vil da heller ikke undlade at nævne, at andre europæiske lande, der i lighed med Danmark står over for integrationsproblemer, viser en stigende interesse for Danmarks udlændingelovgivning.
Dette er bl.a. Nederlandene, Norge og Tyskland.
At det har været et erklæret mål at begrænse antallet af familiesammenføringer, betyder på ingen måde, at Danmark er blevet et lukket land.
Det har også været regeringens mål at fremme indvandringen af kvalificeret arbejdskraft og studerende, og også det er lykkedes.
I 2001 blev der givet ca. 12.500 opholdstilladelser til arbejdstagere og studerende.
I 2005 var dette tal steget til ca. 20.000.
Dertil kommer yderligere knap 5.000 tilladelser til arbejdstagere fra de nye østeuropæiske EU-lande.
Regeringen arbejder konstant for at sikre, at Danmark i den stadig skrappere globale konkurrence kan tiltrække den udenlandske arbejdskraft, vi har brug for.
Regeringen vil i den forbindelse udvide jobkortordningen, således at alle jobtilbud med en årlig aflønning på mindst 450.000 kr. kan udløse en opholdstilladelse.
En helt ny greencardordning vil give særligt velkvalificerede udlændinge mulighed for at opholde sig i Danmark i op til 6 måneder med henblik på at søge arbejde.
Regeringen vil endvidere administrativt udvide den eksisterende jobkortordning, således at flere jobtyper kan optages på den såkaldte positivliste, der giver hurtig behandling og opholdstilladelse i Danmark.
Endelig vil regeringen give alle udenlandske studerende, der færdiggør en videregående uddannelse i Danmark, 6 måneder efter endt studium til at finde sig et job her i landet.
Som sagt er der sket meget, siden regeringen tiltrådte i 2001.
Vi har fået styr på indvandringen, men det har ikke betydet, at der er kommet færre udlændinge til Danmark.
I 2005 blev der givet flere opholdstilladelser end i 2001, men sammensætningen er ændret.
I 2001 dominerede gruppen af familiesammenførte og flygtninge; i dag er det domineret af udlændinge, der kommer hertil for at arbejde og studere.
Det er vi i regeringen vældig godt tilfredse med.
Og hvorfor?
I længden vil det skabe det mest holdbare og sammenhængende samfund.
Og som statsministeren ganske rigtigt konkluderede i sin åbningstale: Danmark er et åbent samfund.