Jacob Buksti (S), 1998-06-25:
Jeg er sikker på, at der er mange ikke blot her i salen, men også udenfor, som er glade for, at Folketinget tager på sommerferie i morgen, for det har været et usædvanlig hektisk og indimellem højspændt politisk år, vi har været igennem, siden Folketingets ordinære åbning i oktober sidste år: Vi har haft et kommunevalg, en finanslovsøvelse, et folketingsvalg, et indgreb i overenskomstsituationen på arbejdsmarkedet, en folkeafstemning om Amsterdamtraktaten og en lang række aftaler og større lovgivningskomplekser med pinsepakken som det sidste højdepunkt.
Men der findes faktisk andet i livet end politik, og derfor er det godt, at vi kan se frem til en god og forhåbentlig rolig sommerferie.
Regeringen har fra sin tiltræden vist handlekraft, og nu skal den politiske indsats så fordøjes.
Og jeg er sikker på, at når man nu får tid til at vurdere udviklingen i det seneste år, vil man komme til den konklusion, at der har været tale om et meget konstruktivt og fremadrettet forløb, der viser, at politik nytter noget.
For den enkelte og for samfundet som helhed.«
Orden i økonomien er præcis, hvad der har været regeringens ledetråd i arbejdet i denne samling, ligesom det har været det i alle årene, siden den socialdemokratisk ledede regering med »Ny kurs« i 1993 kickstartede dansk økonomi.
Orden i økonomien er forudsætningen for, at vi kan fastholde og udvikle velfærdssamfundet, forbedre kvaliteten i velfærdsydelserne og løse de påtrængende problemer med f.eks. ventelister, hjemmehjælp, børnepasning og kvaliteten i folkeskolen.
Orden i økonomien er selve forudsætningen for, at vi selv kan forme fremtidens Danmark.
Men skal vi sikre orden i økonomien, kræver det, at vi har viljen og modet til at gennemføre den nødvendige politik, og det har Socialdemokratiet, ligesom vi altid vil søge det nødvendige samarbejde om denne politik.
Danmark har en stærk placering som aktiv medspiller i verden i kraft af vores store engagement i FN og vores medvirken ved fredsskabende aktioner, f.eks. i Bosnien, og i kraft af vores indsats for menneskerettigheder og for udviklingen overalt i verden.
Det viser, at små lande kan have en positiv indvirkning på den internationale udvikling, hvis vi altså vil.
Det var i denne forbindelse også vigtigt, at det blev et ja til Amsterdamtraktaten, så Danmark fortsat kan tage del i den europæiske udvikling og tage sit ansvar for udvidelsen af EU mod Øst.
EU-samarbejdet skal ikke udvikle sig til et mere og mere overnationalt samarbejde, men skal udvikles til et bedre samarbejde.
EU er et politisk projekt, og Amsterdamtraktaten giver os nye muligheder for at skabe et Europa baseret på danske og nordiske værdier, et Europa tættere på befolkningerne, med nye udviklingsmuligheder og solidarisk med de nye demokratier i Europa.
Regeringen har indgået en aftale med det færøske landsstyre om Færøernes økonomi og fremtidige udvikling.
Regeringen lever med aftalen op til den dagsorden, som Folketinget vedtog i januar.
Med løsningen af problemerne omkring Færøernes økonomi får Færøerne som noget afgørende i fremtiden selv ansvaret for økonomien på øerne.
Regeringen har også indgået fornuftige og ansvarlige aftaler med kommuner og amter om deres økonomi og service.
Med disse aftaler bremses væksten i de offentlige udgifter svagt, samtidig med at kvaliteten og effektiviteten i velfærdsservicen kan øges.
Men det er vigtigt at understrege
, at det stadig er kommunernes og amternes ansvar, at der leveres en ordentlig service til borgerne, og det gælder ikke mindst på sygehusene og med hensyn til børnepasningen og hjemmehjælpen. Regeringen har hele tiden fulgt den økonomiske udvikling nøje, og vi har aldrig lagt skjul på, at vi om nødvendigt ville gribe ind og justere den økonomiske politik såvel i forhold til det offentlige forbrug, som det er sket ved kommuneaftalerne, og som det kommer til at ske ved de kommende finanslovforhandlinger, som i forhold til det private forbrug.
Det gælder om at skabe en bedre balance, og at finde den rette balance er jo noget, man gør, inden man er ved at vælte.
Formålet med regeringens pinsepakke er derfor netop at sørge for, at kursen bliver holdt.
Der er med andre ord tale om at vise rettidig omhu.
Pinsepakken er ikke et indgreb i traditionel forstand.
Sporene fra 1980'erne skræmmer nemlig: Den daværende borgerlige regering ventede for lang tid med at gribe ind over for et accelererende privatforbrug for lånte penge, og konsekvensen blev en kartoffelkur, der satte dansk økonomi på vågeblus.
Og kartoffelkuren ramte den enkelte husejer meget hårdt.
Antallet af tvangsauktioner blev næsten firedoblet fra 1986 til 1989.
Det vil jeg bare for god ordens skyld minde V og K om her i dag.
Den situation er Danmark slet ikke i nu.
Den danske økonomi er grundlæggende solid, men problemet er, at det private forbrug har udviklet sig hurtigere, end regeringen havde forventet.
Derfor skal der gribes ind i tide, så vi kan holde fast i den økonomiske fremgang.
Vi må ikke sætte den velfærdsstigning over styr, som danskerne har fået de sidste 5 år.
Danskernes forbrug er 20 pct. højere i dag end for 5 år siden.
Pinsepakken virker samtidig strukturforbedrende: Lavtlønnede får større tilskyndelse til at arbejde, og der kommer mere skat på naturressourcer. Samtidig bliver der trådt svagt på bremsen, så hastigheden i økonomien falder.
Men når man ser bort fra den økonomiske sagkundskab med vismændene i spidsen, er der næsten ingen grænser for de angreb, pinsepakken har været udsat for, angreb, der alle har
Især er der tilsyneladende ingen grænser for de ulykker, der vil hagle ned over boligejerne.
Først i de seneste dage er der kommet mere balance i tingene.
Tre af landets førende skatteeksperter slog således i tirsdags i morgenavisen Jyllands-Posten fast: »Den psykologiske skrækeffekt af pinsepakken er betydelig større, end tallene berettiger til.
Ingen behøver at gå fra hus og hjem.«
Og af Berlingske Tidendes forside i mandags fremgik det, at uanset hvor højt de forskellige interesseorganisationer har råbt i de sidste uger, er der intet, der tyder på dramatisk faldende priser eller et stagnerende boligsalg.
Med pinsepakkens finanspolitiske stramning sikres det, at dansk økonomi også fremover udvikler sig positivt.
Alternativet ville være massive offentlige besparelser i størrelsesordenen 15 mia. kr., besparelser, som ville have en helt urimelig virkning for alle danskere.
Regeringen har fra begyndelsen inviteret til samarbejde
om den nødvendige politik.
Der er med andre ord to led: samarbejdet og den nødvendige politik.
Efter folketingsvalget stod partierne næsten i kø for at signalere samarbejdsvilje over for regeringen.
Alle var villige til at samarbejde.
Men ville man også den nødvendige politik?
Det svævede i luften.
Venstres nye formand, hr. Anders Fogh Rasmussen, gik endda et skridt videre under Folketingets debat om statsministerens åbningsredegørelse den 27. marts, da han i stil med de førende valgforskere og politiske kommentatorer konkluderede, at regeringen ikke kunne bruge SF og Enhedslisten til noget og derfor var tvunget til at samarbejde med Venstre og De Konservative, for som han sagde: »Jeg kan også skære det helt ud i pap ved at sige, at hr. Frank Aaen og hr. Holger K. Nielsen ganske vist har bragt SR-regeringen til verden, men regeringen kan ikke bruge hr. Frank Aaen og hr. Holger K. Nielsen til at lave politik med.
Det er situationen, og den situation agter vi i Venstre at udnytte til at skaffe os selv størst mulig indflydelse og så stærkt som muligt trække regeringen i liberal retning.«
Citat slut.
Meget tyder på, at det er denne skarpsindige analyse, hele Venstres og dermed også deres konservative støttepartis strategi har været bygget op på frem til de afgørende forhandlinger om regeringens pinsepakke
: Regeringen kunne ikke få en aftale med SF og Enhedslisten, og derfor måtte den komme til Venstre og De Konservative!
Derfor sad man bare og ventede og ventede og ventede.
Men nu gik det anderledes, og jeg kan kvittere for aftalen om pinsepakken.
Socialistisk Folkeparti og Enhedslisten viste det nødvendige mod og den nødvendige politiske spændstighed til at tage et ansvar for den nødvendige politik.
Dette politiske mod og denne spændstighed har Venstre og De Konservative helt åbenbart ikke.
De ønsker fortsat kun at dele milde gaver ud, at det skal være juleaften året rundt.
Men det fortoner sig fortsat i mørket, hvad Venstre og De Konservative egentlig vil.
De siger ganske vist, at der er behov for en økonomisk stramning, men det må ikke gå ud over boligejerne, bilejerne, pensionsopsparerne, de lavtlønnede, de højtlønnede, de unge familier, pensionisterne, erhvervslivet, de tyndtbefolkede områder eller andre hårdtprøvede og forfulgte minoriteter.
Er det alene den enlige arbejdsløse hundeejer, der er på bistandshjælp, bor til leje, vel fortrinsvis i København, kører på cykel og ikke sparer op til pensionen?
Der må jo virkelig være noget at komme efter her, og de indflydelsesrige særinteresser, der knytter sig hertil, er vel heller ikke så højtråbende som dem, V og K åbenbart lytter meget til.
Det er åbenbart vigtigere for V og K at være venner med alle end at samarbejde om den nødvendige politik.
Men kan regeringen nu også tillade sig at bruge det flertal, den har sammen med Enhedslisten og SF?
Og sådan skal det også være.
I 1993 blev »Ny Kurs«-skattereformen vedtaget med 1 mandats flertal.
Men er V og K imod, at snævre flertal om nødvendigt må bruges?
Ja, lad os spole tiden tilbage til den 10. marts, lad os lave det tankeeksperiment: at de borgerlige partier havde fået 1 mandat mere end Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre, Socialistisk Folkeparti og Enhedslisten, altså at de borgerlige partier var blevet afhængige af Dansk Folkeparti og Fremskridtspartiet.
Ville V og K så ikke have brugt dette snævre flertal?
Vi har udtalelser fra hr. Anders Fogh Rasmussen under valgkampen om, at selvfølgelig skulle såvel Dansk Folkepartis som Fremskridtspartiets stemmer tælles med i et borgerligt flertal.
Det er sikkert og vist; det borgerlige flertal ville naturligvis blive brugt.
At dette flertal ville have ført en helt anderledes politik, er selvklart.
Og konturerne kender vi fra V's og K's 100-dages-plan: massive skattelettelser til erhvervslivet, afskaffelse af lejeværdien af egen bolig - i øvrigt til ugunst for de nye boligejere, som man i parentes bemærket nu er så fantastisk optaget af - massive skattelettelser i størrelsesordenen 30-35 mia. kr., daglige skattelettelser de første 100 dage under V-K regeringen på over 300 mio. kr. om dagen.
Det var opskriften: juleaften året rundt eller i hvert fald de første 100 dage, for der er jo altid en regning, der skal betales.
Og den regning, som V og K ville skrive ud, skulle i givet fald betales gennem offentlige besparelser i en tilsvarende størrelsesorden, for Venstre og De Konservative taler jo nu igen om, at alternativet til regeringens pinsepakke er offentlige besparelser.
Men kan vi så ikke få en konkret anvisning af, hvor de mange milliarder i offentlige besparelser skal findes?
Er det på ældreområdet, er det på daginstitutionerne, er det på sygehusene, er det på folkeskolen, er det på politiet, er det på militæret?
Kan vi ikke få blot et par konkrete anvisninger her i dag?
Nogle af os forsøgte i går uden held, men lad os nu se, om der ikke er bedre held i dag.
Venstre og Det Konservative Folkeparti havde muligheden for at sætte handling bag ordene om, at de ville være med til at fremtidssikre dansk økonomi og sikre grundlaget for velfærden, men nej.
Og de fik et reelt tilbud med indrømmelser over for alle deres krav, men takkede nej; de ville ikke lægge navn til den nødvendige politik, de vil en helt anden, uansvarlig politik, hvor blandt andet lejeværdiens afskaffelse fortsat spiller en afgørende rolle.
Det er, som om de to partier ikke har indset, at de faktisk tabte valget, selv om jeg både har set og hørt, at hr. Anders Fogh Rasmussen stadig væk mener, at de vandt valget med 89-89.
I Socialdemokratiet er vi tilfredse med, at der her i salen er partier, der tør tage et ansvar, når det gælder.
Men vi er også fulde af fortrøstning over, at Venstre og De Konservative samt andre ansvarlige borgerlige partier vil vise det nødvendige politiske mod i fremtiden og indgå i et konstruktivt samarbejde om den nødvendige politik.
For al erfaring viser, at de korslagte arme ikke i længden kan holdes ind til kroppen uden at komme til at virke som en selvpåtaget spændetrøje, og derfor ser vi frem til, at også Venstre og De Konservative vil vise det nødvendige politiske mod og den nødvendige politiske spændstighed og søge indflydelse på fremtidens politik.
Socialdemokratiet er fortsat tilhænger af det bredest mulige samarbejde om en fast og ansvarlig økonomisk politik, men vi har naturligvis også en politisk retningssans, sådan som den er defineret i regeringens plan »Danmark 2005« med vægt på social retfærdighed, økonomisk ansvarlighed, politisk troværdighed og miljømæssig bæredygtighed.
Det er målet for Socialdemokratiet, og det er det, vi ønsker at samarbejde om til gavn for fremtidens Danmark.