Kuupik Kleist (IA), 2003-01-16:
Tak for det og også tak for alle indlæggene, som i princippet støtter forslaget og i princippet har forståelse for, at der bliver fremsat sådan et forslag, men så alligevel ikke.
For nu at være positiv i første omgang vil jeg sige, at jeg tillader mig at drage den konklusion af indlæggene, at når der om formodentlig ikke særlig lang tid kommer denne formelle anmodning fra den grønlandske regering eller det grønlandske landsstyre, er man parat til at sige: O.k., I kan godt få overdraget ejendomsretten til jorden og undergrunden.
Og så er den historie vel ikke længere.
Kristeligt Folkepartis ordfører sagde for lidt siden, at hun betragtede forslaget som at kortslutte en proces.
Om det så kan kaldes en kortslutning af en proces, det synes jeg nu ikke man kan. Sagen er jo den, at Grønland for i det hele taget at få hjemmestyre indført blev nødt til at give køb på spørgsmålet om ejendomsretten til jorden, undergrunden.
Det var det, hjemmestyret kostede i 1978.
Den daværende socialdemokratiske statsminister Anker Jørgensen sagde til det her punkt, at der ikke var noget at rafle om.
Hvis grønlænderne ønsker ejendomsretten til jorden og undergrunden, vil det være ensbetydende med at kappe båndene til moderlandet over.
Det var de ord, der blev brugt.
Men Socialdemokraterne er i dag så af en anden opfattelse.
Det vil sige, at det er landsstyret, der på et tidspunkt må komme med det krav.
Jeg synes ikke om, at man ligesom sætter spørgsmålstegn ved legitimiteten af, at hr. Lars-Emil Johansen og undertegnede som folketingsmedlemmer tillader os at fremsætte sådan et forslag.
Vi repræsenterer ikke det grønlandske landsstyre.
Vi repræsenterer nogle partier, som har en politik, som vi må føre frem i de fora, hvor vi nu engang er valgt, og det er til Folketinget.
Nu er jeg så i mellemtiden blevet valgt til Landstinget, men det er så en anden historie.
Et andet element i det her er selvfølgelig også, at det er en folketingslov, der regulerer de her forhold.
Det vil sige, at hvis Folketinget ikke foretager sig noget på det her felt, kan der ikke ske noget.
Det er Folketinget, der lovgiver omkring de her sager, så længe vi har en hjemmestyreordning, og så længe hjemmestyreloven ser ud, som den gør.
Som den sidste bemærkning vil jeg sige, at det skete jo anderledes smertefrit og gnidningsfrit med hensyn til at overdrage ejendomsretten til jorden og undergrunden på Færøerne.
Det skete faktisk over en eftermiddag.
Der var ikke engang en debat her i Folketinget.
Den daværende statsminister anså det for unødvendigt at bringe sådan en sag op og underskrev et stykke papir, som gav Færøerne de rettigheder, som vi prøver at efterlyse her i dag med dette forslag.
Jeg lagde mærke til, at statsministeren i sit svar sagde, at regeringen er rede til at drøfte sagen og lægger op til, at der skal være en grundig behandling.
Det kan jeg selvfølgelig ikke modsætte mig.
Jeg synes måske, at Statsministeriet eller andre ministerier, der er involveret i den her sag, fra nu af lige så godt kan begynde at gøre sig klar til, at den her overdragelse sker, for der er jo noget lovgivningsarbejde, der skal på plads, der er nogle administrative rutiner, der skal ændres, osv. Til gengæld tror jeg ikke, at den frygt eller ængstelse, der vil være om interessen for råstofferne i Grønland, vil blive mindsket, fordi vi overtager ansvaret for det.
I dag er der dobbeltadministration, og det er jo nærmere sådan, at den internationale råstofbranche synes, at det er underligt, at tingene hænger sammen på den måde, og derfor måske kan være tilbageholdende.
Og til allersidst: Venstres ordfører sagde, at han anså det her forslag som en uhøflighed.
Nu har vi jo snakket om, hvilke uhøfligheder der flød hen over bordet her i de seneste dage, også fra andre af Venstres medlemmer omkring grønlandske spørgsmål.
Jeg vil blot henvise til det, jeg sagde om, at jeg føler, at det fuldstændig er i min ret at fremsætte sådan et forslag her i Folketinget, for det er det Ting, jeg er medlem af.
Tak for indlæggene.