Aage Frandsen (SF), 2004-05-11:
Den første del vedrørende mulighed for at få et nyvalg til kommunalbestyrelse svarer meget godt til tidligere forslag, vi har fremsat.
Vores forslag var betinget af en bestemt begivenhed for en del år siden: En nyvalgt kommunalbestyrelse, hvor et parti havde fået absolut flertal og dermed havde mulighed for også at besætte borgmesterposten, blev i dagene efter valget udsat for, at to personer fra det pågældende parti valgte at skifte parti og modtage borgmesterposten fra mindretallet.
Den anden person, der gik, blev udvalgsformand.
Man kan vel godt sige, at det nok var i modstrid med tænkningen af et valgresultat, hvis man kan udlede en sådan.
Vi syntes dengang, at det kunne være fornuftigt at have den mulighed, ikke fordi vi så troede, at der ville være en hel masse situationer, hvor den ville blive brugt.
Men det kunne være, at der var nogle politikere, der ville overveje mere end én gang, hvad de kunne finde på at lave, umiddelbart efter at et valg har fundet sted.
Det er ikke altid, at det er lige smukt, men nogle politikere tænker: Om 4 år er det alligevel glemt.
Men hvis der var et valg umiddelbart efter, kunne det godt være, at det ikke var glemt.
Derfor synes vi, at det er et rigtigt princip.
Om det havde en præventiv funktion i forhold til, hvad der foregår i Farum, er nok tvivlsomt, for der skulle helt andre ting til at holde den virkelighed borte, som vi har set der.
Men det ændrer ikke ved, at vi uanset begrundelsen ser det som fornuftigt.
Den anden del er vi noget mere bekymrede for, hvis den skulle blive vedtaget, og det er vi af to grunde.
Den ene er, at man taler om vejledende folkeafstemninger.
Vi er i SF i princippet imod vejledende folkeafstemninger.
I det grundlovsforslag, L 43, som vi har fremsat, har vi jo også et forslag om bindende folkeafstemninger.
Vi taler om 20 pct., når det drejer sig om det kommunale eller det amtskommunale niveau, og 10 pct., hvis det er på landsniveau.
Men når det drejer sig om det kommunale niveau, er det vigtigt at afgrænse, hvad der kan afholdes folkeafstemning om, og det er desværre ikke sket i beslutningsforslaget.
For man er nødt til, hvis man skulle vedtage et sådant beslutningsforslag, at sige: Hvad kan der holdes folkeafstemning om?
Eller: Hvad kan der ikke holdes folkeafstemning om?
For vi mener rent faktisk, at der er noget, man ikke kan holde det om.
Det behøver man ikke at skrive ind i et grundlovsforslag, for det kan man nærmere bestemme ved lov.
Men hvis et beslutningsforslag skal vedtages, bør det skrives, så vi ved, hvad der kan afholdes folkeafstemning om.
F.eks. luftede Dansk Folkepartis ordfører, hr. Nødgaard, jo, at man godt kunne forestille sig nogle andre steder, og Dansk Folkeparti har jo haft nogle ideer.
Men vi er altså ikke helt ligeglade med, hvad det er for nogle ting, man sender til folkeafstemning.
Så hvis vi derfor skulle tilslutte os anden del, b'eren, ville vi vide, hvad den kan bruges til, hvis den blev gennemført, for vi mener rent faktisk, at der er spørgsmål, man ikke sender til folkeafstemning. Det er klart, at der er noget, man ikke kommunalt kan sende til folkeafstemning, hvis vi havde lovgivningsmuligheden, nemlig noget, der vedrører det nationale niveau, noget, der står i grundloven, noget, der står i lovene, nogle retssikkerhedsprincipper, men der er jo alligevel en glidende overgang.
Hr. Ole Stavad var inde på spørgsmålet om skatter.
Det kunne man jo sige man godt kunne have, hvis der blev en lovmæssig mulighed for det.
Det har man i Californien.
Det kan give nogle småproblemer for at sige det lidt forsimplet.
Derfor er det nødvendigt, hvis man skal lave en lovgivning om folkeafstemninger, at få præciseret: Er der grænser for, hvad man kan sende til folkeafstemning?
Her står der: sende et spørgsmål.
Og det må betyde alle spørgsmål.
Jeg tror ikke, at det er forslagsstillernes mening, men tænk nu, hvis det blev vedtaget, og det kom i nogle ikke så rare menneskers hænder, så kunne det godt være, at det ikke var ønskeligt, at det havde den der generelle formulering: sende et spørgsmål.