Henrik Dam Kristensen (S), 1999-04-27:
Jeg synes, det har været en særdeles spændende debat at følge, specielt hvis man undervejs genkaldte sig debatten for et års tid siden, da Folketinget behandlede det nye forslag til fødevarelov, hvor det jo var lidt de samme konstellationer, som også tog debatten.
Så er det klart, at ordførerne selvfølgelig skulle markere sig undervejs, men der var faktisk momenter, som lignede et nationalt kompromis.
Det synes jeg faktisk vi skal bruge lidt tid på at dyrke i den kommende tid.
Der var nogle enkelte ting, som jeg har lyst til lige at give en kommentar: Der var offentliggørelsen af en situation fra et slagteri - Steff-Houlberg er også blevet nævnt her fra talerstolen - som er i den situation, at der bliver fundet DT 104, og her bliver det offentliggjort, så alle, der har lyst til det, har haft god mulighed for at registrere det, og så kommer det med på listen efterfølgende, når der er gået nogen tid.
Det synes jeg klart at der er grund til diskutere.
Her har det været offentliggjort én gang.
Er det nødvendigt, at det efterfølgende kommer med på listen?
Det synes jeg bestemt er en relevant diskussion at tage, og den kan også tages, førend vi skal have en eventuel evaluering, når vi kommer frem til sommeren år 2000.
Jeg vil altså gerne sige, at når vi taler om evaluering i sommeren år 2000, så er det, fordi vi gerne vil have noget tid til at gennemgå de her ting og få vores erfaringer
, men er der umiddelbart nogle ting, som ligger lige for, ja, så er det jo selvfølgelig snusfornuften, som skal råde.
Jeg er også glad for, at så vidt jeg kunne høre, var alle, måske bortset fra Fremskridtspartiet, enige om, at når der er fare for forbrugerne, sygdomsfremkaldende bakterier og alt muligt andet, så er der ikke nogen diskussion, så er det offentliggørelse her og nu, uanset om der er virksomheder, der kommer frem i rampelyset eller ej.
Det var der ikke nogen diskussion fra noget parti i Folketinget om.
Jeg synes, det var et meget væsentligt signal, der dér blev givet.
Så har der været en længere diskussion om en landmand, der leverer mælk, som indeholder en for høj restkoncentration
af antibiotika, og her er det, jeg måske oplever at kæden hopper lidt af, så jeg bliver nødt til sådan meget direkte at spørge hr. Jørn Jespersen: Hvad er det, det her skal ende med?
Jeg oplever hr. Jørn Jespersen være forsvarstaler for, at den landmand ikke skal offentliggøres.
Jeg synes selvfølgelig, det er fair nok at have sådan et synspunkt, men så bliver jeg nødt til at spørge: Hvad er det så, vi i realiteten skal offentliggøre?
Altså, jeg mener, at der så kan være en lille forseelse i en af vore forarbejdningsindustrier, hvor man med nøjagtig samme ret kan hævde, at nu bliver det her delt ud på så mange f.eks. leverpostejer, at der her ikke er risiko for nogen forbruger.
Altså det, jeg bliver nødt til at spørge både Venstre og SF om, er, måske sagt sådan - for at bevæge mig lidt væk fra det nationale kompromis - med et lille glimt i øjet: Hvad er det, man vil her?
Jeg oplever lidt, at den måde, der bliver argumenteret på, er at sige, at man gerne vil offentliggøre en hel masse; der er bare to grupper, som ikke må offentliggøres, nemlig primærproducenten og forarbejdningsindustrien. Det gør man selvfølgelig også af hensyn til Axelborg, det kan jeg godt forstå, det er fair nok, men det er den indgangsvinkel, man går ud fra, det er den måde, der bliver argumenteret på.
Dér vil jeg gerne henholde mig til den konservative ordfører, som har sagt, at her er der nogle retsprincipper, som er afgørende.
Så for at vende tilbage til udgangspunktet med det nationale kompromis
Jeg hørte, at hr. Jørn Jespersen undervejs i et helt konkret svar til hr. Erling Christensen sagde: Når vi taler offentliggørelse, så er det ikke bagateller, men grove overtrædelser, vi taler om.
Jeg tror, citatet er fair, men ellers må vi jo læse det på et senere tidspunkt.
Jeg vil gerne sige: Hvis det er den holdning, der præger SF i den kommende diskussion, ja, så synes jeg faktisk, vi er meget tæt på hinanden, så mener jeg faktisk, at det måske alt andet lige kun er nogle nuancer undervejs, jeg oplever der er.
Jeg håber meget, at jeg dels har forstået det rigtigt, dels har citeret rigtigt. Der er en anden ting, som jeg også meget gerne vil slå helt fast.
Det er, at offentliggørelse af kontrolresultater er et vigtigt instrument, og at også offentliggørelse af kontrolresultater fra enkeltpersoner og enkeltvirksomheder kan være en ordentlig og relevant måde at gøre det på.
Jeg nævnede indledningsvis, at når vi snakker frugt og grønt, har vi faktisk set, at det har haft forbedrende momenter i sig.
Vi har nu kunnet konstatere, at den måde - som jo er den samme i Veterinær- og Fødevaredirektoratet - som vi gør det på ovre i udvalget for frugt og gartneriprodukter, rent faktisk har betydet, at råd osv. er blevet halveret ude i butikkerne.
Så det kan altså godt bruges til noget fornuftigt.
Det er vigtigt for mig at få fastholdt - og her er det så, at der er en afgrundsdyb forskel i holdningen til Københavns levnedsmiddelkontrolenhed - at det, jeg oplever, der sker her, i bund og grund er en myndighedsansvarsforflygtigelse på en måde, så forbrugeren skal ud at købe det sidste nummer af Politiken for at have en chance for at vide, om der er noget at komme efter.
Altså når den nye fødevarelov kommer til at fungere, så går jeg bestemt ud fra, at er der nogle restauranter eller for den sags skyld forretninger, der opfører sig, som vi har set eksempler på, så bliver de lukket, så får ingen forbrugere lov til at handle dér, før disse forhold i givet fald er bragt i orden.
Derfor er jeg tilbage til det, jeg sagde indledningsvis:
Offentliggørelse af kontrolresultater kan - ordentligt tilrettelagt - være et vigtigt instrument, men det handler først og fremmest om, at vi har nogle levnedsmiddelkontrolenheder - som så nu bliver til nogle større og mere slagkraftige enheder fra 1. januar 2000 - der bruger de midler og de hjemler, som de har i loven, til at sikre, at tingene er så optimale som overhovedet muligt.
Det får mig til at sige - og det tror jeg egentlig gælder alle partier, som har haft ordet i dag - at vi har et krydsfelt mellem, at vi gerne så hurtigt som muligt vil have nogle informationer bragt frem til borgerne, samtidig med at der er retssikkerhedskrav.
Jeg synes, vi skal diskutere åbent og ærligt med hinanden, hvordan vi får håndteret dette krydsfelt.
Vi er nogle, som er lidt optaget af, at når det er sådan, at vores kontrolmyndigheder har været ude og har konstateret en overtrædelse, så er der nogle retssikkerhedskrav, som også disse virksomheder har krav på bliver efterlevet.
For det er et hårdt middel at bruge, når vi til hele landets befolkning blæser ud, at her er der nogle ting, og så skal vi som myndighed være sikker på, at det, vi har konstateret, også er sandt, og at virksomheden har erkendt dette forhold.
Jeg vil gerne indrømme, at her har vi et krydsfelt, som så kan komme til at være i spændet mellem intentionen om hurtighed og intentionen om retssikkerhed.
Hvordan kan vi gøre det bedre?
Nu vil jeg gerne sige en af de ting, som jeg så også har hørt flere være optaget af både i de partier, som stemmer for regeringspartiernes og andre partiers forslag til vedtagelse, og i de partier, som stemmer for det forslag til vedtagelse, der er fremsat af Kristeligt Folkeparti, SF og Venstre, nemlig det, som handler om et overbliksbillede.
her tror jeg vi kan gøre hinanden en tjeneste ved alle sammen også at forfine dette instrument: et overbliksbillede over, hvordan det ser ud på nogle helt konkrete områder, og hvordan rykker vi frem?
vi kan så også bruge det til, havde jeg nær sagt, at tage spejlet op og sige, at vi altså har en situation i øjeblikket, som er x på et givet område, og vores ambition er at gøre det bedre.
her kan overbliksbillederne netop bruges, og derfor vil jeg meget bede måske ikke mindst SF, men da også Venstre og Kristeligt Folkeparti om at lægge mærke til den sidste pind i regeringens forslag til vedtagelse, hvor der står, at fødevareministeren vil undersøge mulighederne for en offentliggørelsesform, som i højere grad medfører hurtig offentliggørelse og flere sammenfattende resultater.
Der er intet i vores forslag, som er tilfældigt, og dermed bestemt heller ikke det sidste punkt.
Jeg vil slutte med at sige, at jeg sammenfattende oplever et meget, meget, meget bredt flertal i Folketinget,
måske minus et enkelt parti, Fremskridtspartiet, som er optaget af at sige, at instrumentet med offentliggørelse er noget, der kan bruges i en fremadrettet proces til gavn for forbrugerne og til gavn for de mange virksomheder, som opfører sig ordentligt og anstændigt.
Det, vi skal have fundet ud af, er et krydsfelt, hvor vi sikrer, at det så også sker på en måde, som er til at håndtere for alle parter, og hvor retssikkerhed og alt muligt andet kommer til at gøre sig gældende.
Det her er en sag, som vil være på dagsordenen også i de måneder og måske også i de år, der kommer.
Jeg synes, at udgangspunktet for en videre fremadrettet debat på baggrund af den debat, vi har haft her i dag, bestemt er til stede.