runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-05-28:
Til hr. Holger K. Nielsens spørgsmål om, hvorfor vi mener, at Sikkerhedsrådet, der jo var stærkt opdelt, ikke kom frem til en solid konklusion, og hvorfor det var begge parter, der tog fejl: Det er vores opfattelse, at Tyskland ganske enkelt for hurtigt indtog en meget stejl holdning, altså at dialogens muligheder ikke var udtømt.
Man burde have brugt mere tid i Sikkerhedsrådet på at drøfte de her spørgsmål.
Og det, at Frankrig på den ene side og Tyskland på den anden side indtog så stejle holdninger, gjorde jo, at det meget hurtigt blev meget vanskeligt overhovedet at komme frem til en fornuftig konklusion.
så forstår jeg godt, at Socialdemokratiet nu har brug for så hurtigt som muligt at få legitimeret sin ellers meget ulogiske holdning til deltagelse i en militær operation i Irak, også efter at krigen er slut.
Men det er ikke vores opfattelse, at resolutionen løser noget problem, heller ikke for Socialdemokratiet.
Vi mener ikke, at den pågældende resolution lægger op til muligheden for et militært bidrag.
Der er vi helt på linje med Norge.
Jeppe Kofod (S), 2003-05-28:
Nu har jeg lyttet med stor interesse til ordføreren for Danmarks internationale parti.
Jeg har ét spørgsmål, som jeg meget gerne vil have et svar på.
Det er jo sådan, at ordføreren nævnte, at FN vedtog en resolution om Irak her forleden dag, en resolution, der jo opfordrer til, at FN's medlemslande bidrager til en stabilisering af Irak og også sikkerhedsmæssig stabilisering
af Irak
Jeg vil bare høre: Når man nu lægger vægt på den samling, der er kommet omkring Irakindsatsen, med et enigt Sikkerhedsråd bag den her resolution her, som opfordrer til bl.a. stabilisering også sikkerhedsmæssigt og dermed også militært, politimæssigt osv., vil man så nu i Det Radikale Venstre ændre opfattelse og støtte det danske bidrag til en stabilisering i Irak?
Det vil jo være en logisk konsekvens af den holdning og det, der blev fremhævet her på talerstolen.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-05-28:
Der var en betragtning, som jeg studsede lidt over, i fru Elsebeth Gerner Nielsens tale.
Det var, da hun sagde, at alle parter var ansvarlige for, at Sikkerhedsrådet ikke fik den afgørende rolle før Irakkrigen.
Det bliver sagt af og til, men jeg er lidt uforstående over for den.
Kunne jeg ikke få en forklaring på, i hvilket omfang
Frankrig og Tyskland svigtede dér.
Så vidt jeg kan se, sker der det, at våbeninspektørerne ønskede at komme tilbage til Irak, og det var det, som Frankrig og Tyskland ønskede at støtte.
At det skulle være et svigt, kan jeg ikke forstå,
heller ikke i forhold til, hvad Det Radikale Venstre ellers sagde ved den lejlighed.
Jeppe Kofod (S), 2003-05-28:
Jeg vil gerne indlede med at takke fru Hanne Severinsen for svaret og understrege, at jeg i hvert fald forstod på ordførertalen, at det også er Venstres holdning, at de løfter, man giver ved FN-konferencer, også omkring udviklingen af finansiering og udvikling, holder man selvfølgelig også efterfølgende i praksis.
Det er jo der, den store forskel er.
Der er jo givet talrige løfter op gennem 90'erne på diverse FN-konferencer.
Det store problem er, at de rige lande jo ikke holder løfterne, og at der også er
mange fattige lande, der heller ikke holder deres løfter
Det kan vi godt blive enige om. Men det er vigtigt, at Danmark holder sine løfter.
Og et af de løfter er jo som sagt, synes vi, at man ikke, samtidig med at man siger, at man skal øge EU's gennemsnit af udviklingsbistanden, kan skære ned på den danske udviklingsbistand.
Det synes vi er problematisk, for Socialdemokratiets holdning er jo, at vi jo ikke kan øge bistanden til over den ene procents målsætning, vi har haft hele tiden, vi skal bare holde fast i den.
Det er vigtigt, sådan at når vi taler om løfter, når vi taler om, at vi gerne vil finansiere udvikling, halvere fattigdommen inden år 2015 osv., bidrage aktivt til det, så mener vi også noget med det.
Så er det ikke bare tomme ord, så er der også handling bag, og der er handling fra dansk side bag det her.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-05-28:
Jamen den danske regerings holdning er meget klar.
Vi ønsker naturligvis lige så lidt som hr. Villy Søvndal nogen atomoprustning, og USA er fuldt ud bekendt med de danske synspunkter vedrørende nedrustning og atomprøvesprængninger.
Jeg vil gerne gentage, at der ikke er tale om nogen endelig beslutning i den amerikanske Kongres.
Og måtte den beslutning blive truffet til efteråret, er der alene tale om at give mulighed for at forske i sådanne våben, ikke en beslutning om at afprøve, producere og deployere små atomvåben.
Søren Søndergaard (EL), 2003-05-28:
Jeg tror, vi stillede adskillige forslag om det her i Folketinget, men de blev desværre forkastet, fordi et flertal herinde ikke ønskede, at den danske befolkning skulle have mulighed for at tage stilling til den centralisering, der skulle ske, på demokratisk vis.
Det var et klart overgreb på demokratiet, folketingsflertallet foretog, men det er jo de betingelser, man nogle gange må leve under, og det må vi altså bare konstatere og i øvrigt kæmpe videre.
Men jeg vil sige om centraliseringen, at det er da rigtigt, at de, der ønsker Unionen - de, der ønsker en stærk supermagt, som skal kunne konkurrere med USA, de, der ønsker, at der skal være fælles militær og fælles udenrigspolitik osv. - vil bruge en hvilken som helst begrundelse for at forsvare centraliseringen.
Det er klart, at de selvfølgelig også vil bruge den begrundelse, at nu sker der en udvidelse.
Allerede inden, den kunne finde sted, og oven i købet inden, den var forhandlet på plads, brugte man den argumentation, at en eventuel kommende udvidelse betyder, at der må ske en øget centralisering.
Jeg er fuldstændig enig i, at unionstilhængerne vil bruge et hvilket som helst argument, men jeg tror bare ikke, hr. Thulesen Dahl skal være så naiv at tro, at hvis vi et øjeblik forestiller os, at alle de østeuropæiske lande havde stemt nej og ikke var gået ind i EU, ville unionstilhængerne opgive centraliseringen. Nej, så havde de fundet nogle andre argumenter for at lave centralisering på vejen mod superstaten.
Jeg tror, at vi, som er modstandere af en europæisk superstat, helt fundamentalt har den opgave at vinde befolkningen - ikke for at være imod østeupæerne, men for at stemme nej ved den kommende traktatafstemning.
Det vil nemlig blive en traktat, som vi skal være imod, fordi den vil lægge op til en udvikling hen imod større centralisering.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-05-28:
Vi bekæmper også tendenserne til øget centralisering og flertalsstyre i Unionen, uanset om medlemsantallet er 15 eller 25. Vi har også den principielle indstilling, at lande, der ønsker det og giver udtryk for det ved folkeafstemninger, skal kunne blive medlemmer, men vi har også nogle betingelser, som vi synes skal gælde for både Danmark og hele EU, og som vi synes skal være opfyldt, for at det kan blive en succesfuld udvidelse.
Men ikke desto mindre må hr. Søndergaard jo anerkende, at da man lavede Nicetraktaten, kom den jo ikke til folkeafstemning i Danmark, men den kom til folkeafstemning i Irland.
I første omgang forstod de ikke, hvordan de skulle stemme, men så fik de to chancer, og så stemte de ja
anden gang, sådan som vi også har set det i Danmark.
Men udgangspunktet er jo lige præcis, at udvidelsen kan kun blive en realitet, hvis man laver flertalsafgørelser.
Det var den argumentation, man brugte for at få et flertal i Folketinget til at sige: Nå, vi må vel anerkende, at EU kan kun fungere med 25 lande, hvis der bliver flertalsafgørelser frem for krav om enstemmighed på 39 nye områder, tror jeg det var.
Nu bliver der altså yderligere 39 områder, hvor Danmark kan blive nedstemt.
Et enigt Folketing kan ønske ét, men EU's flertal vil noget andet, og så må vi sige ja til det på trods af vores holdning.
Søren Søndergaard (EL), 2003-05-28:
Jeg forstår godt, hvad hr. Kristian Thulesen Dahl mener, men jeg vil godt sige, at vi er imod at tage de østeuropæiske lande som gidsler i diskussionen.
Der kommer jo en folkeafstemning, og jeg tror, hr. Thulesen Dahl kan være fuldstændig overbevist om - jeg føler mig i hvert fald selv allerede ret overbevist ud fra det, jeg har set - at Enhedslisten vil opfordre til at stemme nej til det resultat, som kommer ud af det, og hvis den danske befolkning følger det råd, vil vi kunne blokere for den udvikling, hr. Thulesen Dahl helt rigtigt beskriver som en risiko.
Derfor skal vi samle kræfterne om en slagkraftig nejkampagne for at undgå den centraliserede union, og det kan vi jo gøre, uanset om de østeuropæiske lande er med eller ej.
Men det har ikke noget at gøre med, om de østeuropæiske lande bliver optaget eller ej.
Vi kan konstatere, at de østeuropæiske lande har ønsket at blive optaget.
Vi respekterer det ønske, selv om vi er uenige i det, og selv om vi synes, at de har fået et dårligt resultat, og så vil vi i øvrigt kæmpe for et nej til den traktat, som vi ved kommer, og som vil betyde mere centralisering.
Vi håber, at Dansk Folkeparti og alle andre fornuftige partier vil deltage i den nejkampagne.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-05-28:
Vi anerkender fuldt ud den spekulation, der kunne ligge i, at det bliver sværere at få et billede af en supermagtlignende enhed på verdensplan.
Vi har set det i Iraksituationen, hvor Tyskland og Frankrig gik den ene vej, og Danmark og Storbritannien sammen med Spanien og nogle centraleuropæiske lande gik den anden vej.
Her støttede vi den britiske vej meget positivt og anerkendte den fuldt ud.
Men det, vi kan se i det rent forfatningsmæssige arbejde, som er i gang både inden for Nicetraktaten, som jo er en realitet, og med det forfatningsudkast, der kommer, er, at en af konsekvenserne af, at EU bliver på 25 lande, er, at stort set alle sager skal afgøres ved flertalsafgørelser.
Man ved jo, at der bliver flere lande, som vil være modstandere af det, de store vil, og derfor bliver man nødt til i højere grad at kunne tryne dem ved flertalsafgørelser.
Den udvikling gør jo, at vi i stigende grad vil se, at Danmark eller andre lande får nedstemt deres ønsker, og i flere og flere sager på EU-direktivområder må Folketinget erkende, at det bliver regler, som et måske enigt Folketing er imod, der kommer til at gælde.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-05-28:
Det er da klart, at meningen med at stille spørgsmål er at få nogle svar, som vi kan bruge i det politiske arbejde.
I forhold til strukturfondsmidler handler det jo om, at hvis der er egne, der mister på udvidelsen - og der kan man så have politiske holdninger om, at sådan må det være, fordi der kommer nye lande ind, der er fattigere, og de skal have en større del af den kage, og sådan er det - skal vi da politisk tage stilling til: Hvordan stiller vi os så i forhold til de regioner, som mister? Skal vi bare se det ske, eller vil vi tage nogle initiativer?
Derfor skal vi da bruge svarene og have det videngrundlag.
Selvfølgelig lader vi os påvirke af de svar, vi får, altså forudsat at svarene kan bruges til noget; at der overhovedet står noget i svarene.
Her må jeg nok sige, at det halter kraftigt i de svar, vi har fået indtil nu, så vi gør altså et nyt forsøg i den kommende uge.
Villy Søvndal (SF), 2003-05-28:
Jeg forstår, at hr. Kristian Thulesen Dahls synspunkt også er, at strukturfondsmidlerne skal komme de områder til gavn, der har den svageste udvikling, de svageste indkomstforhold osv.
Det er dog trods alt en udvikling.
Må jeg så spørge: Hvis nu man får svarene på spørgsmålene, vil det så have betydning for Dansk Folkepartis stemmeafgivning?
Hvis svarene er, som hr. Kristian Thulesen Dahl gerne ser dem - nu er det uklart, hvad man skal svare for at tilfredsstille Dansk Folkeparti -
betyder det så, at Dansk Folkeparti vil opgive sin principielle modstand mod udvidelsen og stemme ja?
For ellers giver den diskussion, vi har været igennem lige nu, ingen mening, hvis man ikke er villig til at tage konsekvensen.
Så jeg forstår hr. Thulesen Dahls indlæg sådan, at hvis han bare havde fået besvaret de spørgsmål tilfredsstillende, som han ikke synes er tilfredsstillende besvaret, ville Dansk Folkeparti have stemt ja.
Jeg skal bare have en bekræftelse
på, om det er rigtigt forstået.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-05-28:
Vi prøver lige igen.
Vi står her med et meget betydningsfuldt lovforslag, og hvis vi anskuer det lidt seriøst og skræller den der drilleretorik af, som hr. Villy Søvndal må bruge lige så meget, han har lyst til, og alene kigger på konsekvenserne af lovforslaget, så kan der være ræson i at sige, at strukturfondsmidler i høj grad skal gå til de egne af EU, der har det sværest, og i et udvidet EU vil det selvfølgelig i meget høj grad være andre lande end Danmark.
Men det har da ikke noget at gøre med, at det er af betydning for os, når vi sidder herinde i Folketinget, at vide, hvor meget Sydfyn så mister, hvor meget Lolland-Falster så mister, hvor meget Nordjylland så mister i strukturfondsmidler fra EU, for hvis vi ønsker, at de skal opretholdes på det niveau, de er på i dag, hvor meget skal vi så gå ind og kompensere med fra andre steder?
Det er da ikke uvæsentligt, det er da tværtimod særdeles væsentligt.
Lige så meget som der er mennesker bag det her i Østlandene, er der jo også mennesker bag det i egne af Danmark, der faktisk halter bagefter.
Det er bare sådan en lille ting, et eksempel; jeg kunne også her under behandlingen have nævnt andre eksempler på ting, vi har boret i under udvalgsbehandlingen, forsøgt at få klarhed over, men som det har været umuligt at få klarhed over. Derfor vil vi gerne have dette her tilbage til udvalget, så vi får en fornyet chance for at få svar på de mest elementære spørgsmål i forbindelse med denne her behandling.
Jeg angriber jo ikke SF's holdning om, at strukturfondsmidler i højere grad skal gå til andre lande end Danmark.
Det må SF da gerne mene.
Jeg angriber det, at vi ikke i forbindelse med behandlingen af L 222 kan få et tilstrækkeligt beslutningsgrundlag.
Vi kan ikke få klarhed
over, hvilke konsekvenser det får for visse egne af Danmark. Vi har i en årelang debat fokuseret utrolig meget på udvidelsens positive konsekvenser for de øst- og centraleuropæiske lande, der kan blive medlemmer, og det har været helt fint, at der har været fokus på det.
Så siger vi i forbindelse med folketingsratificeringen af udvidelsestraktaten, at der bør vi også have fokus på konsekvenserne for Danmark, for vi er valgt til at varetage
primært danske borgeres interesser.
Når vi så stiller helt elementære spørgsmål om de konsekvenser, det her lovforslag får for danskerne, kan vi ikke få svar.
Det er det, jeg angriber - ikke at vores holdninger måtte være forskellige nogle steder, det er helt legalt, men at vi ikke kan få det ordentligt belyst i de spørgsmål, der er stillet, men får svar på tre-fire linjer, der reelt er ikkesvar.
Villy Søvndal (SF), 2003-05-28:
Omkring strukturfondsmidlerne, som er de midler, der gives til de fattige områder, er det i SF's optik soleklart, at når vi har mennesker på en levestandard, som den, de fattigste grupper i Estland, Letland, Litauen, Polen lever under, er det helt oplagt, at strukturfondsmidlerne skal komme dem til gode, og at de i øvrigt skal forøges, ved at man fjerner de landbrugsstøtteordninger, som er med til at forvride hele markedssituationen.
Så det er ikke noget problem for SF.
Jeg synes, det er underligt at have det standpunkt, at et land på Danmarks udviklingsniveau skal være et land, der specielt er optaget af den diskussion.
Den diskussion ligger i de fattige lande.
Må jeg så i øvrigt sige med hensyn til strukturdiskussionen herhjemme, at de, som for alvor giver yderområderne problemer i Danmark, jo ikke i denne her sammenhæng er EU, det er den nuværende regering og
Dansk Folkeparti.
Hvorfor det?
Jo, for når man beskærer den offentlige sektor så voldsomt, som den nuværende regering er i færd med, hvem er det så, der kommer til at betale prisen?
Det er yderområderne.
Det er jo ikke noget tilfælde, at det er Ribe Amt, Storstrøms Amt, Vestsjællands Amt, der for alvor skærer ned, efter at vi har fået en anden regering i Danmark.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-05-28:
Søvndal har lyst til, vil jeg sige, at selv om jeg godt ved, at der er et eller andet med, at SF er i en eller anden udvikling, og vistnok nu er tilhængere af Unionen, hvor de var lidt modstandere tidligere, og forbeholdene nu skal ændres og sådan noget - der er et eller andet i gang, som det kan være lidt svært at få helt fat på som udenforstående - må SF da også have en interesse i, når vi har at gøre med et lovforslag, som det her, uanset at vi kan have lidt forskellige indgangsvinkler til det, at tingene også i forhold til konsekvenserne for Danmark er ordentligt belyst; at tingene simpelt hen er ordentligt og redeligt belyst, og at der ligger et fair beslutningsgrundlag. Vi siger jo, at vi principielt synes, det er i orden, at lande, der ønsker det, kan blive medlemmer, og der er så nogle betingelser.
Men vi siger, at der er nogle ting her, der bare ikke er ordentligt og redeligt oplyst for Folketinget, når vi skal træffe beslutning.
Så spørger vi: Hvilken konsekvens har de ændrede vilkår for strukturfondsmidlerne for de områder?
Det kan vi ikke engang få svar på.
Sådan nogle ting må SF da også være interesseret i.
Villy Søvndal (SF), 2003-05-28:
For SF har udvidelsen været en helt afgørende vigtig ting, ligesom den har været det for en række andre af Folketingets partier.
Det er en vigtig beslutning, hvis hensigt det er at udviske de skel, der har været i Europa efter den kolde krig, og som placerer Danmark i en ekstremt gunstig situation, først og fremmest sikkerhedspolitisk.
Vi får altså et stort Europa, der samler sig rundt om Danmark, og vi får en meget stor sikkerhedspolitisk gevinst ved det.
Derfor har vi helt uden forbehold hele vejen igennem støttet den udvidelse, som vi nu stemmer om.
Jeg vil ikke forsøge at overtale Dansk Folkeparti til et andet standpunkt - det tror jeg også er nyttesløst og for så vidt også meningsløst.
Politik har jo at gøre med at orientere sig efter anskuelser, og jeg synes, der er noget befriende ved, at netop Dansk Folkeparti med den her afstemning så klart viser, hvor Dansk Folkeparti står i den her debat.
De østeuropæiske befolkninger har, som hr. Thulesen Dahl nævnte, stemt - en del af dem med solide flertal - for at komme ind.
Det, som Dansk Folkeparti i dag siger, er - fordi man ikke tør tage konsekvensen af sin argumentation og stemme imod - at man ved en af de vigtigste begivenheder for en samling af Europa efter den kolde krig vil undlade at stemme.
Det synes jeg i sandhed placerer Dansk Folkeparti et sted, hvor navnet giver mening, nemlig Dansk Folkeparti; det, der sker syd for Kruså, det, der sker nord for Skagen, interesserer ikke Dansk Folkeparti.
Man hygger sig i smug i et af de rigeste vesteuropæiske lande.
Derfor er dette ikke et forsøg på at overtale, men bare en kvittering for, at i politik skilles vandene, og jeg synes, det var et meget fornuftigt sted, vandene skiltes i dag.
Villy Søvndal (SF), 2003-05-28:
Jeg savner sådan set, at Dansk Folkeparti tilkendegiver, hvad deres holdning er til strukturfondsmidlerne.
Det er derfor, vi ikke er så optaget af det, for vi synes, strukturfondsmidlerne helt naturligt skal falde i de nye fattige områder.
Vi synes i øvrigt også, de skal udvides, ved at man fjerner landbrugsstøtteordningerne, så der er langt flere penge at fordele, så vi sikrer en hurtigere udvikling.
Der slutter perspektivet for hr. Kristian Thulesen Dahl.
Det vil jeg ikke bebrejde
hr. Kristian Thulesen Dahl, for hans parti bærer jo netop navnet Dansk Folkeparti, og så kan man jo ikke forlange et større perspektiv.
Jann Sjursen (KRF), 2003-05-28:
FN blev opbygget i tiden efter Anden Verdenskrig på baggrund af ønsket om at forhindre krig og udbrede menneskerettighederne og respekten for en international retsorden.
Gennem årene har der ofte været rettet hård kritik mod FN på trods af disse ædle formål og ønsker, og det har der også været grund til.
Men når det er sagt, vil jeg også godt understrege, at i virkeligheden har vi ikke noget bedre internationalt organ end FN til at håndtere nogle af de spørgsmål, jeg her har nævnt. Derfor er udfordringen ikke kun at gøre FN bedre, end det er i dag, men også at stå vagt om det, vi rent faktisk har.
Senest har Irakkrigen givet anledning til længere tids
skarp kritik af FN's Sikkerhedsråd
Kritikken har fokuseret på, at Sikkerhedsrådet i sin opbygning ikke lever op til de krav, der stilles til verdenssamfundets øverste organ.
Sikkerhedsrådets sammensætning kritiseres for at være utidssvarende set i lyset af den nuværende magtbalance i verden, og lande som Tyskland, Brasilien Japan, Italien og Indien presser på for også at opnå status som permanente medlemmer af Sikkerhedsrådet.
Ligeledes har Sikkerhedsrådets stillingtagen til Irakkrigen fået kritikken af de permanente medlemslandes vetoret og ikke mindst brugen af denne til at blusse yderligere op, bl.a. i kraft af beskyldninger om medlemslandenes forsøg på at påvirke tidligere kolonilandes stemmeafgivelse.
Krigen har således aktualiseret en gammel debat om en reform af FN-systemet, og som medlemsland bør Danmark gå aktivt ind i debatten om, hvad en sådan reform bør indeholde.
Det er derfor nødvendigt, at regeringen fremlægger, hvilke perspektiver regeringen ser for Sikkerhedsrådets virke, og ikke mindst hvilke tiltag og initiativer regeringen vil tage for at igangsætte og forstærke en moderniseringsproces af Sikkerhedsrådet.
Det er selvfølgelig også centralt at få klarlagt, med hvilken indsats regeringen vil sikre, at FN's økonomiske fundament opretholdes, og at medlemslandene overholder de økonomiske forpligtelser, og endelig skal vi selvfølgelig ikke glemme de politikudfordringer, FN-systemet står over for.
For Kristeligt Folkeparti er det også afgørende, at vi bidrager til at fremme demokrati og menneskerettigheder inden for den internationale retsorden, sådan som den kommer til udtryk gennem FN, og at fattigdomsbekæmpelse kommer til at stå stærkt, også på den kommende generalforsamling til efteråret.
Det er ikke mindst vigtigt, at netop dette sker i forlængelse af verdenstopmødet i Johannesburg sidste år.
Med disse ord som indledning til denne forespørgselsdebat, som Kristeligt Folkeparti har rejst, ser jeg frem til at høre, hvad udenrigsministeren kan redegøre på regeringens vegne.
Hanne Severinsen (V), 2003-05-28:
Først til hr. Jesper Langballe, som siger, at udgangspunktet er, at FN brød sammen: Det gjorde FN ikke, men det er rigtigt, at Sikkerhedsrådet ikke var særlig effektivt, det kan vi roligt være enige om.
Vi kan også godt være enige om, at det er ærgerligt, at der er lande, regioner, der vælger repræsentanter ind i Sikkerhedsrådet, som vi egentlig ikke synes om.
Men der er det igen sådan, at FN altså afspejler, sådan som verden ser ud, og vi skal selvfølgelig gøre, hvad vi kan for med vores normer og vores menneskerettigheder og vores retssamfundstanker osv. at dunke dem oven i hovedet.
Det er jo en af de ting, som også er meningen med FN, at vi laver resolutioner imod dem, der bryder disse ting.
Men de eksisterer jo rent faktisk som lande, og vi har et universalt princip, og det vil sige, at de virkelig befinder sig i FN.
Til hr. Jeppe Kofod: EU har jo lovet at komme op fra 0,33 pct.
Det er jo ikke meget.
Vi ligger højt og har været oppe på 1 pct. og er lidt på vej ned, men vi har i kroner og øre ikke lagt op til, at der skal beskæres i år.
Til hr. Holger K. Nielsen: USA er jo den stærkeste magt militært, det ved vi jo, men når vi nu er enige i noget, de gør, kan jeg ikke se andet, end at det er en god idé at prøve
at være med og i øvrigt prøve at gøre sin indflydelse gældende
For naturligvis er vi stadig væk tilhængere af Den Internationale Straffedomstol, og det er et af de områder, hvor vi må gøre vores indflydelse gældende.
Men vi ønsker selvfølgelig en international retsorden.