Anne Grete Holmsgaard (SF), 2006-05-19:
Ministeren indledte sit indlæg heroppefra i dag med at sige, at energi i stigende grad skal ses i en international sammenhæng.
Det handler om forsyningssikkerhed, økonomi og ikke mindst miljø.
Det er vist næsten et ordret citat.
Det er jeg enig i.
Risikoen for global opvarmning, faren for global opvarmning er den største sikkerhedspolitiske udfordring, vi står over for i de kommende 10 år.
Vi står i en situation, hvor vi skal sikre, at der er energi til hele kloden.
Det handler om hele det afrikanske kontinent, hvoraf kun en meget lille del overhovedet har energiforsyning.
Vi skal magte opgaven med på den ene side at sikre adgang til energi til stigende befolkninger, det vil sige befolkninger, der er på vej fra 6 milliarder til 9 milliarder, og på den anden side at gøre det på en måde, hvor vi undgår faretruende global opvarmning.
Faretruende global opvarmning er der i dag i EU enighed om er ikke at komme over 2 graders opvarmning ekstra i løbet af det her århundrede i forhold til førindustrielt niveau.
Det er en meget stor udfordring.
I den EU-grønbog, som blev fremlagt den 8. marts i år, skriver EuropaKommissionen: »Klimabeskyttelsen er en hastesag ... Europa må handle – ikke nu, men nu, især på områderne energieffektivitet og vedvarende energi.«
Det er meget tydeligt, og det er tydeligere, end EU har sagt det før, og det er et vigtigt signal.
For mange mennesker er det imidlertid sådan, at de ikke helt tror på, at vi reelt kan magte den opgave.
Der vil jeg så godt tage fat i det arbejde, som Folketingets Energiudvalg og Teknologirådet har arbejdet sammen om i nu halvandet år.
I går havde vi den indtil videre afsluttende konference, hvor Teknologirådet og dets store, brede arbejdsgruppe af eksperter fremlagde det, de kalder et kombinationsscenarie.
Udgangspunktet for det scenarie har været: Hvis vi siger, at vi skal nedsætte udslippet af drivhusgasser med 50 pct. frem til 2050, og hvis vi siger, at vi skal halvere vores afhængighed af olie, hvordan kan vi så gøre det? Der er der regnet på forskellige scenarier og endelig på et kombinationsscenarie, hvor vi kombinerer en kraftig indsats med energibesparelser, som ligger i forlængelse af den aftale, vi har om energibesparelser, hvor vi indfaser eller anvender og udbygger med meget vind, og hvor vi udbygger med biomasse.
Det er både i transportsektoren og i kraft-varme-sektoren.
Det, der er det fantastisk gode ved det her scenarie, er, at det viser, at det kan lade sig gøre.
Det kan lade sig gøre med de teknologier, vi har.
Det kan også lade sig gøre på en måde, hvor det faktisk ikke er dyrt, men en meget økonomisk fornuftig investering.
Så den eneste blokering, der kunne komme ind, ville være manglende politisk vilje.
Det, der også er godt ved scenariet, er, at det viser omverdenen, at det her er realistisk.
Det er altså ikke bare pæne festtaler, men noget, vi rent faktisk kan gennemføre.
Jeg håber, at det her scenarie kan blive et fælles grundlag, som vi lander på i vores energiforhandlinger.
Vi vil personligt gerne gå længere, og hvis vi kan gå længere, synes vi, at det er fint.
Men vi mener, at det her ligesom må være den minimumsplatform, vi ender på.
Hvad kan vi vinde ved det?
Ja, vi kan jo vinde det helt åbenlyse, at vi viser, at man kan nedsætte udslippet af drivhusgasser markant.
Vi vil vinde det, at vi kan styrke vores energiteknologier meget markant og styrke vores eksport – jeg kan forstå, at ministeren også er interesseret i det og selv ser en vision for sig, hvor eksporten af energiteknologier på det her område kommer op på 50 mia. kr. i løbet af de kommende år – og vi kan vinde det, at vi mindsker vores afhængighed af importerede brændsler.
Det vil være en win-win-situation for os.
Men det er også en platform, vi kan bruge i forhold til både EU og den omgivende verden uden for EU.
Jeg mener, at vi skal gøre det, at vi promoverer det her kraftigt i EU, altså viser det.
Der er en modtagelighed i Kommissionen i dag, som er meget større, end den har været tidligere.
Den energispareaftale, vi indgik sidste år i juni, i øvrigt med bindende mål for energispareindsatsen, har vakt stor opmærksomhed i EU, også fordi den er så konkret, at man kan se, at den kan lade sig gøre.
Det er jo en af vores store muligheder for at få direkte indflydelse på udviklingen af EU's energipolitik.
Hvis man ser på sådan noget som energibesparelser, viser det sig jo, at vi i realiteternes verden har haft stor indflydelse på det direktiv, der er vedtaget sidst.
Vi har også her i Folketinget fået en meget positiv respons på vores meget fyldige bidrag til grønbogen om energieffektivitet, hvor Energiudvalget og Europaudvalget har oversendt tre siders bemærkninger.
Det har vi fået en stærk kvittering for.
De tre siders bemærkninger har vi været bredt enige om i Folketinget, og de indeholder en lang række meget konstruktive forslag.
Det mener jeg virkelig vi skal bygge videre på også i forhold til teknologiscenariet.
Så sagde ministeren heroppefra, og det har også været diskuteret undervejs, at det ikke er regeringens holdning med bindende mål, men at regeringen er åben for pejlemærker.
Jeg tager det som et udtryk for, at regeringen sådan set godt ved, at vi skal vide, hvor vi vil hen, men at den ønsker at bruge et andet ord.
Det er så o.k. for os, hvis det i virkeligheden handler om at bruge et andet ord.
Det afgørende er, at vi stiler målrettet mod at komme derhen, og at vi opnår enighed om nogle virkemidler, som rent faktisk kan bringe os derhen.
Det handler om en bredspektret indsats.
Det handler om at satse både på de teknologier, vi har veludviklet, og dem vi ikke har veludviklet endnu.
Meget af det handler naturligvis om vindenergi både på havet og til lands.
Til lands handler det meget om, at vi får tilstrækkeligt med demonstrationsområder, hvor selskaber kan sætte op, så de rent faktisk kan få afprøvet deres nyeste teknologier, hvilket også er forudsætningen for, at de kan bevare en førerposition på verdensmarkedet.
Det handler også om at komme af med det markedsforvridende loft, der er i udskiftningsordningen.
Det handler om at få vores biogasaftale til at fungere.
Vi ved alle sammen, at den ikke fungerer, og vi bliver simpelt hen nødt til at se på prisafregningen.
Så handler det om solvarme og om at få de store solvarmeanlæg ind i kraft-varmen.
Det har allerede vist sig gennem Energinet Danmark DK's beregninger, at der faktisk er en rigtig god økonomi i det.
Det handler om at få udviklet solceller.
Vi bliver muligvis ikke førende på selve teknologien, men vi kan blive førende på anvendelsen af den.
Jeg har i hvert tilfælde også et meget stort ønske om, at solcellelav bliver ligestillet med vindmøllelav, hvilket de ikke er i dag.
Det er meget vigtigt, vi får det her folkelige engagement ind også i denne del af energipolitikken, ligesom vi også må arbejde på at få mulighed for, at vindlav kan spille en rolle, især når vi taler om møller på land.
Så handler det naturligvis om transportsektoren.
Det er positivt, at ministeren har spillet ud med 200 mio. kr. over 4 år til forskning, udvikling og demonstration.
Jeg må sige, at jeg er glad for det, for det er halvdelen af SF's beslutningsforslag eller i hvert tilfælde en del af det, som ministeren har sagt ja til.
Det er jeg glad for.
Når jeg synes det, er det ikke, fordi de har den optimale miljøøkonomi, det har de ikke, men det er, fordi jeg tror på, at et markedstræk virkelig vil være det, der vil kunne skubbe udviklingen fremad og i øvrigt også få de private investorer, som ministeren gerne vil have med, til virkelig at melde sig på banen.
Og så skal man jo ikke underkende, at selv om førstegenerationsbrændslerne ikke er CO2neutrale – det er de jo ikke – og der er ganske mange problemer med dem, giver de altså faktisk et bidrag til at nedbringe udslippet af CO2 fra transportsektoren.
Transportsektorens CO2-udslip er steget med 24 pct. siden 1990, og det går simpelt hen ikke.
Det klarer vi ikke kun med biobrændstoffer.
Vi er nødt til at have meget stærkt øget effektivitet i bilparken, og der er en række virkemidler, vi må ind og bruge her, både nationalt og på EU–plan, og det haster, for ellers magter vi simpelt hen ikke opgaven med også at have en ambitiøs klimapolitik efter 2012.
Og det står jo faktisk i regeringens eget grundlag, at den ønsker en ambitiøs klimapolitik.