Margrete Auken (SF), 2004-04-13:
Samtidig er regeringens holdning til problemet blevet om muligt endnu mere valen.
Når man tænker på, med hvilken skråsikkerhed statsministeren begrunder sin krig mod Irak med Saddams brutaliteter mod sin befolkning, skulle man tro, at der var storkrig under opsejling mod Rusland, der er ansvarlig for decideret folkemord.
Det er jo som om, at de, der ikke blev udryddet af Stalin ved den brutale folkeforflytning i 1944, med djævlens vold og magt skal knuses nu, endda under dække
af demokrati
Tjetjenerne har fået påtvunget såvel en folkeafstemning til vedtagelse af den fortsatte kærlige underkastelse under Rusland som et præsidentvalg, hvor stemmeprocenten mindede om eller måske endda overgik, hvad vi har set f.eks. i Nordkorea, og propagandaen har gode kår.
De, der har læst den glimrende bog om det danske formandskab, husker også citaterne fra statsministeren til udenrigsministeren.
På side 147 finder man følgende betegnelse for tjetjenerne: Kriminelle fanatikere, en bande mordere.
De fører ikke en legitim kamp for selvstændighed.
Jeg tror, det var nogenlunde, hvad der stod, men det var også nok, ikke? Skønt Usman Ferzauli, viceudenrigsminister i Republikken Tjetjenien, gennem sin advokat har bedt statsministeren gøre rede for disse grovheder, har han ikke hørt noget endnu.
Magtens arrogance kan også styre små landes statsministre, og hvem kerer sig i øvrigt om et perifert folk som det tjetjenske?
Nu er tilsidesættelsen af dem gået så vidt, at Danmark, i hvert fald ifølge hvad vi er orienteret om, også er begyndt at nægte tjetjenske asylansøgere beskyttelse mod den tortur, vi jo ved de bliver udsat for, hvis de bliver smidt tilbage.
Det er, som om det er russernes forklaring af, hvordan der ser ud i Tjetjenien, der er gået fuldstændig ind i det danske system, og det er desværre også lidt det, vi kan læse ud af
det forslag til vedtagelse, der er fremsat, og af hvad der er blevet sagt her i dag, heldigvis ikke af alle.
Den nuværende tjetjenske ledelse er Ruslands marionetdukker.
Sakajev skrev i Politiken påskedag om de mange selvmordsbombere, der nu myldrer frem, og så citerer jeg: »Men efter verdenssamfundet stiltiende eller udtalte billigelse sætter Kreml med sin politik om statsterrorisme flere og flere tjetjenere i en situation, hvor »det er bedre med en rædselsfuld ende end med rædsel uden ende«.
Og denne situation har Vesten på samvittigheden.
Det er sikkert sådan nogle citater, der bliver brugt til at sige, at så forsvarer Sakajev terroren.
Men han tog, som det også er blevet sagt mange gange i debatten i dag, meget klart afstand fra terroren, men det er jo ikke det samme, som at man ikke gør opmærksom på, hvad der fremmer terror i stedet for at bekæmpe den.
Både Sakajev og Maskhadov har hele tiden taget afstand, men alligevel er det kravet om en sådan afstandtagen, der nu i det forslag til vedtagelse, som altså jo bliver vedtaget, har fået hovedparten af den kritik, der er til stede fra regeringens, fra Socialdemokratiets og fra Det Radikale Venstres side.
Det er minsandten skammeligt.
Nu er det jo udenrigsministeren, vi henvender os til, ikke statsministeren.
»Det er jo dine venner, Per«, sagde
statsministeren ifølge nævnte bog, og vi skal ikke langt tilbage i tiden, før vi finder gode citater fra daværende hr. Per Stig Møller.
Jeg skal ikke gentage dem i dag, vi har citeret dem før, og han husker dem med garanti.
og også af Socialdemokratiets tale, at der er andre tilkendegivelser fra Danmark og fra Vesten og især fra EU om, at der bør ske noget positivt.
Vi har bare ikke hørt noget om, at man vil gøre noget alvorligt, som vil ændre udviklingen.
At vi må have EU på banen er sikkert.
Rusland vil med garanti give en blæsende god dag i alle mulige erklæringer om krænkelse af menneskerettigheder osv., de er i hvert fald ikke en by i Rusland.
Der skal håndfaste tiltag til.
EU har de økonomiske muskler til at presse Rusland. Europa-Parlamentet siger udtrykkeligt i sin erklæring, at man, når tid kommer, må bruge de metoder, der er til rådighed, og det er altså ikke krigeriske metoder, men alligevel nogle, som russerne vil have respekt for, i modsætning til hvad de bliver udsat for i øjeblikket.
Så er der endelig en vinkel, jeg godt vil nævne her, og den fremgår også af en henvendelse, som flere af os har fået i dag fra Tjetjenienkomiteen, som drejer sig om det udeblivende retsopgør.
I Vesteuropa fik vi et retsopgør med nazismen, og trods grimme troldefjæs her og der er der ingen fare for nazismens genkomst.
Men i Rusland, i Sovjetunionen, er der aldrig lavet et retsopgør med Stalin, en grundig opklaring af, hvad der skete i Stalintiden, og nu dukker det autoritære styre frem igen, uden at nogen for alvor gør indsigelse.
Det kan blive en meget farlig situation for os alle
sammen, og jeg vil godt her spørge ministeren, om han ikke vil reflektere på det, der også står i Europa-Parlamentets vedtagelse om, hvordan man får igangsat en grundig undersøgelse, sådan at det forsømte kan blive indhentet også i forhold til Stalintidens forbrydelser over for en række af de folkeslag, som Stalin maltrakterede.