Hans Christian Schmidt (V), 2003-05-12:
Til det første beslutningsforslag, B 131, vil jeg gerne starte med at sige, at det er regeringens holdning, at den væsentligste metode til at forebygge forurening af grundvandet med pesticider fortsat skal være en streng godkendelsesordning.
De pesticider, som udgør en uacceptabel risiko for grundvandet, skal forbydes eller pålægges de nødvendige anvendelsesrestriktioner.
Så enkelt er det.
Ud over godkendelsesordningen giver varslingssystemet en ekstra sikkerhed for grundvandet.
Det giver os mulighed for på et tidligt tidspunkt, inden skaderne er blevet for store,
at gribe ind over for forurening af grundvandet, hvis der mod forventning viser sig problemer, efter at godkendelsen er givet.
Udgangspunktet er altså, at de pesticider, som anvendes i dag, ikke udgør en risiko for grundvandet.
Den enkelte landmand vil normalt have købt sin ejendom for en pris, som har været fastsat uden hensyn til, om der er etableret vandindvindingsboringer på ejendommen eller ej.
En indførelse af sprøjtefri zoner omkring vandindvindingsboringer
vil kunne betyde et væsentligt indgreb i landmandens dyrkningsmuligheder.
Det kunne tale for en kompensation.
Hertil kommer, at der er lang tradition for, at der betales erstatning ved etablering af sprøjtefri zoner.
Når der etableres fredningsbælter på 10 m omkring indvindingsboringer, hvor man jo altså ikke må sprøjte,
har det siden 1969 været fastslået i vandforsyningsloven, at der skal betales erstatning.
Reelt går denne praksis endnu længere tilbage, idet allerede sundhedsvedtægterne fra 1960 indeholdt bestemmelser om etablering af fredningsbælter, om end erstatningsbestemmelserne her var knap så udførlige.
I forbindelse med Vandmiljøplan II blev der indført mulighed for myndighederne til at fastsætte begrænsninger i arealanvendelsen.
Spørgsmålet om kompensation bør dog efter min opfattelse drøftes nøjere med de berørte parter, såfremt det viser sig, at der skal arbejdes videre med sprøjtefri zoner på baggrund af arbejdsgruppens anbefalinger.
Så er det beslutningsforslag nr. B 132, og med beslutningsforslaget anbefaler forslagsstillerne et totalt forbud mod to konkrete aktivstoffer.
For begge stoffer gælder, at Miljøstyrelsen er ved at have afsluttet vurderingen af, om de gældende godkendelser kan opretholdes, eller om der er grundlag for at indskrænke eller helt forbyde anvendelsen.
Det gælder også for begge stoffer, at dokumentationsmaterialet er meget omfattende.
Ved revurdering af glyphosat for et par år siden besluttede man, at godkendelserne skulle vurderes igen, når en række forsøg omkring udvaskningen til grundvandet var blevet afrapporteret.
Alle disse oplysninger foreligger nu, og Miljøstyrelsen er ved at lægge sidste hånd på miljøvurderingen.
Resultaterne for varslingssystemet er, som det tidligere er blevet oplyst for Folketinget, inddraget i styrelsernes vurdering.
Også terbuthylazin er til fornyet vurdering i Miljøstyrelsen i øjeblikket.
I den forbindelse bliver al tilgængelig viden naturligvis inddraget.
Det gælder naturligvis de nyeste data om fund i grundvandet og små vandforsyninger, men også resultaterne for varslingssystemet vil blive inddraget.
Miljøstyrelsen er altså i fuld gang med en fornyet vurdering af både glyphosat og terbuthylazin.
Med vurderingen tages ny viden og de seneste moniteringsresultater i betragtning, herunder årsagen til eventuelle fund, og Miljøstyrelsen vil sikre, at godkendelserne ændres eller inddrages, hvis det er nødvendigt for at beskytte grundvandet.
Regeringen finder derfor, at det fremsatte beslutningsforslag er overflødigt, idet godkendelsesordningen sikrer, at viden om eksempelvis udvaskning til grundvandet med pesticider vil blive vurderet med inddragelse af alle relevante oplysninger.
Det gælder også glyphosat og terbuthylazin.
Regeringen agter således at stemme imod beslutningsforslaget.
Så er der B 133.
Det er formentlig en af de strengeste i EU.
Sådan bør det også være i et land, hvor der på to tredjedele af arealet lægges landbrug, og hvor grundvandet anvendes stort set urenset som drikkevand.
I dag forbydes et pesticid, eller der sker de nødvendige indskrænkninger i anvendelsen, hvis stoffet eller dets nedbrydningsprodukter forventes at blive udvasket til grundvandet i koncentrationer over 0,1 mikrogram pr. liter.
Grænseværdien på de 0,1 mikrogram er en politisk fastsat grænseværdi, som i sin tid blev fastsat ud fra forsigtighedsprincippet.
Det er den laveste værdi, man med sikkerhed kunne måle for de fleste stoffer.
Siden er analysemetoderne blevet bedre og bedre, og i dag vil man kunne måle mange stoffer i endnu lavere koncentrationer. Niveauet på 0,1 mikrogram pr. liter vurderes imidlertid at være væsentligt under det niveau, hvor der er fare for sundheden.
Endvidere er de modeller og undersøgelser, der bruges til beregning og vurdering af den mulige udvaskning til grundvandet, blevet langt bedre.
Der er derfor ikke den store usikkerhed omkring de beregnede koncentrationer, sådan som forslagsstillerne fremstiller det, og endelig giver varslingssystemet, som nu er bygget op, en ekstra sikkerhed, så myndighederne får mulighed for at gribe ind, inden dele af grundvandet forurenes, hvis et godkendt stof mod forventning viser sig at give anledning til udvaskning over grænseværdien.
Så med de fine analysemetoder, der findes i dag, vil man altid kunne finde spor af de pesticider, der anvendes.
Skulle en ny grænseværdi sættes til detektionsgrænsen, ville det derfor i praksis være meget få pesticider, der kan godkendes, og det vil blive meget vanskeligt at opretholde en moderne landbrugsproduktion.
Bichel-udvalget gennemførte en analyse af konsekvenserne ved helt at forbyde brug af pesticider i landbruget.
Analysen viste, at det ville være økonomisk urealistisk.
Jeg mener imidlertid heller ikke, at der ud fra hensynet til miljø og sundhed er tilstrækkelig tungtvejende grunde til at gøre det.
De desværre mange fund i grundvandet skyldes langt overvejende fortidens synder, og her vil et forbud jo ikke have nogen effekt.
Vi har og skal fortsat have
en streng godkendelsesordning, som sikrer et højt beskyttelsesniveau, og den nuværende grænseværdi på 0,1 mikrogram pr. liter giver efter regeringens opfattelse en tilstrækkelig grad af beskyttelse af miljø og sundhed, samtidig med at der kan drives et konkurrencedygtigt landbrug.
På den baggrund agter regeringen at stemme imod beslutningsforslaget.
Præcis, derfor diskuterer vi jo også ny naturbeskyttelseslov, ny habitatplan - skovlov i øvrigt også - men habitatplan og naturbeskyttelseslov.
Det er klart, at vi da selvfølgelig har de ting med, når vi går ind og ser på, hvordan vi kan bevare de her områder.
Det er det, vi kalder bevaringsstatus, som vi har diskuteret hele dagen.
Så det er klart.
Sådan er det, når man er amtsregionsplanmyndighed.
De er jo ellers blevet rost tit nok herinde også af oppositionen, så sådan er det. Jeg vil lige sige til hr. Jørn Jespersen: Nej, ministeren siger ikke noget andet nu, men ministeren gentager det samme, som han sagde før.
Det er simpelt hen, fordi de sager ligger her.
Man kan spørge: Hvem fik ideen?
Jeg ved det ikke, det er sådan set også ligegyldigt, men det skete under en debat, vi havde sammen både landbruget og amtet og os, at vi sagde: Kunne man ikke prøve at lave sådan en ordning, hvor man overhovedet ikke risikerer, at der sker noget med miljøet, men hvor man får siet de sager væk, som er meget nemme?
Det er nemlig sådan, at de her ligger fuldstændig væk fra alle de områder, man normalt ville undersøge, og hvorom man ville sige: Her har vi alle problemfelterne.
Dem ligger de væk fra, og derfor er det ikke et problem for amterne.
De har oplysningerne.
Man kunne så sige: Så bliver de prioriteret.
Ja, det kan man mene, altså at de, der er meget enkle, får for hurtig en sagsgang; de burde vente på, at de, der er meget besværlige, først kommer igennem, og så kan de her komme.
Men det er nu engang den måde, vi har sagt det til hinanden på, nemlig at det måske kunne være en lettelse, så vi kan bruge ressourcerne der, hvor problemerne virkelig er.