Else Theill Sørensen (KF), 2004-04-21:
Der er i vid udstrækning frit valg på sygehusområdet i Danmark.
Så vel 2-måneders-reglen som det frie sygehusvalg i almindelighed har længe været en konservativ mærkesag, og det har været en stor glæde for os, at de ting nu er blevet gennemført efter valget i 2001.
Vi er selvfølgelig også meget glade for, at folk benytter sig af det. Der er nu indgået aftale med 130 private sygehuse eller klinikker i Danmark og i udlandet.
I det første år har 15.000 patienter anvendt den mulighed.
Men hvad enten det er det ene eller det andet fri valg, der er tale om, er det kun noget værd, hvis patienten i praksis ved, hvad der kan vælges imellem, og hvis patienten har de relevante oplysninger til at kunne vælge.
L 209 indeholder bestemmelser, som skal styrke patientens frie sygehusvalg.
Jeg vil nævne det, som umiddelbart kan have betydning for de fleste patienter.
Ifølge lovforslaget bliver det sådan, at et amtsråd senest 8 hverdage efter, at et af amtskommunens sygehuse har modtaget henvisning af en patient, skal oplyse patienten bl.a. om følgende: Om dato og sted for undersøgelse eller behandling; om hvorvidt patienten kan tilbydes behandling inden for 2 måneder og om retten til at vælge sygehus.
Så er der et par pinde mere, som jeg vil springe over.
Disse pligter for amtet ledsages af en bestemmelse om, at sundhedspersonalet med patientens mundtlige samtykke får adgang til at give nødvendige journaloplysninger m.v. til en patientvejleder på et patientkontor, så vejlederen hurtigt og let kan rådgive patienten om ventetider og om patientens muligheder for at benytte det frie og udvidede frie sygehusvalg.
Disse bestemmelser sikrer, at enhver patient kan få de relevante oplysninger og hjælp til at træffe beslutning om, hvor vedkommende ønsker at blive behandlet.
Det giver mulighed også for de patienter, der ikke vandrer let og ubesværet rundt i informationsjunglen på internettet og andre steder. Jeg har bemærket, at høringssvarene overvejende er positive, men der er en markant undtagelse, nemlig Amtsrådsforeningens.
Jeg kan altså ikke lade være med at nævne, i hvert fald sådan som det er beskrevet, hvad Amtsrådsforeningen svarer.
De mener, at det kan skabe forvirring og usikkerhed for patienterne, at der automatisk bliver givet oplysninger, som vedkommende ikke har bedt om.
Amterne mener også, at skærpelsen af oplysningspligten forventes at pålægge sygehusenes interne planlægnings- og sekretærfunktioner en væsentlig byrde dels på grund af den uhensigtsmæssige automatik i oplysningspligten, dels ved ideelt at forudsætte, at der på tværs af sygehusafdelinger og amtsgrænser er mulighed for elektronisk søgning af alle relevante ventetidsdata for alle tænkelige forundersøgelser, behandlingsformer og behandlingskapacitet.
Men jeg skal sige, at med hensyn til tilladelsen til, at amterne kan lave forsøg med opkrævning af gebyrer ved udeblivelse, finder vi, at det er helt rimeligt, at der gives mulighed for det, når der ikke foreligger undskyldelige forhold.
Den sidste ting, jeg vil nævne, er spørgsmålet om tolkebistand.
Ifølge lovforslaget vil det være sådan, at amterne vil kunne opkræve et gebyr for tolkebistand fra personer, der har boet her i landet i 7 år og herover, og som har behov for tolkebistand i forbindelse med behandling hos praktiserende læger og speciallæger samt på sygehuse.
Jeg kan godt forstå, hvis der er nogen skepsis over for netop den del af lovforslaget.
På den anden side synes jeg ikke, det er urimeligt, at mennesker, der har opholdt sig her i landet i 7 år eller mere, og som har tænkt sig at blive her, magter sproget så godt, at de selv kan gå til læge og opsøge sundhedsvæsenet i det hele taget.
Jeg synes, det er væsentlig for at vurdere den del af lovforslaget, at det er tanken, at det først skal træde i kraft om 7 år.
Der er altså ikke nogen, der så at sige bliver fanget på det forkerte ben og ikke har været klar over, at det var vigtigt også af denne grund at tilegne sig det danske sprog.
Ordningen skal som nævnt først træde i kraft om 7 år, og derfor er detaljerne for bestemmelserne naturligvis ikke lagt fast endnu.
Det er også væsentligt, at indenrigs- og sundhedsministeren udformer regler for, at visse persongrupper kan undtages.
Der vil altid være mennesker, for hvem det vil være helt umuligt at tilegne sig det danske sprog.
Som helhed er Det Konservative Folkeparti godt tilfreds med forslaget, som vi kan støtte.