Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-01:
Kristeligt Folkeparti har fået den regering, vi bad om, men vi må konstatere, at vi fik et andet parlamentarisk grundlag, end vi ønsker os.
Det er jo så problemet.
Jeg indleder med at sige det her, fordi det jo nok kan lyde, som om vi mest er utilfredse, men det er vel ikke unaturligt, at man bruger mest tid på det, man er kritisk over for.
Sådan har spørgsmålene jo været i dag til regeringspartierne, og sådan kan det også godt ske, at mit indlæg her kommer til at lyde.
Men jeg vil sige, at vi trods alt er tilfredse med mange af de ting, som regeringen står for.
Vi har
heller ikke noget imod, at der bliver revurderet en masse ting, selv om vi synes, at det går for vidt. Men vi må nok sige, at mange af de tiltag, vi ser fra regeringens side, er mere liberale, end vi bryder os om, og det er ikke Dansk Folkeparti, der skal have skylden for det.
Jeg tror ikke, at de er mere liberale end Venstre er.
Men vi må sige, at den parlamentariske situation har gjort, at Venstre kan fremføre og gennemføre den politik, som partiet altså åbenbart reelt står for.
Det må vi finde os i.
Vi havde håbet, at den ville tage lidt mere hensyn til midten.
Vi mener, at regeringen i alt for høj grad pleaser dem, der har stemmeret i Danmark på bekostning af de svageste.
Det er forståeligt nok, men det er ikke acceptabelt.
Med de svageste tænker jeg på dem i udlandet, i de svage områder af verden.
Vi mener, det er til skade for vores omdømme; det er til skade for det globale miljø; det er til skade for sikkerheden og stabiliteten i verden.
Det kan da godt ske, at det kan lyde, som om vi overvurderer vores egen indsats og indflydelse, men jeg mener, at vi som et af de mest fordelagtigt stillede lande har en forpligtelse til at gå foran.
Vi synes ikke, det er acceptabelt, vi synes heller ikke, det er klogt, og vi synes slet ikke, det er nødvendigt.
Regeringen nævner ofte og altid, hvad vælgerne vil.
Det begyndte den med i god tid før valget.
Jeg kan huske, at jeg havde en debat her i Folketingssalen med fru Birthe Rønn Hornbech, hvor jeg var stedfortræder i debatten om kasseopgøret
, og det, fru Birthe Rønn Hornbech hele tiden henviste til, var, hvad vælgerne ville.
Det er da klart, at det har vi politikere i et eller andet omfang en interesse i at rette ind efter, men jeg mener, vi har brug for politikere, som har visioner og ved, hvad de vil, og går foran.
Hvis politikerne kun, hvad skal vi sige, gør efter og appellerer til de dårligste følelser og den lille mand i mennesket, så får man også vælgere efter det.
Så er man med til at legalisere en politik, som man i virkeligheden ikke kan være bekendt.
Vi synes, det er fint at revurdere den indsats, der sker i de mange, mange nedskæringer, nationalt og internationalt.
Det er helt klart, at et samfund som vores udvikler sig ved knopskydning, men vi er ikke et land i krise.
Det er ganske drastiske omlægninger, der sker.
Jo jo, det er rigtigt nok, men det er nok alligevel imellem 7 og 10 pct. af de beløb, som man reelt kan gøre noget ved, og det er dog meget.
Venstres ordfører sagde også i sit indlæg på et tidspunkt eller i et af sine indlæg, at han var glad for hvert ord i finansloven.
Det synes jeg alligevel godt nok er en stramning.
Det synes jeg er meget, når man ved, at der sker ganske drastiske omlægninger, som koster mennesker deres job.
Selvfølgelig er den slags omlægninger nødvendige.
Det er dog en stramning.
Men man skærer i trafik - det var vi inde på for lidt siden - og forskning på masser af områder, så meget også, at erhvervslivet mener, det er for meget.
En af vores moderne erhvervsorganisationer, Dansk Handel & Service, skriver i deres »Kort Nyt« her den anden dag, at finanslovforslaget rammer vidensamfundet hårdt.
Landbruget klager sig også over forskningsnedskæringer.
Forskning og undervisning hænger jo uløseligt sammen.
Man skærer også ganske hårdt i undervisningen.
Det er vores arbejdskraft, det er vores viden, det er vores udvikling.
Det er det bedste aktiv, vi overhovedet har, og jeg kan ikke forstå, at vi skal skære så hårdt. Jeg tror virkelig, at det straffer sig senere, og jeg kan da også huske, at borgerlige politikere i tidligere tider har satset på og ment, at vi skulle forske og undervise bedre.
Så går det ud over de udsatte i vores samfund og internationalt.
Det går ud over miljøet.
Man skærer hårdt på miljøet.
Man skærer hårdt på forskning i energi, økologi, vedvarende energi og så altså allermest på vort internationale engagement.
Vi kan ikke lide den filosofi med at holde gode ting op mod dårlige, det her med at skære i udviklingsbistanden for at skaffe penge til knæ og hofter.
Jeg ved ikke, hvor mange gange vi hører det brugt.
Vi hører det igen og igen og igen.
Det er simpelt hen dårligt med cigarkassepolitik.
Det er jo ikke noget at lægge udviklingsbistanden for had for at forbedre eller sikre vores velfærd herhjemme, og det er heller ikke nødvendigt.
Det er områder, som er stærkt underprioriteret, fordi de ikke er in lige for tiden.
Venstre kalder det, at der er tid til forandring.
Jeg synes, der er tid til forundring.
Venstres ordfører sagde også tidligere på dagen, at på to tredjedele af de hundrede dage, der er gået siden regeringsskiftet, er der sket en fantastisk oprydning og opfriskning.
Det kan godt ske, at det andet kommer som resultatet af det, man har sat i gang, men at konstatere, at oprydning og opfriskning er sket, synes jeg er for stærkt.
Frustrering er der kommet.
Vi mærker det på ministeriernes embedsmænd, når vi møder dem på forskellig vis, og vi mærker også, at ministrene ikke ved, hvad hinanden gør.
Vi mærker også på gruppernes medlemmer, at de er frustrerede.
Det er ikke kun tidligere regeringspartier - jeg har en vis forståelse for, at de er frustrerede - men jeg synes, at vi også kan konstatere, at det går for stærkt for regeringspartierne.
Kristeligt Folkeparti har udarbejdet en række ændringsforslag til finansloven.
De er, som vi har for vane, også denne gang fuldt finansierede.
Jeg vil allerførst nævne den internationale indsats, som jeg allerede har nævnt nogle gange.
Vi er, og det har vi sagt
længe før valget, stærkt imod at skære ned på udviklingsbistanden.
Vi mener ikke, som der er blevet sagt, at man skal hjælpe regimer, man skal hjælpe mennesker, og derfor er det forkert, at man har skåret ned på ngo-bistanden.
Det er måske den, der har lettest ved at finde uden om regimerne.
Det er måske også et af problemerne for de sektorprogrammer, som vi kører nu om dage, kontra den projektorienteret hjælp.
Sektorprogrammerne har nemlig det i sig, at de er knyttet til de etablerede systemer i de lande, og hvis ikke disse systemer er godt etablerede og gode, er der selvfølgelig et problem. Nedskæringen på miljøstøtten til ulandene er selvfølgelig også forargelig efter vores mening.
af Mifresta-rammen til at betale til forsvarets internationale udgifter.
Vi mener, at når der opstår den slags situationer i verden, må vi betale ekstra, eller også skulle man simpelt hen i Mifresta-rammen have en pulje til den slags ting.
Det er jo helt naturligt, når den hedder Miljø-, freds- og stabilitetsrammen, at der er en pulje til det, i stedet for at man bruger de fleste af pengene eller mange af pengene til den hjemlige flygtningeindsats.
Det allerværste af det hele er måske vores Øststøtteindsats, specielt vores miljøindsats i Østeuropa, som er noget af det fineste internationale arbejde, vi overhovedet gør, hvor vi får flere penge hjem igen som ordrer til danske virksomheder, end vi giver ud, og det er oven i købet penge, vi får hjem fra pilotprojekter, som er med til at hjælpe vores virksomheder ind på markederne i de østeuropæiske lande.
Det er kun en bieffekt.
Det er selvfølgelig ikke formålet med det hele, men det legaliserer den da i forhold til erhvervslivet og de mennesker, som ikke mener, at vi skal hjælpe i udlandet.
Formålet er selvfølgelig det, som vi flot opnår: at vi hjælper med at kvalificere dem til optagelse i EU, at vi forbedrer deres miljø og er med til give dem et bedre liv og også forbedrer vores eget miljø.
Hvor mange gange har vi ikke hørt regeringen sige, at den bedste miljøindsats, vi kan gøre, kan vi gøre i Østeuropa?
Jeg håber virkelig, at det er en af de ting, vi kan få løftet
tilbage fra § 35.
Så er der en lille ting som Demokratifonden.
Hvad har Demokratifonden dog gjort?
Jeg synes, at det er en af de flotteste indsatser, der bliver gjort.
Det er mange små beløb, der bliver uddelt til projekter - til besøg i Danmark, til undervisning af udenlandske gæster osv. - med et voldsomt dansk folkeligt engagement, som bidrager til international forståelse og tværkulturel indsats.
Jeg synes, at det er så flot en indsats.
Og man kan ikke engang beskylde bestyrelsen for at være rød.
Så er vi stærkt kritiske over for nedskæringerne på miljø- og energisiden.
Vi foreslår pengene tilbageført til den vedvarende energi, f.eks. til Nordvestjysk Videncenter, som vi har snakket om så mange gange, men også til alle de lokale miljø- og energikontorer rundtomkring, som er med til at forankre miljø- og energidebatten lokalt ved at give eksempler og give engagement.
Det gælder også generelt på energiområdet, hvor vi tidligere har fremsat forslag om at omlægge afgifterne, så vi kunne fremme brugen af planteolier og bioætanol som brændstof
i vores køretøjer
Det forstår vi nu at vi har opbakning til i EU.
Så det er også et forslag, som vi vil fremsætte igen.
Så har vi selvfølgelig vores børne- og familieinitiativer, hvor vores barselsorlovforslag selvfølgelig er det allerallervigtigste.
Det opfylder ikke vores ønsker og krav, men det er ikke dårligt.
Det negative er, at man skærer børnepasningsorloven væk.
Så det er noget af det, som vi gerne vil snakke med regeringen om.
Vi deltager i forargelsen over dødepakken, for at sige det sådan.
Det er den forargelse, der er fremført af andre partier, som ikke var med til den der fuldstændig tåbelige cigarkassemanøvre, som sikrede et politiforlig ved hjælp af en dødepakke.
Det var dog det mest utiltalende, man kunne forestille sig.
Vi foreslår dødepakken fuldstændig annulleret.
Jeg har nævnt, at vi er utilfredse med og uforstående over for nedskæringen på uddannelses- og forskningsområdet, og vi har også en række forslag på det område, men har dog ikke magtet at rette op på alle regeringens nedslag.
Vi har også nogle tiltag på kulturområdet.
Vi har f.eks. et forslag om en pulje til teater- og musiktilbud i provinsen, hvor man ikke har etablerede landsdelsscener.
Det kan man også betragte som et regionalt tiltag.
Vi står i øvrigt undrende over for, hvor regeringens regionalpolitik er henne.
Den har vi meget, meget svært ved at se.
Vi synes i virkeligheden, at regeringens finanslovforslag virker negativt i forhold til den regionale indsats.
Sådan noget som at fjerne varslingspuljen, som man bruger ved større fyringer rundtomkring i virksomhederne, men i det hele taget nedskæringer generelt over en bred kam, rammer jo først og fremmest de svageste områder.
De stærke områder klarer sig nok.
Hvis man ikke målretter indsatsen mod de svageste områder i vores land, bliver de altså endnu svagere.
Så ønsker vi et beløb afsat til at udbetale det overarbejde, som politifolkene har til gode for, så de kan få afviklet den pukkel, så de virkelig er fit for fight i forhold til den indsats, som skal gøres også i formandskabsperioden.
Vi har en pulje til de handicappede, hvor vi afsætter penge til ledsagelse til handicappede, som når over pensionsalderen, til ombygninger, så der bliver tilgængelighed, og til etablering af handicapboliger.
Vi er skuffede over regeringens manglende indsats i forhold til misbrugerne.
Det er nedskæringer, der sker.
Vi mener, at der er brug for det modsatte.
Vi ønsker også at oprette hospicer i samtlige amter.
Det er der også andre partier der gør.
Jeg tror og håber
, at det er noget af det, vi kan arbejde sammen om.
På erhversområdet er vi skuffede over, at regeringen ikke afsætter penge til at få lagt det loft over grundskylden på produktionsjord på 8 promille, som vi tidligere fik gennemført skulle gælde for et par år, men som nu er på 12 promille.
Vi undrer os over, at arbejdsmiljøafgiften står i finanslovforslaget, men jeg forstår på debatten i dag, at det er planen at afvikle den.
Det foreslår vi bestemt også.
Vi er stærkt imod arbejdsmiljøafgiften.
Den giver ikke arbejdsmiljø.
Vi er derimod ikke enige med regeringen i at stoppe op over for arbejdsmiljøindsatsen, men det er noget helt andet.
Så vil jeg gerne tilføje til den tidligere debat om momskreditter til erhvervslivet, som var mellem den radikale ordfører og den konservative hr. Lars Barfoed, at vi faktisk mener, at det er en gammeldags måde at hjælpe erhvervslivet på at give det rådighed over det offentliges penge i en længere periode.
Hvis man mener, at erhvervslivet har brug for en kompensation for det administrative bøvl, så mener jeg, at man skal give det en kompensation, men at lade det ligge og rode rundt med det offentliges penge med tab for det offentlige som følge, kan vi ikke se nogen idé i.
Vi har også en helt ny idé, som går ud på at lette de almenvelgørende organisationer for deres udgifter til købsmoms.
Vi foreslår afsat en pulje på 100 mio. kr. det første år, sådan at de almenvelgørende organisationer kan komme med en opgørelse, selvfølgelig med behørig kontrol osv., så de kan få godtgjort deres købsmoms.
Vi mener ikke, at de skal være momsfrie, for så gennemhuller vi momssystemet.
Men vi mener, at det er urimeligt, at organisationer, foreninger og institutioner, der lever af velgørende midler, indsamlinger osv., skal bruge mange penge på moms.
Det er nok et par hundrede millioner kroner på årsbasis, men vi foreslår en pulje på 100 mio. kr. det første år til momsrefusion.
Det er oplagt, at der er noget, der kan skæres væk.
Mange af de der 163, eller hvor mange det nu er, er jo råd, nævn og udvalg, som ikke koster noget, men som kan have haft en mindre sekundær opgave, som nu skal lægges over til en embedsmand i et ministerium.
Det er jo ikke de råd og nævn, der betyder noget.
De har ikke kostet noget af betydning, men de har dog været fora, hvor eksperter, embedsmænd og fagfolk kunne mødes måske bare en enkelt gang om året eller to og få deres rejseomkostninger betalt.
Hvorfor egentlig nedlægge den slags ting?
Det har vi svært ved at se.
Der er så andre blandt dem, der er nedlagt, som ville løbe ud helt af sig selv, fordi de kun havde en begrænset opgave.
Endelig er der den idébetonede nedlægning, som jeg vil kalde den, og den forstår vi simpelt hen ikke.
Det er Det Danske Center for Menneskerettigheder, som vi selvfølgelig foreslår videreført, men i en selvstændig form.
Vi forstår heller ikke, at man nedlægger Vandfonden f.eks.
Vi er stærkt utilfredse med, at man nedlægger Transportrådet til fordel for Danmarks Transportforskning, som er en ny institution.
Vi ville gøre det omvendte, men vi har en række forslag på det område.
Vi har ikke forventninger om at indgå i et stort forlig i forbindelse med finanslovforhandlingerne.
Vi kommer gerne til de forhandlinger, vi bliver indbudt til, men alene nedskæringen på ulandsbistanden, som vi ikke har forhåbninger om at vi kan få afværget, forhindrer, at vi kan være med i et stort forlig.
Vi vil gerne øve indflydelse, og vi vil gerne deltage i forlig på begrænsede områder, hvor vi kan blive enige om noget fornuftigt. Vi tror i øvrigt ikke, at der på sigt i regeringspartierne, hverken blandt deres folketingsmedlemmer eller blandt deres vælgere, er opbakning til de holdninger, som de meget barske nedskæringer på mange områder giver udtryk for.
Vi tror ikke, at den opbakning er der.
Vi tror og håber på, at vi kan får regeringspartiernes folk i tale, så vi kan få mere fornuftige finanslove i fremtiden.