runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (FP), 1998-11-26:
Forslaget er et sympatisk forslag, og vi har i Fremskridtspartiet også stor sympati for det.
Vi har også den opfattelse, at det er et område, der skal følges nøje også set i forhold til mulighederne for eventuelt at gribe ind.
Vi ved, at det allerede i dag er sådan, at hvis årsagen til, at man ikke får foretaget en sådan vaccination, er økonomiske forhold, er der mulighed for, at man rent faktisk kan få et tilskud fra de kommunale myndigheder.
Det er selvfølgelig også hensigtsmæssigt, og man kan sige, at det vel egentlig også er dér, initiativet bør ligge, mere end at det bør ligge i Folketinget: hos de myndigheder, som i forvejen har ansvaret for sundheden her i landet, nemlig amterne.
Det er jo ikke givet, at det er den eneste rigtige måde at gøre det på, og det er heller ikke givet, at det vil være lykken at gøre det.
Nogle sygdomme har det jo på den måde, at det faktisk er en fordel, at de får lov at udvikle sig, så man selv opbygger resistens over for den pågældende sygdom.
Derfor er der selvfølgelig nogle ting, der skal undersøges, og det er ikke noget, som jeg som politiker skal gøre mig klog på.
Det sidder der andre kloge mennesker og vurderer i øjeblikket, og det er min opfattelse, at vi bør afvente den undersøgelse, som pågår.
Så vidt jeg kunne forstå, kommer der et resultat inden for den nærmeste fremtid, og så vil man på den baggrund nærmere kunne foretage en vurdering af, hvorvidt man skal gå ind og lave dette tiltag eller ej.
Så er der også det ved det, at et forslag som det her vil komme til at koste ganske mange penge.
Ministeren nævnte, at det ville komme til at koste helt op mod 135 mio. kr. om året, men her har vi i Fremskridtspartiet nu den opfattelse, at hvis det her er en god idé, og hvis det her er en god ting, må vi finde de penge.
Man skal selvfølgelig lige nå at undersøge forholdene, inden man bare skriver under på en check på 135 mio. kr.
Det, som jeg egentlig ville tage fat i, er noget, som jeg også har skrevet ned som mit forslag, og som fru Yvonne Herløv Andersen også rejste her, nemlig den problemstilling, at priserne på vaccination i øjeblikket flyder fuldstændig tilfældigt.
Den praktiserende læge kan selv bestemme, om han vil tage 5 kr. for at vaccinere, eller om han vil tage 2.000 kr. for at vaccinere, og det er egentlig ikke hensigtsmæssigt.
Så kan vi godt diskutere, om man skal give nogle former
for tilskud og sådan noget, men alene det, at ordningen kommer ind under Sygesikringen, vil give en fast prisdannelse.
Det vil i hvert fald være hensigtsmæssigt, sådan at man har det at forholde sig til.
Vi vil under udvalgsbehandlingen følge det her nøje.
Vi vil også se positivt på det, der kommer fra regeringens side, og vi vil specielt se positivt på, hvis regeringen kunne finde på at komme med et forslag, der handler om, at det her kom med ind under Sygesikringen.
Frank Aaen (EL), 1998-11-26:
Der er ingen tvivl om, at der er mange ældre, der dør unødvendig tidligt på grund af influenza og på grund af, at vi i dag ikke, som man gør i mange andre lande, tilbyder generel gratis vaccination eller vaccination med tilskud.
Jeg synes ikke, man skal vente på flere og flere undersøgelser.
Jeg synes, man skal gå i gang så hurtigt som muligt.
Morten Helveg Petersen (RV), 1998-11-26:
Pointen er altså, at hvis man ude i amterne finder, at det her er en opgave, der er så vigtig, at den skal prioriteres, kan man gøre det allerede i dag.
Dertil kommer argumentet om, at MTV-Instituttet er i gang med nærmere at undersøge, hvordan influenzavaccinationskampagner rettet mod ældre fungerer, om det virker.
Vi ønsker fra radikal side at se effekten af en sådan kampagne, før vi i givet fald skal tage stilling til, om et sådant bredt baseret program skal sættes i værk.
Men, igen, en afvisning på baggrund af, at prioriteringen bør finde sted ude i amterne.
Vi kan ikke støtte forslaget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-11-26:
Det er jo influenzatid, som vi står sådan lige på kanten til at kunne se.
Sidste gang, vi havde en stor epidemi, var i 1996, og da regnede man ud, som fru Tove Fergo sagde, hvad overdødeligheden havde været på det tidspunkt, så spørgsmålet om influenzavaccination er ikke irrelevant.
Jeg er også selv blevet vaccineret, og jeg kunne sagtens betale; det er ikke noget problem for mig.
Men det, som jeg synes kan være et problem, er, at vi ikke har ensartede retningslinjer på det her område, som jo har væsentlig betydning for mange mennesker, og hvor vi ved, at nogle dør, uden at det havde været strengt nødvendigt.
Hvorfor skal det være sådan, at det kan det enkelte amt selv bestemme, eller det kan man gøre på det enkelte plejehjem, hvis man vil? Så ligger der også det i det, at man endelig også kan få sin vaccination og så derefter bevæge sig op på rådhuset og få betalingen refunderet, hvis man er i en sådan situation, at det kan lade sig gøre.
Et personligt tillæg er jo altid et skøn.
Jeg ville egentlig have været mere tilfreds, hvis ministeren havde løst det her problem ved at snakke med Sygesikringens Forhandlingsudvalg og så fået det ind som en sygesikringsydelse for de persongrupper, som Sundhedsstyrelsen har anbefalet, at man vaccinerer.
Det er ikke sådan, at jeg mener, at alle mennesker, uanset indkomst og alder, skal vaccineres gratis.
Der er grupper, som Sundhedsstyrelsen har påpeget - jeg fik i øvrigt, og det vil jeg sige tak til ministeren for, et svar på et spørgsmål om influenzavaccination, som jeg tror er identisk med det, som jeg selv gav i sin tid, men det bliver det jo ikke meget bedre af - som har brug for denne vaccination.
Der ligger en klar anbefaling fra Sundhedsstyrelsen, og det er det, vi har den til.
Derfor synes jeg, det havde klædt ministeren at komme her i dag med nogle bud på, hvordan vi skal bære os ad med at forvalte det her, for vi kan ikke bare henvise mennesker til, at så kan de gå op på rådhuset og hente pengene, hvis de i øvrigt er fattige nok til det.
Jeg synes, det helbredsmæssigt er et stort problem, som jeg gerne havde set, man havde været lidt imødekommende over for, men ikke sådan, at det skal koste alle de penge, der også er nævnt, nemlig 65-100 mio. kr.
Det vil det aldrig komme til at koste.
Det her er et spørgsmål mellem lægen og patienten.
Lægen skønner selv, og det vil han også gøre, om vedkommende er i den risikogruppe, der skal tilbydes en gratis vaccination, som kunne afbøde et svært sygdomstilfælde i tilfælde af influenza eller måske et dødsfald.
Det ville jeg gerne have set i dag.
Henriette Kjær (KF), 1998-11-26:
Det er jo et overordentlig sympatisk beslutningsforslag, som Dansk Folkeparti her har stillet.
Det er næsten svært at være imod, at man vil give sådan et flot tilbud til alle ældre over 65 år.
Men jeg må dog sige ligesom de andre gange, vi har behandlet beslutningsforslaget, at jeg ikke tror, indsatsen vil stå mål med det, man får ud af det.
Som den socialdemokratiske ordfører også var inde på, er det også min frygt, at der vil ske en overbehandling af de mange, der er raske, men som vil sige ja tak til dette tilbud bare for en sikkerheds skyld.
Jeg vurderer dette beslutningsforslag til at være meget omkostningstungt.
Netop de midler mener jeg vi kunne bruge bedre i sundhedsvæsenet generelt, og hvis man er svagelig og vil kunne få gavn af en vaccination, så er det min opfattelse, at en udgift på sådan cirka 250 kr. om året er til at overkomme selv for vores pensionister.
Det er jo, som det også tidligere er blevet sagt, med influenzavaccinationer som med alt andet: vurderer ens læge, at det er nødvendigt med en indsprøjtning, får pensionisterne også udgifterne betalt allerede i dag.
Jeg tror til gengæld, det er vigtigt med mere information til de ældre om at passe på sig selv, når epidemierne er over os, og jeg tror nok, det ville være en idé at prøve at se på, hvordan man får det sat i system.
Man kan også anbefale pensionisterne at lade sig vaccinere for egen regning, da nogle ældre mennesker sandsynligvis slet ikke er klar over, at muligheden findes.
Men altså, et landsdækkende tilbud om, at alle over 65 år gratis skal have tilbudt denne vaccination, synes jeg ikke er nogen god løsning, og Det Konservative Folkeparti kan derfor ikke støtte forslaget.
Jørn Jespersen (SF), 1998-11-26:
Jeg vil gerne sige til fru Meldgaard, at jeg ikke efterlyser regeringspartiernes holdning til, hvorfor man ønsker at bevare den nuværende ordning.
Jeg ønsker bare en argumentation, hvor man går ind og siger: Vi mener, at forholdene i dag er tilfredsstillende for de patienter, som modtager hjemmesygeplejen.
Dette er ikke fremgået, og jeg synes da, det er en skam, at man ikke kan dokumentere, at forholdene er gode nok, og at man ikke, hvis der er nogle problemer med, hvordan hjemmesygeplejen fungerer, så får en helt fordomsfri debat om, hvordan man løser dem.
Vi er heller ikke tilhængere af udlicitering på det her område.
Vi mener, der er alt for dårlige erfaringer med udlicitering generelt, men derfor kan man da godt i salen beskæftige sig med substansen, i stedet for bare rutinemæssigt at afvise et løsningsforslag, som ikke er det rigtige.
Så vil jeg sige til fru Henriette Kjær, at det givetvis er rigtigt, at vi ikke bliver enige om det her, men derfor kan vi godt afprøve hinandens argumenter.
Og det, der er afgørende for os i denne her sammenhæng, er at sige: Vi synes
ikke, det er seriøst at komme med et forslag, som man ikke har nogen argumentation for i form af påpegning af reelle problemer.
At regeringen har etableret et Kvalitetsinstitut og har udnævnt Georg Poulsen til formand, skal jeg ikke påtage mig ansvaret for.
Jeg kan også undre mig lidt over, at man har gjort det på den måde, man har, men det har man altså, det må man så selv ligge og rode med.
Det, der er sagen her, er, at Kvalitetsinstituttet burde beskæftige sig med, hvordan man udvikler kvaliteten i den offentlige sektor, og mit indtryk er, at man i alt for høj grad rutinemæssigt siger, at der bare skal eksperimenteres med privatiseringer, og det mener jeg er en alt for snæver måde at løse den opgave på, som instituttet har fået.
Tove Fergo (V), 1998-11-26:
Vi ved, at der ved en influenzaepidemi skønnes at være en overdødelighed blandt ældre på ca. 2.000.
Vi ved også, at influenzaepidemier øger brugen af hospitaler og hospitalssenge blandt denne gruppe, så derfor er der stor fornuft i at tilbyde vaccinationer mod influenza.
Men i modsætning til det forslag om hjemmesygepleje, som vi lige har behandlet, har amterne og kommunerne jo mulighed for at træffe beslutning om at tilbyde vaccinationer til de ældre, eller til hvem de nu måtte skønne har behov for det.
Det er der, som ministeren også redegjorde for, kommuner og amter, der allerede gør, bl.a. Esbjerg Kommune på et forslag fra Dansk Folkeparti.
Det var en betingelse for, at Dansk Folkeparti ville støtte Venstreborgmesteren derovre, at man indførte gratis influenzavaccination til alle ældre. Så det er en mulighed, og vi behøver ikke at lovgive på det område herinde.
Muligheden eksisterer.
De lokale økonomisk ansvarlige politikere kan træffe beslutningen, og det synes vi er fint og helt udmærket.
Det, man så måske kunne nævne i den forbindelse, er de forskellige honorarer, man kan blive pålagt at betale, hvis man selv skal betale for en influenzavaccination.
Der er et stort udsving i prisen.
Hos nogle praktiserende læger kan man få en vaccination for 200 kr., og andre steder skal man betale 400 kr. for det samme, og det kunne man måske godt overveje at se lidt på.
Jeg ved ikke, hvordan det helt skulle kunne lade sig gøre, men i hvert fald kunne man måske godt se på, om det er overpriser, der tages nogle steder, eller om prisen reelt er efter den omkostning, som lægen har ved at give en vaccination.
På den baggrund, at man har muligheden i amterne og kommunerne, at man benytter sig af det nogle steder, og at flere kunne gøre det, hvis de ville og skønnede, at det var nødvendigt, kan Venstre ikke støtte et lovinitiativ på området.
Carsten Koch (S), 1998-11-26:
ligesom vi er positive over for alle mulige andre forebyggende initiativer.
Når jeg alligevel ikke kan anbefale forslaget, har det flere grunde.
Dels mener jeg, at selve tidspunktet for at træffe en beslutning er uhensigtsmæssigt, dels står vi med en række andre presserende opgaver, som der skal findes plads til i sundhedsvæsenets budget. Lad mig lige indledningsvis ridse den aktuelle situation op.
Influenzavaccination betales som udgangspunkt af patienten selv, i alt en udgift på mellem 200 kr. og 400 kr.
Ældre, der er særlig vanskeligt stillet, har dog mulighed for efter en konkret vurdering at få hjælp til udgiften til influenzavaccination via den sociale lovgivning.
Disse muligheder har Sundhedsministeriet tidligere orienteret lægerne om.
Nogle amter og kommuner har iværksat ordninger med helt
eller delvist tilskud til influenzavaccination
Jeg kan nævne, at såvel Københavns Kommune som Bornholms Amt tilbyder gratis vaccination af ældre på 70 år og derover på vaccinationsklinikker, hvor vaccinationen gives af sygeplejersker - eksempler på, at den nuværende situation giver amterne en betydelig fleksibilitet.
Jeg nævnte i min indledning, at tidspunktet for en folketingsbeslutning var mindre hensigtsmæssigt.
Her tænker jeg ikke alene på, at vi nu er så langt henne på efteråret, at et tilbud næppe kan blive aktuelt for den kommende sæson.
Jeg tænker specielt på, at MTV-Instituttet har sat en vurdering af influenzavaccination i gang.
MTV står som bekendt for medicinsk teknologivurdering, og det projekt, der nu er i gang, vil belyse forudsætninger for og konsekvenser af at gennemføre en influenzavaccinationskampagne i Danmark rettet mod ældre. Instituttet vil blandt andet vurdere alternative måder
Instituttet vil også gennemføre en cost/effectiveness analyse af gratis influenzavaccination.
Det vil sige, at når instituttets analyse er afsluttet, vil vi have et godt grundlag for at beslutte, om og i givet fald hvordan en generel influenzavaccination af ældre kan tilrettelægges for at få størst mulig effekt med færrest mulige omkostninger.
En generel influenzavaccination af de ældre vil koste mellem 60 mio. kr. og 135 mio. kr., afhængigt af hvordan tilbudet organiseres, og hvor stor tilslutningen er.
Hvis Folketinget skal vedtage dette forslag, skal der også findes en finansiering, og udgiften på dette område skal afvejes over for andre væsentlige opgaver, der trænger sig på inden for sundhedsvæsenets budget, som f.eks. gennemførelse af en behandlingsgaranti for livstruende sygdomme.
Jeg er ikke enig med forslagsstillerne i vurderingen af omkostningerne for den enkelte, og for dem, der har særlig vanskelige vilkår, er der som nævnt mulighed for tilskud efter den sociale lovgivning.
Min konklusion må altså være, at jeg ikke generelt kan støtte forslaget, men at jeg har noteret mig, at der blandt andet i Københavns Kommune og i Bornholms Amt er iværksat initiativer, der på en relativt billig måde kan få tilbudet ud til flest muligt.
Og det bør oplagt inspirere andre amter.
Henriette Kjær (KF), 1998-11-26:
Jeg blev så glad her sidst på sommeren, da en gruppe socialdemokrater kom med deres udliciteringsoplæg forud for den socialdemokratiske kongres.
Jeg tænkte: Det var da dejligt, at der findes så konstruktive mennesker i Socialdemokratiet.
Jeg var selvfølgelig også lidt bekymret, for de gik jo ind på de politiske områder, vi normalt beskæftiger os med, så jeg tænkte: Jamen nu er det jo os, der er gået helt bag af dansen; så langt vil vores medlemmer da slet ikke gå, som man vil her i Socialdemokratiet.
Jeg glædede mig også til at følge debatten på Socialdemokratiets kongres i tv.
Da kom der så lidt andre toner, og det var der også kommet i medierne inden kongressen.
Men det er klart, at da jeg hørte udspillet fra firebanden, så tænkte jeg: Jamen det er jo supergodt.
Nu er der virkelig mulighed for en åbning i forhold til vores forslag om de private hjemmesygeplejersker.
Nu er der da en åbning.
Det er uretfærdigt at gå rundt og kalde Socialdemokratiet for et betonparti, for det er det jo
slet ikke.
Men vi må jo så sige, at de forventninger, man dér fik stillet i udsigt op til den socialdemokratiske kongres, ikke blev indfriet.
Socialdemokratiet har stadig væk en for mig underlig angst for at lade private mennesker udføre opgaver, som om man ikke tror på, at disse mennesker kan være ansvarlige.
Det er jeg ked af.
Men jeg vil sige tak for de mange positive meldinger.
Jeg synes trods alt, vi har haft en god debat, og nogle ting er da blevet rykket her i Folketinget.
Det er så sammensætningen, der er en anden end sidst, vi diskuterede det, og der er også et enkelt parti, der har skiftet holdning, og det er vi glade for. Konkret til sundhedsministeren vil jeg sige, at ministerens nervøsitet er ubegrundet og overdrevet. Angsten for, at kommunikationen mellem sygehusene og hjemmesygeplejeordningen vil gå fløjten med dette forslag, er overhovedet ikke reel.
Det er jo et spørgsmål om, at kommunerne stiller krav om, at der skal finde en form for kommunikation sted mellem det udskrivende sygehus og den ældre, der er kommet hjem.
Et af sundhedsministerens - og i øvrigt også andre ordføreres - fremmeste argumenter mod det her er: Tænk, måske vil sygeplejerskernes løn stige!
Det siger lidt om regeringens ambitionsniveau i forhold til sundhedssektoren og de folk, der arbejder dér.
Jeg synes, det er lidt beskæmmende.
Jeg ved godt, vi skal passe på pengene.
Man skal ikke gå ud og lave noget dumt, men det er jo de samme sygeplejersker, der skal arbejde for de ældre og de folk, der har behov for hjemmesygepleje.
Mængden af sygeplejersker skal jo som sådan ikke øges, men de flytter arbejdssted.
Og der er jo ingen, der siger, at der behøver at følge en lønstigning med i kølvandet af den grund.
Det kan da godt være, det vil være en følge, og hvad så?
Har de ikke fortjent det, de dygtige sygeplejersker?
Hvis de udfører et godt job, skal de så overhovedet ikke have mulighed for nogen sinde at opleve en lønstigning?
Derfor synes jeg, vinklen har været negativ fra regeringens og Socialdemokratiets side.
Det er jeg ked af, men i øvrigt siger jeg tak for den gode debat og de andre positive meldinger.
Tove Videbæk (KRF), 1998-11-26:
Kristeligt Folkeparti er positivt over for dette beslutningsforslag.
Forslagets hensigt er helt rimelig.
Vi har i dag privat ansatte i alle andre sygeplejejob: på hospitaler, i lægeklinikker, i private virksomheder, i medicinalindustrien, på boreplatforme i Nordsøen, i luftfartsselskaberne osv. osv.
Vi har privat ansatte sygeplejersker til lands, til vands og i luften, men ikke i hjemmesygeplejen.
Det vil sige, at når kommunerne ikke kan skaffe vagtdækning til en hjemmesygeplejerskevagt, så kan de rekvirere en sygeplejerske fra et privat vikarbureau, og så er dette område også dækket ind.
Den gratis hjemmesygepleje kan selvfølgelig lige så godt varetages af privat ansatte hjemmesygeplejersker, som alle andre sygeplejerskejob kan.
Ligeså kunne hjemmeplejen også overtages af en privat entreprenør som f.eks. menighedsplejerne.
I bemærkningerne til beslutningsforslaget er det fremhævet, at patienternes integritet ikke krænkes.
Det fremgår i øvrigt også af lov om sygeplejersker, som jo vil være gældende for sygeplejerskerne uanset deres ansættelsesforhold.
Én ting, som Kristeligt Folkeparti dog vil understrege i denne forbindelse, er, at patienten, klienten eller mennesket skal være i centrum, og der må under ingen omstændigheder ydes ringere service på grund af privatisering, udlicitering, eller hvad man vil kalde det.
Det er en række svage ældre og handikappede mennesker, vi taler om her, og vi skal være meget omhyggelige.
De ældre, patienterne, skal kunne være trygge og vide, at de kan regne med en stabil og en god kvalitetspleje. Forslaget understreger jo i øvrigt også, at kommunalbestyrelsen fortsat skal have det overordnede ansvar for og kontrol med, at borgerne får den service, de har krav på. Kristeligt Folkeparti kan støtte dette forslag.
Tom Behnke (FP), 1998-11-26:
Det er muligt, at det ikke kom til udtryk så tydeligt, men det var også det, jeg sagde: at det med hjemmehjælpsordningerne og Fremskridtspartiets forslag, når vi taler om hjemmehjælpen, er et andet forslag, som går videre end det her, men at det, vi taler om i dag, lige præcis en er forsøgsordning omkring hjemmesygeplejen.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1998-11-26:
Jeg må indrømme, at den dér rørende tale om hjemmehjælpens gode sider og dårlige sider synes jeg ikke rigtig hører hjemme her.
Jeg synes, at når vi taler om hjemmesygeplejersker, så er det ikke det samme som at tale om hjemmehjælp og om, hvorvidt hjemmehjælpere bliver sendt ud i sommerferien eller ej.
Vi taler om en hjemmesygeplejeordning, som er lægeordineret, og det er altså en behandlingsopgave, som er en følge af, at man har været i en lægebehandling.
Jeg kender i hvert fald ikke nogen kommuner, som ikke lever op til, at der netop er en hjemmesygeplejeordning som følge af en ordinering fra en læge.
Frank Aaen (EL), 1998-11-26:
Der er ingen tvivl om, at hjemmesygeplejen ligesom hjemmehjælpen kunne trænge til et gevaldigt løft, og at der er problemer.
Der er formentlig også problemer med organiseringen for at få den bedst mulige hjælp til de ældre,
tvivl om det, men det drejer det her forslag sig ikke om.
Det her forslag ligger i forlængelse af de bestræbelser, V og K har gjort sig i snart 15 år for at ødelægge den velfærdsmodel, som vi har opbygget i Danmark, som basalt bygger på, at mennesker får den hjælp, de har behov for, når behovet er der, og til gengæld finansierer vi ydelserne via skattesystemet kollektivt.
Der har været mange problemer i det.
Vi har ikke fået den hjælp, der var brug for.
Skattesystemet har nogle gange været ikke at betale efter evne, men efter snydeevne, men basalt har systemet været sådan.
Det er vi meget glade for, og det vil vi gerne holde fast i.
Men det har V og K ønsket på alle mulige områder at sprænge i luften med aftalen om finansloven - at bane vej for privathospitaler, og jeg kan ikke forstå, at Socialdemokratiet gik med til det - og nu her med det her forslag, som jo basalt går ud på, at man skal have mulighed for, at nogle får mere hjælp end andre, at man skal have mulighed for at kunne privatisere også den her del af den offentlige ydelse, sådan, at det mennesker får i almindelighed, er en skrabet hjælp, og så skal de, der har penge, have mulighed for på det private marked at kunne købe sig til yderligere ydelser.
Det er jo det, der er kernen i det.
Man vil have skabt et privat marked for hjemmesygepleje, for ellers kan de, der har råd, jo ikke købe sig til mere end det lidt, man får af kommunen.
Derfor kommer vi ind i, at hele velfærdssystemet bliver lavet om, at vi får en skrabet støtte, hjælp, til dem, der er afhængige af, at det er skatteyderfinansieret, og så får vi en overklasse, som ud over det, de kan få fra det offentlige, køber sig en lang række ekstraydelser og dermed får en meget bedre hjælp end den, andre får.
Vi er imod den opdeling af samfundet.
Vi er imod den opdeling af den offentlige service i niveauer.
Vi vil gerne fastholde det universalsystem, vi har i Danmark, hvor alle får den ydelse, de har behov for uanset pengepungens størrelse, og til gengæld finansieres det over skattesystemet efter pengepungens størrelse.
Det er endnu et skridt i retning af at prøve at ødelægge det eksisterende system, vi har i Danmark.
Vi ønsker at fastholde det, vi normalt kalder den danske model, men ser gerne, at den fungerer meget bedre, end den fungerer i dag.
Det kræver nogle flere penge, det kræver noget bedre organisering, men vi vil i den kollektive retning i stedet for i den individualistiske retning, som det her er udtryk for.
Morten Helveg Petersen (RV), 1998-11-26:
Det Radikale Venstre kan ikke støtte forslaget.
Jeg skal ikke remse alle de argumenter op, der er blevet anført her til formiddag, men lægge særlig vægt på ét argument: at der er knaphed på ressourcerne på det her område, der er knaphed på uddannet personale.
Min frygt er, at en privatisering og udlicitering vil medføre højere priser på ydelserne, højere løn, ikke blot i den private sektor, men at det også vil have en afsmittende virkning i den offentlige sektor.
På den baggrund synes jeg, det er svært at erkende, at tiden skulle være til dét.
Det Radikale Venstre kan ikke støtte forslaget.