Peter Skaarup (DF), 1998-11-19:
Når jeg spurgte fru Anne Baastrup om, hvad hun mener, der er plat, er det, fordi jeg helt ærligt ikke kan se, hvad der er plat i det her forslag. Forslaget forholder sig til den konkrete ting, at vi gentagne gange har set, at kriminalitet på det her område er blevet straffet utroligt slapt.
Og da er det vigtigt for Dansk Folkeparti, for hele Folketinget og for regeringen at signalere, at det kan vi ikke acceptere.
Og så er det, at jeg synes, at det svar fra fru Anne Baastrup, som kom på det spørgsmål, som jeg stillede, er meget plat.
Jeg synes, at det bærer præg af, at netop SF er et af de partier, der er medvirkende til, at der på området her er en afgrundsdyb forskel mellem befolkningens retsbevidsthed og lovgivningen som sådan.
Det er derfor, at jeg ikke forstår, at partierne herinde ikke er villige til nu at signalere, at der skal strammes op på det her område, og jeg forstår ikke, at SF vil være det her bekendt, for jeg går ud fra, at også SF er enig i, at det her er noget svineri, og at det skal dømmes langt hårdere, end det er tilfældet i dag.
Det her er jo et spørgsmål, som vi diskuterede senest i 1994, hvor der kom en ændring, som trods alt gik i den rigtige retning.
Men realiteterne er jo desværre, at når vi ser eksempler på sager af den her karakter, så er straffene jo ikke på 6 måneder.
De er noget lavere, måske bliver der ikke engang tale om, at der idømmes fængsel.
Derfor er det altså nogle vigtige signaler, som vi i dag sender fra Folketinget til regeringen, og som regeringen sender til befolkningen: at man tilsyneladende ikke på det her tidspunkt er villig til at gøre noget ved sagen.
Jeg skal erkende og være positiv over for, at justitsministeren har sagt her fra Folketingets talerstol, at han er villig til, når datakriminalitetsudvalget er færdigt med sin beretning, at se på en forhøjet strafferamme.
Men det ændrer altså ikke på det faktum, at vi i dag og i morgen og i overmorgen kommer til at se kriminalitet på det her område.
Vi kommer til at se, at børneporno bliver udbredt på en måde, som vi ikke bør kunne acceptere i et retssamfund, og som jeg heller ikke tror at befolkningen accepterer.
Så er det, at bl.a. Dansk Folkeparti i bemærkningerne advarer imod den tilstand, vi så i Belgien i 1996, hvor der godt nok var tale om noget grovere kriminalitet, fordi det var misbrug af børn - der var også drab indblandet - det var skandalen omkring Marc Dutroux, hvor vi i sommeren 1996 så hele den belgiske befolkning reagere mod denne pinlige slaphed fra regeringens side, hvor befolkningen rejste sig i protest.
Man må ikke håbe, at det er det, der skal til, for at Folketinget vågner op.
Jeg håber selvfølgelig også, at regeringen vil gøre noget, når beretningen kommer.
Men kendsgerningen er bare, at regeringen så nemt som ingenting kunne følge de bidrag, som politiet er kommet med i den her sag.
De mennesker, der sidder med sagerne til daglig, siger jo, at man nemt kunne sørge for, at politiet kunne få de hjælpemidler, der skulle til for at finde ud af, hvem det er, der gør det her, og dermed indtil en vis grad få bugt med kriminaliteten.
En anden sag er så selvfølgelig strafferammen.
Og dér må vi nok sige, at i Dansk Folkeparti mener vi sådan set ikke, at det her kan strammes nok, sådan som situationen er lige nu. Ved den her form for kriminalitet talte vi tidligere om 1, 2, 5 eller 10 billeder, men nu taler vi altså om 10.000, 20.000 eller 40.000 billeder via Internettet.
Det vil sige, at kriminaliteten, udbredelsen er langt værre og langt grovere, end vi har set tidligere, og derfor er det altså vigtigt, at Folketinget her strammer sig an. Så er der spørgsmålet om, hvornår der kommer til at ske noget.
Så kan man lave en pinsepakke i løbet af mindre end en måned og lave en hel masse initiativer, der berører den enkelte danskers hverdag utrolig meget.
Efterfølgende bliver der så nedsat udvalg, og der bliver lappelovgivning, som skal rette op på de her misforhold.
Men når det gælder en så simpel ting som at stoppe den her form for kriminalitet via højere straffe, via forbedrede muligheder for politiet, så er man altså ikke villig til at gøre noget, i hvert fald ikke på kort sigt.
Det vil sige, at der går fra oktober 1997 og i hvert fald til foråret 1999, som justitsministeren har nævnt i dag, før der kommer til at ske noget.
Det vil sige, at de meget simple hjælpemidler, som politiet har brug for, muligvis først kan komme til at træde i kraft fra og med den 1. januar år 2000.
Og hvor mange billeder, hvor meget kriminalitet har vi så ikke set i den mellemliggende periode?
Det er det, der er så frygtelig forkert, ved at Folketinget ikke tager det her seriøst og regeringen ikke tager det her seriøst.
Jeg håber sådan set, at der vil være politikere her i Folketinget, også fru Lissa Mathiasen og andre, der har tilkendegivet, at de tager afstand fra det her, som via deres ord og holdninger, via deres stemmeafgivninger, når det her forslag kommer til tredjebehandling sammen med forslagene fra Kristeligt Folkeparti og De Konservative, vil signalerer, at de vil ende ud med trods alt at støtte forslaget i en eller anden form.
Måske kan vi i Retsudvalget blive enige om, at det godt kan være, at vi skal gemme det med strafferammerne til Datakriminalitetsudvalget er færdigt, men lad os dog trods alt give hjælpemidlerne til politiet.
Lad os støtte chefen for den afdeling, der har med det her at gøre i politiet, giv ham de hjælpemidler, der skal til.
Lad os dog i det mindste gøre det inden så længe.