runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jes Lunde (SF), 1999-02-24:
Jeg vil bare sige til hr. Per Kaalund, at jeg anerkender da bestemt, at eurosamarbejdet er én mulighed for at gardere sig imod valutakursrisiko og spekulation.
Danmark har valgt en anden vej.
Vi har valgt i stedet at have et tæt samarbejde
med ØMU-landene om et udsvingsbånd og også en gensidig forpligtelse til at støtte hinanden, hvis den danske krone kommer i blæsevejr.
Vi synes, det er yderst fornuftigt, at regeringen har indgået den aftale; det støtter vi meget.
Det, der egentlig kaldte mig herop, var, at jeg gerne ville spørge hr. Kaalund, hvorfra hr. Kaalund har ideen om, at en afgiftssats skal være voldsomt høj for at virke.
Vi har jo netop i bemærkningerne til beslutningsforslaget redegjort for, at nobelpristageren James Tobin selv vurderer, at den ikke behøver at være ret høj, hvis det er en afgift pr. transaktion, fordi det betyder, at de hurtige spekulationer, hvor man laver transaktioner hver eneste dag, måske endda time for time, minut for minut, bliver belastet meget, medens de normale valutaforretninger, der følger af, at en virksomhed handler med udlandet, kun bliver belastet med 0,1 pct., og derfor kommer det ikke til at betyde noget for almindelig erhvervsvirksomhed, men en hel del for den spekulative og den hurtige transaktion.
Frank Aaen (EL), 1999-02-24:
Ministeren mener, at det sådan er ret socialliberalt, det, der foregår ude i verden.
Og at stille krav om større gennemsigtighed, bedre spilleregler på de finansielle markeder, større krav til de forskellige finansielle institutter, er ikke i særdeleshed socialliberalt, det er i høj grad liberalt.
Så jeg kan ikke rigtig få øje på det.
Men jeg vil tilkendegive enighed med økonomiministeren i, at man skal passe på med at tro på forskellige professorer, bare fordi de har fået en eller anden titel.
Jeg har i verdensmålestok sådan set ikke tiltro til ret mange økonomiske professorer, og jeg er sådan set også enig i, at det er en god idé at prøve at kigge på, hvad det er for en art, problemet har, hvad det er for nogle transaktioner, vi ønsker at kigge på, fordi de skaber os problemer.
Jeg er også enig i, at man kan finde mange andre metoder.
Jeg nævnte selv den meget simple, der hedder at genindføre kravet om, at man anmelder større transaktioner med værdipapirer og valutaer, hvilket jeg tror i sig selv ville bremse meget af det.
Den imødekommenhed synes jeg da, vi skal tage imod og så prøve at se, hvad vi kan gøre ved det.
At det, der foregår, er særlig socialliberalt, vil jeg altså ikke skrive under på.
Jes Lunde (SF), 1999-02-24:
Jo, det deltager jeg meget gerne i.
Jeg skal svare ministeren på, hvornår spekulation er odiøs.
Det er den for mig, når den er skadevoldende.
Det er klart, at det, at jeg overvejer, hvornår jeg skal sælge mit korn, og venter med at gøre det, til prisen er god, ikke er odiøst.
Men hvis nu alle landmænd gjorde det i så høj grad, at der blev sult, så var det odiøst.
Det synes jeg er et meget godt billede på det.
Hvis spekulationen tager et omfang, der gør, at den er skadevoldende, så er den odiøs.
Det samme gælder valutaspekulation.
At der er nogle, der laver nogle spekulationer i valuta, kan måske være meget harmløst, men når det får en karakter, hvor det giver konkurser i virksomheder, hvor det koster arbejdsløshed, så er det for mig odiøst, og så kalder det på et politisk initiativ, akkurat ligesom hvis alle landmændene lagde kornet på lager, og ingen ville sælge, fordi de troede, priserne steg, og der udbrød hungersnød, så ville det også være odiøst, så ville det også kalde på et politisk initiativ.
Så det er mit svar på det.
Jeg er enig i, at problemet med at implementere det lige præcis er, om man kan tage misteltenen i ed.
Der synes jeg, det er værd at undersøge, hvor langt vi kan komme.
Hvis nu der kan opnås enighed om det her først i EU, så på OECD-plan, så på FN-plan, hvor langt kan vi så komme med f.eks. at bruge validitetsregler, med f.eks. at bruge adgangen til internationale bankclearingsystemer som mulighed for at presse alle med, sådan at de lande, der vælger at stå udenfor, de, der forsøger sig i rollen som misteltene, måske ikke har adgang til clearingsystemer, at man måske ikke anerkender validiteten af transaktioner foretaget i det land,
hvad ved jeg?
Jeg synes, vi har behov for at undersøge, om der er nogen muligheder for at tvinge alle med, fordi jeg er enig i, at alle skal med, for at det her skal virke.
Men igen, lad mig sige som den sidste bemærkning fra mig, at hvis de andre partier ikke mener, at James Tobins forslag duer, så lad os kigge på et andet forslag.
Bare der kommer nogle forslag på bordet, som virker, fordi vi skal have løst det her problem efter SF's opfattelse. Det er ikke acceptabelt, at demokratierne bliver sat ud af spillet af en spekulativ kapital.
Vi har demokrati her i Danmark.
Der er mange lande i verden, der bekender sig til demokrati.
Hvis de mener noget med det, så må de også tage magten i de folkevalgte forsamlinger i stedet for at lade det flyde og lade den reelle magt overgå til kapitalmarkedet.
Det er simpelt hen for sølle.
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-02-24:
De frie kapitalbevægelser over landegrænser er vigtige for økonomisk udvikling og en effektiv kursfastsættelse af valutaer, der afspejler landes økonomiske styrke og formåen, og i en diskussion som den, vi har i dag, hører det med at sige, at både de asiatiske og de østeuropæiske lande har haft store fordele af frie kapitalbevægelser.
Udenlandsk kapital har i stor udstrækning været med til at finansiere et højt investeringsniveau i Asien gennem en længere årrække.
Krisen i Asien bliver brugt som argument for indførelse
af en Tobin-skat.
Jeg synes, det hører med i billedet, at den væsentligste forklaring på krisen i Sydøstasien er makroøkonomiske ubalancer kombineret med strukturproblemer i specielt den finansielle sektor.
Problemerne ved at gennemføre en Tobin-afgift, som der advokeres for, er bestemt også til at få øje på: selvfølgelig det forhold, at alle valutatransaktioner må pålægges en afgift, og at afgiften skal være global for at have nogen effekt.
Konsekvensen af isolerede eller afgrænsede initiativer er selvfølgelig, at omsætningen flytter derhen, hvor der ikke er nogen afgifter, og derfor er en global afgift ikke realistisk.
Hertil kommer selvfølgelig, at den officielle danske holdning hidtil har været, at internationale organisationer ikke kan opkræve skatter i Danmark.
Vi er selvfølgelig med på fortsat at diskutere det internationale finansielle system og det politiske systems rolle heri, men vi kan ikke støtte beslutningsforslaget.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-02-24:
Jeg kan med det samme sige, at vi i CD afviser forslaget.
Jeg oplever det meget som et ideologisk forslag.
Det er klart. Og det er klart, at der er da problemer, når noget kollapser et sted.
Det er som regel et symptom på nogle andre ting, der er galt.
Det kapitalistiske samfundssystem i den form, vi kender det, holder vi egentlig meget af, fordi det har så mange andre fordele.
Det kan man ikke andet, hvis man ønsker et helt andet samfund, der bygger på nogle helt andre præmisser, og det er vi jo godt klar over.
Men det er jo i bund og grund et ret konservativt forslag i en verden, som er i bevægelse hele tiden.
Det er en af forudsætningerne for, at Danmark er et velfærdssamfund for den sags skyld.
Hvis vi lægger afgifter på det her, vil det alligevel ikke, medmindre de er ganske store, kunne bremse det i de ekstreme situationer, men det kunne skade ganske meget i den almindelige økonomiske vækst og udvikling, som er det, vi skal leve af, og det, vi skal lave velfærdssamfund af. Det er så konservativt, at man lige så godt kunne have foreslået at genindføre Øresundstolden eller noget andet.
Det har ikke noget egentligt formål.
Og jeg skal da ikke undlade at nævne Vejleborgmesteren lige som alle andre, når nu han er på tapetet i dag. Når han placerer nogle penge til en lavere rente i nogle schweizerfrancs, og han så finder ud af, at den falder, så tror jeg, Vejles borgere har det helt godt med, at han ikke havde en helt politisk korrekt opførsel i den situation.
Han gjorde vel det, der var fornuftigt i den givne situation.
Den store del af alle de her bevægelser er jo præget af fornuft.
Så ved vi godt, at der er nogle labaner hist og her, der spekulerer i et eller andet, og det må vi dæmme op for, og det er der heldigvis nogle der er dygtige til, og det lykkes jo for dem i langt de fleste tilfælde, men det er altså en svaghed i vores system. Det modsatte system og de skadevirkninger, der ville være, hvis man forlod det system, vi har, ville være så omfattende, at det ville vi aldrig bidrage til.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-02-24:
Ligesom Socialdemokratiets ordfører blev jeg også lidt bekymret, da jeg så tv i aftes og bed mærke i, at der åbenbart er en dansk kommune, nærmere bestemt Vejle, som har begivet sig ud i valutatransaktioner under ledelse af en SF-borgmester.
En overgang var jeg lige ved at tro, at begrundelsen for fremsættelsen af dette beslutningsforslag fra SF var at frelse en Venstre-, nej undskyld, en SF-borgmester fra at komme galt af sted med sådanne valutatransaktioner.
Nå, spøg til side.
Det kommer næppe heller som nogen overraskelse.
Jeg lyttede meget til økonomiministerens argumenter imod forslaget, og jeg kunne ikke finde nogen af de argumenter, som jeg ikke var enig i.
Jeg har den faste overbevisning, at selv om det skulle lykkes Folketingets forenede socialistiske økonomer at konstruere en afgiftsmodel til det her, ville man ikke have en kinamands chance for at få det implementeret på verdensplan.
Derfor er det her et oplæg til en analyse af et slag i luften, og det synes jeg ikke vi skal spilde vores tid med.
Frank Aaen (EL), 1999-02-24:
Man kan jo godt stille sig op og sige, at selvfølgelig er der problemer, når man ser et land kollapse fuldstændigt, og så må alle indrømme, der er et problem.
Men kan man ikke godt stå ved det synspunkt, Venstre har, nemlig at man anser fuldstændig og aldeles liberaliserede uhæmmede kapitalbevægelser globalt som værende den højeste visdom og ikke kunne drømme om at indføre en eneste regel, der begrænser de frie kapitalbevægelser?
Jes Lunde (SF), 1999-02-24:
Fru Pia Larsen har fuldstændig ret i, at det ikke er nemt for os at sidde og afgøre, hvad der er spekulativt, og hvad der er sundt erhvervsmæssigt.
Det kan da godt tænkes, at der er nogle, der driver valutaspekulation på en 5-årig horisont, køber dollar nu i forventning om en kursudvikling om 5 år.
Fint nok.
De steder, hvor valutatransaktioner bliver til et problem i verdensøkonomien, er jo, når markedet går amok og der i løbet af få dage, få timer, veksles enorme beløb op imod en bestemt valuta.
Så er det, man kan risikere, at pundet knækker, så er det, man kan risikere, at det ene land efter det andet i Asien falder, så er det, at vi kan risikere et pres imod den danske krone.
Det er et spekulativt pres, som er baseret på dag-til-dag- og korte operationer, og derfor er det dér, vi har behov for at sætte ind.
Er fru Pia Larsen ikke enig i, at det er de kortsigtede dispositioner, som kan risikere at blive et politisk problem, og ikke de dér 5-års bevægelser?
Pia Larsen (V), 1999-02-24:
Først til hr. Jes Lunde.
Problemet er jo netop, at man i SF's beslutningsforslag afgør sådan uden videre, at spekulation er nok de hurtige transaktioner, og dem, som ikke foretages så tit, er nok sådan almindelig erhvervsmæssig virksomhed, og det synes jeg er meget ubehageligt at skønne sådan.
Jeg synes ikke, at hverken SF eller nogen andre her i Folketinget er i stand til at afgøre, om det nu er rimeligt ud fra en spekulationsmæssig betragtning, at noget foregår hver dag eller hver uge eller kun en gang om året.
Til hr. Frank Aaen vil jeg sige, at jeg synes, det er lidt af en hån, at hr. Frank Aaen kun nævner et af de ord, jeg sagde, nemlig statistikker.
Vi sagde også vores ret udbredte og omfattende finansielle lovgivning, regnskabsstandarder og andre kontrolsystemer.
Det var ikke bare statistikker, jeg sagde.
Og det mener jeg er en løsning
et langt stykke ad vejen.
Vi har alle sammen observeret krisen i Sydøstasien.
Vi har alle sammen hørt på høringen her for kort tid siden, hvor man venter, at de næste kriser vil komme, hvis de kommer.
Så jeg synes, at det måske var en lidt overfladisk betragtning fra hr. Frank Aaens side.
Jes Lunde (SF), 1999-02-24:
Jeg føler mig selvfølgelig lidt provokeret af, at Venstres ordfører siger, at nu vil SF indføre en afgift på det spekulative.
Nogle skal altså sidde og afgøre, om det er spekulativt eller ej og pålægge en afgift i overensstemmelse hermed.
Hvad bygger fru Pia Larsen det på?
Det er jo ikke det, der foreslås i beslutningsforslaget overhovedet.
Der foreslås en ensartet afgift på alle former for valutatransaktioner, for vi har ingen som helst forestillinger om, at der er noget kontor, noget organ, noget menneske, der er i stand til at sidde og træffe afgørelser mellem, hvad der er spekulativt, og hvad der ikke er.
Vi har i bemærkningerne nogle tal for, hvad økonomer skønner er spekulativt.
Men det kan kun være et skøn, en illustration af, hvor stort problemet er.
Frank Aaen (EL), 1999-02-24:
Jo, men så kunne vi måske få uddybet bare ganske lidt, hvordan Venstre oplever, at der er et problem - punkt 1. Og punkt 2: Hvilke forestillinger har Venstre så om, at man kunne gøre noget ved det, altså ud over bedre statistik?
Pia Larsen (V), 1999-02-24:
Jeg synes bare, det er uhyre vanskeligt at definere, hvad spekulation er, og sige, at her er grænsen for spekulation, og at dét er spekulation, og dét er ikke spekulation, og at vi kan afgøre det og pålægge en afgift i overensstemmelse med, hvad vi har afgjort.
Det er faktisk umuligt.
Vi har nok fået forskellige ting ud af den, positive eller negative, men vi synes absolut, den var værdifuld. Dermed også være sagt, at vi anerkender, at der er problemer.
Vi mener bare ikke, at SF's beslutningsforslag repræsenterer en løsningsmodel.
Frank Aaen (EL), 1999-02-24:
Ja, at Venstre er imod SF's beslutningsforslag er ikke så overraskende.
Venstre ønsker lidt mere gennemsigtighed og noget bedre statistik.
Skal vi forstå det ordførerindlæg, vi lige har hørt, sådan, at Venstre overhovedet ikke anerkender, at der er et problem med spekulation på de finansielle markeder?
At det ikke er et problem, det er faktisk en fordel, det, der foregår?
Er det sådan, vi skal forstå Venstres position?
Pia Larsen (V), 1999-02-24:
Det er ikke, fordi vi ikke har observeret den internationale finansielle krise, som vi havde en høring om i Folketinget for nylig, og hvor jeg synes, der kom mange gode ting frem, som også Venstre kan bruge til noget.
Men vi mener, at det her forslag ligger så langt fra virkeligheden, at der ikke er nogen grund til at ofre mange analyser osv., som SF ønsker, på den problemstilling.
Vores største problem er nok, hvordan man vil definere spekulation.
Jeg synes, at det er ret flot, at SF i bemærkningerne vurderer, at de transaktioner, som foregår med en horisont på en dag eller under en uge, kan betragtes som spekulation, og de transaktioner, som foregår sjældnere, er måske ikke så meget spekulation.
SF bruger i bemærkningerne overskriften »gavnlige og skadelige kapitalbevægelser«.
Det synes jeg også er et meget skråsikkert udtryk at benytte, når man skal prøve at overskue hele verdensmarkedet.
Som sagt ser vi ikke den store værdi i det her forslag, og jeg noterede mig da også nogle ting fra høringen om den internationale finansielle krise, som beviser, at Venstre i hvert fald ikke står alene med vores holdning. Der var en repræsentant fra IMF, der gjorde rede for, at der stadig væk er behov for udenlandske investeringer for at sikre øget produktion og højere velstand, og vi er vel alle sammen interesseret i øget produktion og højere velstand i hele verden.
Og så tilføjede han, at hvis landene skulle tiltrække investeringer, så krævede det altså også en vis frihed for kapitalen, og det kan jeg da kun være enig i.
Der var en anden fra OECD, der sagde, at de frie kapitalbevægelser er til gavn for lande i udvikling, og jeg synes da, at mange af de lande, der har de største problemer, må betragtes som udviklingslande; det er nok ikke det største problem her i Europa.
En tredje af indlægsholderne på høringen sagde, at hvis et land forsøger at kontrollere pengestrømmene ud og ind over dets grænser, så risikerer det pågældende land blot, at investorerne mister interessen for landet. Og det værste, der kunne ske, er vel, at investorerne mister interessen, så
alting går i stå.
Vi kan jo altså ikke styre det hele ved afgifter og ekstra skat.
Der blev også sagt i høringen, og de ord vil jeg da gerne gøre til Venstres, at de finansielle markeder ville fungere bedre, hvis informationen var bedre, og så blev der nævnt bedre statistikker, bedre regnskabsstandarder, konkurslov og gennemsigtighed og i det hele taget en forholdsvis gennemgribende lovgivning, som jeg vurderer at vi har i Danmark og i EU-landene.
Og der ville jeg gerne være med til at opfordre hele verdenssamfundet til at indføre tilsvarende lovgivning og så se, hvor langt vi kunne nå med det.
Men som sagt, SF's beslutningsforslag er vi imod.
Jes Lunde (SF), 1999-02-24:
Det er jo en ærlig sag, når man kan høre, at ordføreren ikke er så overbevist om styrken i sin egen tale; det er fair nok.
Jeg efterlyste sådan set også hos ministeren, for jeg er ikke selv i faglitteraturen stødt på nogen, der har argumenteret ordentligt for, at man skulle op på høje satser, for at det her kunne virke.
Det er problemet, og det synes vi er værd at diskutere:
Kan man det?
Det synes vi er værd at undersøge på globalt plan.
Kan man det, kan man få en tilslutning fra tilstrækkelig mange lande, kan man få internationale organisationer som WTO til at gå ind og placere det som en del af sine kodekser og påtvinge de lande det, der ikke automatisk selv vil være med?
Har vi nogen muligheder for at skubbe den vej?
Det er det spændende spørgsmål.
Alt det med teknikken og satserne skal vi såmænd nok finde ud af.
Og der er ikke tale om, at der er nogen, der skal til at tage stilling til, om en bevægelse er spekulativ eller ej, det er selvfølgelig alle transaktioner, der skal belastes; realiteten er så bare, at de erhvervsmæssigt almindelige ræsonnable dispositioner ikke bliver påvirket med mere end 1,1 pct., medens de hurtige fluktuationer er dem, vi får ramt, og det er jo også meningen med selve forslaget.
Men lad os koncentrere os om det egentlig spændende: Kan det her komme til at virke i virkelighedens verden over det hele?
Lad os undersøge det.
Og det undrer mig, at regeringen ikke engang tør være med til at undersøge det.
Per Kaalund (S), 1999-02-24:
Det er klart, at en sats på 0,1 pct. vil virke, og jeg har også forstået hr. Jes Lundes beregning om, at det kan give meget høje afgifter - 75 pct. - hvis man regner det om som anført i bemærkningerne til forslaget.
Men jeg deler den opfattelse, som er fremsat dels af ministeren og dels af flere eksperter om, at skal man effektivt gå ind i det her, skal det være altomfattende, og man skal op på rimelig høje satser.
Der er jo forskellige ekspertudsagn på det her, og jeg skal ikke gøre mig dybt klog på dem, men jeg har ligesom syntes, at det var mere rigtigt end det, SF gav udtryk for.
Jeg kan indlede med at sige
, at Socialdemokratiet selvfølgelig er positivt over for begrænsning af spekulative kapitalbevægelser, herunder valutaspekulation. Men vi er imod at iværksætte en analyse som foreslået her i dag af SF.
For det første har - som ministeren også har nævnt - sagen og løsningsmodellen tidligere været drøftet og er blevet afvist.
Yderligere ville det kræve, om man indførte en sådan ordning, at en afgift på kapitalbevægelser skulle være verdensomspændende, og det vil sige, at alt, hvad der hedder skattely osv., skulle man så forestille sig ikke eksisterede.
Det er nok at have en lidt for livlig fantasi at kunne forestille sig det.
Vi er også af den opfattelse, at imellem den skelnen, der må være mellem reelle kapitalbevægelser og så de egentlige spekulationsbevægelser, er en grå zone, som er rimelig bred.
Vi vil anse det for meget svært at administrere den, og hvem skulle i øvrigt gøre det?
Skulle det være
Verdenshandelsorganisationen, som skulle opkræve denne afgift?
Og jeg ved da, at SF også tidligere har været imod, at andre organisationer, internationale osv., går ind og opkræver afgift hos danske erhvervsvirksomheder, banker osv.
Så vi kan altså ikke medvirke her.
Men jeg ved, at SF ligger vist meget langt fra officielt at ville tilslutte sig euroen. Så kunne jeg måske også nævne, at for så vidt angår egentlige valutaspekulationer, kunne man måske starte i egen gård og dermed også f.eks. klart tage afstand fra Vejle Kommunes og SF-borgmesterens valutaspekulationer, som er foretaget på det seneste, hvor SF's partiformand, hr. Holger K. Nielsen, så sent som i Profilen i tv i går aftes ikke tog klart afstand fra den fremgangsmåde.
Men lad det være lidt ovre i det drilagtige.
Socialdemokratiet kan ikke anbefale forslaget.
Pia Kjærsgaard (DF), 1999-02-24:
Jeg ser bare på, hvilken knap der bliver trykket på, når tingene er til endelig behandling her i Folketinget: om man stemmer for eller imod.
Fru Elisabeth Arnold ved jo udmærket godt, hvor Det Radikale Venstre stod.
Det var en meget, meget stor skuffelse, at man ikke kunne beslutte sig i kvindesagens tjeneste til at være hundrede procent imod, at der rent faktisk foretages omskæringer, og at det danske Folketing ikke kunne være med til at foretage en virkelig positiv indsats.
Det ville være noget, der battede noget, i stedet for det, vi debatterer nu.
Da valgte fru Elisabeth Arnold forkert.
Margrete Auken (SF), 1999-02-24:
»Hvornår er ministeren blevet orienteret om, at Ansaldo i slutningen af 1998 indgik en aftale med Ørestadsselskabet om at udskyde testkørslen i Ørestaden til engang i efteråret?«
Skriftlig begrundelse
Det fremgik af JP København den 19. februar 1999
, at Ansaldo angiveligt har aftalt med Ørestadsselskabet at udskyde prøvekørslen til efteråret - det er ikke de informationer, Folketinget har fået.
Svend Auken (S), 1999-02-24:
Altså, det er jo klart, at når der laves én rapport som i det tilfælde Finansministeriets hos ét firma, nemlig Rothschild, som kommer til ét resultat, som kraftværkerne er utilfredse med, og man så bestiller en rapport hos et andet firma, Price-Waterhouse, er det ikke overraskende, at man dér kommer til et andet resultat end Rothschild.
Jeg skal ikke dømme om, hvilket af bureauerne der har ret.
Jeg har sørget for, at offentligheden får kendskab til begge rapporter.
Men jeg er enig med fru Aase D. Madsen i, at regnegruppen skal gøre sit arbejde så hurtigt færdigt, at offentligheden får kendskab til beregningerne, helst de fælles resultater, men hvis der er tale om uenighed, så, hvad grundlaget er for uenigheden, sådan at vi på et offentligt og anstændigt grundlag kan tage stilling til den åbningsbalance, som skal være gældende for de danske kraftværker.
Så jeg kan svare imødekommende på fru Aase D. Madsens spørgsmål
Hermed sluttede spørgsmålet.
Aase D. Madsen (DF), 1999-02-24:
Det med det fornuftige balancepunkt er jeg glad for at høre.
Men jeg har ét konkret spørgsmål.
Det er, at jeg er stærkt i tvivl om værdierne af kraftværkerne, hvad de egentlig er værd.
Jeg håber derfor, at ministeren vil foranledige, at regnegruppen så hurtigt som muligt er færdig med regneriet, således at Folketinget kan få klar besked om kraftværkernes fremtidige økonomiske situation.
Når alt dette er gjort op, håber jeg, at ministeren vil fremlægge de nye tal, således at vi får et bilag på det: Hvad er regnegruppen kommet frem til?
Hvad er åbningsbalancen for kraftværkerne?
Det er livsvigtigt for den danske energisektor, at vi får det at vide.
Er de fup eller fakta - undskyld, jeg bruger det ord - Price-Waterhouse-rapportens tal på det område?