Frank Jensen (S), 2001-01-25:
Den gældende ordning går som bekendt nærmere ud på, at de foreninger, der er omfattet af loven, én gang om året skal sende deres medlemmer en blanket, der indeholder en erklæring om en sådan fritagelse.
Der er vist en god portion provokation, tror jeg jeg vil tillade mig at sige her ved førstebehandlingen af det fremsatte forslag fra Frihed 2000.
Mig bekendt har medlemmerne af Frihed 2000 ligesom regeringen i mange år været tilhængere af, at medlemmer af foreninger selv skal kunne bestemme, om deres kontingent må bruges til partipolitiske formål.
Vi har foreningsfriheden, og vi har
også frihed for foreninger til at bestemme over egne midler.
Når man læser bemærkningerne til beslutningsforslaget, kan man da også konstatere, at det, der i virkeligheden sigtes til, er nogle huller og svagheder, som efter forslagsstillernes opfattelse ligger i den gældende lov.
Jeg tillader mig derfor at gå ud fra, at der er enighed
om, at vi grundlæggende skal bevare en ordning, der sikrer frivillighed på dette vigtige og følsomme område.
Lad os på den baggrund koncentrere os om det, som det reelt drejer sig om, nemlig de forhold i den gældende ordning, som forslagsstillerne er utilfredse med.
Det første, der peges på, er, at medlemmer, der afgiver erklæring om, at deres kontingent ikke må anvendes til partipolitiske formål, ikke har krav på en tilsvarende nedsættelse af kontingentet.
Det er her, der tales om en narresut.
Det er som bekendt et spørgsmål, som ved adskillige tidligere lejligheder har været rejst i Folketinget, første gang allerede i forbindelse med gennemførelsen af loven i 1990.
Dengang blev det fra den daværende regerings side fremhævet, at der ved udformning af lovforslaget var lagt afgørende vægt på at sikre det enkelte medlems fuldstændige anonymitet med hensyn til, om den pågældende havde afgivet erklæring om fritagelse, og at dette hensyn måtte veje tungere end hensynet til en nedsættelse af kontingentet.
Det kan jo, f.eks. hvis kontingentkvitteringen skal bruges om dokumentation for medlemskab af foreningen, være vanskeligt at holde skjult, at man har betalt nedsat kontingent.
Det blev endvidere fremhævet, at loven bestemt ikke er til hinder for, at foreningen selv træffer beslutning om en ordning om nedsættelse af kontingentet.
Alt i alt er det min opfattelse, at der ikke er behov for at ændre den gældende ordning.
Det grundlæggende for regeringen er, at ordningen bygger på et princip om frivillighed, og at det forhold, at der afgives erklæring om fritagelse, betyder, at foreningen har færre penge at disponere over til partipolitiske formål.
Det er vigtigt at holde fast i.
Et andet spørgsmål, som omtales i beslutningsforslaget, er, om den gældende frameldelsesordning skal ændres til en tilmeldelsesordning, altså en ordning, hvorefter foreningen kun kan anvende kontingentet til partipolitiske formål, hvis medlemmerne positivt har givet samtykke til det.
Også dette spørgsmål har været drøftet her i Folketinget adskillige gange og hver gang med samme resultat, nemlig at der ikke er grundlag for at ændre den gældende ordning.
De skal blot underskrive en erklæring, som foreningen hvert år skal sende til dem.
Afgives en sådan erklæring, har den virkning, indtil medlemmet udtrykkelig måtte trække den tilbage.
Der er efter regeringens opfattelse fortsat ikke behov for at ændre dette forhold.
Det tredje forhold, som fremhæves i forslaget, er, at foreningerne angiveligt uanset modtagne frameldinger i en række tilfælde anvender kontingentmidler til partipolitiske formål.
Lad mig hertil indledningsvis bemærke, at det forhold, at en forening modtager erklæring om fritagelse fra sine medlemmer, jo ikke efter loven er ensbetydende med, at foreningen er afskåret fra at yde bidrag til politiske eller partipolitiske formål; bidragene må blot ikke ydes af de kontingenter, som stammer fra medlemmer, der har meldt fra.
I øvrigt mener jeg ikke, at det vil være rigtigt af mig her i dag at gå nærmere ind i en drøftelse af de forhold, der helt kortfattet og summarisk er nævnt i forslaget.
Hvis en forening er i tvivl om, hvordan reglerne skal forstås, vil den altid kunne forelægge sagen for Justitsministeriet, således at der på grundlag af en samlet fremstilling af problemstillingen kan afgives en udtalelse fra Justitsministeriet om spørgsmålet. Det samme vil gælde for et medlem, som mener, at vedkommendes kontingent anvendes i strid med loven.
Medlemmet vil selvsagt også kunne henvende sig til foreningens ledelse, tage spørgsmålet op i foreningens kompetente forsamling og i sidste instans indbringe spørgsmålet for domstolene.
Men jeg skal ikke stå her i dag og fælde dom i konkrete sager, som jeg ikke har tilstrækkeligt kendskab til.
Endelig er forslagsstillerne inde på spørgsmålet om eksklusivaftaler på arbejdsmarkedet og dets forhold til Danmarks internationale forpligtelser.
Der er her tale om spørgsmål, som ikke har noget med loven om partibidrag at gøre, og som i det væsentlige henhører under arbejdsministeren.
Jeg skal derfor blot fremhæve, at spørgsmålet har været grundigt behandlet i Folketinget i efteråret 1998
i forbindelse med behandlingen af beslutningsforslag nr. B 18 af 21. oktober 1998, fremsat af hr. Tom Behnke.
I sit indlæg redegjorde arbejdsministeren for forholdet til de relevante internationale konventioner og fremhævede bl.a., at Danmark lever op til de folkeretlige forpligtelser, som vi har påtaget os.
Men jeg skal af de grunde, jeg nævnte før, ikke i øvrigt komme nærmere ind på spørgsmålet her i dag.
Jeg forsøgte at imødegå de indvendinger mod den gældende ordning, som forslagsstillerne anfører, og som fører dem frem til den unægtelig noget vidtgående konklusion, at ordningen helt bør afskaffes.
Det kan selvsagt altid diskuteres, hvordan en ordning som den, vi har, kan udformes mest hensigtsmæssigt, men at sige, at de konkrete forhold, som vi drøfter her i dag, indebærer, at loven er en narresut, og at den stikker folk blår i øjnene, skyder efter regeringens opfattelse langt over målet.
Det, der er opgaven på området, er jo at sikre en fornuftig balance mellem på den ene side det grundlæggende hensyn til foreningernes selvbestemmelsesret, herunder med hensyn til anvendelse af kontingenter, og på den anden side det ikke mindre vigtige hensyn til, at medlemmernes kontingent ikke mod deres vilje skal anvendes til partipolitiske formål, som de ikke sympatiserer med.
Efter regeringens opfattelse er den gældende ordning alt i alt et udtryk for en god og rigtig balance mellem disse to hensyn.
Regeringen kan derfor ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag.