runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
Jeg kan forstå, at der er rejst en forespørgselsdebat om miljøgarantien på trods af den seneste udveksling af synspunkter, som jo vist gik lidt videre end det tema, der netop er rejst i forespørgslen.
Jeg vil selvfølgelig allerførst gerne takke både statsministeren og miljøministeren for den redegørelse, vi som indledning til debatten fik om forholdene fra 1986, da man indførte miljøgarantien, og fremefter.
Jeg synes dog, at der i statsministerens redegørelse var et mærkværdigt spring fra 1986 til 1994, hvor han i hvert fald hurtigt kom over forholdene omkring Maastrichttraktatdiskussionerne, hvor man jo også fik solgt miljøgarantien som en anvendelig garanti.
Det, der er min pointe med at sige det her, er såmænd blot, at det efter Dansk Folkepartis opfattelse er således, at man lige siden, man diskuterede miljøgarantien for første gang, har forsøgt at oversælge et produkt til den danske befolkning, oversælge i den forstand, at der ikke har været belæg for at sige, at vi havde den type miljøgaranti, man har forsøgt at sælge.
Det er selvfølgelig brandærgerligt.
Man har så sagt fra regeringens side, at det er en domstolsafgørelse i 1994 i PCP-sagen, som ændrer fortolkningen, giver en usikkerhed, som man efterfølgende prøver at få sat på plads i forbindelse med regeringskonferenceforhandlingerne op til 1996.
Vi må sige for vor dels vedkommende, at det resultat, man så opnåede - man prøvede at få det gjort klart, hvordan miljøgarantien så skulle tolkes - heller ikke lever op til det, man i sin tid forsøgte at sælge til den danske befolkning, da man skulle have flertal i befolkningen for indførelse af det indre marked.
Vi må gøre op med os selv, om vi vil have den miljøgaranti, vi rent faktisk blev lovet, eller vi vil acceptere en miljøgaranti på et langt lavere niveau, som den, vi nu har, er udtryk for.
Men når alt det er sagt, så betyder det selvfølgelig også, at vi gerne vil arbejde videre med det her spørgsmål, og det betyder også, at det forslag til vedtagelse, som hr. Keld Albrechtsen fra Enhedslisten har rundsendt til os forud for den her debat, selvfølgelig er et forslag, vi har diskuteret hos os, og som vi agter at støtte, fordi det vil give en mulighed for at få den grundlæggende diskussion videre også i et forum, der kan tage initiativ til et konkret forslag, der kan forbedre den miljøgaranti, som er i den nuværende Traktat.
Derfor er vores konklusion på denne debat såmænd blot, at vi støtter det forslag.
Vi håber, det kan blive vedtaget, så man ad den vej kan arbejde videre med at sikre den miljøgaranti, som man i sin tid forsøgte at sælge til befolkningen.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Blot den korte bemærkning lige her og nu, at det ikke har været Enhedslistens sigte, at der skulle foretages en større juridisk udredning.
Jeg er helt enig i, at der findes f.eks. Peter Paghs beskrivelse af problemerne.
Det, der ligger i vores forslag, er alene at nedsætte en kommission, der kan lave et faktisk temmelig kortvarigt kontant stykke arbejde, nemlig at udforme et forslag til en ny traktatbestemmelse.
Så det beror altså lidt på en misforståelse, sådan som
ministeren åbenbart har læst forslaget.
Jeg vil i mit ordførerindlæg komme tilbage med et par enkelte bemærkninger til det generelle, som ministeren var inde på.
Jørn Jespersen (SF), 2000-02-23:
Jeg vil bare gerne kvittere for miljøministerens bemærkninger om, at regeringen finder vores forslag til vedtagelse gennemført sympatisk, og det opfatter jeg også som et håndslag på, at man vil arbejde for at virkeliggøre de enkelte punkter.
Jeg vil gerne fremhæve integrationen af miljøpolitikken
i alle sektorpolitikkerne, som jeg finder er utrolig vigtig.
Her har vi jo haft mange samråd i Folketingets Miljø- og Planlægningsudvalg med de forskellige ministre og med statsministeren, og dér mener jeg at Danmark spiller en helt afgørende rolle med henblik på at fastholde den proces, der er sat i gang i Cardiff, og sikre, at der virkelig kommer resultater ud af integrationsprocessen.
Når regeringen ikke kan støtte forslaget, forstår jeg, at det har den ene grund, at man ikke på nuværende tidspunkt vil binde sig til at tage et punkt op i forhold til en regeringskonference, som man arbejder for skal blive meget snæver.
Svend Auken (S), 2000-02-23:
Ja, jeg vil svare bekræftende.
Vi ønsker ikke en bredere dagsorden, men kommer eksempelvis, hvad f.eks. Kommissionen jo har lagt op til, diskussionen om flertalsafgørelser på afgiftsområdet ind som et dagsordenspunkt, så vil Danmark naturligvis falde tilbage på det forslag, vi har stillet om, at landene i enighed angiver en liste af afgiftsområder, hvor der derefter kan træffes flertalsafgørelser, f.eks. på miljøområdet miljøafgifter.
Og det er et af punkterne, som hr. Jørn Jespersen nævner.
Integrationen er jo besluttet i traktaterne, så det kommer ikke op i traktaterne.
Derimod vil jeg anse det for uklogt at drage diskussionen om miljøklausulen ind en gang til.
Det var en meget stærk dansk satsning sidste gang, og der blev lavet et utroligt stykke arbejde, og statsministeren gjorde personligt en kæmpe indsats for at få det her med.
Og jeg kan sige ligeud, at jeg anser det for udsigtsløst at få landbrugsområdet ind.
Det er måske vanskeligt at have en taktisk diskussion her i Folketingssalen, men der kommer vist ikke noget ud af huset fra denne debat, så det kan vi vist roligt gøre alligevel.
Men på det område tror jeg ikke det er taktisk klogt.
Selv om hr. Keld Albrechtsen og hr. Jørn Jespersen og fru Pernille Blach Hansen har fuldstændig ret i, at det er en mangel ved den nuværende miljøklausul, at det ikke er med, så er det udsigtsløst at få det igennem.
Den tidligere fødevareminister har ved flere lejligheder rejst spørgsmålet, og jeg tror, Danmark stort set har været alene om det synspunkt i Europa.
Men alle de andre områder er faktisk nogle, som vi ikke bare har stor sympati for, men også vil arbejde for i de enkelte institutioner.
Vi vil bare ikke nu i dag give et signal om, at vi lægger op til en bredere dagsorden.
Regeringen har stadig væk et håb om, at man kan holde et hovedspor, der hedder de institutionelle ændringer i konsekvens af udvidelsen.
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-02-23:
For god ordens skyld skal jeg meddele Det Konservative Folkepartis indstilling til de fremsatte dagsordensforslag - eller forslag til vedtagelse, som det hedder nu om dage.
For så vidt angår Enhedslistens forslag, må jeg sige, at vi ikke kan støtte forslaget.
SF's forslag kan vi heller ikke støtte, om end det faktisk indeholder mange meget positive elementer.
Vi kan ikke støtte det, fordi vi simpelt hen er bange for, at det vil blive forstået på den måde, at vi nu vil hælde flere emner på dagsordenen for regeringskonferencen, og som jeg sagde i mit ordførerindlæg, er det altså for os helt afgørende, at fokus bliver fastholdt på udvidelsesprocessen og dermed tilpasning af institutionerne.
Og dér er vi bange for, at det her kunne være med til at åbne for en ladeport, hvorefter mange andre gode ønsker og hensyn ville blive sat på dagsordenen, og dermed risikerer vi at udvande det egentlige, nemlig udvidelsesprojektet.
Pernille Blach Hansen (S), 2000-02-23:
Den sag, hr. Keld Albrechtsen rejser her, viser jo netop forskellen på den tilgang, hr. Keld Albrechtsen har til EU generelt, og den tilgang, som vi har i Socialdemokratiet: Hr. Keld Albrechtsen hænger sin hat op på, at nu skal vi have en mægtig god miljøgaranti, så Danmark kan stoppe, hvis der kommer nogle problemer, vi ikke kan lide. Jeg synes da, det er meget mere væsentligt i den her sag, som hr. Keld Albrechtsen nævner, at Danmark specifikt har arbejdet for at få ændret de her komitéprocedurer, så det netop ikke forholder sig, som hr. Keld Albrechtsen siger.
Samtidig gælder også, at hvis der kommer ny viden på et område - og det står jo netop i Traktaten - skal Kommissionen ind og revurdere det.
Så jeg synes egentlig, det er meget mere væsentligt, at vi i stedet for at diskutere, som hr. Keld Albrechtsen tilsyneladende gerne vil, hvordan Danmark kan få så mange undtagelser som overhovedet muligt, diskuterer, hvordan vi undgår at benytte miljøgarantien, fordi vi får de fælles regler op på et utrolig højt beskyttelsesniveau.
Det er jo det, der generelt er faktum, når vi specielt ser på miljøområdet.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Jeg er ked af hr. Thulesen Dahls svar, for hans svar er jo i virkeligheden, at selv om Tyrkiet bringer menneskerettighedsspørgsmålet i orden - og det er ikke i orden i dag, men i det øjeblik man sikrer kurdernes rettigheder - så vil hr. Kristian Thulesen Dahl stadig væk ikke acceptere Tyrkiet som medlem, fordi hr. Kristian Thulesen Dahl ikke bryder sig om de mennesker, der bor i Tyrkiet og den religion, som de fleste af dem har.
Det synes jeg simpelt hen ikke er et acceptabelt synspunkt, det må jeg sige, og hvis dette synspunkt bliver sat i forbindelse med unionsmodstanden, så har unionsmodstanden et problem.
Derfor er jeg nødt til at sige det så skarpt og så klart, som jeg kan, ved den her lejlighed.
Det glæder mig, at vi er enige om, at der altså her er et væsentligt hul i miljøgarantien.
Så vil jeg godt stille et andet spørgsmål:
Et flertal her i Folketinget går ind for regler i EU, som indebærer, at et mindretal i EU's ministerråd sammen med Kommissionen kan påtvinge et flertal en godkendelse af et gensplejset frø til dyrkning, også på markerne her i Danmark.
Det går jeg ud fra som en given ting at Socialdemokratiet er enigt med mig i heller ikke er holdbart.
Det vil jeg godt også bede om en bekræftelse af.
Må jeg allerførst sige tillykke til fru Pernille Blach.
Jeg har et spørgsmål: Det er blevet fremhævet af ministeren og også af Socialdemokratiets ordfører, at miljøgarantien ikke er blevet brugt ret meget, fordi det ikke har været nødvendigt.
Når man f.eks. ikke har brugt miljøgarantien i spørgsmålet om medicinrester i fødevarer - og vi er formentlig enige om, at der ikke burde tvangslovgives fra EU's side, så vi tvinges til at acceptere medicinrester i dansk producerede fødevarer - hænger det sammen med, at det kan man simpelt hen ikke.
Det er jo ikke, fordi det ikke har været nødvendigt.
Det har jo været åbenlyst nødvendigt, for sagen er jo krystalklar, men det har jo netop ikke kunnet lade sig gøre, fordi miljøgarantien ikke duer.
Derfor vil jeg godt spørge, om det ikke er på kanten af vildledning at påstå, at det ikke har været nødvendigt at bruge miljøgarantien i flere tilfælde, end vi har set.
Mimi Jakobsen (CD), 2000-02-23:
Hr. Thulesen Dahl lever jo daglig i Folketinget, men får vel ikke gennemført sin politik hver dag og får vel ikke sin vilje hver dag.
Det er da i hvert fald ikke min oplevelse af det.
Jeg tror såmænd heller ikke, det er hr. Kristian Thulesen Dahls.
Nu er der jo selvfølgelig det, at håbet beskæmmer jo ingen.
Jeg vil gerne spørge hr. Thulesen Dahl: Hvad er det, der er så forfærdeligt ved flertalsafgørelser?
Det lever vi andre med hver dag, og det ærgrer vi os lidt over hver dag, men ikke desto mindre er vi med og får indflydelse, hvis vi vel at mærke ikke sætter os selv fuldstændig udenfor ved at være imod alt og alle.
Hvad er det, der er så forfærdeligt ved det?
Er det det, at EU overhovedet bliver i stand til at træffe nogle beslutninger?
Er det i virkeligheden dér, det ligger?
For det ønsker hr. Thulesen Dahl overhovedet ikke, uanset at disse problemer måske kun kan løses på tværs af landegrænserne.
Det er fuldstændig illusorisk at tro, at et EU kun kan operere med enstemmighed.
Det er nonsens.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
Først til hr. Keld Albrechtsen: Jamen man må jo også tage den traktat alvorligt, som ligger.
Der står, at europæiske lande kan søge optagelse i Den Europæiske Union.
Jeg opfatter ikke Tyrkiet som et europæisk land, det gør jeg ikke.
Det kan andre så gøre, og jeg vil meget gerne bede om, at de, der opfatter Tyrkiet som et europæisk land, vil redegøre for, hvordan de mener at kunne opfatte Tyrkiet som et europæisk land.
Allerede dér mener jeg at Traktaten har sat en afgrænsning, og det må jo være sådan, at man sætter en afgrænsning.
Er det udgangspunktet for ordførerne, der er heroppe og spørger om Tyrkiets stilling, at alle, der ønsker det, uanset hvor de er placeret, skal have mulighed for at søge om medlemskab af Den Europæiske Union.
Skal der slet ikke være nogen grænser?
Hr. Claus Larsen-Jensen siger, at der er nogle praktiske ændringer, som må foretages, for at udvidelsen kan finde sted.
Jamen det er der jo, men man kan gå to veje: Man kan sige, at man ønsker et stadig mere integreret EU-samarbejde, man ønsker en union, der fungerer stadig mere centralistisk, stadig mere ensrettet.
Så er det jo rigtigt, så skal man gennemføre de praktiske ændringer, der foreslås, med flere flertalsafgørelser osv. osv., hvor man kan tryne de enkelte lande, der ikke ønsker at være med i den der ensretningsmodel.
Det er jo klart.
Sådan må det jo være.
Vores udgangspunkt er et ganske andet.
Det er et mere fleksibelt opbygget samarbejde, der gør, at nationalstaternes interesser ikke trædes under fode, som de gør i dag, altså at man i højere grad respekterer de enkelte landes forskellighed, og at man ikke skaber den her ensretning.
og hvis man ville det, kunne man også godt foretage udvidelsen og dermed også respektere de lande, der kommer ind i Unionen - deres særheder eller egenheder, eller hvad vi skal kalde dem.
Det synes vi er den vej, vi bør gå.
Så må jeg sige til fru Mimi Jakobsen, tror jeg - jeg har bare skrevet MJ, men det står vist for fru Mimi Jakobsen - at det er jo godt at have humoristisk sans, når man hører fru Mimi Jakobsen, både når jeg hører hende, og når jeg læser udtalelser fra fru Mimi Jakobsen, for at svinge sig op og sige, det er nonsens, at man ikke bare sådan stemmer hinanden ned, synes vi er et helt forkert udgangspunkt.
Det, det handler om, er i virkeligheden, om man ønsker at respektere hinanden, om man ønsker at respektere landenes ret til forskellighed.
Hvis man har det udgangspunkt, altså respekten for de enkelte landes egne måder at ville gøre nogle ting på, og ønsker, at det skal være fremme i samarbejdet, så er det jo ikke nonsens at gå ind for, at vi ikke bare skal have en hel masse nye flertalsafgørelsesområder.
Tværtimod er det såre fornuftigt.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-02-23:
I geografi er der af og til nogle, der bruger udtrykket, at set fra Danmarks side begyner Asien i Malmø, Afrika i Kruså.
Det er faktisk sådan, at Tyrkiet er medlem af Europarådet og har været det i mange, mange år, et besværligt medlem af Europarådet ganske vist, men Tyrkiet er faktisk et europæisk land, og det har man for flere årtier siden indset i Europarådet.
Men jeg har nu i øvrigt heller aldrig nogen sinde oplevet Dansk Folkeparti have nogen som helst interesse i, hvad Europarådet laver, hverken på menneskerettighedsområdet eller på andre områder.
Men Tyrkiet er faktisk medlem af Europarådet, fordi Tyrkiet er et europæisk land.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
Det er selvfølgelig de samme interesser, man plejer i forhold til medlemskab af Europarådet, som der er i forhold til medlemskab af Den Europæiske Union: Der er et pres for at få Tyrkiet med af sikkerhedspolitiske årsager, og derfor er man villig til fuldstændig at skævvride al normal tankegang i forhold til geografi.
Så bare den her lille krølle med hensyn til Europarådets arbejde: Jo, der er i hvert fald tider, hvor vi er ganske opmærksomme på, hvad Europarådet går og laver, og det er, når det vil begynde at blande sig og give karakterer til enkelte partier.
Dér er vi selvfølgelig ganske opmærksomme og faktisk også særdeles aktive i Europarådets arbejde.
Det er nødvendigt af og til, for at Europarådet ikke skal lave nogle ganske fatale brølere.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-02-23:
Og det er såmænd ikke blot den danske nationalegoisme, vi kan græde over, det er også den nationalegoisme, som stormagter har og især har haft.
For er der noget, EU har været godt for, så er det at tæmme stormagterne i Europa, så de trods alt får mindre indflydelse, end de ville have, hvis de var fuldstændig ubundne.
Det er nøjsomt, og det skal det også være.
Vi skal ikke forhandle om mere end det, der er nødvendigt og tilstrækkeligt for at få udvidelsen til at køre i et hurtigere tempo, end det er sket indtil nu.
Der er ingen overflødige ting med, som ikke kommer udvidelsen ved.
Det, det handler om, er at få gjort dét færdigt, som ikke blev gjort færdigt i midten af 1990'erne, da vi havde konferencen op til Amsterdamprocessen, og hvor vi ikke fik gjort rede for, hvordan Kommissionen skulle sammensættes ved en udvidelse, hvordan stemmevægtene skulle fordeles, hvordan vi kunne få flere flertalsafgørelser, og hvorledes Europa-Parlamentets beslutningstagen skulle tillempes et større antal medlemslande - kort sagt institutionelle ændringer tilpasset en større medlemskreds.
Det synes vi er fornuftigt, og det er på høje tid, at vi tager fat på det.
Vi ønsker også, at vi får en hurtig afslutning på regeringskonferencen, så vi ikke skal skuffe de mange ansøgerlande med yderligere udsættelse af tidspunktet for deres endelige optagelse i EU.
Grundlaget for forhandlingerne er ikke fundamentalt ændret siden 1995, da vi sidst udformede et forhandlingsoplæg, og det bærer det nuværende
forhandlingsoplæg også præg af.
Der er ikke meget nyt.
Det skal der heller ikke være.
Hvis der er det, risikerer vi blot, at udvidelsesprocessen bliver forsinket, og det ønsker vi fra radikal side under ingen omstændigheder.
Jeg vil blot nævne en enkelt ting til sidst om en eventuel folkeafstemning:
Det er ikke Det Radikale Venstres ønske, at der skal være folkeafstemning om ændringer, som blot bliver til som et ønske i forbindelse med en udvidelse.
Vi har ikke haft folkeafstemning om nogen af de tidligere udvidelser.
Det kan meget nemt blive en ønskeafstemning for eller imod nogle bestemte lande: Vil man have dem med, eller vil man ikke have dem med?
Den slags bryder vi os bestemt ikke om.
Lande, som opfylder betingelserne, skal optages, uanset om den danske befolkning kan lide de pågældende personer eller ej.
Hvis der er noget i traktaten, som er modstridende mod grundlovens § 20, eller som indebærer suverænitetsafgivelse, skal der naturligvis en folkeafstemning til, men ellers mener
vi ikke, at det er rimeligt at sende sådan noget ud til folkeafstemning.
Vi håber også, at forhandlingerne kan få et hurtigt og smertefrit forløb, og at vi kan få en fornuftig og tillempet traktat, som passer til et udvidet EU.
Vi støtter naturligvis det fremsatte forslag til vedtagelse, som vi er medforslagsstillere til.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Jeg vil godt spørge fru Elisabeth Arnold, om det ikke kan bekymre hende, at man i en situation, hvor afstanden mellem elitens union i Bruxelles og den almindelige befolkning helt åbenlyst bliver større og større og det demokratiske underskud i EU vokser og formentlig også vil vokse som følge af den her traktat, fordi den medfører yderligere magtkoncentration, ikke vil spørge befolkningen.
Kan fru Elisabeth Arnold ikke se, at der simpelt hen er
en fundamental demokratisk brist i den tankegang, som eliten lægger frem i den her sag.
Man siger: Den her traktat er for indviklet, for vi har nemlig skrevet den så indviklet, at den ikke er til at forstå
, og fordi den nu er så indviklet, er de for dumme til at stemme om den. Jamen det er jo det, man siger, og kan man så forvente, at befolkningen på et senere tidspunkt vil bakke op bag den union?
Det kan man da ikke.
man kan forvente det modsatte.
Jeg må indrømme, at netop med Det Radikale Venstre og partiets demokratiske baggrund, som jeg har stor agtelse for,
er det mig ubegribeligt, at man ikke kan se, at kæden er hoppet af.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-02-23:
Til hr. Keld Albrechtsen vil jeg sige: Det var altså ikke den cykel, jeg cyklede på.
Jeg sagde ikke noget om, at Traktaten var for indviklet, eller at det var noget, folk ikke kunne forstå.
Jeg mener ikke, det er rimeligt, at vi har afstemning om, hvorvidt der skal optages nye lande eller ej.
Jeg har ikke udtalt mig om folkeafstemninger
generelt.
Det har jeg faktisk overhovedet ikke.
Men jeg sagde: Jeg mener ikke, det er rimeligt, at vi skal stemme om, hvorvidt vi vil have nogle andre medlemmer med i EU.
Vi stemte jo ikke om Sverige, Finland, Østrig, Irland.
Og andre lande - Spanien og Portugal - har vi jo heller ikke stemt om.
Dem har vi optaget, fordi de pågældende lande opfyldte betingelserne på det daværende tidspunkt, og så blev de optaget i EU.
Jeg synes ikke, det er rimeligt, at vi i Danmark f.eks. skal bestemme, om et land, hvis befolkning til fulde opfylder betingelserne, kan blive medlem af EU. Jeg synes ikke, det er rimeligt, at vi i Danmark skal sidde og sige, at dem vil vi ikke have med.
Den slags folkeafstemninger bryder jeg mig
ikke om.
Jeg har ikke udtalt mig om kompleksiteten af problemstillingen.
Peter Skaarup (DF), 2000-02-23:
Jeg må nok sige, at det er svært at få statsministeren til at svare på noget som helst under denne her debat, og jeg synes egentlig, det ville klæde statsministeren at fortælle Folketingets medlemmer, hvornår vi så kan få svar på de spørgsmål, vi har, når vi ikke kan få det i forbindelse med en spørgetid, hvor det hele er forberedt, alle spørgsmål ligger klar.
Statsministeriet har haft dagevis til at forberede, hvad de skulle svare.
Det er for dårligt, synes jeg.
Det fremgår nu tydeligt - det er jo nyt - i medierne, bl.a. i Jyllands-Posten i dag, at de andre lande har haft meget god tid til at tage stilling til de her ting.
Den finske regeringsrådgiver Jari Luoto siger, at sanktionerne har været på tale hele ugen, og her taler vi altså før fredag, hvor der var direkte kontakter mellem landene, allerede på det tidspunkt var man klar over, at nogle lande ville reagere meget skarpt.
Altså man har i Finland, man har
også i England, man har i Holland vidst, at der kom noget her, og derfor er det jo altså meget relevant at få svar på de her spørgsmål.
Derfor vil jeg godt spørge statsministeren: Hvornår kan vi så få svar?
Elisabeth Arnold (RV), 2000-02-23:
Jamen jeg vil ikke give tilsagn om en folkeafstemning vedrørende optagelse af nye medlemslande i EU.
Det mener jeg ikke er egnet for en folkeafstemning.
Jeg synes, folkeafstemninger er udmærkede, hvis man vel at mærke ved, hvad et ja og et nej betyder.
Så er det helt fint.
Jeg mener f.eks., at Den Økonomiske og Monetære Union - ØMU'en - er ganske velegnet til en folkeafstemning.
Man ved, hvad et nej betyder.
Det er det, vi har nu.
Man ved, hvad et ja betyder.
Det kan man se i de 11 lande, der er medlemmer af euroen.
Det er en meget fin problemstilling.
Konsekvensen af et ja er, at vi tilslutter os de 11 lande, der er der i forvejen.
Konsekvensen af ens stemmeafgivelse skal være klar, inden man går til stemmeurnen.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Jeg troede, det var lykkedes mig at gøre mit spørgsmål klart, men det er åbenbart ikke tilfældet.
Men jeg spurgte faktisk fru Elisabeth Arnold, om ikke Det Radikale Venstre kunne give tilsagn om, at vi naturligvis skal have en folkeafstemning om de nye spilleregler, som bliver vedtaget i Nicetraktaten, den traktat, som i øjeblikket er under forhandling på en regeringskonference, som fru Elisabeth Arnold formentlig må have hørt om, og som fører til vedtagelsen i Frankrig til december af en ny unionstraktat.
Vil Det Radikale Venstre give tilsagn om, at den unionstraktat, hvis Danmark skal tiltræde den, først skal forelægges for vælgerne ved en folkeafstemning?
Nu tror jeg ikke spørgsmålet længere vil kunne misforstås.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-02-23:
Den Nicetraktat, som hr. Keld Albrechtsen åbenbart allerede kender udfaldet af, kender jeg altså ikke.
Og jeg vil bare sige, hvis der ikke overlades nye beføjelser til de internationale institutioner, vi er medlem af, så skal der ikke være folkeafstemning.