Ester Larsen (V), 2001-02-08:
Så kom forslaget om en billedkunstlov.
Nogle har efterspurgt en sådan, og det har man gjort ud fra krav om ligestilling med andre kunstområder.
Når vi nu har lovgivning, som sikrer et musikråd, et teaterråd, et litteraturråd, ja, så er der da ikke noget at sige til, at billedkunstnerne mener, at de også bør have både en billedkunstlov og et billedkunstråd.
Men nu er det jo ikke sådan, at billedkunsten i dag er helt overladt til sig selv.
Statens Kunstfond formidler betydelige beløb til støtte for skabende kunst.
Kunstnere støttes således gennem fondens køb via Udsmykningsfonden.
Statens Kunstfond støtter kunstnere direkte gennem arbejdslegater, rejselegater, igangsætningsstipendier og ikke mindst gennem tildeling af livsvarige ydelser.
Og dertil kommer en række statslige initiativer i form af værksteder for kunst og håndværk.
Og kunstformidlingen, ja, den støttes jo via kunstmuseer og udstillingsbygninger.
Og den internationale billedformidling varetages af Center for Dansk Billedkunst.
Rådgivningsopgaven er der også taget hånd om.
Den varetages allerede i dag af flere instanser, bl.a. Akademiraadet, så det er på ingen måde jomfruelig jord, der betrædes med denne nye billedkunstlov.
Problemet bliver nok snarere at foretage grænsedragninger mellem de mange aktører.
Den problematik belyses da også ganske klart gennem høringssvarene. Det nye Billedkunstråd skal dele penge ud, og derfor skal andre afgive midler.
Kunstfonden skal aflevere udsmykningsopgaven.
Det synes man ikke om i Kunstfonden, og de har støtte fra den kulturelle verden, f.eks. fra Akademiraadet.
Og Akademiraadet, ja, de ville da i øvrigt også foretrække, at det var dem og ikke Billedkunstrådet, der i fremtiden skal rådgive kulturministeren.
Gode råd er dyre, og der er trængsel om at få lov at aflevere dem.
Så nemt
bliver det ikke.
Det fremgår derfor af bemærkningerne, at ministeren forventer, at Billedkunstrådet, Akademiraadet og Statens Kunstfond selv finder ud af at rede trådene ud.
Men problemerne er ikke slut dermed.
Der er også trængsel og grænsedragningsproblemer i forbindelse med ressourcer til de internationale opgaver.
Det er sandelig svært i en globaliseret verden at lave minutiøse opdelinger mellem kunst til indland og kunst til udland.
Det virker ret anstrengt at have et center, Center for Dansk Billedkunst, til det udadvendte og Billedkunstrådet til det hjemlige.
Det er næsten for meget i et lilleputland.
Men også her trøster ministeren sig med fromme ønsker
om, at tingene nok falder på plads.
Ministeren forventer, at der mellem Center for Dansk Billedkunst og Billedkunstrådet indgås en aftale om samarbejde og arbejdsdeling, således at overlapninger undgås.
Ja, men hvad hviler ministerens forhåbninger mon på?
Det kan da næppe være gode erfaringer fra Litteraturrådet og det tilsvarende center.
Her endte man efter megen krig med en noget nær molboagtig konstruktion med to organer og én bestyrelse for at forlige de voldsomt konkurrerende parter.
Men min væsentligste anke mod forslaget er dog den usympatiske finansiering, der består i tyveri fra de unge kunstnere.
Man inddrager væsentlige dele af igangsætningsstipendiater.
Og det er tankevækkende, at den nuværende radikale minister har så travlt med sit eget initiativ, at der ikke bliver opbakning til forgængerens velmente kulturpolitik, som skydes ned, inden der har fundet en evaluering sted.
Det er en helt forbløffende fremgangsmåde, ministeren har valgt, nemlig at handle, altså at fjerne dele af budgettet og beskære det til de unge, inden den planlagte evaluering har fundet sted.
Venstre er betænkelige ved forslaget, især på denne baggrund.