Kristian Jensen (V), 2003-05-23:
Til hr. Ole Stavad: Det er helt klart, at når man snakker om udligninger og ændring af udligninger, er det en ændring af den måde, en vis sum penge bliver fordelt til kommunerne på, og det betyder naturligvis, at hvis nogle kommuner skal have mere, tages det af den samlede pulje med det resultat, at andre kommuner får mindre.
Det er også derfor, vi siger, at hvis Kommunernes Landsforening mener, at de fattige kommuner skal have mere, synes vi, at finansministeren skal acceptere det ønske, men at det naturligvis skal ske inden for den fastlagte, samlede ramme, fordi der skal føres en ansvarlig og sund økonomisk politik.
Vi har ingen problemer med, at den kollektive aftale, som er indgået, også indebærer et kollektivt ansvar, så de kommuner, der måtte have sat skatten op, også har det største ansvar for, at skattestoppet er brudt, og derfor også skal bære den største del af byrden.
Vi synes, det er en ganske velafbalanceret model, som afbalancerer den enkelte kommunes ansvar for at overholde skattestoppet og den kollektive aftale og dermed andre kommuners mulighed for at sætte skatten ned, hvis aftalen samlet set bliver overholdt. Til hr. Aage Frandsen: Jeg skal ikke give karakterer til Ejgil W. Rasmussen og begynde at vurdere, om det er sludder
eller ej
Jeg var jo ikke til stede, så jeg hørte ikke, hvad der blev sagt, men når det blev fremhævet, at Ejgil W. Rasmussen havde et andet tal for det demografiske træk, må det bero på en misforståelse.
Hvis man kigger frem fra i år til næste år og bare ser på, hvad der kræves, fordi alderssammensætningen bliver anderledes - der kommer flere ældre, og der kommer flere børn i folkeskolerne og færre børn i daginstitutionerne, osv. osv. - bliver det demografiske træk 0,3 pct. og dermed lige præcis det, der også blev lagt til grund for de drøftelser, der har været i forbindelse med skattepakken, og som naturligvis også skal ligge til grund for de drøftelser, finansministeren skal have med kommunerne og amterne.
Jamen svaret er jo ganske enkelt: Jeg er ganske enkelt ikke enig i, at de rammer, som kommunerne får, skulle være med til at give grundlag for, at der samlet set sker besparelser.
De rammer, der gives, giver grundlag for, at der er plads til vækst.
Det ligger i aftalen for 2003, som vi indgik med kommunerne og amterne sidste år, og det er selvfølgelig også oplægget fra Venstres og dermed regeringens side til de forhandlinger, der skal føres nu.
Det er ikke sådan, at de rammer, der gives, giver baggrund for at tale om besparelser
og nedskæringer, tværtimod, og derfor er jeg lodret uenig i, at det skulle blive sådan.
Sandheden er, at heller ikke nu, hvor vi kender regnskabstallene og kender budgetterne for de kommende år, har det været muligt at finde 100 kommuner, der skulle have faldende budgetter for 2003 i sammenligning med budgetterne for 2002.
Det har ikke været muligt, men jeg vil gerne have, at den socialdemokratiske ordfører benytter sig af lejligheden til at nævne det, hvis det er sådan, at det er opfattelsen i den socialdemokratiske gruppe, at der virkelig er 100 kommuner.
På baggrund af de tal, der er meldt ind, har det ikke været muligt at finde 100 kommuner, hvor der er faldende service.
Hr. Ole Stavad siger, at når der er 271 kommuner, kan de enkelte kommuner ikke finde ud af at justere skatten, sådan at nogle sætter den op og andre sætter den ned.
Jo, det kan de jo netop.
Det blev jo netop muligt, fordi nogle kommuner tog ansvaret på sig og sagde: Vi har faktisk en så god økonomi, at vi kan sænke vores beskatning, så der bliver plads til, at andre kommuner, der har en mere anstrengt økonomi, kan hæve deres.
Det lykkedes jo i kommunerne, men det lykkedes ikke i amterne, på trods af at det immer væk ville have været nemmere, hvis de 14 amter havde sat sig sammen.
Det er nemmere, når der kun er 14, men det lykkedes altså ikke for amterne.
Derfor vender hr. Ole Stavad også det hele på hovedet, når han siger, at det er nemt nok for amterne, men ikke for kommunerne.