runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Dorte Bennedsen (S), 1999-02-25:
At være flygtet fra hjemlandet og befinde sig som asylansøger i et ofte ganske fremmed land er i sig selv en meget belastende situation, hvor usikkerheden om, hvad fremtiden vil indebære, er meget stor for det enkelte menneske.
Og jeg tror, at de fleste af os gerne ville bidrage til at gøre omstændighederne omkring asylansøgersituationen lidt lettere.
Det forslag, vi nu behandler om midlertidig arbejdstilladelse til asylansøgere, er så SF's bud på, hvordan det kan gøres. I bemærkningerne hedder det bl.a.: »Det er oplagt, at et rigtigt arbejde ville være en stor personlig tilfredsstillelse for disse mennesker.«
Det er vel et udsagn, der gælder for asylansøgere som for alle andre uden arbejde, herunder også de flygtninge og indvandrere, som befinder sig her i landet med opholdstilladelse.
Jeg betvivler ikke et øjeblik de gode hensigter bag forslaget, men jeg vil godt spørge: Hvor realistisk er det
egentlig?
Når man ser på, hvor vanskeligt flygtninge og indvandrere med fast opholdstilladelse, dansk sprog og relevante uddannelser har ved at få job, har jeg svært ved at forestille mig, at danske arbejdsgivere i noget nævneværdigt omfang vil ansætte ikkedansktalende asylansøgere med den risiko, at ansættelsen må ophøre i løbet af få måneder, fordi asylansøgningen endte med et afslag.
Socialdemokratiet vil meget gerne være med til at gøre en indsats mod den diskrimination, der stadig findes på arbejdsmarkedet i relation til flygtninge og indvandrere.
Men vi er også af den opfattelse, at indsatsen i første række bør koncentreres om de mennesker, som har fået opholdstilladelse. Det har i mange år været den regel, at opholds- og arbejdstilladelse hænger sammen, og det er det princip, som SF nu vil ændre.
Man skal bestemt ikke fastholde regler bare for deres egen skyld
, men på den anden side skal der også være en rimelig ordentlig begrundelse for at ændre dem, og som før nævnt anser vi effekten af dette forslag for at være lig nul eller i allerbedste fald overordentlig minimal, og det er for os ikke tilstrækkeligt til at ændre reglen om, at en arbejdstilladelse forudsætter en opholdstilladelse.
Vi kan derfor ikke støtte forslaget, men vi vil til gengæld meget gerne under udvalgsbehandlingen være med til at drøfte, hvad der på anden vis kan gøres for at lette dagligdagen for asylansøgerne.
Både forslagets bemærkninger og også indenrigsministeren er inde på den indsats, der gøres af Røde Kors i asylcentrene, og jeg synes, der kan være god grund til at se på, om der i asylcentrene på anden vis kan tages yderligere initiativer af beskæftigelsesmæssig eller uddannelsesmæssig art, som kan gøre dagligdagen lidt mere tålelig.
Jeg tror aldrig, vi skal drømme om, at det bliver nogen optimal situation, for det er problematisk at være asylansøger.
Men vi kan lette situationen for dem.
Pernille Frahm (SF), 1999-02-25:
Jeg tror ikke, der er nogen, der er uenige i fru Dorte Bennedsens meget pessimistiske syn på muligheden for, at de her folk kan få arbejde.
Vi ved jo, hvordan situationen er for folk, der har opholdstilladelse, og vi ved, hvordan den er for folk med en anden etnisk baggrund, som måske er født og opvokset her, uddannet her og taler sproget perfekt.
Men jeg kan bare ikke forstå, at man fra Socialdemokratiets side vælger at gøre det til et argument
for at forbyde dem muligheden for overhovedet at forsøge.
Kunne man ikke omvendt sige, at netop det, at det er så vanskeligt for dem at få arbejde, måske er et argument for, at det vel i virkeligheden kan skade uendelig lidt at give dem den mulighed?
At bruge den formalistiske sammenhæng mellem opholdstilladelse og arbejdstilladelse som et argument er set ud fra en menneskelig synsvinkel meget svær at forstå, og det vil også være meget svært at forstå for de mennesker, det drejer sig om.
Kunne det menneskelige aspekt ikke netop være argument nok i sig selv for at kigge på den sammenkædning og se, om der f.eks. var mulighed for at udarbejde et konkret lovforslag, som gav den mulighed?
Karen J. Klint (S), 1999-02-25:
Det er så et svar lidt på tværs.
Jeg siger ikke, at pendling er et mål i sig selv.
Jeg siger bare, at vi står over for nogle borgere, som ikke ser på pendlingen som det samme problem, som andre har gjort tidligere.
Jeg tror også, at der er mange familier, der har valgt
to biler, uanset om de har arbejde eller børn, fordi de enten er blevet lidt mere dovne eller har fået lidt mere råd til at have det.
Så nogle af vores valg hænger altså sammen med nogle andre årsager, end de gjorde bare for nogle få år siden.
Jeg synes selvfølgelig heller ikke, at nogle regioner skal have en stor arbejdsløshed, alene fordi det er svært, eller at folk skal pendle langt, fordi det er svært.
Jeg tror bare ikke, at vi har så mange statslige arbejdspladser tilbage, at hvis det kun var de statslige arbejdspladsers fordeling, vi taler om, at det så nytter noget.
Der skal andre udfordringer til i regionerne.
Der skal nye samarbejder til i regionerne.
Det kan være, at amter og kommuner skal samarbejde lidt mere på tværs i stedet for at konkurrere hinanden ud, om denne eller en anden lille virksomhed skal ligge enten i Kolding eller Vejle eller Horsens, bare for at bruge et lokalt eksempel.
Det kan være, at der skal mere samarbejde til på tværs af de politiske regioner ude omkring i landet, og så fik man måske et bedre samarbejde om, hvordan man får erhvervsstrukturen til at komme ud i alle yderområder, uanset om det er by eller land.
Dorte Bennedsen (S), 1999-02-25:
Til hr. Tom Behnke: Ja, det holder jeg fast ved.
Når vi ser statistikkernes tal om lige uddannede etniske danskere og repræsentanter for etniske minoriteter, hvordan deres vilkår er på arbejdsmarkedet, nærmer det sig det, jeg vil kalde diskrimination.
Til fru Pernille Frahm vil jeg sige, at med hensyn til gennemførelse af dette forslag - og det er virkelig ikke uvenligt ment over for forslaget, men lad mig sige det lidt forenklet til glæde for fru Pernille Frahm og for mig, så vi kan få en god samvittighed og synes, vi har gjort noget - synes jeg hellere, vi skulle bruge vores kræfter på at undersøge, hvad vi kan gøre for de mennesker, og hvad vi kan udbygge.
Jeg kender ikke Røde Kors' indsats i detaljer.
Ministeren gjorde noget ud af den, men der er måske andre ting, der kan gøres på området, og som kan give de mennesker et rimelig ordentligt indhold i deres dagligdag.
Jeg vurderer faktisk, at det vil have mere effekt end at give dem en arbejdstilladelse, som de stort set vil være ude af stand til at udnytte.
Bendt Bendtsen (KF), 1999-02-25:
Det er et problem, som vi gentagne gange har påpeget fra konservativ side.
Man foreslår fra forslagsstillernes side at lappe på det problem ved at give asylansøgere mulighed for at arbejde under behandlingen af deres sager.
Det Konservative Folkeparti har fuld forståelse for de problemer, forslaget belyser, og vi kan da også erklære os enige i meget af det, som indenrigsministeren har sagt her fra talerstolen i dag.
Men vi mener altså ikke, at det, som forslaget peger på, er den rigtige vej at gå.
Forslaget giver flere problemer, end det løser.
Fra konservativ side er vi enige i, at passivitet i centrene er af det onde.
Det mener vi er helt rigtigt, men vi mener faktisk også, at det bør være en pligt at deltage i dette arbejde, for det er en god ting.
Jeg kan heller ikke lade være med at sige, at vi fra konservativ side frygter, at forslaget vil betyde en øget tilstrømning af udlændinge, der i bund og grund ikke lever op til kravene for at få opholdstilladelse.
Hvad skulle holde dem tilbage, hvis de kan få et job i 6-8 måneder, måske mere,
Tror forslagsstillerne ikke, at det vil betyde, at Danmark bliver et meget mere attraktivt sted at søge hen i forhold til de lande, som omgiver os?
Og er SF ikke enig i, at vi skal koordinere vores flygtningepolitik i hele Europa frem for at gå enegang?
Fra konservativ side er vi af den holdning, at såfremt dette forslag kan samle flertal, vil det medføre en betragtelig stigning i antallet af ansøgninger, hvilket ironisk nok vil bidrage endnu mere til en forlænget sagsbehandlingstid.
I det konservative oplæg til den finanslov, vi har i dag, pegede vi netop på midlertidigt at øge antallet af medarbejdere i Udlændingestyrelsen og eventuelt i Flygtningenævnet.
Ønsket var at nedbringe sagsbehandlingstiden yderligere med ca. 2 måneder i gennemsnit.
Vi kan kun alle sammen være interesserede i at få sagerne afgjort så hurtigt som muligt, og vi kan også finde eksempler i pressen, som beskriver lange, lange sagsbehandlingstider i specielle sager.
Men det betyder ikke, at vi blot bør gribe til en generel lovgivning på området.
Men her åbner man en sluse direkte ud til erhvervslivet for alle.
Det mener vi er forkert, og med de bemærkninger kan vi ikke støtte forslaget.
Jann Sjursen (KRF), 1999-02-25:
Jeg forstår godt fru Dorte Bennedsens positive intentioner, men jeg synes alligevel, at fru Dorte Bennedsen bliver mere principiel og formel, end godt er i denne sammenhæng.
Jeg er fuldstændig enig i, at vi skal prøve at se på, hvad vi rent konkret kan gøre for at hjælpe mennesker fra etniske minoritetsgrupper i vort samfund, også sådan at de får noget fornuftigt at beskæftige sig med.
Derfor synes jeg netop, at hvis man tog positivt imod SF's forslag, kunne opgaven være at overvinde de praktiske problemer, som indenrigsministeren var inde på i sin indledende tale, og som selvfølgelig er til stede.
Så kunne det jo rent faktisk ske - og det tror jeg - at SF's forslag blev til glæde for andre end SF selv og dem, der eventuelt støtter det, og jeg synes, det er en udfordring, som fru Dorte Bennedsen og Socialdemokratiet skulle tage op.
Pernille Frahm (SF), 1999-02-25:
Jeg går ud fra, at det var en fortalelse, for det er jo arbejdstilladelser, forslaget handler om og ikke opholdstilladelser.
Men det var vel bare en fortalelse, ikke sandt?
Jeg forstår ikke fru Birthe Rønn Hornbechs uvilje mod at skabe forhåbninger.
Hvis der er noget, de mennesker virkelig har brug for, er det netop at få forhåbninger, for det er jo netop håbløsheden i situationen, der gør, at man år for år går mere og mere i stykker.
Derfor forstår jeg ikke, hvorfor det skulle være så farligt at skabe forhåbninger.
Håbløsheden er da netop det, der gør mennesker desperate og gør, at mennesker føler sig i konflikt med det omgivende samfund, og håbløsheden kan måske være medårsag til nogle af de problemer, der er med asylsøgere, som gør ting, de ikke burde have gjort, over for det omgivende samfund.
Endelig forstår jeg ikke fru Birthe Rønn Hornbechs indvendinger mod forskelsbehandling.
Jeg kan ikke se, at der er noget i dette forslag, der lægger op til en forskelsbehandling; så vidt jeg kan se, er det tværtimod nærmere et forsøg på at skabe en mere lige behandling.
Jann Sjursen (KRF), 1999-02-25:
Kristeligt Folkeparti er fuldstændig enig med fru Birthe Rønn Hornbech og Venstre i, at det ville være ønskeligt, om alle på asylcentrene fik noget arbejde og på en eller anden måde medvirkede til at få disse centre til at fungere, altså at de var beskæftiget på en eller anden måde.
Men derudover forstår jeg altså ikke helt fru Birthe Rønn Hornbechs afvisning af forslaget med det argument, at det vil skabe ulighed.
På den ene side vil Venstre og fru Birthe Rønn Hornbech ikke støtte SF's forslag, men hvis Dansk Røde Kors på den anden side siger, at der mangler arbejdskraft på en fabrik, kan man da godt se på det alligevel.
Så synes jeg, det er, som om det hele hører op, for som fru Dorte Bennedsen var inde på tidligere i debatten, er det jo trods alt nok begrænset, hvor stor efterspørgsel der i virkeligheden vil være efter den arbejdskraft.
Men hvis efterspørgslen er der, hvorfor så ikke bruge den arbejdskraft, den ressource, der i virkeligheden står til rådighed?
Det må da være i liberal ånd, og det er jo det, forslaget vil lukke op for, så jeg forstår det simpelt hen ikke.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-02-25:
Fru Pernille Frahm skabte tvivl om, hvorvidt jeg brugte det rigtige ord.
Vi ved godt, at forslaget drejer sig om arbejdstilladelse, men det er muligt, at jeg et par gange har sagt noget forkert, og så må det rettes i Folketingstidende.
Det, vi siger, er, at det farlige ved forslaget er, at hvis vi generelt giver arbejdstilladelse, kan vi skabe nogle forventninger om, at man kan få opholdstilladelse, som vi ikke ønsker at skabe. Men når vi får kortlagt, hvordan reglerne er, hvilke muligheder Røde Kors har, hvad konsekvenserne vil være, og om der er nogle helt teoretiske muligheder for, at man i en eller anden helt konkret situation kan få lov til at udføre et arbejde lige i nærheden af asylcentret - ja, så vil vi gerne diskutere det med ministeren.
Jeg kan slet ikke overskue, om det kan lade sig gøre, men dette med at statsmagten skal sikre en arbejdstilladelse, er vi imod.
Pernille Frahm (SF), 1999-02-25:
Jeg bliver igen lidt forvirret, for det er jo ikke et spørgsmål om, at staten skal sikre en arbejdstilladelse.
Staten skal bare give den, ligesom den bliver givet i al almindelighed, og ikke specielt sikre en arbejdstilladelse med nogen som helst magt.
En anden ting er, at forslaget ikke handler om en garanti for at få arbejdstilladelse i det øjeblik, man sætter benene på dansk jord og råber »asyl«.
Det handler om de mennesker, hvis asylsager realitetsbehandles - og realitetsbehandles betyder jo, at vi er ude over dem, der via Dublinproceduren skal et andet sted hen, og vi er ude over dem, som går ind i åbenlyst grundløs-proceduren.
Forslaget drejer sig om de mennesker, hvis asylsager ser ud til måske at have noget på sig, så man derfor undersøger dem nærmere.
Det er dem, forslaget her handler om, og ikke andre.
Jann Sjursen (KRF), 1999-02-25:
Jeg synes også, det er vigtigt at gøre den bemærkning på foranledning af fru Birthe Rønn Hornbechs sidste indlæg, at det er jo ikke sådan, at staten lige pludselig skal til at sikre, at alle asylansøgere kommer i arbejde, ved at de får en arbejdstilladelse, sådan som fru Birthe Rønn Hornbech får det til at lyde, når SF's forslag omtales.
Der ligger blot det i det, at hvis der nogle, der har brug for den arbejdskraft, en asylansøger kan tilbyde, får den pågældende mulighed for at påtage sig et arbejde, som åbenbart ikke kan blive tilbudt til andre danskere eller etniske danskere, eller hvad man nu vil kalde dem.
Det kan jeg sådan set ikke se at man kan have så meget imod.
Henrik Svane (RV), 1999-02-25:
Et enkelt lille spørgsmål på baggrund af fru Birthe Rønn Hornbechs bemærkning om, at der måske i visse tilfælde kunne opstå en situation, hvor det kunne være en idé at give en asylansøger mulighed for at få en arbejdstilladelse: Skal jeg forstå det sådan, at Venstre er på vej til at sige, at vi måske skal lempe det indvandrerstop, Danmark har indført?
Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-02-25:
De smukke intentioner, der står i beslutningsforslagets bemærkninger, kan ingen jo være uenig i.
Det er altid forbundet med store menneskelige omkostninger at være på flugt, det er altid forbundet med store menneskelige omkostninger at udvandre fra sit eget land - også selv om man ikke kan få flygtningestatus - og naturligvis er det belastende at sidde i en uvis ventetid på flygtningecentrene. Det ved vi jo alle sammen.
Men vi skal altså ikke begynde at skabe forhåbninger hos mennesker, som vi ikke kan love opholdstilladelse, og vi skal navnlig ikke begynde at skabe ulighed mellem danske og asylsøgere, og det skal slet ikke - som også indenrigsministeren var inde på - gå ud over de mange udlændinge, som har fået opholdstilladelse, og som vi nu har fået vedtaget en integrationslov for.
Det er dem, vi skal koncentrere os om, for der er jo, som fru Dorte Bennedsen var inde på, desværre ikke arbejde til alle.
Forslaget går ud på, at de pågældende skal sikres ret til en opholdstilladelse.
Vi kunne ønske os, at der blev talt om, hvad pligter asylsøgerne har på flygtningecentrene.
Vi ønsker, at centrene på alle måder skal være selvkørende, og at alle asylsøgere skal have pligt til at foretage sig ikke bare noget fornuftigt, men også rengøring og undervisning på asylcentrene.
Vi har lavet de regler om mange gange, og jeg synes, vi skal se på dem igen og i øvrigt benytte lejligheden til at få en oversigt over alle disse idelige lovændringer, vi har lavet på dette område.
Det må være afgørende, som jeg også hørte ministeren sige, at det fortsat er Røde Kors, der driver asylcentrene, og at det fortsat er Røde Kors, der har ansvaret.
Til sidst vil jeg sige, at skulle der på Røde Kors' foranledning i nogle helt konkrete sager, hvor der mangler arbejdskraft på en fabrik, der ligger lige ved siden af et asylcenter, være mulighed for at give de mennesker arbejde, synes jeg da, det ville være rimeligt, at man ser på, om det nødvendigvis skal være forbudt.
Men for os er det afgørende, at der ikke skabes ulighed, at der ikke skabes uberettigede forventninger, at det stadig er Røde Kors, der har ansvaret for driften af asylcentrene, og at alle er forpligtet til at medvirke til centrets vedligeholdelse og drift.
Pernille Frahm (SF), 1999-02-25:
Nu er vi snart nødt til at høre, hvad det er for nogle sager, hvor man kan anke og anke og anke og anke og dermed trække sagen ud.
Er hr. Tom Behnke ikke bekendt med, at der er noget, der hedder den åbenlyst grundløse procedure, som de baltere, som hr. Tom Behnke omtalte, vil komme ind under?
Det er den ene ting.
Den anden ting er:
Handler det f.eks. også om de etniske minoriteters mulighed for at få arbejde, dem, der har opholdstilladelse, dem, der måske oven i købet er danske statsborgere?
Er det den bekymring, som indenrigsministeren udtrykte, som hr. Tom Behnke også deler, eller hvilke ting er det?
Indenrigsministeren sagde jo ganske mange ting i sit oplæg.
Arne Melchior (CD), 1999-02-25:
Jeg siger en stor tak til de øvrige ordførere.
Jeg er midt i et møde i Udenrigspolitisk Nævn og har fået lov til at springe over.
Jeg vil gerne sige, at jeg har egentlig haft lidt ondt af indenrigsministeren, men jeg kender jo hans varme hjerte og gode hensigter, og her foreligger der så et forslag, som - det har jeg ikke lov at vide noget om og har ikke mulighed for at vide noget om - men som jeg har en fornemmelse af, at han godt kan se en meget god mening i.
Men så er der jo en del forbehold, det er også forståeligt, og så svært er det altså.
Men man må jo tit afveje her i livet, og det er altså ikke til at bære, at mennesker, der kan være her i 3 år, stadig ikke må lave noget normalt.
Det er ikke til at bære.
Det vejer tungere end de andre hensyn; det synes jeg ærligt talt.
Jeg tror ikke på den med, at der er nogle, der kommer herop for at få et arbejde; altså så let har de fleste mennesker nu ikke ved at forlade deres hjemstavn.
Men CD har altså meget stor sympati for intentionerne
bag dette forslag.
Vi så gerne, at det blev grundigt overvejet.
Jeg vil da gratulere indenrigsministeren med, at gennemsnitsasylbehandlingstiden er sat væsentlig ned i de senere år.
Det er helt fortrinligt, men det hjælper altså ikke den eller dem, som er i den tunge ende, og som det tager adskillige år for.
Og her må vi altså se individuelt på det og se ethvert menneskes tarv og interesser for sig.
Jeg kunne tænke mig at bede forslagsstillerne og andre om at overveje, om man kunne lave et eller andet skæringstidspunkt, således at man siger, at når der er gået et år - eller vi kan altid diskutere, hvor nøjagtig klokken skal falde i slag - når der er gået et bestemt tidspunkt, og det ikke er lige forestående, at en afgørelse kan træffes, så må man give tilladelsen.
Og vi skal gøre det nu i den tid, hvor jo mange dele af erhvervslivet har behov for de pågældende hænder og hjerner, og de vil sikkert kunne tilføre noget, som er af værdi for arbejdsmarkedet i sin helhed og for den enkelte virksomhed, institution eller organisation.
Så det må ikke ende med et bart nej.
Vi må kunne finde en passende form, således at vi ikke glemmer, at det er lediggang, der fører til så meget ondt, og at vi derfor ikke må idømme folk lediggang.
Det må vi passe på.
Tom Behnke (FP), 1999-02-25:
De har nemlig svært ved at finde beskæftigelse på arbejdsmarkedet.
Hovedsageligt hører man jo, at det er
Løsningen, tror jeg, ligger i en holdningsændring i den danske befolkning, og jeg føler faktisk, at den er på vej.
Jeg synes, at jeg flere og flere steder oplever, at danske arbejdsgivere, som prøver at tage en udlænding, finder ud af, at det var egentlig alle tiders, og så bliver ved med at gøre det og måske endda udvider deres stab ved at ansætte nogle udlændinge.
Jeg tror ikke på, at løsningen findes ved, at vi her i Folketinget laver lovgivning om det, laver kvotesystemer, laver tilskudssystemer, og med lovgivningen i hånden går ud og motiverer til det.
Jeg tror, det er bedre, at man laver en generel holdningsmæssig ændring i befolkningen, og den holdningsmæssige ændring rækker jo langt bredere end debatten her i dag. I forhold til ankesystemet er det jo sådan, at når man søger i første omgang, er det Udlændingestyrelsen, der behandler ens sag, og afslaget dér kan jo så alt efter, hvad det er for en type afslag, vi taler om, enten gå til Flygtningenævnet eller til Dansk Flygtningehjælp og tilbage til Flygtningenævnet, og så har vi så indenrigsministerens mulighed for at give humanitære opholdstilladelser.
Så der er jo altså muligheden for, at når man har fået afslag og er utilfreds med det, så kan man anke den afgørelse. Selv SF og Enhedslisten må da være klar over, at et afslag kan ankes.
Jens Vibjerg (V), 1999-02-25:
Der var to ting i fru Karen Klints indlæg her fra Folketingets talerstol, der får mig til at reagere.
Den ene er bemærkningen om, at kommunerne har fået større frihed, at man er gået mere over til rammestyring.
Min oplevelse, når jeg for tiden kommer rundt i kommunerne til generalforsamlinger, er i hvert fald den stik modsatte.
Man føler sig mere og mere bundet af beslutningerne herinde i Folketinget, at råderummet er blevet mindre, at man detailstyres ned til mindste detalje.
Så jeg vil godt have at vide fra fru Karen J. Klint, hvori består den større frihed, som kommunerne har fået.
Den anden ting er bemærkningen om arbejdskraftens større mobilitet.
Det er måske rigtig nok, hvis man ser på antallet af biler,
men det er i hvert fald ikke regeringens fortjeneste, for er der noget, regeringen har gjort, er det i hvert fald at gøre, hvad den kan for at hindre mobiliteten på arbejdsmarkedet, senest med pinsepakken, hvor kørselsfradraget blev forringet.
Vi har også set, hvad trafikministeren spiller ud med, nogle voldsomme stramninger over for den arbejdskraft, der skal til og fra arbejde.
Karen J. Klint (S), 1999-02-25:
Jamen jeg er da på mange måder ikke uenig i, at nogle af vores lovgivninger er meget detailorienteret, især hvis vi tænker på nogle af de sociale lovgivninger.
Men det var nu ikke dem, jeg havde i tankerne, da jeg sagde rammestyringer, og at målet for Folketinget var rammestyring. Jeg synes faktisk, kommunerne har vide muligheder for selv at bestemme, hvilken slags erhvervsstruktur de ønsker at have i egen kommune, og hvordan de vil mikse rekreative områder med boligområder i deres lokal- og regionsplanstyring og det samarbejde, der er i regionsplanstyringerne.
Der synes jeg der er nogle muligheder.
Når jeg siger noget om borgeres mobilitet, så snakker jeg om fremtidens borgere.
Jeg tror faktisk, at fremtidens borgere er meget mere mobile uanset pinsepakke, uanset om man er begunstiget med skattefradrag på kørsel eller ej, for der er altså også en generation på vej, som har en anden adfærd, end vi har, og de er altså mere mobile, også med kollektiv trafik.
Jens Vibjerg (V), 1999-02-25:
Fru Karen Klint siger, at fremtidige generationer vil være mere mobile på trods af pinsepakke, bl.a. fordi man vil bruge mere kollektiv trafik.
Jeg tror, at fru Karen J. Klint gør sig skyld i den samme misforståelse, som også præger regeringen, nemlig at man tager udgangspunkt i de store byer.
Når man kommer uden for de store byer, har man altså ikke muligheden for at komme til og fra arbejde med kollektiv trafik.
Tværtimod har de fleste familier brug for to biler for at komme til børnepasning med børnene, til skole med børnene, til fritidsaktiviteter og så komme på arbejde i hver sin retning.
Det er vilkårene, men det er det, man glemmer i regeringen.