Aage Frandsen (SF), 2003-05-23:
Jeg tror ikke, der var et eneste menneske, der kunne høre i finansministerens tale, at der er jo nogle menneskelige behov, man skal opfylde.
Der skal jo selvfølgelig udgifter til, for at man kan opfylde behovene, men det må da alligevel være interessant at få en diskussion af, hvad det er for nogle menneskelige behov.
Så sagde finansministerens, at regeringens prioriterede område er ældreområdet, og det er sygehusområdet.
Det har vi også forstået, men det betyder så også, at der er andre områder, der dermed ikke er prioriteret.
I forbindelse med denne her debat er der en række mennesker, som jo af gode grunde henvender sig til folketingspolitikere, også til mig, og jeg vil godt citere fra en henvendelse, jeg har fået fra et kommunalbestyrelsesmedlem, der er formand for et børne- og ungeudvalg i en mindre kommune og i en økonomisk ikke særlig godt stillet kommune.
Vedkommende skriver: »Hvis de små kommuner ikke får flere ressourcer til at løse opgaverne med på hele specialområdet for børn fra 0 til 18 år, så bliver vi nødt til at udhule normalområdet, og i normalområdet foregår der ellers megen forebyggelse.
Når normalområdet bliver udhulet, betyder det, at der bliver kortere og kortere tid og færre ressourcer til det enkelte barn, og kort sagt bliver de normalt fungerende børn også sorteper og altså ikke kun dem, der har særlige ressourcebehov.«
Dermed vil hun sige, at der altså er en række kommuner, hvor man, uanset finansministerens statistik om, at man får flere penge og alt det der, ikke rigtig kan se det i de pågældende kommuner, for der er en række kommuner, der rent faktisk står med nogle problemer.
I øjeblikket er der mange kommuner og amter, der frygter, at deres problemer bliver enormt store, afhængig af hvor hårdt hammeren falder.
Vi kan tage at se på en række af de områder, som tilsyneladende ikke er prioriteret.
Det er også karakteristisk for den servicetilkendegivelse, som finansministeren lige har udsendt om området, at netop børne- og ungeområdet ikke er særlig højt prioriteret, og dele af det er det slet ikke til at se eksisterer. Der er jo sådan, at man på daginstitutionsområdet forventer, at der kommer færre børn og også færre udgifter. Til gengæld forventer man, at man kan klare folkeskoleområdet, selv om der kommer flere børn, uden tilsvarende større udgifter. Der er muligt, men risikoen, hvad man frygter mange steder, er jo, at de ekstra ting i form af støttetimer og lektiehjælp og forskellige tolærerordninger spares væk.
Der er i hvert fald en række kommuner, der har gjort det.
Uanset at finansministeren siger, at det ser godt ud rundtomkring, er der altså kommuner, der var nødt til at skære ned på området tidligere, og der er også en række kommuner, der siger, at de vil gøre det.
Så vil jeg også fremhæve et andet område, nemlig de særlig vanskeligt stillede børn eller belastede eller udsatte børn.
Her er der også en række problemer, og det er det, man også på det allerseneste har været fremme med, formanden for Kommunernes Landsforening har været fremme med, at der virkelig mangler penge på området, og det er jo, fordi behovet er stort.
Uanset tallene kan man konstatere, at der i øjeblikket er kommuner, der tager deres børn hjem, fordi de ikke har råd til den behandling, de skal have, og at man i det hele taget prøver på at finde billigere løsninger hele tiden.
Så vil jeg også tage et område som børne- og ungdomspsykiatrien.
Det er jo i virkeligheden umenneskeligt, det er uanstændigt, at man på den ene side godt nok - og det er positivt - sørger for, at der ikke er så lang en venteliste til en knæoperation, mens man på den anden side siger til familier og til unge, der har brug for psykiatrisk behandling, at nu er der meget lang ventetid, først inden diagnosen kan stilles og derefter til behandling.
I den forbindelse kunne man nok sige, at vi, der eventuelt har brug for en knæ- eller hofteoperation, vel nok kunne vente lidt længere end de børn og unge, der i øjeblikket står på ventelister, og som må lide under det.
Der må man sige, at regeringen har valgt at prioritere bestemte ting.
Man har valgt gamle, og man har valgt sygehusområdet, men det betyder helt klart, at man har skubbet andre dele til side, som f.eks. psykiatrien og børne- og ungdomspsykiatrien.
Det er noget af det mest brutale for unge mennesker, hvis de ikke kan få den behandling.
Men regeringen er overhovedet ikke optaget af, hvordan ventelisten er på det område.
Det sker til efteråret, det er en af de synlige ting, som vi ved kommer.
Det er jo igen nogle svagere grupper, der har brug for den kollektive trafik, nemlig børn, unge og gamle.
Der skærer man også ned.
Det er gennemgående sådan, at uanset finansministeren med tal kan vise, at der er vækst,
Jeg tror, problemet er, at finansministeren ikke er langt nok ude i virkeligheden.
Jeg tror i øvrigt, at finansministeren skulle have været til stede i går, da Nakskov Kommune var i Kommunaludvalget. Jeg var der godt nok ikke, men jeg har fået et glimrende referat.
Jeg tror, at finansministeren ville have haft glæde af at overvære det timelange møde i Kommunaludvalget, men jeg er også bange for, at det desværre nok ikke ville have gjort indtryk på finansministeren.
Til trods for hvad regeringen og statsministeren har sagt, nemlig at de vil gøre noget ved den negative sociale arv, så er regeringen tilsyneladende fuldstændig ligeglad med det, når det drejer sig om konkret handling.
Jeg tror ikke, statsministeren kan huske dem længere, men de var gode ved den lejlighed.
Jeg skal derfor på vegne af SF fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget opfordrer regeringen til i kommuneforhandlingerne at sikre, at kommuner og amtskommuner får mulighed for og økonomisk råderum til at løse deres opgaver med kvalitet i forhold til alle børn og unge samt iværksætte særlige initiativer, som forbedrer chancen for, at børn fra belastede miljøer kan vokse ud af disse miljøer og skabe et bedre liv og en bedre fremtid og dermed bryde den negative sociale arv.«
De sidste to linjer er hentet fra statsministerens åbningstale.