Pia Kristensen (DF), 2004-11-16:
SF ønsker, at den statslige refusionsprocent skal sættes op til 50 mod nu 35, og at kommunernes andel skal sættes ned fra 65 til 50.
Baggrunden for beslutningsforslaget er, at SF ønsker at fjerne de økonomiske incitamenter, som kommunerne kan have til at begrænse antallet af tilkendelser af førtidspension.
Dansk Folkeparti er helt enig med SF i, at der faktisk er mange eksempler på meget svært syge borgere, som ikke kan få en førtidspension.
Det var faktisk en af grundene til, at Dansk Folkeparti i sin tid ikke lagde stemmer til denne her reform, for vi forudså, at det kunne komme til at gå sådan, og det syntes vi var bekymrende.
Førtidspensionsreformen, der trådte i kraft den 1. januar 2003, har da sine lyse sider, nemlig at de mennesker, der har en arbejdsevne, kan blive tilbudt et fleks- eller skånejob, men den har også sine mørke sider, nemlig at mennesker, der er svært syge, ikke kan få en førtidspension.
Vi har set, hvordan mennesker skal gennemgå den ene arbejdsprøvning efter den anden, også selv om personen er så syg, at det er umuligt for vedkommende at påtage sig et arbejde, og det er jo fuldstændig forrykt.
Dansk Folkeparti synes, det er godt, at SF, som er et af forligspartierne bag den her reform, vil ændre på de her urimelige forhold.
Det mener vi virkelig er positivt.
Den invitation tager vi da imod.
Vi synes, det er positivt.
Vi er da glade for, at vi er inviteret med til også at deltage i den her debat om vores førtidspensionister.
Jeg vil godt slå fast, at en tilkendelse af førtidspension selvfølgelig skal ske ud fra socialfaglige vurderinger.
Det er jo forkasteligt, hvis en borger år efter år skal bruge sin tid på arbejdsprøvninger, revalideringsforsøg, aktiviteter og nye speciallægeerklæringer.
Vi vil meget gerne være med til at sikre, at mennesker, der er berettiget til førtidspension, også får den uden at skulle kæmpe imod det sociale system.
Vi mener blot ikke, at det er nok at ændre på refusionsprocenten.
Vi mener, det er lige så vigtigt at se på lægekonsulenternes rolle i forbindelse med sagsbehandlingen.
Lægekonsulenten må ikke træffe afgørelser om førtidspension og må ikke samlet set udtale sig om, hvorvidt borgeren opfylder betingelserne for førtidspension eller andre ydelser.
Det har Socialministeriet i en skrivelse indskærpet over for kommunerne.
Alligevel ser vi eksempler på borgere, som oplever, at lægekonsulenten har afgjort deres pensionssag, og at lægekonsulenten har tilsidesat andre lægers vurderinger og erklæringer.
Derfor mener Dansk Folkeparti, at vi måske skal se på: Skal vi have afskaffet de lægekonsulentordninger?
Har vi egentlig noget at bruge dem til?
Et andet problem er også de lange sagsbehandlingstider.
Det er også et problem, der skal løses.
Der er som sagt flere ting, vi mener man skal tage i betragtning, hvis man skal gå ind og forbedre forholdene på det her område.
Vi mener ikke, at det her beslutningsforslag alene kan gøre det.
Vores svar i dag er et tja.
Og jeg kunne da godt tænke mig at spørge SF, om man vil være med til det.
Vi ser frem til den debat, vi skal have i udvalget.
Som sagt siger vi tja til det her forslag, og vi vil prøve at se på, om vi skal have andre ting puttet ind i forslaget også.
Vi vil gerne være med til at skabe bedre forhold for vores førtidspensionister.
Det her forslag er jo en genfremsættelse, og jeg må sige, at Dansk Folkeparti ikke har ændret holdning siden sidste gang, vi behandlede det her forslag.
Vi sagde nej til det, ikke fordi vi har noget imod en støtte- og kontaktpersonordning, men vi mener blot ikke, det kan stå alene.
I Dansk Folkeparti synes vi selvfølgelig, det er sympatisk, at SF fremsætter det her forslag, for det er også vigtigt, at vi får diskuteret, hvordan vi bedst kan hjælpe gravide stofmisbrugere.
Når det er sagt, så må jeg så sige, at vi i vores parti i særdeleshed lægger vægt på det ufødte barns ret til at blive født sundt og uden skader.
Og spørgsmålet er så, om en støtteperson er en rigtig indsats.
Det er vi faktisk betænkelige ved.
I Dansk Folkeparti er vi som sagt ikke betænkelige ved støtte- og kontaktpersonordningen, men vi tror altså ikke på, at det er de vises sten i denne her sammenhæng.
Den gældende lov i Danmark er baseret på tredobbelt frivillighed.
For det første er det den enkelte amtskommune, der tager stilling til, om man vil anvende loven og fastholde stofmisbrugere i behandling, for det andet kræves der en konkret beslutning om at tilbyde stofmisbrugere at indgå kontraktbehandling for stofmisbrug med mulighed for tilbageholdelse, og for det tredje kræves der tilslutning fra den stofmisbrugers side, som har fået tilbud om kontrakt af den omhandlede type.
Problemstillingen for os at se er, at der ikke er ret mange amtskommuner, der finder, at stofmisbrugsbehandling bør baseres på motivation og frivillighed, eller rettere sagt at de anvender loven.
I Dansk Folkeparti mener vi, at lovgivningen skal skærpes, og vi er faktisk enige med tidligere formand for Børns Vilkår, John Halse, når han siger, at det er moralsk forkasteligt, at man ikke har turdet tage en ordentlig politisk diskussion om det ufødte barns rettigheder, så gravide misbrugere tvinges til at foretage et valg.
Vi er også enige med læge May Olofsson, der er leder af Familieambulatoriet på Hvidovre Hospital, når hun siger, at det skal være muligt at tvangstilbageholde gravide misbrugere, som er i behandling på sygehusafdelinger.
Og hvis nogen har forstand på gravide stofmisbrugere og de skader, de påfører deres ufødte børn, så må det være May Olofsson, som i årevis har beskæftiget sig med området og har skrevet bøger om det.
Der har været så forfærdelig mange sager, og May Olofsson har beskrevet virkeligheden fra den praktiske hverdag: en prostitueret stofmisbruger, i øvrigt en tredjegangsfødende, føder et for tidligt født barn med en betydelig hjerneskade; en ottendegangsfødende misbruger, som i forvejen har syv tvangsanbragte børn, føder et nyt svært skadet barn, også dette barn tvangsanbringes.
En andengangsfødende indlægges med bylder, fordi hun fejlfixer, hun føder et dødfødt barn, og en efterfølgende obduktion af barnet viser tilstedeværelse af metadon, morfin, ketogan, amfetamin, stesolid og hash.
Og jeg kunne nævne flere eksempler.
Vi lever i et frit land, og vi kan selvfølgelig ikke forhindre en misbruger i at gå i hundene, men vi synes, det er vigtigt, at vi ikke har så frit et land, at børn bliver født med så svære skader.
Der mener vi, at man som samfund skal gå ind og sige, at vi må sørge for, at gravide narkomaner kan tvangstilbageholdes.
Som sagt er vi ikke imod en støtte- og kontaktpersonordning, vi tror blot ikke på, at det er nok.
Vi tror ikke, at det kan stå alene, og derfor kan vi ikke støtte det her beslutningsforslag.