runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helge Sander (V), 2006-02-01:
Det er regeringens målsætning, at udviklingen af den digitale forvaltning skal komme alle borgere i Danmark til gavn.
Det gælder også for folk med funktionsnedsættelser.
Der er i dag ikke noget i den nuværende lovgivning, der forhindrer offentlige myndigheder i at gøre deres hjemmesider eller andre it-løsninger tilgængelige for blinde og svagsynede eller andre grupper af handicappede.
Tværtimod mener jeg, at den enkelte myndighed allerede har en forpligtelse til at inddrage alle brugergrupper, når de designer it-systemer.
Vi har iværksat en række initiativer, der skal gøre det nemmere for en myndighed at stille de rette krav.
Kompetencecenteret it for alle i IT- og Telestyrelsen har udviklet udbudsværktøjskassen, som skal hjælpe offentlige myndigheder med at stille krav om tilgængelighed i forbindelse med udbud, indkøb og udvikling af nye systemer.
Vi mangler dog stadig den brede standard for ikt-tilgængelighed, som vi har brug for, og som IT- og Telestyrelsen oplyser endnu ikke findes.
Danmark deltager derfor aktivt i det europæiske arbejde for at fremme ikt-tilgængeligheden og for at få lavet en sådan standard, og det er nok vigtigt at understrege.
Thomas Krog (SF), 2006-02-01:
Ifølge mine oplysninger har IT- og Telestyrelsen gennem KIA, Kompetencecenteret it for alle, opstillet nogle klare tilgængelighedskrav, som i hvert fald Dansk Blindesamfund vil være meget glad for bliver implementeret i de offentlige systemer.
Derfor er det, at jeg endnu en gang vil spørge ministeren: Er der nogle initiativer fra regeringens side for at gøre det til en pligt, at de offentlige hjemmesider i hvert fald i en periode fremover – vi står også midt i en kommunalreformstid – vil overholde de her krav, som giver tilgængelighed for blinde og svagsynede, eller er det bare et spørgsmål om, at man skal snakke, mens de problemer, som er i dag, kan fortsætte?
Eva Kjer Hansen (V), 2006-02-01:
Nu er det jo svært at kommentere nogle tal, som måske er taget ud af en eller anden sammenhæng, for hvor mange ud af de 37 pct. modtager forskellige hjælpeforanstaltninger m.v.?
Det, der spiller en rolle, er, at vi skaber klarhed over den kommunale afgørelse.
Hvad er borgerens situation?
Hvilken hjælp får borgeren?
Det er det, vi gør med lovforslag nr. L 82, som er til behandling netop nu – jeg tror, det kommer til anden behandling i Folketinget i morgen – og som vil styrke retssikkerheden for borgerne markant.
Det er vigtigt, at klagesystemet fungerer godt og inden for en overskuelig tid, men man må jo hele tiden veje den tid, sagsbehandlingen tager, op imod, at borgerens klagesag også skal vurderes grundigt.
Men når vi nu skærper kravene til det, der skal stå i den kommunale afgørelse, styrker det også borgerens mulighed for i det hele taget at klage over den afgørelse, kommunen har truffet, så vi har fra regeringens side netop gjort en særlig indsats for at styrke retssikkerheden.
Thomas Krog (SF), 2006-02-01:
Synes ministeren, det er rimeligt, at 37 pct. af de personer, som klager over kommunale afgørelser om hjælpemidler, får enten helt eller delvis medhold i det sociale nævn?
Der er netop tale om mennesker, som ikke bare kan gå og vente på, at problemet løser sig hen ad vejen, men har brug for tingene i dagligdagen, og i hovedparten af tilfældene bliver der endda ikke truffet en afgørelse med det samme, men sagen bliver henvist til fornyet behandling, så der går endnu længere tid.
Synes ministeren, det er en rimelig måde at behandle de mennesker på?
Eva Kjer Hansen (V), 2006-02-01:
Jeg synes, det er afgørende, at vi tager udgangspunkt i, at der foretages et individuelt, konkret skøn af, hvad den pågældende borger har brug for.
Vi har jo i Danmark valgt en model med kommunalt selvstyre, og det vil sige, at det er kommunerne, der fastlægger serviceniveauet.
Men netop derfor er det vigtigt at få gennemskuelighed af det, man som borger kan forvente i forbindelse med de problemer, man måtte have.
Det er vigtigt, at det bliver almindeligt tilgængeligt, hvordan serviceniveauet er, og at man på lokalt plan har en debat om, hvad der er rimeligt at gøre for personer med handicap.
Her er jeg ikke i tvivl om, at handicaprådene kommer til at spille en væsentlig rolle, for de vil jo netop kunne sætte fokus på de steder, hvor der måtte være problemer, og diskutere med kommunalpolitikerne, hvad der er en rimelig ventetid på en sags afgørelse m.v.
Kim Christiansen (DF), 2006-02-01:
I flerårsaftalen står bl.a. også, at man har afsat 18 mio. kr. til et juridisk rejsehold, og det må jo være, som jeg i hvert fald forstår det her, lidt i det led, at der er et kapacitetsproblem.
Var der ikke en mulighed for, at man kunne gå ind og trække på det her rejsehold for i hvert fald ikke at bremse det opsøgende arbejde?
Lene Espersen (KF), 2006-02-01:
Jeg vil gerne gentage over for hr. Kim Christiansen, for jeg synes også, det er vigtigt, ikke mindst når der er en flerårsaftale mellem Dansk Folkeparti og regeringen, at vi ikke er i tvivl om, hvad vi har aftalt med hinanden, og heller ikke, hvordan politiet konkret udmønter det, at det er korrekt, som hr. Kim Christiansen nu har opfattet det – man skal jo ikke altid tro på alt, hvad der står i aviserne – at lederen af Narkotika- og Bevillingsafdelingen har sagt til afdelingen, at man i en periode på de 10 dage skulle koncentrere indsatsen mod bl.a. salg af narkotika i restaurationsmiljøet.
Jeg håber, at hr. Kim Christiansen er enig med mig i, at det også er vigtigt at prioritere indsatsen på det område.
er, at lederen af Narkotika- og Bevillingsafdelingen ydermere har tilkendegivet og gjort det klart for personalet, at der ikke skal være nogen begrænsning i at anholde og søge narkotikakriminelle varetægtsfængslet, når betingelserne herfor i øvrigt er opfyldt.
Det er vigtigt for regeringen, at det står lysende klart for betjentene, at de selvfølgelig skal tage det, de finder, og det er altså også situationen i København.
Kim Christiansen (DF), 2006-02-01:
Jeg skal selvfølgelig ikke kunne sige, om politiet er citeret korrekt i Berlingske Tidende.
Men af artiklen fremgår det, at man har beordret medarbejderne til at foretage, som det står her, bevillingsopgaver.
Bevillingsopgaver kan jo være mange ting, det er primært noget med at se, om restaurationerne overholder de regler, som de nu skal.
Jeg skal ikke kunne sige, om der er tale om en fejlcitering, det er der tilsyneladende ifølge justitsministerens oplysninger.
Men det er glædeligt, at indsatsen stadig væk bliver prioriteret meget højt.
Lene Espersen (KF), 2006-02-01:
Jeg vil sige til hr. Kim Christiansen, at Dansk Folkeparti og regeringen fuldt ud deler ønsket om, at det her skal være et prioriteret område, og det er det også.
Jeg synes faktisk også, at jeg i min besvarelse i dag har dokumenteret, at det her i Københavns Politi er en indsats, der bliver prioriteret særdeles højt.
Jeg er faktisk ked af at måtte sige det, men jeg er ikke enig med hr. Kim Christiansen i, at man kan sige, at der her så er tale om en nedprioritering.
Som jeg redegjorde for, er der tre forskellige områder, som Narkotika- og Bevillingsafdelingen retter sin indsats imod.
Det er ikke kun mod bagmændene, det er også mod pushermiljøet, men det er altså også mod restaurationsmiljøet, hvor vi også kan se af andre artikler, der har været i dagspressen, at vi har et overordentlig stort problem med unge, som køber narko, køber euforiserende stoffer, og som man selvfølgelig også skal rette opmærksomheden imod.
Der må jeg sige, at jeg har svært ved at se, at det skulle være en svækkelse af indsatsen, at man også retter opmærksomheden mod det miljø.
Kim Christiansen (DF), 2006-02-01:
Jeg er da glad for, at justitsministeren og jeg grundliggende er enige om, at når vi taler narkotika, så er der nultolerancepolitik.
Det fremgår også af flerårsaftalen for politiet, hvorom justitsministeren jo bl.a. har udtalt: »Det er borgerlig politik, at kriminalitet skal bekæmpes med fasthed og konsekvens.
... Samtidig er det vigtigt, at politiet hele tiden er i stand til at følge med kriminalitetsudviklingen«.
Det er navnlig den sidste bemærkning, jeg vil hæfte mig lidt ved, for det, at man er nødt til at nedprioritere så vigtige områder i perioder på grund af kapacitetsmangel, kan man vel ikke sige er at følge med udviklingen.
Per Clausen (EL), 2006-02-01:
»Vil ministeren redegøre for, hvad der er forklaringen på, at regeringen i sit supplerende regeringsgrundlag fra august 2003 kunne skrive, at regeringen ville imødekomme kommuner, som ønskede at oprette miljøzoner i byerne, hvor kun tunge køretøjer med partikelfiltre har adgang, når dette ifølge Justitsministeriets nuværende tolkning af grundloven vil være i strid med dennes ekspropriationsbestemmelser?«
Lene Espersen (KF), 2006-02-01:
Som det er spørgeren bekendt, udspringer spørgsmålet af nogle artikler, der for nylig blev bragt i bl.a. Berlingske Tidende.
I anledning af spørgsmålet har jeg indhentet en udtalelse fra Politidirektøren i København, der over for mig har oplyst, at indsatsen mod narkokriminalitet er meget højt prioriteret i Københavns Politi.
I Københavns Politi er indsatsen fordelt mellem både de lokale politistationer og Narkotikaog Bevillingsafdelingen, der består af i alt 140 medarbejdere fordelt på erfarne efterforskere, jurister og kontorpersonale.
Det er Narkotikaog Bevillingsafdelingens målsætning at gøre det så vanskeligt som muligt at handle med narkotika, ligesom afdelingen skal forhindre, at kriminelle strukturer opstår i forbindelse med narkotikahandelen
Narkotika- og Bevillingsafdelingen har udviklet en meget stor viden om narkotikakriminalitet, hvilket har bevirket, at bl.a. antallet af de såkaldte arrestantsager, dvs. straffesager, hvor den sigtede er varetægtsfængslet under sagens behandling, har været støt stigende gennem årene til 331 arrestantsager i 2005 mod 305 i 2004.
Politidirektøren har endvidere oplyst, at der i starten af dette år skete det usædvanlige, at Narkotika- og Bevillingsafdelingen i løbet af 10-15 dage modtog yderligere 21 arrestantsager, hvilket bragte det samlede antal af verserende arrestantsager i afdelingen op på 127.
Af hensyn til den varetægtsfængslede skal arrestantsagerne behandles hurtigst muligt, og så stort et antal sager var derfor i overkanten af, hvad Narkotikaog Bevillingsafdelingen på daværende tidspunkt kunne nå at behandle.
Som led i en helt normal prioritering af arbejdet besluttede lederne af Narkotika- og Bevillingsafdelingen derfor, at afdelingen i en periode på 10 dage skulle koncentrere indsatsen mod bl.a. salg af narkotika i restaurationsmiljøet, hvor personalet samtidig skulle udføre bevillingskontrol med diskoteker, natklubber m.v.
Lederen af Narkotika- og Bevillingsafdelingen tilkendegav dog samtidig klart over for personalet, at der naturligvis ikke var nogen begrænsninger i at anholde og søge narkotikakriminelle varetægtsfængslet, når betingelserne herfor i øvrigt var opfyldt.
Kim Christiansen (DF), 2006-02-01:
»Hvad vil ministeren foretage sig for at afhjælpe kapacitetsproblemerne i narkotikaafdelingen hos Københavns Politi, og hvordan sikres det, at man ikke er nødt til fremover at nedprioritere indsatsen mod narko eller andre vigtige indsatsområder på grund af mandskabsmangel?«
Skriftlig begrundelse
I Berlingske Tidende den 26. januar 2006 udtaler Steffen Thaaning Steffensen, Københavns Narkotika- og Bevillingsafdeling, at de ikke kan følge med i arbejdet med at fremstille alle de varetægtsfængslede for retten og derfor har bedt de operative medarbejdere om at prioritere anderledes i en periode.
Kim Christiansen (DF), 2006-02-01:
I Berlingske Tidende den 26. januar kunne man læse, at Københavns Politi nu neddrosler indsatsen mod narko.
Narkobetjente er simpelt hen blevet for dygtige, hvilket vi naturligvis ikke skal klandre dem; det skal vi rose dem for.
Men jeg synes, det er problematisk, når man i samme artikel så kan læse, at baglandet ikke kan følge med med hensyn til at fremstille alle for retten.
I artiklen udtaler vicekriminalinspektør Steffen Thaaning Steffensen: »Derfor er betjentene i narkoafdelingen blevet beordret til kun at reagere, hvis pushere nærmest sælger stoffet lige foran næsen på dem.«
Så jeg synes, det ville være interessant at høre, om det skal være fremtidig praksis.
Klaus Hækkerup (S), 2006-02-01:
Jeg kan sagtens forstå, at der kan være behov for at opdele projekterne i de to grupper, og jeg finder det tilfredsstillende, at man tager fat i processen i løbet af den her måned, for så vidt angår de fire projekter, hvor man på amtsligt niveau er i gang, herunder Gørløse.
Og så forventer jeg – det er så mit spørgsmål til ministeren, om min forventning er korrekt eller ej – at man inden udgangen af marts måned for de fire projekters vedkommende vil kunne sige, hvad man agter at gøre med dem, altså om man agter at fremme dem eller man agter at lægge dem på is.
Og hvis der er en bred tilslutning til det, og det ville ikke undre mig, hvis der var det, så kan vi i løbet af denne eller næste måned, som hr. Klaus Hækkerup beskriver det, få dannet os et overblik over specielt disse fire projekter.
Jeg kan ikke sige mere om det nu, så meget har jeg ikke været nede i dem, men jeg kan sige, at de bliver adskilt som en særlig gruppe, som bliver behandlet først og ganske hurtigt.
Så langt kan jeg gå.
Per Clausen (EL), 2006-02-01:
Baggrunden for det her spørgsmål er jo, at justitsministeren forrige fredag kunne oplyse Folketinget om, at mulighederne for at lave miljøzoner i København reelt ikke var til stede, fordi det ville stride mod grundlovens ekspropriationsbestemmelser.
Det synes jeg er lidt overraskende, for tilbage i 2003 medvirkede Justitsministeriet jo i et udredningsarbejde omkring miljøzoner, hvor man nåede frem til, at det vurderedes, at der inden for de rammer, som er opstillet i færdselslovens § 92 d, ikke er begrænsninger for, hvilke forsøg der kan påtænkes tilladt.
Der vil følgelig principielt også kunne påtænkes forsøg med miljøzoner, hvor der f.eks. stilles krav om, at tunge køretøjers adgang til en miljøzone gøres afhængig af, om de pågældende køretøjer har et partikelfilter påmonteret.
Det er jo præcis det, som man dengang skrev kunne lade sig gøre, som justitsministeren nu siger er grundlovsstridigt.
Så er det bare, at jeg ikke helt kan forstå, hvordan man kunne nå frem til to så forskellige konklusioner med 3 års mellemrum.
Men synes ministeren alligevel ikke, at det er underligt, at man i et udredningsarbejde tilbage i 2003, hvor Justitsministeriet var repræsenteret, i en redegørelse giver en beskrivelse af det her, som om der sådan set ikke er nogen begrænsninger, når man nu efterfølgende konstaterer, at der er så store begrænsninger, at de konkrete forslag, der kommer fra København, alle sammen rejser det her problem med hensyn til grundloven?
Altså, for mig virker det i hvert fald en anelse betænkeligt, hvis regeringen udvikler et regeringsgrundlag med nogle ting, som man efterfølgende i praksis ikke kan udføre, fordi de strider mod grundloven.
Thomas Krog (SF), 2006-02-01:
Ministeren må undskylde, at vi ud over det samråd, vi havde i sidste uge, også stiller spørgsmål her, men der var ikke rigtig tid til at stille spørgsmålene i forbindelse med samrådet.
Jeg står her med nogle tal fra Nordjylland.
Det er de eneste tal, jeg hidtil har kunnet finde om, hvor mange af de kommunale afgørelser om hjemmehjælp som bliver indklaget og henholdsvis ændret og afvist, men man kan i hvert fald se af tallene, at det er et stigende problem, at folk ikke får de ydelser, de har krav på ifølge loven.
Det er jo et spørgsmål om velfærd og dagligdag for de pågældende personer, og når Institut for Menneskerettigheder peger på, at det er et spørgsmål om forholdet mellem de individuelle rettigheder og det kommunale selvstyre, vil jeg spørge ministeren, om det ikke er noget, vi skal tage op og se nærmere på.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-02-01:
Det vil jeg meget gerne svare på, fordi vi jo netop har taget mange initiativer på det her område.
Og der skal ikke være nogen som helst tvivl om, at det er regeringens mål, at mennesker med handicap skal kunne deltage i samfundslivet på lige fod med alle andre.
Som jeg sagde under samrådet i sidste uge, så mener jeg, at udgangspunktet for den sociale lovgivning skal være, at ethvert menneske er unikt.
Der skal via lovgivningen kompenseres for de handicap, den pågældende måtte have, og det vil efter min mening sige, at det er nødvendigt, at man går ind og laver et skøn i forhold til at fastsætte, hvad det er, den pågældende borger har brug for.
Som nævnt har jeg allerede taget en lang række initiativer.
Bl.a. har jeg iværksat projektet »Nyere og nemmere veje«, som skal stå for en mere serviceorienteret handicappolitik, hvor vi tænker mere på tværs og mere i helheder.
Jeg har fremsat lovforslag nr. L 82 om en præcisering af kommunernes afgørelser, som vil sørge for, at borgerne får viden om, hvordan en afgørelse bliver ført ud i livet, og at det bliver beskrevet, hvad formålet med den valgte indsats er.
Endelig vil jeg som et tredje initiativ nævne, at der den 1. april kommer handicapråd i alle kommuner.
Thomas Krog (SF), 2006-02-01:
Man skal bemærke, at de sociale ydelser til personer med funktionsnedsættelser, som kommunerne giver, er helt nødvendige for, at de her mennesker kan fungere i hverdagen og deltage i samfundslivet.
For de berørte mennesker kan et trehjulet elkøretøj eller en kugledyne eller mange andre ting være forskellen mellem, om man kan fungere i hverdagen, eller om man kommer til at sygne hen hjemme og døjer med at kæmpe med sit eget handicap.
Derfor glæder jeg mig til nu at høre ministeren give et svar på, om regeringen vil tage initiativer til at løse det problem.
»Når udredningen fra Institut for Menneskerettigheder om tilgængelighed for personer med funktionsnedsættelser sætter spørgsmålstegn ved, om kommunernes administration af de sociale ydelser sikrer personer med funktionsnedsættelser lige muligheder for at deltage i samfundslivet, hvilke initiativer vil regeringen da tage for at løse det problem, som helt klart er voksende?«
Lene Espersen (KF), 2006-02-01:
Og derfor arbejdede vi aktivt på at hjælpe med at finde en løsning for Københavns Kommune, der kunne gøre, at man kunne etablere en ordning.
Det, vi så efterfølgende har måttet erkende – og det er da ærgerligt – er jo, at den hjemmel, der er i færdselsloven i dag, altså slet ikke kan give de muligheder, som kommunerne egentlig har sat sig for at få, eller den, man kan sige politiske prioritering, som kommunerne har ønsket i den her sag.
Et eller andet sted må jeg sige til hr. Per Clausen, at det jo ville have været mærkeligt, hvis jeg i 2003 kunne have sagt: Jeg ved, hvad Københavns Borgerrepræsentation vil mene om miljøzoner om et eller to år.
Jeg kan jo ikke foruddiskontere, hvad de måtte mene om nye miljøzoneordninger.
Der har vi måttet afvente, at der kom konkrete modeller på bordet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Per Clausen (EL), 2006-02-01:
Jeg synes nu alligevel stadig væk, at tidsforløbet er en smule besynderligt, for det, vi jo kan konstatere, er, at regeringen i 2003 indskriver en bestemt målsætning i sit regeringsgrundlag.
Der plejer vi jo at få at vide, at når det først står i regeringsgrundlaget, skal det nok blive til noget, og der plejer saglige argumenter nu sjældent at have nogen særlig stor vægt.
Men i det her tilfælde viser det sig, at de konkrete forsøg på at udmønte det her altså ikke kan lade sig gøre, og at man finder ud af, at det er grundlovsstridigt.
Så siger ministeren, at det kan man kun efter en konkret vurdering, men var Justitsministeriet ikke allerede i 2003 klar over, at det her måtte være et meget stort problem?
For det må det jo være, når det har vist sig at gøre det helt umuligt at gennemføre det.
Hvorfor gjorde man ikke på det tidspunkt opmærksom på, at her var et problem, og at man måske derfor skulle se at lave en anden form for lovgivning på det her område for at sikre, at man fik gjort noget ved de her miljøgener i de store byer?
Steen Gade (SF), 2006-02-01:
Justitsministeren har jo ret i, at det er bedre at ændre retsgrundlaget, når nu situationen er, som den er.
Derfor kan vi jo godt være nogle, der undrer os over, at tanken om så at finde ud af, hvad man skulle, først kom, da oppositionen havde samlet sig om et forslag om et andet retsgrundlag, som justitsministeren derefter sagde ikke gik.
Der vil jeg spørge justitsministeren: Kunne justitsministeren ikke godt have draget den konklusion umiddelbart efter det samråd i sommeren 2005, hvor ministeren jo fremlagde det synspunkt, som ministeren har haft i lang tid, at Københavnsordningen ikke kunne være inden for forsøgsordningen?
Ja, personlig tvivler jeg på den vurdering fra Justitsministeriet, men hvorfor i alverden har regeringen så ikke fremlagt det den dag eller dagen efter, at man sagde, at forsøgsordningen ikke kunne bruges?
Lene Espersen (KF), 2006-02-01:
Det eneste, der ikke har været i den her sag, har været en tilbagelænet holdning.
Tværtimod har regeringen været så optaget af at kunne give en tilladelse til en miljøzoneordning, at man har arbejdet konstruktivt og aktivt på at finde en model, som kunne holdes inden for den lovhjemmel, der er i dag, men det har altså vist sig ikke at være muligt.
Jeg vil sige til hr. Per Clausen, at jeg faktisk sådan set ikke rigtig kan forstå, hvorfor hr. Per Clausen ikke kan se, at den model, som regeringen nu har valgt at følge, nemlig at prøve at skabe et nyt lovgrundlag, klart er det bedste for alle parter frem for at blive ved med at barbere ned og barbere ned og gøre miljøzoneordningen mindre og mindre ambitiøs, således at Københavns Kommune til sidst siger: Det her kan vi slet ikke bruge til noget.
Så er det da bedre at sige, at hvis det er lovhjemmelen, der er problemet, så lad os skabe en ny lovhjemmel, så der bliver mulighed for at etablere miljøzoner.
Og det mener jeg altså er en langt mere offensiv miljøpolitisk tilgang til det end at begynde at sidde og fedte med nogle vejledninger, der, som jeg har opfattet situationen, ikke vil tilfredsstille kommunens krav.
Per Clausen (EL), 2006-02-01:
Det, jeg stadig væk ikke forstår, er, at Justitsministeriet jo også i 2003 må have været klar over, at her var nogle alvorlige problemer.
Det, jeg så ikke helt forstår, er, hvorfor Justitsministeriet, når nu det her er så vigtigt for regeringen, ikke – gerne i samarbejde med Miljøministeriet – går i gang med en vejledning af kommunerne med hensyn til at udstikke nogle retningslinjer for, hvordan man kan strikke sådan nogle ansøgninger sammen, så de kan holde.
Det ville jo være en aktiv og dynamisk måde at forsøge at få regeringens politik ført igennem på i stedet for den, skal vi sige noget tilbagelænede holdning, som Justitsministeriet har haft her, hvor man sådan har afventet ansøgningerne for derefter at skyde dem ned efter – det må man jo formode – meget grundig behandling, for det har i hvert fald taget lang tid.
Lene Espersen (KF), 2006-02-01:
Jeg vil sige til hr. Per Clausen, at der er ingen tvivl om, at regeringen har alle de bedste hensigter med hensyn til at få etableret miljøzoner hurtigst muligt, og det har vi haft hele vejen igennem.
Justitsministeriet har arbejdet både aktivt og konstruktivt på også at sikre, at der blev den mulighed for at etablere miljøzoner.
Det, der er sagens kerne, er jo, at i hver enkelt model, som man måtte ønske for en miljøzoneordning – og der har været flere forskellige for Københavns Kommune – skal man selvfølgelig gå ind og foretage en konkret vurdering.
Og det, vi er nået til erkendelse af efter at have siddet og arbejdet med den her sag i mange år, er, at de modeller, som kommunerne ønsker sig, er så vidtgående ud fra et ekspropriationsretligt synspunkt, at de ikke kan hjemles inden for den lovgivning, der er i dag.
Derfor er der jo ikke anden konklusion end at sige, at lovgivningen i dag ikke er tilstrækkelig til at honorere det, kommunerne forventer.
Og så må vi jo starte forfra og lave en lovgivning, som harmonerer mere med de forventninger, som kommunerne har.
Og det synes jeg faktisk ikke er særlig svært at forstå.