runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-23:
Jeg vil gerne til hr. Qureshi sige, at jeg tror, at danske virksomheder ikke er interesseret i at få folk på virksomheden, der arbejder til en lav løn.
Det vil give uro, og det vil ikke blive accepteret på virksomhederne.
Derfor vil de aftaler, vi vil lave med arbejdsmarkedets parter, også indebære, at tillidsmanden skal godkende og være med til at drøfte de her ansættelser, og der vil så blive lagt tidsbegrænsning på: 13 uger, hvis man bare kommer ind i virksomhedspraktik, og 26 uger, hvis man er forpligtet til et længere forløb, der så ender med ansættelse. Men det er selvfølgelig alt sammen individuelt.
For nogle er det 4 uger, for andre er det 7 uger osv.
Men jeg tror ikke, at man kan sige, at der er nogen, der ville have en interesse i, at der kom løntrykkere ind på virksomhederne.
Det er det, jeg hører alle steder fra.
Det er også derfor, vi har afgivet den garanti, at vi ikke drømmer om - og det har vi aldrig gjort - at røre ved den overenskomstfastsatte mindstebetaling.
Vi vil lave en aftale om, at man tidsbegrænset kan få lov at komme ind i noget virksomhedspraktik, men under godkendelse af tillidsrepræsentanten.
Det bygger alt sammen på den erkendelse, at hvis ikke der er accept af det, vi foretager os ude på de enkelte virksomheder, så nytter det, vi foretager os, jo ingenting.
For vi kan jo ikke lovgive medarbejdere ind på de danske virksomheder.
Så hvis medarbejderne og tillidsmanden ikke accepterer det, og hvis virksomheden og de ledere, der er på virksomheden, ikke accepterer det, så kommer det ikke til at fungere.
Det er jo inden for de begrænsninger, man kan sige, at vi vil aftale de her ting.
Der har vi afgivet garanti: Det er tidsbegrænset; det skal være et aftalt forløb; det skal være drøftet med tillidsrepræsentanten.
Kamal Qureshi (SF), 2002-05-23:
Skal det forstås sådan, at ministeren mener, at fordi man er på en lavere ydelse end kontanthjælp, er virksomhederne mere modtagelige for at lukke de her folk indenfor, så de kan komme ind og snuse til, hvordan det ville være at være på en arbejdsplads?
Eller er det sådan, at fordi de er på en lavere ydelse, så bliver fagforeningerne pludselig mere interesseret i at få dem i arbejde?
Eller bliver de, fordi de nu er på den her ydelse, så pludselig mere ivrige efter at tilegne sig en uddannelse?
Jeg kan ikke helt gennemskue koblingen mellem de andre i øvrigt gode tiltag, som ministeren nævner, der er på det her område for at få flere i arbejde - demografien og de andre ting - og så det, at man giver folk mindre at leve for.
Jeg kan ikke rigtig se koblingen imellem de to ting.
Og så kan jeg slet ikke forstå, at ministeren er en så ivrig fortaler for, at det absolut ikke må gælde de andre arbejdsløse.
For de er jo absolut ikke forhindret af de samme barrierer, som ministeren mener udlændingene er.
Det forstår jeg ikke.
Karen J. Klint (S), 2002-05-23:
Jeg vil godt forfølge besparelsen på den milliard lidt.
Jeg ved jo godt, at pengene går ned i den store kasse i første omgang, men det er jo trods alt en pæn sum penge, som man forventer, at det her vil give.
Kunne nogle af de penge så ikke omsættes til den goodwill, som vi andre også ser, der er blevet oparbejdet? Når den viser sig nu, er det jo nok, fordi der er nogle andre, der også har været med til at lave et godt forarbejde til, at den goodwill nu er til stede.
Det er vi jo enige om at den er.
Vi har i vores beslutningsforslag nr. B 80 bragt nogle forslag i spil omkring flere isbryderordninger, flere andre ordninger, flere følordninger.
Var det en idé at omsætte nogle af besparelserne til virkelig aktivt at gå ind og lette vejen og de barrierer, så man kommer i arbejde, uanset hvad man hedder?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-23:
Jeg synes, det er utrolig vigtigt, at vi prøver at gå pragmatisk til værks for at løse det her problem med den gruppe mennesker, som er henvist til offentlig forsørgelse.
Vi kan se, at nogle bliver fanget i en fælde, som naturligt fastholder dem på passiv ydelse, fordi gevinsten ved at tage et arbejde ikke er stor nok.
Og der har jeg syntes og synes fortsat, at når vi har en mindsteløn på det danske arbejdsmarked, aftalt frivilligt mellem organisationerne, er det ikke nogen helt vild verdensrevolution at sige: Jamen skulle vi så ikke indrette starthjælpen for de mennesker, der kommer hertil, så det kan betale sig at tage en stilling, der så eventuelt aflønnes med mindstebetaling? Vi har jo det glædelige i Danmark, at lønmobiliteten er utrolig høj.
Det vil sige, at når folk først har fået fodfæste på en virksomhed, så får de lynhurtigt den samme løn som de danske kolleger, og det er da naturligt, for kan man klare jobbet, skal man selvfølgelig have den løn, der skal betales for det.
Der har været to bekymringer på arbejdsmarkedet.
Den ene er på arbejdsgiverside, hvor vi jo nok har fået for mange forskellige løntilskudsordninger, som gør, at specielt små og mellemstore virksomheder stiger af på det her spørgsmål.
Det er for besværligt, og de vil ikke have konsulenter fra arbejdsformidlingen og fra a-kassen og fra kommunen osv.
, så de holder sig helt ude.
Den barriere vil vi godt prøve at nedbringe ved at lave en forenklet løntilskudsordning til nogle få ordninger.
Vi kan nok ikke klare os med én, men vi kan gøre det enklere, end det er i dag. Den anden barriere har jo været på lønmodtagerside, hvor man siger: Jamen hvis I er ude på at skabe et korps af løntrykkere, som skal forhindre danske arbejdere i at få den indtægtsfremgang, som de er berettigede til, og andel i produktivitetsstigningen på virksomhederne, så vil vi ikke være med.
Og der har vi givet den garanti, at vi ikke kunne drømme om at røre den overenskomstmæssigt fastsatte mindstebetaling.
Der har så været et arbejde med hensyn til, hvordan vi får skabt kontakten.
Hvordan får de her mennesker lov at præsentere sig for virksomhederne?
Vi hører jo historier om, at hvis man hedder et fremmedklingende navn, kan man ikke engang få lov at komme hen på virksomheden.
Det er her, jeg føler, at der de sidste måneder er sket noget af et omsving,
De siger: Jamen det er også rigtigt, vi må se at få løst det her problem.
Jeg tror også, at demografien hjælper os noget i den kommende tid.
Vi kommer jo til at mangle medarbejdere i danske virksomheder.
Så jeg ser meget optimistisk på det her.
Men jeg vil bare sige: Jeg synes, det er o.k., at vi laver en generel ydelse i Danmark, der gør, at det for de mennesker, der kommer til landet, vil kunne betale sig at tage et arbejde til den mindstebetaling, som vi i øvrigt forventer at danske lønmodtagere også vil have, og som tusindvis af dem har rundtomkring.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2002-05-23:
Jeg er fuldstændig enig med ministeren i, at vi ikke har gjort det her godt nok, men det behøver ikke nødvendigvis være ydelsernes størrelse, der er årsag til dét.
Den tidligere regering har jo også på et tidspunkt indgået trepartsaftaler om, at der skulle skaffes ikke mindre end 10.000 arbejdspladser til udlændinge på arbejdsmarkedet for at få integreret bedst muligt.
Det er ikke lykkedes arbejdsgiverne at skaffe de job, så vi har fået udlændingene ud på arbejdsmarkedet.
Jeg læste så også i dag, at ministeren netop har indgået en firepartsaftale om at skaffe den gruppe her ikke mindre end 60.000 arbejdspladser.
Flemming Oppfeldt (V), 2002-05-23:
Det, jeg blev forskrækket over på Venstres vegne, var, at SF's ordfører i sin tale sagde, at det ikke var et selvstændigt mål for SF, at flygtninge skulle gøres til forsørgere i vort samfund.
Det bringer mig til det spørgsmål: Når vi tager en gruppe, der står hundrede procent til rådighed for arbejdsmarkedet, og der inden for den gruppe kun er 50 pct. i beskæftigelse, har vi så ikke i dag et proletariat?
Har vi ikke et kæmpe problem, der skal løses?
Jeg taler ikke om de traumatiserede.
Jeg taler om de 50 pct., der ikke er i beskæftigelse i dag, som får
offentlig forsørgelse.
Er det ikke et problem for SF?
Kamal Qureshi (SF), 2002-05-23:
Det er ikke kun de 50 pct. af dem.
Jeg synes egentlig, det er et problem, at ingen af dem er i arbejde og ikke kun de 50 pct. Desuden vil jeg klart mene, at jeg ikke på noget tidspunkt har sagt, at jeg synes, at vores integrationsindsats hidtil har været god nok.
Så har hr. Flemming Oppfeldt i hvert fald ikke hørt nogle af de debatter, jeg har haft med socialdemokraterne.
Selvfølgelig er vi indstillet på, at indsatsen skal gøres bedre, men igen: Det bliver altså ikke SF, Flemming Oppfeldt får til at hoppe med på den vogn, der hedder »ingen arme, ingen kager«.
Det gør Venstre altså ikke.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2002-05-23:
Regeringen siger, at den vil fremme integrationen.
Resultatet af lovforslag nr. L 126 vil blive præcis det modsatte: øget disintegration, øget segregering, øget polarisering, flere skel mellem rige og fattige, mellem mørke og hvide, mellem ikkeuddannede og uddannede.
Nuvel, for en lille gruppe af de fremmede kan loven med lidt god vilje betyde bedre integration på arbejdsmarkedet.
For de fremmede, som allerede har en god uddannelse, kan man godt forestille sig, at den nye fattigdomshjælp vil betyde, at de sørger for at komme hurtigt igennem danskkurset og ud på arbejdsmarkedet, hvor pengene er.
Men er det ikke allerede det, der sker?
For det meget store flertal af de fremmede, som er traumatiserede eller uden uddannelse, vil L 126 blot bidrage til, at de går fra at være arbejdsløs til nu at være arbejdsløs og fattig.
Hvem i denne sal vil leve for 5.103 kr.
om måneden i 7 år?
De kan jo bare tage et arbejde, lyder svaret.
Ja, hvis der er et arbejde at få.
Vi taler om mennesker uden uddannelse, uden danskkundskaber, uden netværk, i mange tilfælde analfabeter.
Det er ikke just disse kvalifikationer, arbejdsmarkedet kalder på.
Husk på, at inden for KAD, bare for de forsikredes vedkommende, har vi en arbejdsløshed på 10,7 pct., og inden for SiD har vi en arbejdsløshed på 9 pct. Forudsætningen for, at mange indvandrere bliver attraktive for det danske arbejdsmarked, er, at indvandrernes kvalifikationer opgraderes, at de får en uddannelse.
Men hvordan skal et menneske samle sig om en uddannelse, hvis man ikke kan skaffe brød på bordet, hvis ens børn ikke trives, fordi der ikke er råd til noget som helst? En dansker på kontanthjælp vil kunne komme igennem et uddannelsesforløb på en højere ydelse end kontanthjælp, nemlig en revalideringsydelse.
En ikkedansker må derimod nøjes med fattigdomshjælp.
Forskellen mellem den ydelse, en dansker på revalideringsydelse får, og en fremmed på fattigdomshjælp, er 8.000-9.000 kr. Er det rimeligt?
Er det menneskeligt? Nej. Er det integrerende? Nej.
Det er modbydeligt. Hertil kommer, at loven ikke hjemler mulighed for at give kontanthjælp til mennesker, som ikke har nogen som helst mulighed for nogen sinde at komme ud på arbejdsmarkedet, f.eks. fordi de er stærkt fysisk handicappede, psykisk retarderede eller traumatiserede på grund af tortur.
Alle disse mennesker skal i 7 år leve for 5.103 kr. eller deromkring om måneden uden mulighed for at supplere med en arbejdsindtægt.
Det er uanstændigt, det er ikke et velfærdssamfund værdigt.
Det er baggrunden for, at Det Radikale Venstre har stillet tre ændringsforslag, som jeg håber, vi får lejlighed til at drøfte i udvalget, og som jeg håber rigtig mange partier kan stå bag.
Jeg håber også, at ministeren vil være behjælpelig med, at vi får ændringsforslagene formuleret sådan, at de på alle måder og i alle detaljer er i orden.
Jeg synes selvfølgelig, det er beklageligt, at det ikke har været muligt indtil nu at få den hjælp, men jeg håber, at der kan rettes op det her i det videre forløb, sådan at vi er sikre på, at de ændringsforslag, der bliver stillet, er i orden.
Karen J. Klint (S), 2002-05-23:
Jeg synes, at ministeren kom med en meget fin opsummering af nogle af de kommunikationsproblemer, der har været i denne sag.
Hvordan forstår vi hinandens tekst, hvordan skriver vi det sammen?
Så nu kommer der et lille hjertesuk
: Det havde måske været lettere, hvis vi havde været indbudt til en snak, for ikke at sige at en forhandling måske havde gjort forståelsen nemmere i stedet for at skrive sammen om det her. Vi har fået nogle svar - jeg er netop en af dem, der har dyrket den kommunale økonomi - og et af svarene var, at kommunen også får 100 pct. refusion af sine udgifter til ATP.
Der er jo ikke meget ved at få 0 kr. 100 pct. refunderet.
Så nu vil jeg prøve at spørge her fra talerstolen: Hvad skal den ene milliard kroner bruges til, som der er i besparelse på det her lovforslag?
Grete Schødts (S), 2002-05-23:
Som jeg på Socialdemokratiets vegne tilkendegav under førstebehandlingen, støtter Socialdemokratiet, at der arbejdes for friere valgmuligheder for de ældre i ældreplejen.
For Socialdemokratiet er det centralt, at sigtet med friere valgmulighed mellem private og offentlige leverandører af personlig og praktisk hjælp er at fremme kvaliteten i ældreplejen.
Vi har under udvalgsarbejdet ønsket at medvirke til en del ændringer i lovforslaget.
Vi er skeptiske over for L 130, som forpligter alle kommunerne til at indføre
frit leverandørvalg i hjemmeplejen og på den måde voldsomt griber ind i det kommunale selvstyre.
Det begrænser den enkelte kommunes mulighed for selv at tilrettelægge ældreplejen.
Men vi har altså valgt at medvirke positivt, og gennem drøftelser med socialministeren har Socialdemokratiet lagt vægt på, at lovforslaget suppleres med ændringsforslag, der imødekommer Socialdemokratiets betænkeligheder.
Med socialministerens ændringsforslag sker dette delvis.
Ikrafttrædelsesdatoen ændres til først at være den 1. januar 2003 af hensyn til det hensigtsmæssige i at iværksætte friere valg på hjemmehjælpen.
Der indføres en begrænsning i antallet af private leverandører til mellem 2 og 5 private leverandører, der kan udføre personlig og praktisk hjælp i den enkelte kommune.
Kommunerne kan vælge i deres udbud at gøre opmærksom på, at det omfatter højst 5 leverandører.
I min ordførertale ved første behandling roste jeg ministeren for regeringens bemærkninger i tilknytning til § 75 d, hvor regeringen selv har anført, at beboere på plejehjem og i lignende boligenheder har særlige plejebehov, der bedst varetages ved en samlet, koordineret og fleksibel indsats.
Derfor bør denne gruppe af ældre efter regeringens opfattelse ikke være omfattet af retten til frit at vælge leverandør.
Jeg kan forstå, at det er fortolkningen, vi måske er uenige i, og derfor vil jeg bede ministeren bekræfte her fra talerstolen, at regeringens egne bemærkninger til § 75 d i lovforslaget også står til troende: beboere med særligt plejebehov på plejehjem og lignende boligenheder kan ikke være omfattet af retten til frit leverandørvalg, uanset hvilken model man vælger i kommunen, medmindre leverandøren kan byde på samtlige opgaver i 100 pct.s omfang alle døgnets 24 timer.
Jeg er opmærksom på, at det ikke gælder driften af et plejehjem eller et center eller sagt på en anden måde: murstenene.
Jeg er glad for, at vi har fået ministeren til at imødekomme vort krav om at indføre en revisionspligt af loven i efteråret 2004, så det vil være muligt at tilrette lovgivningen efter de foreløbige erfaringer og eventuelle problemer.
kommunernes ret til at udføre ældrepleje på tværs af kommunegrænser, enten som leverandører eller via udvidet kommunalt samarbejde.
Med disse bemærkninger oversender vi lovforslaget til tredje behandling, medmindre ministeren tilkendegiver noget andet end det, jeg forventer.
Kamal Qureshi (SF), 2002-05-23:
Det, jeg gerne vil spørge beskæftigelsesministeren om, er: Hvorfor har regeringen en så begrænset kærlighed, at denne kærlighed kun gælder udlændingene?
For hvorfor skal noget så glimrende som starthjælp til at få folk i arbejde, en starthjælp, som virkelig kan nedbringe den store arbejdsløshed i denne her gruppe, som har en høj arbejdsløshed, hvorfor skal det her fantastiske instrument, starthjælp, ikke bruges på resten af dem, der er arbejdsløse, som skal i arbejde?
Eller er det bare noget, man gerne vil gemme til senere, til andre lejligheder?
Anne-Marie Meldgaard (S), 2002-05-23:
Jeg hørte ministeren takke for den store tilslutning til forslaget her i salen.
Jeg må indrømme, at jeg kiggede sådan lidt rundt og kunne ikke rigtig få øje på den store tilslutning, i og med at Dansk Folkeparti ikke har følt anledning til også at komme med et bidrag til, hvad de mener om det her forslag.
Jeg kan tolke det, som om Dansk Folkeparti er tilfreds, og at ministeren løber efter Dansk Folkeparti, og Dansk Folkeparti har fået absolut det, de ville have.
Ydermere hørte vi også hr. Peter Skaarup under forhandlingen om L 152 give udtryk for, at hvis de stramninger, som Dansk Folkeparti havde fået både her og i L 152, ikke var nok, skulle de nok bide ministeren i halen og så sørge for, at der kom yderligere stramninger.
Har ministeren en kommentar til det?
Karen J. Klint (S), 2002-05-23:
Jeg tror ikke, der er nogen, der er uenig med ministeren i, at vi alle skal give den en skalle, og at vi skal stå fast på, at i Danmark har vi selvforsørgelse.
Det er der faktisk ingen der har talt imod.
Det, der er nogle der har talt imod i dag,
er, at der er nogle, der skal have en så lav selvforsørgelse, at vi ikke tror på, at den holder.
Men det, der også kalder mig herop, er debatten i dag om, hvorvidt de ydelser er første trin til, at vi skal have et ændret ydelsesmønster på det øvrige arbejdsmarked.
Derfor vil jeg så spørge - vi har ikke kunnet få svar på det fra De Konservative eller fra Venstre sådan helt konkret - ministeren, om ministeren er fejlciteret i Politiken i dag, hvor der står, at der skal ses på revalideringsydelsen for de 36.000 mennesker, der i øvrigt har glæde af revalideringsydelsen, og som ikke er flygtninge og indvandrere.
Kamal Qureshi (SF), 2002-05-23:
Jeg synes, ministeren snakkede om mange af de ting, som vi fra SF's side i øvrigt også har anført man kunne gøre bedre og på en anden måde.
Men det, som jeg egentlig synes er den reelle problemstilling i det her, er, at vi har fastsat en ydelse, som er vurderet til at være det, der skal til, for at man kan overleve i det danske samfund.
Nu mener ministeren, at man ved at nedsætte den yderligere kan få folk i arbejde, og at det får folk i arbejde, fordi man derved signalerer til dem, at de skal være selvforsørgende.
at leve for, for det gør de andre.
Eller man siger: Jamen hvis de andre kan sådan, så kan I også.
Så har vi hele den gruppe, der er torturramte, og som er syge, de kan ikke komme i arbejde, fordi de får mindre at leve for.
Det er da lidt som at sige: Ingen arme,
ingen kager.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2002-05-23:
Jeg er sådan set helt enig med ministeren i, at vi har et problem omkring integrationen, som er ret alvorligt, og som vi ikke har håndteret godt nok indtil nu.
Men jeg tror bare, at det største problem, vi har, er, at vi har en stor gruppe kontanthjælpsmodtagere, som ikke er mindstelønnen værd, som simpelt hen ikke kan komme op at tjene mindstelønnen.
Og jeg synes ikke, regeringen er kommet med et bud på, hvordan vi så får flere mennesker ud på arbejdsmarkedet, hvordan vi hjælper dem, for hvem sociale ydelser nu bliver lavere.
Hvad kan vi gøre for at sørge for, at de rent faktisk får et arbejde?
Kunne man på samme måde, som man nu lovgiver om deltid, som vi ellers traditionelt har betragtet som et anliggende for arbejdsmarkedets parter, ikke også forestille sig, at regeringen var karl for sin hat og sænkede mindstelønnen ved lov, sådan at kontanthjælpsmodtagere havde en reel mulighed for at klare sig?
Nu skal jeg med det samme sige, at jeg ville være imod det, men det var da en løsning, som var værd
at overveje
Jeg kan oplyse ministeren om, at det er sådan, at hvis et folketingsmedlem spørger upræcist, så prøver man at hjælpe medlemmet på vej og sige, at det nok er nødt til at spørge på den og den måde, for at vi kan komme med et konkret svar.
Det er nemlig sådan, at folketingsmedlemmer slet ikke har det samme apparat i ryggen, som en minister har.
Derfor prøver man at hjælpe, for at demokratiet kan fungere.
Jeg vil gerne stille et meget konkret spørgsmål, for ministeren bliver jo ved med at sige, at der er alle mulige ydelser, man kan få, al mulig hjælp man kan få, hvis man er handicappet.
Nu vil jeg gerne vide helt præcist: Hvad er det, man kan få, hvis man eksempelvis er familiesammenført, ikke har optjent mulighederne for at få førtidspension, ikke har ret til at få førtidspension, er dybt handicappet?
Hvad er det så for en grundydelse, man kan få, og hvad er det for en særlig ydelse, man kan få?
Hvad er det f.eks., man kan få i forhold
Hvad er det, man kan få i forhold til serviceloven osv.?
Carsten Hansen (S), 2002-05-23:
Jeg vil gerne starte med at takke ministeren for, at han tager ordet, så vi kan få lidt debat om det her meget, meget vigtige lovforslag.
Så skal jeg med det samme indrømme, at det var sammenskrivningen af høringssvarene, jeg mente. Dem havde vi ikke, da vi debatterede, og vi havde heller ikke samtlige høringssvar.
Nogle af dem blev oversendt efterfølgende, men pyt nu være med det.
Det er rigtigt, at vi havde høringssvarene.
Så skal jeg spørge miljøministeren: Når man er så optaget af det her med aftægts- og medhjælperboliger, hvorfor skal der så ikke være et dokumentationskrav, hvorfor vil man ikke støtte det ændringsforslag, vi har stillet, så de her boliger i det mindste ikke kan udstykkes?
Er der en bagtanke med det?
Jeg er nødt til at sige til miljøministeren: Jeg er ordfører på det her lovforslag, og jeg har ikke én eneste gang været inviteret til en forhandling.
Jeg har spurgt mine kammerater i Miljø- og Planlægningsudvalget, om de har været inviteret. Så siger de: Jo, vi har været til en anden forhandling, hvor miljøministeren på vej ud ad døren nævnte et eller andet.
Så det der med de mange og lange ordførerforhandlinger osv., er der vist ikke dokumentation for, og det tror jeg kan bekræftes heroppe fra salens side.
Jeg synes, det er dejligt, at miljøministeren har ladet sig påvirke, for det er blevet et bedre forslag.
Det skal der ikke herske tvivl om.
Men det vidner jo lidt om lovsjusk.
Det vidner også om, at ministeren i al hast har skulle køre ideologi på det her forslag, når ministeren fremsatte et lovforslag, ikke sammenskrev det og efterfølgende måtte stille 15 ændringsforslag til det.
Det minder om, at det var meget ideologi og knap så meget velovervejede ting.
Jann Sjursen (KRF), 2002-05-23:
Jeg må sige, at jeg synes, det er ganske forunderligt at høre ministeren her meget sent på dagen kommentere forhandlinger mellem KL og regeringen med regeringens 10-punkts-program som baggrund.
Jeg vil godt bede ministeren bekræfte, at det for det første selvfølgelig er naturligt, at regeringen forhandler med KL, men at regeringen også altid har forhandlet med KL om folkeskolens økonomi og ønskerne for folkeskolen på baggrund af, at forligskredsen har drøftet regeringens forhandlingslinje og er blevet enig om, hvad regeringen skulle bringe frem i de forhandlinger.
Kan ministeren ikke bekræfte det? Hvis ministeren kan bekræfte det, vil jeg spørge: Kan ministeren så ikke godt se, at det virker helt absurd - jeg vil ligefrem sige som en hån mod Folketinget og ikke mindst de tidligere forligspartier - at man på én og samme tid siger fra regeringens side, at man meget gerne ser et bredt samarbejde og meget gerne ønsker et forlig om folkeskolen, og i øvrigt forhandler på livet løs i Den Røde Bygning.
Det er da absurd, og jeg vil faktisk sige, at det er en hån mod Folketinget.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2002-05-23:
Jeg er da glad for, at miljøministeren som den eneste Venstremand har villet gå ind i en dialog med mig. Det er da den eneste måde, hvorpå man kan komme fremad. Jeg synes, at det kunne være interessant her på falderebet at få at vide, hvorfor lejeloven ikke skal gælde, når benyttelsen af aftægts- og medhjælperboliger er ophørt.
Hvorfor skal den lovgivning ikke gælde ude på landet?
Så langt ude er vi alligevel ikke.
Så refererer miljøministeren til, at der er dele af landbruget, som egentlig støtter det lovforslag, der ligger nu, og det kunne jo tyde på, at det er gået op for dele af landbruget, at det måske giver mulighed for at udvide den animalske produktion uden at komme i karambolage med alt for mange naboer. Men det kolliderer jo lidt med, hvis man får alle de her medhjælperboliger, at man så skal til at tage hensyn til de mennesker, der bor i de boliger.