runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 2000-11-28:
Det handler ikke om hypotetiske overvejelser.
Det handler om at have et klart udgangspunkt for denne her diskussion,
nemlig at besættelsesmagten skal trække sig ud af de besatte områder
Og at de bosættelser, som det jo tyder på, at man ikke har lyst til at trække sig tilbage fra, uanset hvad man siger, bliver stoppet én gang for alle.
Det er det, der burde sættes først, også fra Venstres side. Det vil Venstre ikke, og det rejser altså tvivlen om, hvad der egentlig er Venstres politik på det her område, fordi man ikke sætter dét i centrum for debatten.
Svend Aage Jensby (V), 2000-11-28:
Jo, men uanset om vi nu begynder at drage Kuwait eller Afghanistan ind i denne her debat, så gør det det jo ikke nemmere.
Jeg erkender, at der er problemer i Mellemøsten - det er derfor, vi er samlet her - men jeg tror ikke, det nytter med hypotetiske overvejelser om, hvordan man ville have reageret i den ene eller anden situation.
Vi bidrager gerne fra mit parti til at understøtte regeringen i enhver bestræbelse på at skabe fred i den overordentlig vanskelige situation, man er i dernede.
Søren Søndergaard (EL), 2000-11-28:
Det, der bare er så forstemmende i den her debat, er den her dobbeltstandard, som vi endnu en gang bliver vidne til, hvor der gælder et sæt regler for nogle lande, og så gælder der andre regler for nogle andre lande.
Lad os lige et øjeblik forestille os, at Sovjetunionen, dengang det hed Sovjetunionen, havde meddelt, at de skam var villige til at trække sig ud og overlade 94 pct. af Afghanistan til afghanerne. Hvad ville vi have svaret på det?
Eller lad os forestille os en situation, hvor Irak havde meddelt, at 94 pct. af Kuwait kunne kuwaiterne da godt få. Der var lige nogle enkelte ting, som de ville beholde, oliekilderne og sådan lidt, men ellers ville de skam godt trække sig ud.
Hvad ville vi have svaret på det?
Det er den dobbeltstandard, som hele tiden går igen, at man anerkender, at Israel har nogle særlige rettigheder, ikke bare en ret til deres egen sikkerhed, for det er jo ikke bare det, det handler om, men også nogle rettigheder i forhold til et besat land.
Og det er dér, vi siger, at der skal gælde samme standard.
Det er dejligt, at Israel har udtrykt tilsagn om at ville trække sig tilbage på et eller andet tidspunkt fra en del.
Det, det handler om, er altså, at man begynder at gøre det, og at man stopper bosættelserne.
Svend Aage Jensby (V), 2000-11-28:
Jeg må sige til hr. Holger K. Nielsen, at jeg ikke selv har deltaget i forhandlingerne deroppe i Oslo, men jeg har selvfølgelig læst om dem, og jeg skal ikke sige, hvem der viste den mest udprægede forhandlingsvilje. Det, jeg bare synes er glædeligt at erindre,
Jeg har den opfattelse, og det er jeg også enig i, at der er et andet problem, nemlig Jerusalems status.
Jeg har et indtryk af, at man også fra israelsk side er åben over for en fornuftig løsning af det spørgsmål.
Det tror jeg.
Ligeledes er jeg enig i, at det internationale samfund sammen med parterne i Mellemøsten har en kæmpeopgave at løse med hensyn til flygtningestrømmen.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-11-28:
Jeg synes, det var positivt, at der fra hr. Jensbys side var den helt klare kritik af de israelske bosættelser, og det skal der også gives anerkendelse for.
Men jeg deler ikke den opfattelse, at det specielt var Israel, der viste fredsvilje i hele Osloprocessen.
Det er altså ikke rigtigt.
Det var i høj grad palæstinenserne, der gik ind på et aftalekompleks, uden at to af de helt, helt centrale spørgsmål blev afklaret, nemlig flygtningespørgmålet og status for Jerusalem.
Alligevel gik de ind i en positiv proces, hvor de efterfølgende har kunnet opleve, at Israel er løbet fra ånd og bogstav i aftalen, har udskudt implementeringen af delaftaler og har gennemført en eksplosion af bosættelser i de besatte områder. Derfor kan jeg ikke forstå, hvordan man overhovedet kan komme frem til, at det er Israel, der har vist fredsvilje i hele Oslofredsprocessen.
Det forholder sig omvendt.
De brugte Oslofredsaftalerne som en anledning til at sabotere fredsprocessen og forværre de sociale vilkår for palæstinenserne i selvstyreområderne.
Villy Søvndal (SF), 2000-11-28:
Jeg tror, hr. Jensby indledte med at sige, at det var vigtigt at holde en afbalanceret tale, hvorefter hr. Jensby, så vidt jeg kunne høre, holdt den mest enøjede tale, jeg har hørt meget længe om det her problem.
Det synes jeg er forstemmende, for det er altså med til at umuliggøre at finde en løsning, må jeg sige til hr. Jensby.
Det tætteste på en kritik af staten Israel, der ellers alene byggede på fredsvilje, var, at bosættelsen har skabt problemer, tror jeg det blev til.
Ja, det må man så sandelig sige den har.
Den har skabt problemer på den måde, at det er et brud med alle de folkeretlige principper, der er, uden at der sker noget i den anledning.
Det er jo problemet, at Israel får lov til det her.
På samme måde, da hr. Jensby skulle fremstille, hvad der skete i Oslo i 1993 i Osloaftalen, med, at Israel godkender PLO.
Det afgørende i Oslo er, at palæstinenserne anerkender staten Israel.
Arne Melchior (CD), 2000-11-28:
Hr. Svend Aage Jensby vil sikkert have forståelse for, at jeg tillader mig at rette, hvad jeg er overbevist om har været en fortalelse fra hans side, da han nævnte resolution 242 fra FN i 1967, idet hr. Jensby citerede, at man skulle trække sig tilbage fra »de besatte områder«.
Det står der faktisk ikke.
Det blev ikke teksten, det blev underkendt, og der står »fra besatte områder«.
Det er jeg sikker på at hr. Jensby også vil være enig med mig i.
Jeppe Kofod (S), 2000-11-28:
For at gøre det krystalklart for både hr. Holger K. Nielsen, hr. Keld Albrechtsen og hr. Søren Søndergaard: Det er jo sådan, at man ikke kan nedlægge veto mod oprettelse af en palæstinensisk stat.
Det er der ingen, der forestiller sig man kan gøre.
Men det er også sådan, at hvis man vil fred i Mellemøsten for israelerne og selvfølgelig for palæstinenserne, så er det klart, at det er forudsætningen, at man har en samlet aftale om fred, som også indbefatter retten til at oprette egen stat.
Det er klart, og det er da naivt at tro, at man ikke vil se fortsatte terrorhandlinger, fortsatte konflikter, hvis man går i et ensidigt spor.
Det må da være åbenlyst for enhver.
Men der skal ikke herske nogen tvivl om, at vi i Socialdemokratiet også som led i den aftale her støtter, at palæstinenserne får oprettet deres egen stat, der baseres på demokrati og menneskerettigheder.
Det er afgørende.
Jeg synes, det er lidt naivt bare at sige, at hvis den ene part udråber en stat, jamen så tror vi, der er fred.
Det er der jo ikke, og det er sagens kerne.
Vi vil gerne have begge parter med, og jeg tror i øvrigt også, det er vigtigt at understrege, at det afgørende for både palæstinenseres og israeleres sikkerhed er, at vi har begge parter med i det lange løb.
Det er det, vi står for i Socialdemokratiet, men selvfølgelig nedlægger vi ikke veto imod oprettelse af en palæstinensisk stat.
Søren Søndergaard (EL), 2000-11-28:
Jeg er fuldstændig enig med den socialdemokratiske ordfører i, at i et demokrati er der ikke noget grundlag for at bruge vold, men hovedproblemet er, at der ikke er noget demokrati på Vestbredden og i Gaza, og det er jo ikke bare, fordi det palæstinensiske selvstyre ikke er særlig demokratisk, det er det i øvrigt ikke, det er et stort problem, og vi er sikkert enige om, at der skal lægges pres på, at det bliver der, men det skyldes jo den basale kendsgerning, at Vestbredden og Gaza er besat land, hvor det er en udenlandsk magt, der bestemmer, hvad der skal foregå, og så er der ikke demokrati.
Hvis den palæstinensiske befolkning på Vestbredden og i Gaza havde lov til at bestemme, hvilket militær der skulle være på deres område, ville de sikkert ikke kaste med sten, men det har de ikke.
De er frataget demokratiet og derfor: Et undertrykt folk har ret til at gøre oprør, et besat land har ret til at kæmpe mod besættelsen!
Når det er så vigtigt at slå fast, er det, fordi der er
en beklagelig tendens, også hos den socialdemokratiske ordfører, til at gøre det her til et spørgsmål om ligestillede parter.
Der er palæstinenserne på den ene side, uha, de begår mange fejl, der er israelerne på den anden side, uha, de begår mange fejl, og dermed kommer man uden om det centrale, nemlig at der er besættere og folk, der er besat, og det er den besættelse, der skal bringes til ophør, og det undertrykte folk har ret til at kæmpe mod besættelsen.
Peter Hansen-Nord (V), 2000-11-28:
Jeg hørte et lille ord »kan«.
Svend Auken (S), 2000-11-28:
Ja, det siger jo sig selv: Hvis man ikke anvender beløbet, kan man overføre det til det næste år.
Peter Hansen-Nord (V), 2000-11-28:
Ja, det er til miljø- og energiministeren, og det vedrører Elsparefonden.
Jeg vil gerne bede ministeren om at redegøre for, hvad ministeren forstår ved det, når der i lov om Elsparefonden står: Beløb, der ikke anvendes i ét år, overføres til næste år.
Kim Behnke (FRI), 2000-11-28:
For nu at tage afsæt i det, hr. Knud Erik Hansen sagde i sit første indlæg, nemlig affaldshåndtering: Hvad i alverden er der til hinder for, at det er private virksomheder, der står for affaldshåndtering i et samfund, når private virksomheder kan stå for telefon og gas og el osv.?
Hvorfor skulle private virksomheder så ikke også kunne stå for affaldshåndtering, så længe det er Folketinget, der vedtager reglerne om, hvordan man håndterer affaldet?
Svend Auken (S), 2000-11-28:
Sådan opfattede jeg ikke hr. Fauerholdts spørgsmål, men det kan hr. Fauerholdt selv redegøre for.
Vi har hele vejen igennem bistået kommunerne med spørgsmålet om den fornødne kapacitet.
Og enhver, der kender noget til forhandlingsforløbet,
ved, at det i hvert fald ikke er ministeriet, der har været problemet.
Det har været den store uenighed om den geografiske placering, om man skulle bygge en selvstændig enhed op, eller om man skulle bygge den op i tilslutning til Vestkraft.
Og det er en kommunal afgørelse.
Selvfølgelig har vi et tilsyn med, at det foregår betryggende osv., men det er et kommunalt ansvar, vi taler om her.
Peter Hansen-Nord (V), 2000-11-28:
Så vil jeg gerne spørge ministeren om, hvilken hjemmel ministeren har haft til at anvende Elsparefondens midler til andre formål end de i loven nævnte.
Jens Kirk (V), 2000-11-28:
Ud af det kan jeg faktisk forstå, at en såkaldt linje 4 ved Måbjergværket kan vente på en snarlig godkendelse fra ministerens side, for dér tager man jo virkelig fat om sagerne.
Men det, vi oplever, er jo sådan set, at både Miljøstyrelsen og Energistyrelsen næsten spænder ben for det og ligesom forhaler sagen, så vi i stedet for skal deponere i stedet for at få en næsten komplet forbrænding, så vi kan undgå en storlosseplads.
Egil Møller (DF), 2000-11-28:
Hr. Svend Aage Fauerholdt var inde på problemet, som de danske drivhusgartnere har for øjeblikket.
Vi er vel enige om, ministeren og de fleste her i Tinget, at den danske natur skal vi værne om.
Der har vi så et problem: At der ligger mange ubrugte drivhuse rundt om i landet, som er ved at falde sammen, fordi ejerne ikke har råd til at fjerne dem.
Svend Auken (S), 2000-11-28:
Jeg tror, at hr. Fauerholdt lykkes med at sammenblande flere sager på én gang.
Vi vil give al den hjælp, vi overhovedet kan.
Vi overvejer bedre vejledning omkring emballering osv.
af affald i forbindelse med mellemdeponeringen.
Men jeg er jo nødt til at sige til hr. Fauerholdt, at det er et kommunalt ansvar, det her område.
Hr. Fauerholdt
er jo selv aktiv på det kommunale affaldsområde, og jeg ved ikke, om han er interesseret i, at jeg overtager ansvaret fra kommunerne i denne her sag.
Så kan jeg hjælpe til.
Svend Aage Fauerholdt (DF), 2000-11-28:
Det skal faktisk forstås sådan, at i de 2 år, det drejer sig om, er der ingen hjælp at hente.
Vi skal selv klare problemerne, og hvis vi søger Miljø- og Energiministeriet, så er der afslag på alt relevant, vi kommer med.
Det kan så også henføres til, at hvis f.eks. drivhusgartnere henvender sig omkring det store problem, de har i øjeblikket, så vil det også medføre et totalt afslag på at kunne arbejde videre.
Svend Auken (S), 2000-11-28:
Det er et absolut relevant spørgsmål, hr. Fauerholdt stiller, fordi vi har et problem med kapaciteten på forbrændingssiden i det vestlige Jylland.
Jeg har presset på i mange år over for kommunerne og affaldsselskaberne for at få dem til at gøre noget.
Det tegner omsider til, at der kan findes en løsning i Esbjergområdet, og den vil vi selvfølgelig hjælpe.
Indtil da skal det være forsvarlig mellemdeponering, og det kan gøres fornuftigt og ordentligt, men det bedste er selvfølgelig så hurtigt som muligt at få etableret den fornødne kapacitet.
Svend Aage Fauerholdt (DF), 2000-11-28:
Mit spørgsmål til ministeren drejer sig om forbrændingskapacitet i forbindelse med dagrenovation.
I visse dele af Jylland er det et problem.
Hvordan kan vi fra dette høje Ting afhjælpe problemet?
Hvad gør vi i de 2 år, vi har foran os nu?
Svend Auken (S), 2000-11-28:
Altså jeg troede, vi diskuterede deponering af forbrændingsegnet affald, indtil der var den fornødne kapacitet, ikke mindst i Vestjylland.
Jeg vil meget gerne besvare spørgsmål under formandens vejledning omkring drivhusgartnernes problemer, herunder spørgsmålet om nedlagte drivhuse, men jeg har svært ved at se, at det har den sarteste forbindelse med hr. Fauerholdts spørgsmål.
Hvis man ønsker det, så vil jeg selvfølgelig også meget gerne svare på det spørgsmål.
Peter Hansen-Nord (V), 2000-11-28:
Det er nogle meget korte svar, jeg får.
Må jeg spørge på en anden måde: Har ministeren administreret lov om Elsparefond i overensstemmelse med, hvad ministeren den 24. oktober 1996 i sin svartale ved førstebehandlingen af lovforslag nr. L 27 svarede undertegnede, og jeg citerer: »Jeg tror, at hr. Hansen-Nord anerkender, at pengene fuldt ud vil blive brugt til tilskud, fordi hr. Bent Hindrup Andersen har jo fuldstændig ret i, at det ikke er en skat, men at det er penge, der passerer uden om statskassen« - det må altså være finansloven - »og går direkte tilbage til forbrugerne...«
Er ministeren stadig væk af den opfattelse?
Svend Auken (S), 2000-11-28:
I morgen skal jeg svare på en række onsdagsspørgsmål.
Hr. Hansen-Nord og andre har bedt mig om at komme i samråd, og der vil jeg meget gerne forklare uddybende omkring det. Hvis jeg har sagt, at de passerer uden om statskassen, så er det ikke noget rigtigt svar.
Det rigtige svar er naturligvis, at pengene indbetales - hvad der også fremgår af alle forarbejderne - til statskassen og udbetales efter nærmere bestemmelser, og det er jo finansloven, som er grundlaget.
Og det er derfor, jeg kunne svare så kortfattet før.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-11-28:
Ifølge vores undersøgelser er det godt og vel 12 år siden, at Folketinget sidst havde en større principiel debat om Mellemøsten.
Det var i 1988 ved begyndelsen af intifadaen.
Jeg gennemlæste for nylig debatten, og det slog mig, hvor mange lighedspunkter der var mellem situationen dengang og i dag.
Den første er, at den nuværende konflikt er langt voldsommere.
Vi er tæt på, hvad man kan kalde en egentlig krig med alle de konsekvenser, der følger heraf i den højspændte region i Mellemøsten.
Den anden forskel indikeres af, at der i den mellemliggende periode har været igangsat en fredsproces, som har tændt håb for mange.
Man kan diskutere, om processen på noget tidspunkt har haft et reelt indhold.
Hvad der derimod ikke kan herske tvivl om er, at nu er håbet slukket.
Vi oplever hver dag en optrapning af konflikten.
Vi oplever en radikalisering hos parterne, som gør det stadig vanskeligere at forestille sig en fredelig udgang.
Det er utilstrækkeligt, at det er USA, der stort set udelukkende spiller en rolle i Mellemøsten, og det er uforståeligt, at den danske regering ikke, bl.a. sammen med Frankrig og Finland, stemte for den resolution i FN's generalforsamling, som tog stilling til konflikten.
Jeg ser frem til at høre en nærmere forklaring fra den danske regering omkring stemmeafgivningen i FN's generalforsamling.
Det er som sagt nødvendigt, at der bliver skabt et politisk modspil til USA, som i høj grad kan afbalancere de forskellige hensyn i konflikten.
Her kan EU komme til at spille en rolle.
Det forudsætter, at man fra EU har en anden, dvs. en langt mere Israel-kritisk linje til konflikten, og jeg ser også frem til at høre om den danske regerings overvejelser omkring en større grad af internationalisering af indsatsen i Mellemøsten, herunder EU's rolle.
Endelig ser jeg frem til at høre, hvordan den danske regering kan forestille sig, at vi fra dansk side - trods de begrænsede ressourcer vi har - alligevel kan bidrage til at fremme fredsprocessen bl.a. gennem økonomisk bistand og hjælp til at udvikle et civilsamfund i selvstyreområderne.
Det er en forfærdelig situation, man står over for i Mellemøsten.
Derfor er det afgørende, at Europa og også Danmark tager klar stilling og indtager en aktiv holdning til en fredsproces i Mellemøsten.
Besvarelse
Svend Auken (S), 2000-11-28:
Desværre er fremstillingen ikke rigtig, men det fører for vidt her.
Jeg gjorde, hvad jeg kunne i den sag.
Desværre havde vi jo ingen hjælp af Dansk Folkeparti ude på Frederiksberg med hensyn til sagen.
Vi ved, at fru Aase D. Madsens partifæller var nogle af de ivrigste med hensyn til at nedlægge haverne på Frederiksberg. Det samme fænomen iagttager vi andre steder.
Så hvis jeg prøver at passe statens affærer, og fru Aase D. Madsen tager sig af sammenhængen i Dansk Folkepartis politik, så tror jeg, at vi i fællesskab kan udrette noget til gavn for kolonihaverne.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Det, der skete, var, at der blev indgivet en klage over Tårnby Kommune.
Derefter var vi i den situation, at en masse mennesker og ulykkelige familier stod uden deres have, og så gik jeg ind, i øvrigt sammen med mange andre, ikke mindst Fødevareministeriet, og så prøvede vi at løse det og skaffe nogle erstatningsarealer.
Det er heldigvis lykkedes.
Jeg vil gerne give de løfter i forhold til Tuborgsagen, men jeg kender den simpelt hen for dårligt.
At gå ind og undersøge det nærmere er derfor det eneste, jeg har lovet fru Aase D. Madsen, som kender min holdning til det her område. Jeg synes simpelt hen ikke, vi kan være bekendt, at masser af mennesker i vores land lever i usikkerhed med hensyn til deres rettigheder i forhold til deres kolonihaver.
Aase D. Madsen (DF), 2000-11-28:
Ministeren siger, at der ikke er de fornødne lovgivningsmæssige paragraffer osv. til rådighed.
Det kan jeg ikke rigtig få til at passe med, at ministeren tilsyneladende er gået ind i Nordre Eng.
Han ville ikke gå ind i Nordre Eng
og lave et call-in
Jeg ved godt, at det er på det kommunale område, men jeg vil godt lige høre forskellen.
Svend Auken (S), 2000-11-28:
Over de sidste årtier er der sket en nok så massiv nedlæggelse af kolonihaver i Danmark.
Vi har mistet 30.000 haver, og jeg har fra regeringens side sagt, at det er uacceptabelt.
Vi vil komme med et lovinitiativ i Folketinget, der gør os i stand til at bremse op for den udvikling og tværtimod få flere kolonihaver, men før vi har de fornødne lovgivningsmæssige muligheder, er mine muligheder i forhold til private borgeres dispositioner begrænsede. Jeg kender ikke sagen godt nok, men jeg vil gerne på den givne foranledning sætte mig ind i sagen og i anden sammenhæng vende tilbage til fru Aase D. Madsen med et svar på spørgsmålet, men jeg har simpelt hen ikke sat mig ind i den.
Aase D. Madsen (DF), 2000-11-28:
Nu skal vi over i en helt anden gade.
Nu skal vi over til kolonihaver.
Der foregår i Gentofte i øjeblikket tilsyneladende en planlægning, der indebærer, at man vil sælge Tuborg Haveby, så den bliver ejet af bryggerierne.
Ministeren er jo meget oppe på mærkerne, når det gælder kolonihaver.
Jeg vil gerne høre, om ministeren allerede på nuværende tidspunkt vil gå ind i sagen og se på, hvad der foregår derude, således at man enten gennem en fredning eller gennem det, der hedder § 3 call-in-bestemmelsen, tager planlægningen ind og prøver på at forhindre en nedlæggelse af disse kolonihaver.
Svend Auken (S), 2000-11-28:
En minister kan ikke flytte rundt mellem konti.
Det er altid noget, der sker ved mellemkomst af Folketinget i form af enten en vedtagelse i finansloven eller et aktstykke, så det er ikke noget, en minister kan gøre.
Men det er desværre jo ikke et ukendt fænomen for en minister, at man har en tilskudsordning, og så må man administrere den på en sådan måde, at man prøver at dele sol og vind lige inden for de økonomiske rammer, der har været tildelt.
Heldigvis har det været sådan i Elsparefonden, i hvert fald indtil nu, at der har været rigeligt med penge til at
opfylde de formål og imødekomme de ansøgninger, der har været.
Til næste år er der indført en besparelse som led i regeringens almindelige ønske om at reducere tilskudsordninger, og vi har prøvet at effektivisere energitilskudsområdet på den bedste måde.
Det er sket efter aftale med de politiske partier, og sådan er det.
Men indtil videre har der mig bekendt ikke været problemer med at tildele til ansøgere.
Det har faktisk været en af de gode ting ved Elsparefonden, som i øvrigt har gjort et udmærket stykke arbejde, at man har haft penge nok. Hermed sluttede spørgsmålet.
Aase D. Madsen (DF), 2000-11-28:
Ministeren sagde lige, at når der ikke er ubegrænsede midler til rådighed, så må man altså afslå ansøgninger.
Jamen er det ikke ministerens skyld, at der ikke har været midler til rådighed, fordi ministeren har flyttet dem væk og brugt dem til andre formål i stedet for bl.a. at foretage de besparelser, der skulle være foretaget i ministerens eget ministerium?
Jens Rohde (V), 2000-11-28:
Så vil jeg godt spørge ministeren, hvordan ministeren vil forklare og legitimere den handling i forhold til borgere, der har investeret i tillid til de pjecer, som Miljø- og Energiministeriet har udsendt om, at her kan man altså få tilskud til f.eks. konvertering fra elvarme til fjernvarme, og som så lige pludselig får at vide, at der ikke er flere penge i kassen, fordi ministeren har valgt at disponere dem anderledes.
Er det en rimelig behandling af den enkelte borger, og ville det, hvis det havde været en privat virksomhed, ikke have været i strid med markedsføringsloven?
Svend Auken (S), 2000-11-28:
Nej, der er ingen sammenhæng mellem de to ting.
Det første er en understregning af, at de penge, der bruges eller kommer ind på den måde, vil blive brugt til energibesparende formål.
Det er de blevet, og det vil de fortsat blive.
Det andet er en fuldstændig normal regel om, at uforbrugte midler i en fond kan overføres, men man kan selvfølgelig også gøre indgreb og så bruge dem til nogle andre formål.
Men der skal være en almindelig mulighed for at at overføre fra det ene år til det andet, og det er det, der ligger i udtrykket.
Det er i øvrigt et normalt bevillingsteknisk udtryk.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-28:
Jeg citerer fra Folketingets forhandlinger: »Hr. Bent Hindrup Andersen har jo fuldstændig ret i, at det ikke er en skat, men at det er penge, der passerer uden om statskassen og går direkte tilbage til forbrugerne...« Citat slut.
Jeg har nu forstået på ministeren, at ministeren fortryder, at han har sagt det under forhandlingerne.
Er det det samme, der gælder for loven, hvori der står: »Beløb, der ikke anvendes i ét år, overføres til næste år.«
Er det også dér, ministeren har fortrudt, at han ikke fik skrevet »kan« ind?
Arne Melchior (CD), 2000-11-28:
Jeg skal gøre en historisk bemærkning til det, vi allerede har hørt.
Hr. Holger K. Nielsen talte om dem, der var blevet fordrevet fra deres land.
Det giver mig anledning til at gøre opmærksom på, at staten Israel er etableret på folkerettens grund baserende sig både på mandatpagten i 1920 og delingsplanen fra 1947, som jo blev bestridt fra arabisk side.
I den forbindelse vil jeg også gøre opmærksom på, at når udenrigsministeren i sin tale nævnte, at før 67-krigen omfattede Israel allerede 78 pct. af det historiske Palæstinaområde, så ved jeg ikke, hvad der ligger i ordet historisk.
Palæstinamandatet i 1920 taler om et Palæstina omfattende det nuværende Israel, West Bank'en og den på den anden side af Jordan liggende del af Palæstina, som var 91.000 km2, altså det, der blev til emiratet Transjordanien.
Det var en del af det historiske Palæstina, og det var 91.000 km2 i forhold til Vestjordan-landets 27.000 km2.
Det er dog værd at have in mente.