Henriette Kjær (KF), 2003-04-11:
Det står ikke særlig godt til med ligestilling i staten.
Sådan begrunder forslagsstillerne deres opfordring til mig.
Derfor forventer de, at jeg fremover kræver, at alle stillinger i staten besættes gennem positiv særbehandling.
Derudover skriver forslagsstillerne, at jeg skal bede om begrundelser fra mine ministerkolleger, når et udvalg har en skæv kønssammensætning.
Som det tredje og sidste element skal jeg hvert år give en redegørelse til Folketinget om brugen af positiv særbehandling.
Jeg må sige, at jeg finder forslaget mildest talt besynderligt.
Ikke fordi der ikke er brug for et aktivt ligestillingsarbejde i staten, det er der bestemt, og der er i høj grad brug for opmærksomhed på kønssammensætning i råd og nævn og udvalg.
Nej, det er besynderligt
, fordi mulighederne allerede eksisterer og bliver benyttet.
Lad mig tage de enkelte dele af forslaget hver for sig.
For det første giver både ligebehandlings- og ligestillingsloven mulighed for at sætte særlige initiativer i gang, der giver det ene køn en eller anden form for fortrinsstilling.
Det er klart, at det kun må ske, hvis formålet er at fremme ligestilling og give kvinder og mænd
reelt lige muligheder.
Men forslagsstillerne mener kun, at jeg skal bruge bemyndigelsen fra ligebehandlingsloven og kun for ansatte i staten. Til gengæld skal det så ske tvangsmæssigt.
For det andet er jeg helt overbevist om, at hverken kvinder eller mænd ønsker at blive valgt ene og alene på grund af deres køn.
Når man søger job, vil man vælges på kvalifikationerne og ikke, fordi man skal opfylde en bestemt kvote.
Så derfor er jeg uenig med forslagsstillerne, når de mener, der skal stilles krav om at vælge statsansatte alene ud fra et kønskriterium.
Men der kan være god grund til at bruge bemyndigelsen i ligebehandlingsloven og ligestillingsloven alligevel.
Jeg mener bare, at det skal ske på en helt anden måde.
Som det er i dag, skal myndigheder og virksomheder først søge dispensation ved en ressortminister, før de kan sætte særlige ligestillingsfremmende initiativer i gang.
Det er denne lidt tunge og bureaukratiske model, jeg gerne vil ændre på, for jeg synes, at det skal være lettere for de forskellige arbejdspladser at arbejde for en bedre kønsfordeling.
Jeg har for nylig sendt en bekendtgørelse i høring, som skal fjerne den administrative byrde, der er for virksomhederne, når de vil sætte noget særligt i gang for at fremme ligestillingen.
Det kan motivere til gode og spændende tiltag, som kan være med til at forbedre kønsfordelingen i fag eller funktioner, hvor enten kvinder eller mænd er underrepræsenteret.
Det giver også mulighed for at tage ved lære på tværs af virksomhederne og myndighederne.
Jeg er sikker på, at det positive, fremadrettede arbejde giver meget bedre resultater end tvang i en relativt afgrænset sektor.
Jeg vil i den forbindelse understrege, at de nye regler skal gælde for både offentlige myndigheder og private virksomheder.
Det er alt for snævert kun at tænke på ligestilling på statens arbejdspladser.
Jeg mener også, at det er alt for snævert, når forslagsstillerne kun peger på selve beslutningen om, hvem der skal ansættes.
Ligestillingsinitiativer skal jo være en bred palet; det skal f.eks. være muligt at opfordre mænd til at søge pædagogstillinger eller kvinder til at søge lederstillinger allerede i jobannoncen.
Men det må ikke betyde en automatisk fortrinsstilling.
Det er stadig væk kvalifikationerne, der skal tælle. Det skal også være muligt at oprette særlige kurser for kvinder eller mænd inden for bestemte områder, f.eks. for at efteruddanne eller omskole dem til nye fag, hvor de er underrepræsenteret.
Så er der jo en lang række initiativer på selve arbejdspladsen, som kan være med til at fremme lige muligheder.
Det kunne f.eks. dreje sig om en ny organisering
af arbejdet, etablering af hjemmearbejdspladser, mentorordninger og meget andet.
Samtidig skal der være mulighed for at sætte ligestillingsinitiativer i gang på et meget bredere felt end arbejdsmarkedet.
Der er andre områder, der er relevante.
Bekendtgørelsen omfatter derfor også både arbejdsmarkedet, uddannelserne, erhvervsmæssig virksomhed og offentlig forvaltning.
De områder, jeg især synes er relevante at se resultater af og initiativer på, er i forhold til offentlig omsorg, iværksætteri, forskning og miljøsektoren.
Fællestrækket for dem er, at de er stærkt domineret af det ene køn, og at en bedre kønsfordeling kan give fornyet udvikling og fremdrift.
Det er derfor særlig inden for disse felter, jeg mener, der skal være en lettere adgang til at sætte ligestillingsfremmende initiativer i gang.
Så for lige at opsummere mine bemærkninger til denne del af forslaget vil jeg sige, at jeg er uenig i forslaget om at indføre tvangsmæssig positiv særbehandling i staten.
Og det er jeg, fordi det skal være et tilbud, en mulighed, som til gengæld skal gælde ens for både kommuner, amter, stat og private virksomheder.
Den næste del af forslaget går på den kønsmæssige sammensætning af råd og nævn og udvalg.
Ifølge forslaget skal jeg som ligestillingsminister bede om begrundelse for kønsskæve udvalg og bede om fornyet sammensætning, hvis begrundelsen ikke kan accepteres. Den del af forslaget er nærmest uforståelig, for som forslagsstillerne udmærket ved, har jeg allerede mulighed for det efter ligestillingsloven i dag, og jeg har, som forslagsstillerne også ved, benyttet mig af denne mulighed flere gange.
Jeg ser ingen grund til at kommentere den del af forslaget yderligere.
Det er allerede sådan, at jeg reagerer, når jeg ser et udvalg med en kønsskæv sammensætning og ikke har fået en saglig begrundelse for, hvorfor det er sådan.
Jeg har i den forbindelse også skrevet rundt til mine ministerkolleger og opfordret dem til generelt at være opmærksom på kønssammensætningen i råd og nævn og udvalg
, så repræsentationen af kvinder og mænd kan blive mere lige.
Det tredje element i forslaget indebærer, at jeg årlig skal rapportere om arbejdet med de ligestillingsfremmende initiativer.
Igen må jeg jo sige, at det allerede sker.
Jeg tror ikke, at en ny redegørelse eller en rapport er det, der flytter arbejdet, men jeg vil selvfølgelig i fornødent omfang inddrage oplysninger i de årlige redegørelser for ligestilling til Folketinget.
Det har jeg også gjort i år, hvor der er et særligt afsnit om kønssammensætningen i råd, nævn og udvalg, og jeg vil naturligvis fortsat følge området tæt og give Folketinget oplysning om udviklingen.
En ny rapport er ikke nødvendig til det formål.
Til gengæld har jeg lovet fru Anne Grete Holmsgaard i et onsdagsspørgsmål, at der vil tilgå Folketinget en status på sammensætningen af råd og nævn for første halvdel af 2003.
Samlet set er det et forslag, som rummer nogle interessante elementer, men som samlet set er en smule besynderligt, fordi de fleste ting allerede er gældende i dag.
Regeringen kan ikke tilslutte sig forslaget.