Henriette Kjær (KF), 2004-01-15:
Jeg vil gerne takke for en utrolig god og grundig diskussion.
Det synes jeg også er meget nødvendigt, for jeg er selvfølgelig enig med dem, der siger, at det er en meget grundlæggende og, synes jeg, også vigtig forandring af dagtilbuddenes rolle i fremtiden.
Derfor synes jeg også, det er nødvendigt med den gode debat vi har haft.
Der har været nogen diskussion om ler og andet, og jeg skal skrive mig bag øret, at man skal passe på med at komme med eksempler heroppefra, for så bliver man jo hængt op på dem.
Men nogle gange er det altså en god idé at tegne nogle billeder inde i folks hoveder for at give en fornemmelse af, hvad det er, man taler om.
Der har været mange spørgsmål, som jeg har undret mig lidt over, om den kommende bekendtgørelse.
Jeg forstår, at man er helt uenig i at give ministeren en bemyndigelse, man kan næsten være bekymret over det.
Man spørger meget til, hvad der skal stå i den, og nogle af ordførerne har også krævet svar på det, og det kan jeg undre mig over.
Men jeg vil selvfølgelig gerne fortælle, hvad det er, der er meningen med bekendtgørelsen.
Meningen er, at eksperterne skal skrive - og det er igen kun eksempler - hvad man kan forvente, at et barn på ½ år, 1 år og 2 år kan, så man ude i det enkelte dagtilbud har en fornemmelse af, hvad gennemsnitlige børn kan på de alderstrin.
Det vil selvfølgelig aldrig blive fyldestgørende, og en dygtig pædagog ved jo også, at det kan svinge lidt, og at barnet kan indhente noget senere.
Alt det vil der blive taget højde for.
Men bekendtgørelsen skal netop betragtes som en vejledning - ikke for børnene, som selvfølgelig ikke skal op til prøver eller skal kunne dumpe, som nogle næsten har insinueret, men for at pædagogerne i samarbejde med forældrene kan sætte ind, hvis de kan se, at der er nogle problemfelter.
Så kan det være, man skal vælge en anden metode end den metode, man først havde valgt, eller sætte ind på et område, som man åbenbart ikke har koncentreret sig nok om, eller hvad ved jeg.
Men bekendtgørelsen er ment som hjælp, og det er det, eksperterne skal være med til at formulere.
Når de har formuleret bekendtgørelsen, vil den blive sendt ud til høring, og der vil blive holdt et stort høringsmøde, som selvfølgelig er med deltagelse af de faglige organisationer og KL som aktive parter.
Det er imidlertid vigtigt for mig at sige, at i bekendtgørelsen vil der ikke være mål for, hvad børnene skal kunne.
Der vil være nogle eksempler på, hvad et gennemsnitligt barn kan på dette eller hint alderstrin, men der vil ikke være mål for, hvad børnene skal kunne, og der vil heller ikke blive opstillet præcise mål, som man skal følge i det enkelte dagtilbud, sådan som nogle har været inde på.
Det bliver altså det, bekendtgørelsen kommer til at indeholde, men den er ikke formuleret endnu, og som sagt vil den komme i høring og blive diskuteret bredt.
Jeg vil godt sige, at jeg har været meget glad for de positive tilkendegivelser, der har været fra forskellige ordførere, og jeg vil gerne takke for den opbakning, der har været til lovforslaget.
Nogle har været imod det, og det synes jeg også er en ærlig ting.
F.eks. er De Radikale, der heller ikke er med i folkeskoleforliget, imod forslaget, fordi de er imod, at man fra centralt hold sætter for faste mål op, og det er jo en ærlig sag.
Men jeg må sige, at jeg ikke helt forstår den meget skarpe afstandtagen.
Jeg forstår ikke, at man kan være så meget imod, at man hidser sig rigtig meget op og faktisk bliver gal på lovforslaget, for jeg synes, det er en opkvalificering af det, der sker i dagtilbuddene, at vi nu får defineret, hvilke forventninger vi har til, hvad der skal ske; at vi ikke bare forventer gold pasning og opbevaring af børnene, men faktisk forventer, at der kommer et pædagogisk indhold.
Jeg tror, forslaget vil være med til at opgradere hele det pædagogiske område i forhold til skoleområdet.
Der er også nogle, der har været inde på, at det ikke skal blive nogen førskole, og at vi bare vil please skolesystemet, fordi børnene skal gøres parat til at gå i skole.
Jeg vil gerne slå fast med syvtommersøm, at det vil vi selvfølgelig ikke, og det er også derfor, vi kalder det pædagogiske læreplaner, fordi det er pædagogerne, der skal arbejde med dem ud fra, hvad der er godt for børnene.
Det er bl.a. godt for barnet, at overgangen fra vuggestue til børnehave bliver skånsom og ikke ender med at blive et chok, og det er også godt for barnet, at overgangen fra børnehave til skole glider stille og roligt, så det ikke bliver sat ned som en mand på Månen, der ikke ved, hvad der foregår omkring det, og ikke kan følge med og måske får meget skældud, fordi det er uroligt og andre ting.
Det kan selvfølgelig være, man ikke tror på det, og det kan også være, man ikke synes, det er penge nok.
Men den meget ideologiske modstand, som i høj grad er udvist fra hr. Villy Søvndals og fru Line Barfods side, har jeg altså lidt svært ved at forstå, og det er måske også derfor, man har behov for at diskutere ler, for så kan man jo gribe fat i det. Men som jeg startede med at sige, er der efter de forskellige kompetencer, man skal arbejde med, nævnt nogle ting i parentes, og de skal sådan set bare betragtes som en serviceoplysning: Hvad kan det her være, hvad gemmer der sig under overskrifterne?
Der er bestemt plads til videreudvikling og tænkning ud i det vilde, såsom papmaché, som bestemt ikke er udelukket, men må henhøre under »med videre«.
Med hensyn til økonomien i forslaget synes jeg måske også, man nogle gange har forsøgt at fremstille den mere pauver, end jeg mener den er.
Der er afsat 70 mio. kr., og det synes jeg egentlig er mange penge.
Jeg tror, at når kommunerne i deres høringssvar brokker sig over det og synes, det ikke er penge nok, som flere ordførere har grebet fat i, er det nok, fordi de er lidt sure over, at de 70 mio. kr. ikke går ubeskåret til kommunerne.
Det er klart, at man kritiserer fra kommunernes side, at der er for få penge, men jeg tror, kritikken går mest på, at de ikke får alle de midler, der er afsat.
Nogle har også været inde på, at det er det rene Østtyskland, men når de er blevet kritiseret for det, har de trukket lidt i land eller har sagt, at det kunne man jo frygte.
Men jeg synes, debatten har vist, at det er der på ingen måde tale om.
Der er tale om, at vi har nogle hovedoverskrifter med forskellige kompetencer, vi godt vil have man dyrker, og der er tale om, at der bliver lavet en bekendtgørelse, som skal ses som vejledning i, hvad børn skal kunne.
Den er en hjælp til pædagogerne, men der er fuldstændig metodefrihed det enkelte sted, og man kan også vælge at sætte ind på forskellige områder.
Omvendt skal man selvfølgelig hele paletten rundt, men det er jo noget, forældrebestyrelsen kan bestemme,
så sammenligningen med Østtyskland er selvfølgelig meget morsom, men den har ikke meget hold i virkeligheden.
Fru Tove Videbæk sagde, at når man spørger børn, hvad et godt børneliv er - ja, nu kan jeg ikke huske citatet helt præcist, men der var et barn, der havde sagt, at det er godt at have en ven, det er noget af det bedste, man kan have.
Det er jeg selvfølgelig fuldstændig enig i, men problemet er jo bare, at det kan være rigtig, rigtig svært for nogle børn at få en ven.
Heldigvis fungerer det godt for langt de fleste, så man indgår i et fællesskab og deltager i legen uden problemer, men hvis man ikke har de sociale kompetencer, der skal til for at kunne komme med i legen, er det rigtig, rigtig svært.
Nogle daginstitutioner er gode til at løse de problemer.
Nogle har lavet en mobbepolitik, og nogle er gode til at hjælpe barnet til at indgå i legen.
Men der er også nogle, der ikke er gode til det, og så kan jeg ikke se noget forkert i, at vi nu giver dem nogle redskaber, så de kan begynde at arbejde med børnenes sociale kompetencer og børnenes selvværd og være mere bevidste om det, end de er i dag.
Det er jo det, det handler om.
Der bliver også nævnt af mange - og nu vil jeg jo selvfølgelig drille lidt tilbage, i og med at man har taget mange af vores eksempler for givne og så ligesom fastlåst dem i forhold til, at det så er det - at man i daginstitutioner i dag går ture, og at man også får læst mange bøger.
Jeg tror også, at man mange steder glemmer det der lidt mere svære med kompetencerne, både de personlige kompetencer og de sociale kompetencer.
Og det synes jeg er vigtigt at få sat på dagsordenen.
Så er der også flere, der har været inde på, at de ikke mener, der er penge nok, og at pædagogerne skal evaluere ud over, at de skal gennemføre dem osv. Jeg håber, vi alle sammen er enige om, at det er et helt naturligt mål for den enkelte kommune og for den enkelte daginstitution, at man hele tiden udvikler sig, at man bruger ny viden, der kommer op, og at pædagogerne løbende får tilbudt kurser eller efteruddannelse.
Det er sådan set meget normalt.
Derfor vil det jo så også være meget normalt, at en del af de her kurser, og hvad man ellers deltager i, begynder at rette sig mod læreplaner og de ting, de indeholder, sådan at man kan få flere kompetencer som voksen i en daginstitution på det her område.
Det er jo ikke pædagogerne, der skal evaluere.
De skal sammen med forældrebestyrelsen se, om de nu har nået de mål, de havde sat sig med udarbejdelsen af de pædagogiske læreplaner.
Og hvis man ikke synes, man har fået en mere homogen børnegruppe, der leger bedre sammen, at der stadig væk foregår mobning, og at det mange steder halter med de sproglige kompetencer, jamen så skal man sætte sig ned på et forældrebestyrelsesmøde og se, om det var en god idé at bruge nogle andre metoder.
For der er jo altså metodefrihed.
Det er jo det, vi beder om. Men der bliver lavet nogle større evalueringer, ikke med hensyn til børnene, for jeg vil gerne slå fast, at de ikke skal måles, men på hvordan overgangene vil være med hensyn til vuggestue-børnehave, børnehave-skole.
Vil de være bedre, efter at vi har indført pædagogiske læreplaner?
Vi skal jo også som lovgivere finde ud af, om vi har indført det rigtige, og om det fungerer efter hensigten.
Og det er det, evalueringen går på.
Det er jo altså ikke noget med, at børnene skal evalueres, og kan de ikke tegne en tegning rigtigt på den måde, man forventer af dem på deres alderstrin, så kan de ikke komme i skole, eller de kan ikke komme fra vuggestue til børnehave.
Det ligger der jo overhovedet ikke i kortene.
Så det er en hjælp til personalet til at være mere opmærksomme.
Det siger jo sig selv, at det især gælder de svage børn.
Som flere af ordførerne også har været meget på, får mange børn jo de her kompetencer hjemmefra.
De vil bare synes, at det er sjovt at arbejde med dem.
Jeg synes da, at når nu 95 pct. af alle 3-6 årige er i vores dagtilbud, så kan vi da lige så godt udnytte det og prøve at give dem en hjælpende hånd til at kunne klare sig bedre, få nogle flere kompetencer.
For det, at man får nogle kompetencer, betyder jo også, at man har nemmere ved at sige fra.
En ting er, at man bedre kan klare overgangen til skolen, når man når dertil, men man kan faktisk også bedre sige fra, når der er nogen, der vil have en til at gøre noget, man ikke vil.
Det er det her jo også med til.
Vi ved, at det tit er de svage børn, der bliver udsat for seksuelle overgreb eller andre overgreb.
Dermed ikke sagt, at det her er en mirakelkur, for det
er vi da fuldstændig klar over at det ikke er.
Det løser på ingen måde alene som selvstændigt forslag de problemer, vi har, med negativ social arv.
Men det er da en del af puslespillet.
Og det er igen derfor, at jeg ikke kan forstå, at de, der nu har besluttet sig for at stemme imod, så ikke siger: Fint nok, så prøver vi det; vi ville måske have gjort det på en anden måde, have afsat nogle flere penge, eller hvad ved jeg.
Men det har man så valgt ikke at ville, og det er selvfølgelig et valg, jeg accepterer.
Endnu en gang vil jeg sige tak til dem, der har været positive.
Jeg er helt indstillet på, at mange af de spørgsmål, der blev rejst her, skal besvares, at vi skal have en grundig udvalgsbehandling, for der er mange spørgsmål, og der kan være meget tvivl, når man læser sådan et lovforslag.
Det er jeg meget indstillet på.