runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inger Bierbaum (S), 1999-03-05:
Socialdemokratiet er meget optaget af at få reduceret den tid, som hørehæmmede borgere må vente, inden de kan få et høreapparat.
Flere steder i landet er ventelisten til forundersøgelse på audiologiske afdelinger stadig væk alt for lang.
Der findes ingen hurtige snuptagsløsninger på området.
Det overordnede problem er nemlig, at vi mangler uddannede audiologer og audiologassistenter, som netop ministeren har nævnt.
Vi kan derfor ikke uden videre øge kapaciteten, hvis det samtidig skal ske på et fagligt forsvarligt grundlag.
Forslagsstillerne forestiller sig, at vi effektivt kan komme ventelisterne til livs ved at inddrage privatpraktiserende audiologer.
Denne vurdering er vi ikke umiddelbart enige i, idet der kun findes ganske få af disse privatpraktiserende audiologer.
Der er imidlertid allerede givet mulighed for, at amterne kan indgå aftaler med forskellige privatpraktiserende ørelæger, private høreklinikker eller forretninger, som udleverer og tilpasser høreapparater.
Kan sådanne aftaler forbedre amternes effektivitet i høreomsorgen, er det kun fint for vores skyld.
Men kvaliteten i behandlingen skal være i orden, og amterne har da i den forbindelse bedt om retningslinjer for god høreapparatbehandling, som de kan indgå aftaler på grundlag af.
Og jeg har forstået, at Sundhedsstyrelsen i øjeblikket arbejder på de retningslinjer, og de må tilvejebringes ret så hurtigt.
Løsningen på ventelisteproblemet må altså primært bestå i, at vi uddanner og uddanner flere.
Amterne må oprette flere praktikpladser, og der skal oprettes flere uddannelsespladser
for audiologassistenterne.
Samtidig må det nødvendige antal praktikpladser være til stede ude i amterne, og hvis der kunne være praktikpladser hos de private høreklinikker, vil det også være godt.
Så både Undervisningsministeriet og Amtsrådsforeningen er godt i gang med at sikre dette, og det er vi overbevist om vil lykkes. Amterne må imidlertid også være opmærksom på, at høreomsorgen i det enkelte amt kan indrettes mere effektivt.
Den væsentlige forskel i ventetiden amterne imellem antyder, at der måske kunne effektiviseres nogle steder.
Dog må man så også huske, at ventelisternes opståen jo altså også skyldes, at der er kommet langt, langt flere patienter.
Socialdemokratiet finder det væsentligt, at det offentlige også fremover skal sikre et tilbud om gratis høreapparat.
Forslaget her vil betyde, at det gratis offentlige tilbud vil blive suppleret med et privat tilbud med en vis brugerbetaling.
Og det kan vi måske godt acceptere, så længe det private tilbud ikke undergraver det offentlige tilbud.
Det er imidlertid risikoen her
Vi ønsker kvalitet og retssikkerhed for patientens skyld.
Det er vores klare indtryk, at der allerede er iværksat initiativer til at nedbringe ventetiden.
Samtidig mener vi ikke, at der er tilstrækkelig klarhed over, hvilke konsekvenser Fremskridtspartiets forslag vil få, og derfor afviser vi forslaget.
Anders Samuelsen (RV), 1999-03-05:
Forslagsstillerne ønsker med dette forslag at give forældre økonomisk mulighed for at gå på deltid og dermed kunne tilbringe mere tid sammen med deres børn.
Fra Det Radikale Venstres side ønsker vi også, at børn og deres forældre skal have mulighed for at kunne tilbringe mere tid sammen i hverdagen, men vi mener ikke, at det skabes ved at give forældre et tilskud til at passe deres egne børn efter den model, der lægges frem i dag, og vi har i det hele taget en række betænkeligheder ved denne model. For det første fordi vi jo i forvejen har en børnepasningsorlov, som gør det muligt for forældrene at gå på orlov i en periode for at passe deres egne børn.
I Det Radikale Venstre så vi gerne, at denne børnepasningsorlov blev gjort mere fleksibel, men grundlæggende mener vi, at det er en fornuftig ordning.
I den forbindelse er det vigtigt at nævne, at der nu bliver mulighed for at give et særligt supplerende tilskud til ydelsen under børnepasningsorloven til enlige forsørgere, der ikke kan få passet deres børn.
Det er et tilskud, som skal sikre, at enlige forsørgere af økonomiske årsager ikke tvinges til at vælge kontanthjælp i stedet for børnepasningsorloven.
For det andet mener Det Radikale Venstre, at forslaget vil få nogle uheldige konsekvenser for ligestillingen mellem kønnene på arbejdsmarkedet, fordi det i højere grad vil være kvinderne, der vælger at blive hjemmegående efter den her model.
For det tredje er forslaget problematisk, fordi tilskuddet kan virke som en barriere for integrationen af børn af flygtninge og indvandrere, fordi de ikke fra starten kommer ud blandt danske børn og på den måde får mulighed for at lære det danske sprog. Sidst, men ikke mindst, er Det Radikale Venstre af den opfattelse, at børnefamilierne også selv har et ansvar for at skabe mere tid sammen med deres børn.
At have den fornødne tid til børnene er også et prioriteringsspørgsmål for den enkelte børnefamilie, hvor den må fravælge forbrugsmuligheder for at få mere tid til børnene.
Det er klart, at samfundet skal give børnefamilierne mulighed for at være sammen med deres børn, men det er vigtigt at understrege, at forældrene også selv har et ansvar for at skabe mere tid i deres hverdag.
Derfor ser vi frem til, at regeringen fremsætter et forslag.
Det står i hvert fald i regeringsgrundlaget, at regeringen har påtænkt at gøre børnepasningsorloven mere fleksibel, og at den vil gøre det på en sådan måde, at man holder sig - og det vil i hvert fald være De Radikales ønske - inden for de økonomiske midler, som man i dag bruger på ordningen, men måske prøver at se, om man kan lave den mere fleksibel, så man kan imødekomme dels børnenes behov, dels
virksomhedernes behov for også at have arbejdskraft til rådighed, dels forældrenes behov
Det ser vi frem til, og på denne baggrund kan Det Radikale Venstre ikke støtte forslaget.
Kristian Jensen (V), 1999-03-05:
Jeg sagde netop i min ordførertale, at jeg ikke ville ind i en diskussion om, hvorvidt der er en stor kapacitet eller lille kapacitet.
Det her er et spørgsmål for mig og for Venstre om, hvorvidt der er en ledig kapacitet.
Og hvor lille den så end er, så synes vi, det er rigtigt, hvis den bliver brugt til at nedbringe ventelisterne.
Det her skal ikke være en diskussion om, hvorvidt det skal være offentligt eller privat.
Det her skal være en diskussion om, hvorvidt vi kan hjælpe nogle mennesker, og kan vi det, så støtter vi det fra Venstres side.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-03-05:
Vor ordfører på området kan desværre ikke være til stede, men jeg skal på Fremskridtspartiets vegne takke for den velvillige behandling, som vort forslag har fået.
Der har selvfølgelig været forskellige meninger; det vil jeg komme ind på senere.
Fremskridtspartiet har fremsat det her forslag, fordi der efter vores mening er alt for lange ventelister for at få høreapparater.
Da loven blev ændret den 1. juli 1997, således at det ikke længere var kommunerne, men amtskommunerne, der ydede støtte til høreapparater, var det hensigten med ændringerne at nedbringe ventelisterne.
Det er jo ikke sket.
Afgørelsen, når man tildeler et høreapparat, træffes af sygehusenes audiologiske afdeling, men desværre er ventetiden for lang.
Det kan selvfølgelig skyldes, at der er mangel på arbejdskraft, men det kan jo også skyldes, at vi ikke udnytter de private ressourcer, der er.
Jeg kan forstå på de forskellige ordførere, at faktisk alle er enige i lovforslaget, i meningen med lovforslaget, men der har været forskellige tilkendegivelser om, hvorfor man ikke kan støtte det.
Socialdemokratiets ordfører og vores socialminister brugte den begrundelse, at det er, fordi regeringen allerede nu er ved at undersøge forholdene og arbejde på det her område.
Det skal jeg kun sige tak for, og det er noget, der glæder Fremskridtspartiet, at man har taget det op, efter vi har fremsat det her lovforslag.
Men hvorfor man ikke vil stemme for lovforslaget her, forstår jeg ikke rigtig.
Argumentationen skulle være, at der er for lidt arbejdskraft på området; det er da ikke argumentation nok til ikke at stemme for lovforslaget, som man i øvrigt er enig i.
Jeg forstod på CD's ordfører og Kristeligt Folkepartis ordfører, at de var ikke afvisende, men ville ikke love at stemme for lovforslaget i dag.
De vil have lov til at se på det under udvalgsbehandlingen.
Det har jeg selvfølgelig den største respekt for.
Til de ordførere vil jeg selvfølgelig også sige tak.
Jeg ser frem til, at vi får et godt samarbejde om det her lovforslag i udvalget, og mon ikke der var mulighed for til sidst at finde sammen og stemme for det, for det er jo også rigtigt, det, der er blevet sagt, at der er for lidt arbejdskraft på området, også hos de privatpraktiserende, men lidt har jo også ret.
Vi kunne jo udnytte dem, der er, til at nedbringe ventelisterne.
Inger Bierbaum (S), 1999-03-05:
Jeg håber på, at vi i 1999 kan få oprettet et ekstra hold af audiologassistenter.
Det er der meget stærke kræfter i gang med. Med hensyn til om audiologer trækkes ud: Jeg er enig i, at de trækkes ud af det offentlige system, hvor vi mangler dem så hårdt.
Øre-, næse- og halsspecialister bliver ikke automatisk audiologer; men alle tanker om, hvorledes vi kunne rette op på dette, er velkomne.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-03-05:
Jeg vil gerne sige tak til Dansk Folkepartis ordfører for at komme med dette forslag fra talerstolen.
Det er noget, som vi gerne vil være med til at se på under udvalgsbehandlingen.
Tove Videbæk (KRF), 1999-03-05:
Til lykke til fru Yvonne Herløv Andersen med den 20-års fødselsdag.
Det er 20 år siden, forslaget blev fremsat, men jeg mener bestemt ikke, at tiden er løbet fra det.
Det var godt, dengang det blev fremsat først, og det er godt i dag. Vi vil ikke acceptere, at arbejdsmarkedet er det, som skal være det øverste, så at al anden politik - familiepolitik, børnepolitik osv. - skal underordne sig arbejdsmarkedspolitikken.
Det vil vi ikke acceptere.
Vi mener, at familiepolitik og børnepolitik er så vigtig, at det må have førstepladsen.
Så er der tale om de fleksible pasningstilbud.
Ja, der er fleksible pasningstilbud i mange kommuner, men i langt de fleste kommuner er der ikke.
Fru Yvonne Herløv Andersen siger også, at det er et kæmpestort beløb at sætte af, og at vi ikke har forhandlet det i finansloven.
Nej, for det her forslag skal første træde i kraft næste år, og vi mener, at vi bare skal tage en lille bid af de 18 mia. kr., som allerede bruges på området, og kanalisere dem over til forældrene.
Birthe Skaarup (DF), 1999-03-05:
Dansk Folkeparti giver Fremskridtspartiet ret i, at der er behov for, at vi diskuterer dette endnu en gang her i Folketingssalen.
Ingen tvivl om, at det er et af de områder, vi i Dansk Folkeparti også har arbejdet meget på, og derfor er vi interesserede i, at det her forslag får den rette udformning.
Det, jeg vil bede Fremskridtspartiet om, er at tage de aldersbetingede hørenedsættelser med i deres betragtninger.
Det er sådan, at disse prøver udmærket kan udføres af audiologassistenter.
Som andre har været inde på, er der ikke særlig meget prestige i at være audiolog, og vi ved også, at der ikke findes ret mange af dem.
Derfor er vi som sagt i Dansk Folkeparti interesseret i, at dette forslag kommer til at indeholde, at audiologassistenter kan lave de aldersbetingede hørenedsættelsesprøver; det vil efter vores opfattelse fremme det her forslag endnu mere.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-03-05:
Nogle gange får man herinde i salen en fornemmelse af deja-vu.
Jeg kan sige, at det er 20 år siden, forslaget blev fremsat første gang.
Det gjorde jeg, så jeg har sådan set fødselsdag i år.
Siden har forslaget lidt den skæbne at drive gennem salen, mest til højre må jeg sige.
Det, der er sket i den mellemliggende tid, er jo lige så interessant, nemlig at tiden er løbet fra det.
Det blev fremsat første gang på et tidspunkt, hvor arbejdsmarkedssituationen så meget anderledes ud.
I dag er der i høj grad brug for den arbejdskraft, der overhovedet er til rådighed.
Nogle gange tror man herinde, at der er brug for noget ude i samfundet, som det hedder, der i realiteten slet ikke er brug for.
Så synes jeg også, det er et utrolig stort beløb at sætte af, når beløbet ikke er forhandlet i finanslovaftalen, hvor vi dog var syv partier, som satte os ned og så på, hvad det var for nogle ting, vi særlig gerne ville have båret igennem salen.
Det er jo sådan en hel pakke, som i og for sig burde have været behandlet sammen, da den hænger meget tæt sammen.
Jeg kan godt se, at man bestemt vil noget med det, men jeg må sige, at på det her område mener jeg, at tiden ganske enkelt er løbet fra forslaget, for tingene ser jo unægtelig anderledes ud, end de gjorde for 20 år siden.
Jeg mener, at der i dag foreligger mulighed for at indrette sig på forskellig måde.
Så konklusionen må jo blive: Nej, vi støtter ikke forslaget.
Inge Refshauge (DF), 1999-03-05:
Dette forslag fra Kristeligt Folkeparti lyder jo meget lovende.
Det giver forældre en reel, fri valgmulighed med hensyn til pasning af deres børn.
Ikke alle forældre er jo så jublende lykkelige for at have deres små børn i offentlig institution.
Forslaget her giver så mulighed for et frit valg
for forældrene.
Det er ganske rigtigt paradoksalt, at forældre får offentligt tilskud til at få deres børn passet i offentligt regi, mens der ikke gives tilskud, hvis de vælger at passe børnene selv.
Princippet, som der her lægges op til, er, at pengene følger barnet, og det mener vi i Dansk Folkeparti er det rigtigste. Der kan selvfølgelig ikke samtidig gives offentlige tilskud til f.eks. orlovsydelse eller anden pasning af barnet.
Ordningen kan gennemføres - ingen tvivl om det - og kommunerne kan ligefrem spare penge ved ordningen, i hvert fald de kommuner, hvor der er ventelister til børnepasningen.
Vi skal heller ikke se bort fra, at dette forslag på lang sigt kan være en stor gevinst for familier med småbørn her i landet, for slet ikke at tale om det sociale aspekt for forældrene, der får mere tid sammen med deres børn i de første leveår, som jo er så vigtige for barnets videre udvikling.
Kunne vi f.eks. så nedsætte antallet af børn i børnepsykiatrien - vi ved jo, at 3 ud af 5 skolebørn skal til børnepsykolog - vil der være endnu en gevinst at hente både økonomisk og som nok det allervigtigste også på det menneskelige plan.
Ingen vil vel benægte, at barnets første 3 leveår er meget vigtige for den videre udvikling?
I øvrigt ser vi i Dansk Folkeparti frem til, at kommunerne selv kan fastsætte prisen for børnepasningen, noget, KL-formanden jo lige har ytret ønske om.
Vi ser frem til en positiv behandling i udvalget.
Tove Videbæk (KRF), 1999-03-05:
Til hr. Villy Søvndal, der efterlyser fleksible orlovsordninger, vil jeg sige, at det gør vi også.
Vi venter meget på regeringens udspil dertil, for de er savnet, vi mangler dem.
Ligesådan nævner hr. Villy Søvndal børnepasningsorloven, hvor ydelsen nu er nede på 60 pct.
Det er alt for lavt, den bør igen op på mindst 80 pct.
Hr. Villy Søvndal nævner så også det her med, at der er 800.000 danskere, som ikke kan få det tilskud, som vi fremsætter forslag om her, men disse 800.000 danskere får jo i forvejen en kompensation for at være ude af arbejdsmarkedet.
De 18 mia. kr. nævnte hr. Ole M. Nielsen, så det har vi fået rettet.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-03-05:
Jeg vil bare spørge hr. Søvndal om to ting, om ikke hr. Søvndal har bemærket, at det jo ikke kun handler om at trække sig fuldstændig fra arbejdsmarkedet; der er også satser i forhold til, at man går ned i arbejdstid.
Og vi er helt enige i, at meget ofte er det jo selvfølgelig det bedste, at man ikke cutter sin forbindelse til arbejdsmarkedet fuldstændig, fordi det kan være vanskeligt at komme tilbage.
Jeg vil bare spørge, om ikke hr. Søvndal har lagt mærke til det. Og så til det andet dér med, at man skal have godtgørelse for, at man ikke udnytter en ydelse.
Man kan jo også vende den rundt og sige, at de, der ikke udnytter ydelsen og aldrig har mulighed for det, de få, som systemet jo har gjort det til, som slet ikke er tilknyttet arbejdsmarkedet, bliver færre og færre, fordi systemet er jo indrettet sådan, at man bliver snydt og skal betale, hvis man ikke er tilknyttet arbejdsmarkedet.
Men de få, der endnu er tilbage af dem, kommer jo til at betale til det offentliges udgifter til pasning af de mere eller mindre velbjærgedes børn i institutioner.
Sådan er der altså en række tilfælde, hvor vi betaler for noget, som vi ikke får noget ud af.
Jeg kan jo sådan drage en parallel til hr. Ole Espersens bekymring for folkekirken den anden dag, hvor man altså også betaler til noget forkert.
Det har vi egentlig mange eksempler på.
John Vinther (KF), 1999-03-05:
Nej, jeg siger heller ikke, det er mange, men nogle vil det være.
Det, Kristeligt Folkeparti foreslår, er jo et skattefrit tillæg, kan man sige, på 2.500 kr. pr. barn, maksimalt 5.000 kr., og så har Kristeligt Folkeparti det med i forslaget, at hvis man har en husstandsindkomst på under 180.000 kr., så yderligere 500 kr. pr. barn. Hvis man lægger det sammen og sammenholder det med, at det jo altså er en skattefri indtægt, og hvad det så skulle modsvare af skattepligtig indtægt, jamen så tror jeg rent faktisk, at vi kommer i en situation, hvor det for en række familier vil være en mere gunstig ordning end at have erhvervsarbejde, og det tror jeg ikke er en hensigtsmæssig løsning.
Villy Søvndal (SF), 1999-03-05:
Til hr. Ole M. Nielsen: Ja, vi er opmærksom på, at det også indeholder forslag om at gå ned på halv tid eller mindre og også dér give kompensation.
Vi bryder os ikke om ordninger som det første forslag, hvor man direkte beder folk om at vælge, for det er vores opfattelse, at forældrene faktisk ønsker begge dele, nemlig både at kunne være tilknyttet arbejdsmarkedet og samtidig kunne få et familieliv til at fungere.
Men lad os ikke i Kristeligt Folkeparti og SF diskutere os væk fra hinanden.
Vi er i virkeligheden meget enige, bortset fra lidt om metodikken i den overskrift, der hedder »nødvendigheden af mere tid«.
Jeg er også meget enig i, at de nuværende orlovsordninger har behov for en fleksibilitet, der tager hensyn til, at børnefamilier er meget forskellige.
Nogle arbejder på en boreplatform, nogle arbejder lige ved siden af, hvor de bor.
Nogle har brug for noget i den daglige arbejdstid, nogle har brug for sammenhængende tid.
Så det, vi kan gøre i fællesskab, er at få bedre satser, og det synes jeg vi skal gøre i stedet for at fremsætte ideologiske forslag, som giver nogle problemer.
Det er altså et problem at lave ordninger, som i forvejen sorterer 800.000 mennesker fra, der er kendetegnet ved at have de laveste indkomster, til fordel for familier med kæmpestore indtægter.
Jeg nævnte Charlottenlundfamilien som eksempel, der måske bor i et 12-værelses hus og nu får en understøttelse oven i den familieindkomst, den har på måske 1,5 mio. kr. Er det ikke også lidt ubehageligt for Kristeligt Folkeparti at skulle støtte den type familieindkomster?
John Vinther (KF), 1999-03-05:
Det Konservative Folkeparti har meget stor sympati for dette forslag.
Grundfilosofien i forslaget, nemlig at prioritere samværet i familien ved at give småbørnsfamilierne en styrket valgfrihed til selv at bestemme, hvordan de vil indrette sig i hverdagen, frem for at det offentlige gennem stive pasningssystemer og mangel på fleksibilitet indskrænker familiens handlingsfrihed, den filosofi ligger helt på linje med den konservative grundholdning. Vi har allerede i dag en fritvalgsordning, hvor kommunen kan vælge at give forældre med børn i alderen 24 uger til 5 år muligheden for at få et økonomisk tilskud til en privat pasningsordning i stedet for at benytte en plads i det offentlige pasningssystem. Det Konservative Folkeparti ønsker, at pengene i endnu højere grad skal følge barnet, således at kommunen også får mulighed for og frihed til at yde tilskud til forældre, der selv ønsker at passe deres børn.
Det synes vi i virkeligheden ville være det rigtige sted at lande denne sag, altså at udvide kommunens adgang til at yde økonomisk støtte også til forældre, der selv ønsker at passe deres børn.
Det er ikke en afvisning af Kristeligt Folkepartis forslag, men det ville efter vores opfattelse være en bedre løsning og på sigt også en noget billigere løsning.
Kristeligt Folkepartis forslag er efter vores opfattelse da heller ikke ganske uproblematisk.
Hvis man, som Kristeligt Folkeparti foreslår det, fastsætter nogle meget enkle - det medgiver jeg - men i hvert fald fastsætter nogle beløbsrammer, ja, så kommer man jo meget let i den situation, at det for mange familier vil kunne give et større disponibelt rådighedsbeløb, end familien vil have ved, at begge forældre havde erhvervsarbejde.
Og med al forlov er det vel ikke Kristeligt Folkepartis hensigt.
Det Konservative Folkeparti mener i hvert fald ikke, at det er rimeligt og hensigtsmæssigt.
Det er efter vores opfattelse stadig forældrenes eget valg at få børn, og det er og vedbliver også at være deres ansvar.
Men det er samfundets pligt at gøre det muligt for forældrene at leve op til det ansvar.
, men omvendt skal en ordning jo ikke være så favorabel, at man ligefrem kan tjene penge på den.
Men som sagt er grundfilosofien bag forslaget helt i tråd med de konservative grundholdninger.
Derfor vil vi gå konstruktivt og positivt ind i udvalgsbehandlingen, og så må vi jo undervejs se, om vi kan finde frem til en fælles løsning på de problemer, som jeg altså også synes der er i forslaget.
Inger Bierbaum (S), 1999-03-05:
Jeg vil endnu en gang understrege, at jeg ikke tror, forslagsstillerne har overvejet konsekvenserne af et forslag, der går ud på, at de, der ikke bruger et velfærdsgode, skal have en økonomisk kompensation.
Og jeg spørger: Hvor langt skal vi gå på dette område?
Det er en farlig vej at gå, og den kan Socialdemokratiet ikke støtte.
Tove Videbæk (KRF), 1999-03-05:
Ja, det var til fru Inger Bierbaum.
Det var vedrørende begrebet forældre som offentligt ansatte.
Dertil vil jeg gerne sige, at i øjeblikket er det jo sådan, at på børnepasningsområdet giver det offentlige allerede 1,8 mia. kr. til børnepasning, og der er det, vi siger: Kunne vi dog ikke målrette bare en lille bitte portion af disse penge til de forældre, som vælger selv at passe deres børn?
Fru Inger Bierbaum kommer også ind på at indrette arbejdsliv og familieliv, så det passer bedre sammen.
Det er netop dette, vi ønsker med forslaget, nemlig at give familierne bedre muligheder for at indrette sig ved at gå ned i arbejde og ved at få tilskud. Fru Inger Bierbaum var også bange for, at det bliver kvinderne, der vælger, så der kommer et ligestillingsproblem.
Men vi mener jo netop, at det forslag, vi kommer med, skaber bedre muligheder for, at enten far eller mor eller begge to kan gå ned i tid.
Det, vi forlanger, er, at selve den tid, som en husstand arbejder i løbet af en uge, skal nedsættes med mindst 10 timer, for at man kan få tilskud.
Så det vil sige, at den ene eller den anden eller begge kan gør det.
Vi mener, at vi har lavet et så fleksibelt forslag, at det må forbedre både arbejdsliv og familieliv for de fleste.