Villy Søvndal (SF), 2005-03-11:
Alle har jo en interesse i at undgå langtidssygeforløb.
Det er så indlysende både af hensyn til det enkelte menneske og for den sags skyld også af hensyn til samfundsøkonomien.
Derfor forekommer det også SF lidt underligt, at optagetheden af forebyggelse er så lille i det her forslag.
Men jeg forstår, at det kommer i en anden runde.
Den ser vi så frem til, for det er formentlig der, den helt store gevinst ligger.
Ellers ser vi fra SF’s side tre elementer i det her lovforslag, en god nyhed og to dårlige, sådan som vi ser beskæftigelsesministerens forslag, og på den måde synes vi ikke, han har haft en heldig hånd.
Vi er i sagens natur enige i alt det, der drejer sig om at forbedre den kommunale opfølgning og styrke samarbejdet mellem kommunen, mellem den praktiserende læge, mellem dem, der er involverede i en sygedagpengesag.
Vi ved fra konkrete forsøg i en række kommuner, at det er vigtigt at lave de her forløb og se dem igennem og komme ind så hurtigt som muligt.
Så langt, så godt.
Derimod åbnes der jo i det andet punkt op for – den første dårlige nyhed – at kommunerne i hidtil uset omfang får lov at gå ind og blande sig i udmeldinger fra praktiserende læger.
Der er en meget skarp kommentar, den her er hentet fra Urban, hvor HK’s formand John Dahl siger følgende: Der åbnes op for en ladeport for, at arbejdsgiveren kan indhente personfølsomme oplysninger om den sygemeldte.
Han fortsætter: Det er hensigten, at disse meget personfølsomme oplysninger skal benyttes til at fastholde den ansatte i virksomheden, men der er intet i lovforslaget, som forhindrer arbejdsgiverne i at bruge oplysninger til i stedet at skille sig af med den ansatte.
Og han siger endelig: Beskæftigelsesministeren giver med lovforslaget kommunernes forvaltning lettere adgang til ensidigt at beslutte, at den sygemeldte delvis kan raskmeldes, også selv om arbejdspladsen ikke vil modtage den sygemeldte.
Jeg synes altid, man skal være forsigtig, når man tolker, hvad der er bedst for et andet menneske.
I gamle dage stod der oven over Arbejdsministeriet »Overformynderiet«.
Det står der ikke længere.
Men det var bygget på den tanke, at et system altid vidste bedst, hvad der var godt for mennesket, og når et system besluttede, at det var bedst for et menneske at arbejde, så var det bedst at arbejde.
Er det nu så sikkert?
Nogle af de sager, vi møder i hvert fald i den sociale sektor, har at gøre med mennesker, der har ondt i kroppen, ondt i sjælen, og så kan der komme en eller anden sagsbehandler og sige: Vi kan se på dig, uanset hvad du siger, at det er bedst for dig at komme i gang.
Det er jo det, der forceres voldsomt med det her lovforslag.
Og så er vi ved det tredje element i lovforslaget og den anden dårlige nyhed, nemlig at skrue på refusionsinstrumentet, sådan at man gør det ekstremt attraktivt at støde mennesker ud af sygedagpengesystemet på et tidligt tidspunkt.
Allerede i dag slås vi med det forhold, at mennesker, der er syge, som har en uklar diagnose, som har en diagnose, der ikke kan afklares, ender med efter 52 uger, at dagpengene lukker, det, jeg vil kalde det store, sorte hul i den socialpolitiske debat.
For det betyder, at mennesker oven i sygdommen pludselig oplever, at deres forsørgelsesgrundlag forsvinder.
Hvis nogen er i tvivl, så havde vi debatten under de korte bemærkninger om konsekvensen, da man skruede på refusionssatsen for førtidspension.
Det var præcis samme flytning, man lavede, nemlig en flytning fra 50 pct.s kommunal finansiering til 65 pct.s kommunal finansiering.
Den lille flytning havde den virkning, at antallet af mennesker, der fik tilkendt førtidspension, blev halveret på 4 år.
Det var fint nok, hvis det var, fordi de mennesker havde fået det bedre – det er jo ikke et socialpolitisk mål, at så mange som muligt er på førtidspension – men det er jo ikke derfor, at det skete.
Det skete med baggrund i, at nogle mennesker, der ifølge lovgivningen havde ret til en førtidspension, ikke fik deres førtidspension.
Det samme vil ske i det her tilfælde, at nogle mennesker, der har ret til sygedagpenge, vil blive afskåret fra denne ret.
Så vil jeg sige som min afrunding, at jeg også synes, det er lidt underligt, at en regering, der hævder at repræsentere store dele af hele folket – det er jo de meldinger, vi møder sådan i meget opstemte øjeblikke, at man er det store lønmodtagerparti – nu i det her lovforslag laver en drejning, hvor man alene lytter til arbejdsgiverne.
Jeg tror, at de jubler i Dansk Arbejdsgiverforening, mens de, hvis man kigger på svarene fra HK, fra 3F osv., bestemt ikke bryder sig om det de steder.
De ved godt, hvilke konsekvenser det vil få for deres medlemmer.
Så jeg synes, at regeringen meget ensidigt har taget stilling til fordel for Dansk Arbejdsgiverforening med det udspil her.
Jeg skal lige sige for en sikkerheds skyld: SF kan ikke støtte forslaget, som det ligger.