Karsten Nonbo (V), 2002-03-18:
Jeg vil gerne indledningsvis takke de to konservative ministre, socialministeren og justitsministeren, for den handlekraft, de har vist de første 110 dage.
Der er kommet meget på bordet, og der er gode forslag i de pakker, som ministrene har fremsat.
Så det vil jeg ikke bruge tid på at gentage, men jeg vil prøve at finde nogle nye indfaldsvinkler i samme sag, så vi kan få en debat og ikke bare ensidigt fremlægge partiprogrammerne.
I Venstre anser vi en meget hurtig sagsbehandling som værende et godt instrument til forebyggelse af vold, en meget hurtig opklaring, en meget hurtig dom og en meget hurtig afsoning, når der sker vold.
Da voldsmænd jo sjældent får en lang straf, burde man måske sætte dem til afsoning uden adgang til fællesskab, men til gengæld med større mulighed for besøg fra familien og fra kriminalitetsfri venner.
Det giver større mulighed for at arbejde med voldsmanden i forhold til at forebygge nye voldssager, herunder særlig i de sager, hvor der sker vold inden for familierne.
Men den bedste form er jo selvfølgelig helt klart forebyggelse, nemlig at undgå, at børn i det hele taget oplever vold i hjemmet eller i børnehaven eller i skolen.
Vi vil derfor i Venstre endnu en gang sige, at med de initiativer, ministrene lægger frem, er vi nået et godt stykke ad den rette vej.
Børnene skal nemlig vide, at vold ikke er acceptabelt, og det skal de vide lige fra starten.
Børn og børnenes beretninger i børnehaverne skal tages alvorligt.
Man skal lytte, når børnene kommer med beretninger
Også kvinder skal hjælpes til at sige fra.
Der skal være større mulighed for at fjerne voldsmanden, i stedet for at det hele tiden er ofret, der skal forlade hjemmet.
Der skal være mulighed for, at de sociale myndigheder og politiet kan skride ind allerede ved objektive fund, som viser tegn på vold.
Jeg må så sige, at det desværre er mit indtryk, at den regel, der blev lavet i retsplejelovens § 762, stk. 2, nr. 2, - det er den, hvorefter man kan varetægtsfængsle af retshåndhævelsesårsager, når det ser ud til, at volden kan give en dom på over 60 dage - bruges alt, alt for lidt i praksis.
Jeg spurgte for et par år siden Justitsministeriet, om man havde nogen statistisk opgørelse over anvendelsen af denne paragraf, og det havde man ikke.
Og tænk, den regel har eksisteret i over 10 år, og man ved ikke, om det middel overhovedet virker.
Det må vi have taget fat på og se på.
I det hele taget tror jeg, at der skal laves bedre statistik og bedre statistisk materiale, så vi kan få belyst antallet og arten af voldssager.
Det er ved en mere detaljeret beskrivelse af motivet til selve voldshandlingerne og følgevirkningerne, at vi bliver klogere, så vi kan bekæmpe vold. Jeg gik ind og kiggede i Danmarks Statistik, og her kunne jeg se, at af voldsmænd dømt i år 2000 var der 1.636 personer, og af dem havde de 839 været dømt tidligere for vold.
Der er altså en recidivprocent på over 50.
Det er nyttig viden at inddrage i kampen for at undgå recidiv.
Er det i familien?
Er det værtshusvold?
Eller er det ren overfaldsvold?
Hvor mange gengangere har vi?
Det ville være værd at vide, så vi kunne arbejde videre i den rigtige retning. Derfor skal Kristeligt Folkeparti have tak for at have rejst den forespørgselsdebat. Man kan nemlig spørge sig selv: Hvad hjælper den almindelige forebyggelse mod vold egentlig?
Og med en recidivprocent på over 50 er det lige før, at man kunne fristes til at sige: Ja, der er noget, der tyder på, at forebyggelsen over for den almindelige borger ikke hjælper så meget.
Man fik mere for pengene, hvis man gik direkte ind og forebyggede over for førstegangsdømte, så ikke de øvede vold igen.
Derved ville vi jo have halveret voldstilfældene.
Man skal selvfølgelig ikke være blind for, at når to kamphaner går i byen og vil slås, er der sjældent noget at gøre.
Så ender det på et tidspunkt galt.
Så er der det omkring vores værtshuse.
Der kunne adgangsforholdene indrettes noget bedre.
De unge kamphaner er jo allerede kommet op at diskutere udenfor, og det bliver sandelig ikke bedre, når de efterfølgende mødes inde på gulvet.
På det sociale område skal kommunerne og kommunernes ansatte blive bedre til at gribe ind, når der opstår tumult. Det viser sig, at ikke bare i timerne, men også i frikvartererne burde man skride bedre ind over for mobning.
Frikvartererne er trods alt også det tidspunkt, hvori man som voksen er ansat til at passe på børnene.
Det kan ikke siges tit nok, at vold og personfarlig kriminalitet er noget af det mest nedrige, der findes.