Kim Behnke (FP), 1997-11-28:
Efter Fremskridtspartiets opfattelse er det sådan, at det er meget, meget få gange i historien, at det er danskere, der udmærker sig i en sådan grad, at de gør sig fortjent til at få en særlig udmærkelse, hvor Nobelpriserne vel er det ypperligste, man kan modtage.
Og når en dansk forsker har brugt det halve af sit liv på at finde frem til konklusioner, der har en sådan lødighed, at Nobelkomiteen beslutter sig for at uddele en Nobelpris til den på gældende dansker, kan man stille det spørgsmål
: I hvilket omfang har skatteministeren egentlig gjort sig fortjent til at skulle have andel i det gilde?
Svaret er: Det har skatteministeren og staten overhovedet ikke.
Der er tale om en personlig præstation, som alle bør anerkende som værende en personlig præstation.
I en lang række lande er det jo sådan, at der er den slags ting selvfølgelig skattefri.
Så når man har afgjort størrelsen af disse priser, ja, så tager man som udgangspunkt, at folk får prisen til fuld personlig udnyttelse.
Men sådan er det altså ikke i Danmark.
I Danmark skal skattevæsenet nidkært ind og have andel i donationen.
Nu stiller skatteministeren så med et forslag om at udvide området, sådan at det ikke længere kun gælder Nobelpriser, og Nordisk Råds Litteratur- og Musikpriser, men også priser, der måtte blive uddelt af EU, OECD eller FN.
Og da vi har den opfattelse, at det stadig væk vil være et absolut fåtal af danskere, der overhovedet vil gøre sig fortjent til at modtage disse priser, ja, så kan det ikke have nogen som helst skattemæssige provenuvirkninger. Det er også sådan, at det er få danskere, der gør sig fortjent til at modtage Carnegiefondens hædersgave for udvist heltemod.
Man kan sige, at det desværre ikke er ret mange, eller at det heldigvis ikke ret mange.
Heldigvis, fordi det er ikke ret tit, der sker ulykker, hvor man er i den situation, at der er nogen, der kan udvise heltemod, og desværre, fordi hvis der var nogle flere helte i det danske samfund, ja, så kunne mange andre opgaver måske også være løst.
Når vi i sidste folketingssamling fremsatte et forslag om, at disse hædersgaver for heltemod, der bliver udbetalt fra Carnegiefonden, skulle være skattefri, så var det, fordi vi mener, at det er direkte umoralsk af staten at gå ind og kræve en andel.
Staten har ikke udvist noget som helst heltemod i den anledning.
Det er et enkelt menneskes præstation, der er baggrunden for det, og derfor undrede det os, da vi så dette forslag og læste bemærkningerne, at Carnegiefonden ikke var omfattet af forslaget.
Og det bliver ikke sådan, som fru Elisabeth Arnold forventer, at vi genfremsætter vores lovforslag, hvor den radikale folketingsgruppe så kan finde ud af, hvad den skal mene om det.
Nej, situationen bliver den, at allerede under udvalgsbehandlingen af det her lovforslag stiller vi et ændringsforslag om, at disse lovændringer også kommer til at gælde Carnegiefonden, sådan at de, der modtager hædersgaver for udvist heltemod, bliver skattefritaget.
Det er provenumæssigt så forsvindende lidt, så skatteministeren ikke engang på sjette decimal vil være i stand til at se påvirkningen.
Men for den person, der har været igennem måske traumatiske oplevelser,
er det altså ikke særlig flatterende at få et brev fra Told og Skat med besked om, at større eller mindre dele af den gave skal afleveres i skat.
Så blev der fra Socialdemokratiets ordfører sagt, at der er en bundgrænse osv. Uanset bundgrænse osv. er det umoralsk af staten at gå ind og forlange en andel af en sådan hædersgave, og derfor kommer Folketingets medlemmer til at tage stilling til, hvorvidt lovforslaget også skal omfatte Carnegiefonden.
Det stiller Fremskridtspartiet ændringsforslag om under udvalgsarbejdet, men resten af forslaget kan vi jo af indlysende grunde selvfølgelig støtte.