Pia Kjærsgaard (DF), 1999-10-07:
Det er godt, at der er interesse for sagen.
Statsminister Poul Nyrup Rasmussens åbningstale var jo en meget, meget lang hensigtserklæring på hele 26 sider.
Der var ikke rigtig noget indhold.
Det tog lang tid, 55 minutter sad vi på åbningsdagen i Folketingssalen og hørte på statsministeren.
Selvfølgelig synes vi, det er lidt ærgerligt, for statsministeren lagde jo selv i sin tale vægt på, at det var den sidste åbningstale i dette årtusind. Derfor kunne man jo godt have forventet, at den på afgørende områder havde hævet sig over de andre åbningstaler, som statsministeren har holdt, men det skete desværre ikke.
Statsministeren forspildte lejligheden til konkret at fortælle den danske befolkning, hvad regeringen vil på en lang række afgørende områder.
Det er da godt nok, at regeringen er opmærksom på problemerne med det stigende antal udlændinge i Danmark og på volden.
Det tager Dansk Folkeparti som et bevis på, at regeringen langt om længe er begyndt at lytte til, hvad vi siger.
Det er også glædeligt, at statsministeren tilsyneladende har fulgt godt med i, hvad der skete på Dansk Folkepartis seneste årsmøde, hvor vi påbegyndte vores ældrekampagne.
Nu vil også regeringen gøre det bedre for vore ældre medborgere, siger den.
Det, der manglede i statsministerens tale, var en hel masse dynamik og konkretisering.
Talen var for meget præget af tomgang, og derfor efterlyser Dansk Folkeparti regeringens konkrete bud på, hvad den vil, hvornår den vil noget og i hvilket omfang.
Det lykkedes nemlig statsministeren at tale i hele tre kvarter, små 55 minutter, uden at være ret konkret.
Det er jo i sig selv en bedrift, men det betyder desværre, at Folketingets partier ikke har noget eksakt at forholde sig til, og derfor opfordrer jeg statsministeren, når nu statsministeren på et tidspunkt skal op, til allerede i dag at konkretisere regeringens politik på en lang række områder.
Jeg vil da godt nævne udlændingepolitikken.
På den ene side afviser statsministeren de problemer, som Dansk Folkeparti har peget på, og samtidig bliver der jo alligevel varslet en indsats mod problemerne.
Det er altså en uforståelig snak fra statsministerens side, synes vi.
Statsministeren erkendte i sin åbningstale, at der er store problemer med flygtninge og indvandrere, men der var ikke nogen bud på, hvad statsministeren vil gøre, ud over at der skal udarbejdes en handlingsplan, hvor den første delrapport skal komme til årsskiftet.
Jamen det er jo ikke alene det, der skal til.
Der er ikke grund til at udarbejde flere tykke rapporter om sagen, når det drejer sig om kriminalitet blandt indvandrere og flygtninge.
Emnet er jo egentlig meget godt belyst.
Det er godt nok, at der bliver udarbejdet konkrete initiativer, så man snakker om det og kommer med nogle planer, men selvfølgelig skal man da også følge op på, at der foregår noget.
Statsministeren kan måske også tage telefonen og ringe til politiet eller over til Socialministeriet; der ligger jo allerede dér mange rapporter.
Det handler altså om at tage fat.
Først og fremmest mener Dansk Folkeparti, at der skal
langt færre udlændinge til Danmark, og at det skal gøres langt sværere at få dansk statsborgerskab
Derfor er vi altså nødt til at komme væk fra, at der 3-4 gange om året fremsættes lovforslag her i Folketinget, hvor tusinder af udlændinge på en gang bliver danskere.
Regeringen mangler også at oplyse, hvad den vil gøre ved det problem.
Indfødsret har endnu ikke været med i statsministerens tale om initiativer.
I stedet for på sådan en måde, som man gør det på i dag, synes vi i Dansk Folkeparti, at der skal ske en individuel bedømmelse af hver enkelt ansøger, og det skal naturligvis sikres, at kriminelle ikke får dansk statsborgerskab.
Vi skal også have fjernet retskravet på familiesammenføringer.
Indenrigsministeren har jo tidligere mange, mange gange højtideligt lovet, at nu ville antallet af familiesammenføringer falde.
Jeg tror stadig væk, der er mange, der kan huske, at da indenrigsministeren tiltrådte, skulle der tages mange initiativer på området.
Men der er altså ikke sket noget konkret, som i hvert fald har fået antallet til at falde.
Som jeg husker det, og jeg tror, der er mange andre borgere, der husker det på den måde, så var et af indenrigsministerens løfter, at der nu skulle ske noget, f.eks. skulle der gøres op med hele begrebet de facto-flygtninge.
Det er absolut ikke sket.
Statsministeren har bebudet særbehandling af flygtninge og indvandrere.
Det sker jo allerede vedrørende boligtildelinger og på en lang række andre områder.
Men også på arbejdsmarkedet har jeg bemærket, at indenrigsministeren nu ved en konference vedrørende integration har varslet positiv særbehandling. Samtidig ved vi, at der har været en meget omfattende debat i sommerens løb om tørklæder, hvor arbejdsministeren ikke rigtig kunne finde ud af, hvad han mente, og hvad den tidligere arbejdsminister mente, og hvor arbejdsministeren absolut ikke ville sige, at det da selvfølgelig er arbejdsgiverens ret at bedømme, om der skal bæres tørklæder eller ej i den forretning, han selv har.
Må jeg i den forbindelse minde Folketinget om den hjemsendelsesplan for somalierne, som statsministeren i tv for et par år siden lovede befolkningen.
Der er ikke sket noget.
Statsministeren lover og lover og lover, men der sker ikke noget.
Derfor vil jeg godt høre statsministeren her i dag, hvordan det går med den der hjemsendelsesplan.
Hvor mange er der sendt hjem? Er vi måske kommet op på 10 personer nu, efter at tallet har været 7 igennem ganske mange måneder?
Eller måske kan vi endda snige os op på 15 ud af de snart 14.000, der kom til Danmark.
Lad os få tallet, men lad os også få at vide, hvad regeringen vil gøre for at sætte skub i hjemsendelserne.
Er planen opgivet eller hvad?
Det vil Dansk Folkeparti godt have statsministerens svar på. Men der skal selvfølgelig også være langt mere konsekvens over for de anden- og nu tredjegenerationsindvandrere, der begår vold.
Det skal være slut med løftede pegefingre og tiltalefrafald.
Der skal ske udvisninger i langt højere grad af borgere, der ikke kan overholde danske normer og regler.
Truslen om udvisning er tilsyneladende det eneste, disse voldselementer har respekt for. Dansk Folkeparti vil så gerne se handling fra regeringens side.
Vi er så trætte af at høre om løfter, når der ikke sker noget, og vi har en fornemmelse af, at det samme gør sig gældende for befolkningen.
Jeg skal ikke tage befolkningen i ed; jeg kan bare lytte, en gang imellem lægge øret lidt til og høre, hvordan danskerne reagerer over for den mangel på konsekvens, der rent faktisk er. Også af nogle meningsmålinger - så kan man lægge i dem, hvad man vil, men der har faktisk været en meningsmåling i går i Jyllands-Posten - fremgår det, at 61 pct. af befolkningen og faktisk også 55 pct. af de socialdemokratiske vælgere ønskede hårdere straffe for de helt unges kriminalitet.
Man kan spørge, hvorfor regeringen ikke handler.
Statsministeren sagde også i sin åbningstale, at der er mange, der rakker ned på Danmark for tiden.
Så er der det ene galt, og så er der det andet galt, sagde statsministeren, uden tilsyneladende at forstå, at der er rigtighed i de udtalelser, og frygt er der også i disse nedrakninger, som statsministeren kaldte det. Jeg ved ikke, om statsministeren overhovedet læser aviser.
De er ellers hver evig eneste dag fyldt med beretninger om vold og tyverier.
Det bør vi altså komme til livs, og det arbejder politiet i hvert fald også ihærdigt for, men det sidste politiforlig medførte desværre, at der langtfra er det mandskab, som er nødvendigt i den situation, vi befinder os i.
Politiet har en overarbejdspukkel, der årligt svarer til næsten 500 heltidsstillinger, og da der er enighed om, at politiet skal være langt mere synligt i gadebilledet, så er det altså nødvendigt med øgede bevillinger til nyansættelser.
Det er så mange af Folketingets partier, som har udtalt de her ønsker, at vi helt klart må forvente, at der sker noget meget, meget snart på det område.
Vi skal have de gammeldags panserbasser tilbage i gadebilledet.
Det er helt klart
en tryghedsforanstaltning for befolkningen.
Politiet har også det problem, at mange inden for de kommende år går på pension, så hvis der ikke i tide bliver uddannet nye, kan vi altså komme ud i en helt uoverskuelig situation.
Det ønsker Dansk Folkeparti ikke sker, så derfor er det nødvendigt, at vi får indgået et nyt politiforlig, der er holdbart, og Dansk Folkeparti deltager gerne konstruktivt i forhandlingerne.
Jeg tror, det er meget, meget vigtigt for vores lovvæsen, vores justitsvæsen, vores retsvæsen, at de ved, at inde i Folketinget bliver de bakket op i deres bestræbelser på at opklare forbrydelser, på at forebygge volden, ved, at de har de ressourcer, som er nødvendige.
Jeg synes, at de har krav på tryghed i hverdagen og på at have et politi, der er effektivt, og som kan betjene dem ordentligt.
Alene derfor er det en hovedopgave at få rettet op på det forhold.
I det hele taget skal vi altså til at gøre noget mere
for danskerne, og vi skal sikre, at de, der uforskyldt er kommet i ulykke, har rimelige forhold.
Det gælder naturligvis også de hjemløse danskere.
Jeg må sige til statsministeren, at når der er nogle hjemløse danskere, som har anmeldt en demonstration der, hvor statsministeren bor, fatter jeg simpelt ikke, hvorfor statsministeren ikke bare går ud og taler med de mennesker.
Prøv at fortælle de mennesker, at vi faktisk er herinde for at sikre, at sådan nogle danskere får det helt rimelige krav opfyldt, at de skal have en bolig i stedet for at gå på gaden, i stedet for at de skal gå rundt og tigge, i stedet for at de skal sove i papkasser.
Det er uanstændigt, at vi har fået sådan nogle forhold. Sådan har det ikke været før.
Det er et nyt, ubehageligt syn i det danske gadebillede.
Det er forfærdeligt, at Danmark som velfærdssamfund har sådanne mennesker, som er nødt til at sidde og tigge, som ikke har nogen steder at bo.
Det er ikke et Danmark, som jeg synes vi kan være bekendt. Statsministeren kom jo lidt ind på det i sin åbningstale.
De er anslået til at være omkring 11.000.
Det er nok svært at anslå tallet, men det er altså det, som er tallet sådan mere eller mindre officielt, men der var ikke et ord om, hvad regeringen konkret vil gøre for at forbedre disse forhold.
Specielt i København går det den forkerte vej, fordi herberger er nedlagt. Statsministeren nævnte, at regeringen er i gang med en plan for en samlet indsats, men hvad indeholder den plan?
Altså planer, planer, planer, planer.
Hvornår kommer de planer til udførelse?
Det vil jeg godt høre noget om.
Der kunne man jo foreslå, at man f.eks. gav de hjemløse et retskrav - det der ord retskrav er jo kommet sådan ind i den danske sprogbrug - at man gav dem et retskrav på en bolig.
Jeg synes, de med rette kan være bitre over, at et flertal her i Folketinget kan give flygtninge et retskrav på en bolig efter 3 måneders ophold her i landet, men når det gælder danskere, så er der bestemt ikke det samme retskrav.
Jeg synes ikke, at det hører hjemme nogen som helst steder.
Hvad ligner det, at mennesker, der kommer til Danmark og aldrig har ydet noget som helst for det fælles vel, med det samme får et retskrav på en bolig, når vore egne hjemløse må hutle sig igennem tilværelsen?
Det er altså uanstændigt.
Så er der den ene ekspert efter den anden på området, der fastslår, at Danmark i disse år er ved at blive omdannet til et multietnisk samfund, uden at befolkningen er blevet spurgt, om den vil være med til det.
Jeg synes ikke, det er rimeligt, at det sker.
Befolkningen har aldrig nogen sinde været draget ind i det her spørgsmål.
Jeg synes, at det bør ske. Hvis der er noget, danskerne bør have indflydelse på, jamen, så er det da denne her totale forandring af vores samfund, som er ved at ske.
Men hvad sker der?
Politikerne sidder herinde og ser ud, som om de er ligeglade, og synes, jeg er fuldstændig tåbelig, når jeg står og siger sådan nogle ting, men uanset, hvad jeg synes jeg kan læse ud af de forskellige ansigtsudtryk,
Statsministeren var også i sin åbningstale inde på, at ældreomsorgen er et af kerneområderne i det danske velfærdssamfund.
Jeg er fuldstændig enig med statsministeren.
Men hvordan vil regeringen så forbedre forholdene for vore ældre, svage, syge og handicappede?
Det var der heller ikke noget om i åbningstalen.
Tværtimod bebudede statsministeren, at nu skal der altså være brugerbetaling for hjemmehjælp.
Jeg ved ikke, om det er det, man kalder forbedrede forhold.
Det var budskabet til den befolkningsgruppe, der i forvejen er hårdt ramt af nedskæringer på området.
Naturligvis stemmer Dansk Folkeparti imod et sådant forslag om at indføre brugerbetaling for hjemmehjælp.
Statsministeren siger ganske vist, at det kun er de personer, der har en høj samlet pension eller anden indkomst, der skal betale.
Det betyder altså, at folk, der i de år, de har været erhvervsaktive, har lagt lidt til side til deres alderdom, nu skal straffes.
De pågældende har jo allerede i tide sørget for at lægge lidt til side, har lidt afsavn ved at spare op.
Hvorfor tænker regeringen ikke på det på den
Den er fremme med riven, og så skal alle fremsynede pensionister igen til lommerne, ligesom de måtte det, da mange af de andre ydelser forsvandt fra pensionisterne.
Hvad har regeringen så egentlig tænkt sig på området?
Hvor mange penge skal der nu hives op af lommerne på vore ældre?
Jeg synes ikke, statsministeren har sagt noget som helst om det.
Svaret blæser i vinden, lige indtil der kommer et lovforslag, som jeg godt kan frygte at der vil være et flertal der stemmer for.
Jeg synes helt klart, at der her i dag har vist sig et flertal imod det, og jeg håber, at det flertal kan fastholdes.
Statsministeren kunne kun oplyse, at en lang række ministerier arbejder på sagen.
Jamen det er jo mageløst!
Man har regnet på det, siger man.
Så må vi altså bare konstatere, at nedskæringerne over for vore egne svage grupper fortsætter.
Har denne regering, hvor det ledende parti har ordet social som en del af sit navn, da overhovedet ingen skam i livet?
Er det virkelig sådan, at man nu igen vil ramme folkepensionisterne ved at indføre brugerbetaling?
Desværre er svaret ja.
I sin iver for at kradse penge ind, for at forsøge at få det hele til at køre, kaster man sig nu igen over samfundets ældre, de ældre, der efter et langt livs indsats har krav på tryghed og værdighed i alderdommen.
Jeg synes, det ville være rimeligt, at man i stedet for begyndte at se på lidt goder til pensionisterne, at man i stedet for begyndte at glæde sig lidt over, at der skal vi altså være med til at betale nogle penge, i stedet for at betragte pensionister som noget, der bare er et nødvendigt onde.
Jeg ønsker, at man går en anden vej end den vej, regeringen
har anvist.
Jeg må jo nok sige det sådan, at hvis regeringen fortsætter på denne her måde, så tror jeg faktisk, at der vil komme en massiv modstand mod den politik, der føres, og man kan kun håbe, at vælgerne vil huske det ved næste folketingsvalg. Statsministeren berørte jo selv en smule i sin åbningstale, at det var statsministerens sidste tale i dette årtusind.
Det nævnte statsministeren flere gange, og han var tilsyneladende glad for, at det er under hans politiske ledelse, at vi om 85 dage går ind i år 2000.
Jeg tror godt, at befolkningen ved, at vi har en regering, som ikke rigtig har noget i posen til den længere, at man kommer med nogle løfter, og så bliver de ellers brudt. Jeg tror godt, at selv om statsministeren forsøger at få befolkningen til at glemme, husker den, at der i forbindelse med sidste finanslovforlig var en efterlønsreform, som ikke blev ret godt modtaget.
Jeg tror, at man skal skrive sig bag øret, at man kan narre nogle altid, man kan narre alle i en vis periode, men man kan ikke narre den danske befolkning hele tiden.