Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-09-04:
Som danskere har vi en lang række forventninger til vores fælles sundhedsvæsen.
Vi forventer, at hvis uheldet er ude, og vi bliver syge, er der lige og fri adgang til at blive behandlet.
Vi forventer, at hvis vi kommer til at lide af en alvorlig eller livstruende sygdom, får vi den allerallerbedste udredning, diagnose og behandling på et højt internationalt plan, og de fleste af os forventer også, at sygehuset ligger lige om hjørnet, for så føler vi os mest trygge.
Endelig ønsker vi også, at sundhedsvæsenet skal varetage opgaver som information om sygdomme og forebyggelse.
Men alle disse forventninger er under pres i det danske sundhedsvæsen i dag.
Det sker, fordi der gudskelov er flere, der bliver ældre; det sker, fordi vi bliver bedre og bedre til at behandle flere alvorlige sygdomme; det sker, fordi medicinen til en lang række af de mest almindelige behandlinger er blevet dyrere, og det sker, fordi vi har mangel på læger, herunder speciallæger, sygeplejersker og social- og sundhedsassistenter til at behandle patienterne og yde dem omsorg.
Det sker også, fordi patienterne har lettere ved at vælge på en lang række områder i dag, f.eks. ved at føde på en højt specialiseret afdeling med specialister og læger ved hånden frem for på den mindre, men nære fødeafdeling i lokalområdet, og endelig sker det, fordi kommuner og amter i stigende grad presses af regeringens meget stramme økonomiske politik, som er støttet af Dansk Folkeparti.
Alle disse udfordringer gør, at det ikke er forsvarligt
bare at fastfryse det nuværende sundhedsvæsen og mene, at den hellige grav er vel forvaret.
Men man kan gøre mange andre ting.
Man kan sikre, at de forandringer, der løbende sker i det danske sundhedsvæsen, går i retning af at sikre bedre behandlinger og bedre kvalitet for alle.
Man kan fra Folketingets side medvirke til at sikre, at alle danskere i dette land også i fremtiden har lige og fri adgang til sundhedsvæsenet, og ikke støtte en udvikling, hvor skattebetalte sundhedsforsikringer bliver en større og større del af vores sundhedsvæsen.
Man kan med økonomisk støtte sikre, at nye tiltag på nye områder, der måske ikke lige er lovbestemte herindefra, eller mere generel sundhedsfremme kan hjælpe med til, at færre mennesker bliver alvorligt syge senere hen i livet. Sådanne tiltag må også understøttes, selv om indsatsen ikke kan aflæses direkte på ventelisterne. Endelig kan man understøtte en indsats, der har til formål at sikre, at den teknologiske udvikling bringer nye behandlinger tættere på borgerne - bringer dem ud på de lokale sygehuse eller lokale sundhedscentre til afløsning for de behandlinger, der er flyttet længere væk fra borgerne og ind på de specialiserede afdelinger med den store ekspertise og speciallægerne.
Alt dette kan man gøre, men det er ikke det, Dansk Folkeparti foreslår her.
I den sammenhæng fremstår Dansk Folkepartis forslag faktisk som beton - som et tungt, fodslæbende forslag, der kun søger at bevare mere af det gamle.
Dansk Folkepartis forslag om at indføre smileyordninger på de danske sygehuse, hvor der var god hygiejne, er blevet taget af bordet igen, og i dag kan de nok heller ikke stemme for Socialdemokratiets forslag på området.
Det var ellers også noget, der kunne sikre en bedre kvalitet.
At finde økonomisk dækning for det forslag, vi har her, har de heller ikke kunnet.
Den farce, vi har været igennem, hvor forslaget blev trukket tilbage i udvalget, alene for at Dansk Folkeparti skulle finde ud af, om de ville støtte SF's ændringsforslag, har heller ikke tjent forslaget bedre.
Vi mener, at de handlinger, Dansk Folkeparti har udført, og de aftaler, de har indgået med regeringen det sidste år, har vist, at forslaget udelukkende er store armsving uden reelt indhold.
Under debatten i dag og også tidligere har Dansk forsøgt at vise det billede, at partiet er villigt til at finde flere midler til sygehusene inden for statens budget, men samtidig har man sammen med regeringen vedtaget at lade pengene fosse ud af statskassen til ufinansierede skattelettelser, som skal betales gennem endnu flere nedskæringer i kommuner og amter.
De 85.000 mennesker, der skal ekstra i arbejde, for at tingene overhovedet kan hænge
sammen,
kan vi se langt efter.
Derfor vil den økonomiske politik, som Dansk Folkeparti støtter, medføre, at der bliver et øget pres på velfærden, og det vil igen give dødsstødet til endnu flere af de mindre sygehuse, som Dansk Folkeparti ellers tilsyneladende ønsker at beskytte.
Jeg ville nok vogte mig for at lade mig beskytte af Dansk Folkepartis økonomiske politik og handlinger på dette område.
Dansk Folkepartis ukritiske adoption af regeringens skattestop og den indflydelse, partiet har haft på de seneste to finanslove og kommune- og amtsaftaler, har jo ikke sikret tilstrækkelige midler til sundhedsvæsenet, og det har vi allerede talt en del om i dag.
Det korte af det lange er, at forudsætningen for et godt sundhedsvæsen af høj kvalitet er mulighed for forandring, for at borgerne kan få den bedst mulige behandling. Dialysepatienterne kan ikke vente, til vi her i Folketinget har diskuteret strukturændringer og Strukturkommission.
De har brug for en bedre behandling her og nu, uanset om det koster mere.
Problemerne er opstået, fordi en meget stram økonomi tvinger amterne til at gennemføre nedlæggelser og strukturændringer alene for at spare penge.
Vi mener, at det er uigennemtænkt, at det er udtryk for, at man ønsker at centralisere hele den danske sundhedsdebat, og at det er udtryk for, at man forsøger at gøre noget på et område uden at have midlerne til at gøre det med.