runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Flemming Hansen (KF), 2002-01-30:
Vores finanslovforslag indeholder et udbytte på 50 mio. kr. i år 2002, som det oprindelig blev forudsat ved stiftelsen af DSB.
Den budgetforbedring, der herefter er tilbage, går bl.a. til finansiering af Ringbanen for S-tog i København.
Spørgsmålet tyder i øvrigt på, at hr. Jacob Buksti er bekymret for DSB's fremtid, hvis vi ændrer kontraktbetalingen i en situation med stigende konkurrence og større materielinvesteringer.
Jeg deler ikke den bekymring.
Udbuddet i Midt- og Vestjylland omfatter 5 pct. af DSB's omsætning.
Dette udbud var næppe ukendt for DSB's bestyrelse, da bestyrelsen foreslog at reducere kontraktbetalingen i september sidste år.
De næste udbud af DSB's togtrafik, det ved vi,
Og med hensyn til DSB's billetpriser kan jeg sige, at de følger den almindelige prisudvikling, som de gjorde under den forrige trafikminister. Jeg finder derfor, at det er fornuftigt og helt naturligt at regulere DSB's forhandlede kontraktbetaling, som DSB's bestyrelse selv har foreslået.
Samtidig påskønner jeg den betydelige indsats, ledelse og medarbejdere i DSB har gjort for at effektivisere DSB's drift og dermed frigøre ressourcer til en øget konsolidering af DSB, til Ringbanen og til andre væsentlige samfundsopgaver.
Jacob Buksti (S), 2002-01-30:
»Hvad er baggrunden for, at ministeren efter at have givet trafikbetjeningen af de midt- og vestjyske regionalbaner til Arriva gennemfører en straffeaktion mod DSB ved at inddrage 1 mia. kr. af DSB's økonomi til statskassen over de kommende 3 år i en situation, hvor DSB står over for stigende konkurrence og store materielinvesteringer, og uden at midlerne - eller blot en del deraf - anvendes til forbedringer inden for jernbanetrafikken, og samtidig med at billetpriserne sættes op?«
Svend Aage Jensby (V), 2002-01-30:
Jeg kan kun gentage: Når vi får redegørelsen fra Hjemmeværnskommandoen, forholder vi os til problemet.
Det kan jeg love.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2002-01-30:
Det er faktisk interessant, at der er godt og vel 30 gange så mange våben i samfundet, som ikke er ejet af hjemmeværnsfolk, i forhold til dem, der er ejet af hjemmeværnsfolk.
Så mange mord med den type af våben
bliver der ikke begået, men det kan vi vende tilbage til.
Men jeg er glad for, at ministerens udgangspunkt er, at hver enkelt er en for meget, og at det er noget, som man ikke kan diskutere relativt.
De, der sidder tilbage og har mistet, vil sige, at det ikke er en måde at diskutere det her på.
Jeg forstår ministeren sådan, og det synes jeg i virkeligheden er en åbning, som jeg godt vil kvittere for, at ministeren, tror jeg, som den første forsvarsminister ikke udelukker, at det kan blive nødvendigt at skille våbnene og ammunition ad, eventuelt låse det inde på depoter.
Jeg tror, at ministeren er nødt til at anerkende, at uanset al terrorsnak er det helt utænkeligt, at hjemmeværnet kommer til at spille en rolle, hvor våben i hjemmene bliver afgørende i den situation.
Meget kan man forestille sig, men dét tror jeg bliver svært, og derfor tror jeg, at stolthedshensynet spiller en langt større rolle, end ministeren er villig til at vedkende sig.
Svend Aage Jensby (V), 2002-01-30:
Hos dem er det jo ikke det, at det giver en vis følelse af stolthed.
Jeg synes ikke, sagt til hr. Søvndal, det er rimeligt at hævde.
Det har været hele hjemmeværnets grundlæggende idé, siden det blev skabt i 1949. Vel er der sket en udvikling.
Det er jo også derfor, at vi nu undersøger, som jeg har sagt, om der er behov for det, om vi kan gøre noget for at højne sikkerheden, om vi kan nøjes med eventuelt at tage ammunition.
Uden at jeg har tallene helt present, kan jeg sige, at fra 1997 til 2001 er der, så vidt jeg husker, seks eksempler på misbrug af hjemmeværnsvåben - heldigvis meget få drab, selvmord
har der været nogle af også.
Så sat i forhold til det store antal, og hvis man ser på, hvor mange mennesker der i øvrigt bliver myrdet i det her land på anden vis, så ligger hjemmeværnet aldeles nydeligt.
Men intet kan gøres godt nok for at undgå det her, og det er det, vi gør.
Villy Søvndal (SF), 2002-01-30:
Det er jo også det, der er påfaldende, sagt til forsvarsministeren.
I forhold til at vi kun har 25.000 hjemmeværnsvåben og 900.000 våben i øvrigt af alle mulige slags, forekommer det mig, men det har jeg stillet skriftlige spørgsmål om, at hjemmeværnet bærer en meget stor del af de ulykkelige sager i forhold til deres relative andel af våbnene i samfundet, hvor man oven i købet, synes jeg, kunne stille skrappere krav netop til et værn som hjemmeværnet.
Men det vender vi tilbage til under de skriftlige spørgsmål. Omkring hensyn er der vel tre hensyn at tage i forhold til diskussionen, og det vil jeg høre om ministeren ikke er enig i.
Det ene er et hensyn for at undgå de ulykkelige sager, hvor hver enkelt er en for meget.
Det har jeg ingen grund til at betvivle også er forsvarsministerens grundlæggende synspunkt.
Det andet er et forsvarshensyn, hvor vi jo har en lang varslingstid - det må man alt andet lige sige - i forhold til et konventionelt angreb og hjemmeværnets traditionelle rolle.
Det tredje hensyn er vel et eller andet stolthedshensyn, der hedder, at det er rart at have i nærheden, og det giver en vis styrke at have sådan et våben liggende i sit hjem.
Er det i virkeligheden ikke det sidste hensyn, som vejer tungest for ministeren?
Svend Aage Jensby (V), 2002-01-30:
Til hr. Søvndal: Jeg sagde, at vi har bedt om en redegørelse fra Hjemmeværnskommandoen, eventuelle forslag, man har derfra.
Når den foreligger, får hr. Søvndal og andre tilkendegivet den beslutning, jeg og vi i regeringen træffer, hvis det spørgsmål bliver et regeringsanliggende, men ikke alene mit anliggende.
Til hr. Albrechtsen
: Min indsigt i og viden om, hvornår det eventuelt kan komme på tale også i en terrorsituation at påkalde sig hjælp fra hjemmeværnet - det er jo en mulighed, der består, hvis forsvarsministeren føler, at situationen berettiger til det - tror jeg er større end hr. Albrechtsens.
Så jeg tager afstand fra, når man vil hævde, at terrorsituationen ikke er noget, der ikke også kan influere på den beslutning, vi skal træffe her.
Jeg gentager: Jeg skylder hjemmeværnets 60.000 ansatte, at vi får en undersøgelse af det her, og når den foreligger, bliver der forholdt sig til problemet.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-01-30:
Nu er der efterhånden mange ting, der bliver gennemført under påskud af, at det handler om bekæmpelse af terror.
Jeg vil godt spørge ministeren, om ikke vi kan være enige om, at der ikke bliver bekæmpet noget mere terror, ved at der ligger en masse geværer rundtomkring i hjemmene.
Jeg går ud fra, at vi kan være enige om, at det ikke har noget med den sag at gøre.
Så jeg vil bede ministeren om at lade være med at blande det ind i det mere.
For det andet er der mindst 10 år - det er ministeren også enig i, det fornemmede jeg i hvert fald på svaret - til, at man overhovedet kan forestille sig, at Danmark kunne blive angrebet af nogen fremmed magt. Det vil sige, at der er 10 år til at hente våbnene ud fra depotet.
Det må dog være en rimelig tid til at hente dem i. Nu siger ministeren, der er et hensyn at tage til de 60.000 mennesker i hjemmeværnet.
Jovist, da.
Men jeg vil godt spørge ministeren, om det primære hensyn, som enhver ansvarlig minister må tage, ikke er at sikre, at der ikke sker flere drab som følge af misbrug af disse våben og ammunition.
Det må da være ministerens primære ansvar.
Lars Barfoed (KF), 2002-01-30:
Jeg synes, det er positivt, at vi nu kan behandle og formentlig også tiltræde denne aftale med Makedonien.
Det er dels i sig selv positivt, idet det forhåbentlig kan bidrage til, at Makedonien kommer ind i en mere stabil og positiv udvikling, og dels er det jo også udtryk for den spændende og glædelige udvikling, som vi oplever i Europa i disse år. Derfor kan jeg også på Det Konservative Folkepartis vegne støtte forslaget.
Villy Søvndal (SF), 2002-01-30:
Det var nu ikke min hensigt at lægge forsvarsministeren ord i munden, som forsvarsministeren ikke har.
Jeg forsøgte sådan set, og det kan godt være, det ikke lykkedes, at videregive, at jeg syntes, der lå i hvert fald to informationer i det, forsvarsministeren redegjorde for.
Det betyder vel, at det kan ende i en situation, hvor man konkluderer, at for at komme de her sager til livs er man nødt til at putte både våben og ammunition eller den ene af tingene i et centralt depot.
Det formoder jeg at forsvarsministeren ikke vil udelukke bliver resultatet.
Den anden del af det var at skærpe optagelsesbetingelserne, så man forsøgte at sortere dem fra, der kunne risikerer at komme ud i en lignende situation.
Sådan forstod jeg ministeren.
Jacob Buksti (S), 2002-01-30:
Jeg har af en korrespondance mellem ministeren og bestyrelsesformanden for DSB, Knud Heinesen, og nu også senest af regeringens finanslovforslag forstået, at regeringen har tænkt sig at overføre 500 mio. kr. fra DSB's økonomi til statskassen i år, 300 mio. kr. næste år og 200 mio. kr. i 2004.
Det kan man jo mene om, hvad man vil, men jeg kan forstå, at regeringen på den her baggrund har tænkt sig at anvende DSB som en pengemaskine.
Det er jo noget, som partier i regeringen nu taler meget om.
Grunden til, at man kan bruge dem som en pengemaskine, er beslutninger, som den nuværende regering ikke har været med i, eller sagt på en anden måde er grunden til, at DSB har en forbedret økonomi, initiativer, som er iværksat af den tidligere regering med støtte fra SF og Enhedslisten.
Det putter man nu over i statskassen, samtidig med at man har besluttet at give trafikken på de midt- og vestjyske baner til Arriva, og samtidig med at man annoncerer, at der skal bygges flere motorveje end aftalt, skærer man ned på jernbanetrafikken.
Henriette Kjær (KF), 2002-01-30:
Nu er jeg jo folkevalgt og i kontakt med mange mennesker ud over at være minister.
Min opgave er netop at debattere politik, være debatskabende, og det tager jeg meget alvorligt, så jeg har selvfølgelig forhåbninger om, at der vil komme en bredere debat i fremtiden.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Mariann Fischer Boel (V), 2002-01-30:
Vi har jo haft rig lejlighed til de sidste par timer at diskutere den her sag ved et samråd i Fødevareudvalget, hvor også hr. Kristen Touborg har været til stede, så det kan godt være, at noget af det bliver gentagelser, men det er hr. Kristen Touborg så fuldstændig indstillet på, kan jeg forstå.
Den sag om transport af heste til slagtning, som har været omtalt i tv og i pressen,
har jo sendt et klart budskab til regeringen, til mig personlig og til de personer, der har set udsendelsen, og det er den generelle holdning, at det, vi har set, vil vi simpelt hen ikke tolerere.
Sagen har også vist, at den kontrol, som vi fra Fødevareregion Herning har udvist, ikke har været udført med rettidig omhu, og det er der rent faktisk allerede taget hånd om.
Regeringen har den grundopfattelse, at transport af slagtedyr over lange afstande skal undgås.
De skal helst slagtes på et slagteri, der ligger inden for det område, hvor de kommer fra, og så må den videre transport foregå enten som nedkølet kød eller som frosset kød.
Det er den rigtige løsning både af hensyn til dyrevelfærd og af hensyn til at undgå de muligheder for smittespredning, som vi f.eks. har set det i England med mund- og klovsyge.
På den måde vil vi også sikre, at selv om transporten i nogle tilfælde kommer til at ske over landegrænserne, så er det i hvert fald forholdsvis få lande, der kan nås inden for den tidsramme, og der vil så være mulighed for at opbygge et meget tæt samarbejde med de stedlige kontrolmyndigheder.
Løsningen med at at indføre landegrænserne som en begrænsning for, hvor man må køre hen, er ikke realistisk, men med det samarbejde, vi har i dag inden for EU med det fælles marked, er der jo ikke noget forkert i, at dyr, der er opdrættet på den ene side af grænsen, også flyttes til den anden side af grænsen.
Ja, det gør jeg så.
Henriette Kjær (KF), 2002-01-30:
Det mener jeg nu ikke.
Hver gang jeg taler om den forskning, der foregår på vores uddannelsesinstitutioner, universiteter og Danmarks Lærerhøjskole, så er det kvinde- og kønsforskning, og det lægger jeg da også meget vægt på, at det fortsat er, så det er ligestilling set meget bredt.
Med hensyn til bureaukratiet synes jeg nok, at vi har flere institutioner på området, der i forvejen varetager det, som Videnscentret også begyndte at varetage, og at vi også faktisk havde en rimelig struktur inden og også vil have det efter centrets lukning.
Jeg synes lidt, det har fungeret som et filter, hvor jeg har været bange for, at ligestillingsdebatten også er blevet for elitær, for jeg synes, man har haft problemer med at komme bredt ud fra Videnscentret.
Jeg synes ikke, det har kunnet løfte den opgave, som jeg synes, der var behov for, nemlig at bringe ligestillingsspørgsmålet bredere ud.
Det håber jeg, denne her omlægning vil være med til, så man ikke bruger det som en sovepude og siger, at vi har nogle professionelle, vi har et Videnscenter, det tager de sig af, og så behøver vi ikke selv at tage os af det.
Margrethe Vestager (RV), 2002-01-30:
Jeg er naturligvis ked af at gøre det, men jeg respekterer til fulde, at den nuværende regering har en anden politik end den forrige, det ville jeg sådan set ønske gik op for flere.
Men en ting er meget central, og det synes jeg er, at det her sker som led i, at man vil have mindre bureaukrati.
Jeg har stadig væk ikke forstået, på hvilken måde centeret bidrager til bureaukratisering af det danske samfund.
Tværtimod har dets opgave været at sikre tilgængelighed til information og adgang til information og åbenhed omkring ligestillingsarbejdet i en bredere forstand end ud fra en ren kvindevinkel.
Jeg synes, det er ærgerligt, hvis det her medfører, at vi får et tilbageskridt i forhold til ligestillingspolitikken, så det ender med at være et rent kvindespørgsmål.
Det synes jeg ministeren bidrager til ved at henvise til Kvinfo og andre kvindeorganisationer, som ministeren gjorde i besvarelsen af det skriftlige spørgsmål.
Henriette Kjær (KF), 2002-01-30:
Med hensyn til at lade Videnscenteret fortsætte som en selvstændig institution mener jeg, at det vil være upassende, og det vil også være første gang, man ser, at en selvejende institution så skulle være lovbundet. Jeg ønsker altså en ændring af ligestillingsloven, hvor Videnscenteret nedlægges, for lovgivningen skaber klarhed over, at centeret ikke er en statslig institution.
Det vil jeg gerne have står helt klart.
Det finder jeg vigtigt af hensyn til omverdenens forståelse af centerets rette tilhørsforhold.
Centeret har naturligvis mulighed for at fortsætte på privat basis, og det ved jeg ikke, om vi kommer tilbage til senere, men på centeret mener de jo selv, de har så stor en indtægtsgivende virksomhed, at det må kunne lade sig gøre.
Og til fru Margrethe Vestager: Jamen det er jo et politisk spørgsmål, hvor vi har ment, at det var mere hensigtsmæssigt at tilrettelægge ligestillingsarbejdet på en anden måde end den, som den tidligere regering havde valgt med oprettelse af Videnscenteret.
Vi mener, man kan få både en god debat og også en god vidensopsamling på ligestillingsområdet på trods af, at vi lukker Videnscenteret.
Margrethe Vestager (RV), 2002-01-30:
Det forekommer vanskeligt at se.
Derfor synes jeg, det er en indsnævring af ligestillingsspørgsmål at henvise det til, at det er noget, som kvindeorganisationer bør klare.
Derudover kan man sige, at centeret har en meget vigtig opgave i form af at give overblik, og jeg synes, det er lidt sølle at henvise mennesker, der interesserer sig for ligestillingsspørgsmål, til, at de selv kan henvende sig til forsknings- og uddannelsesinstitutioner og derigennem indsamle viden, da hele pointen med etableringen var at få en mainstreaming af ligestillingspolitikken og få den bragt ind i en anden form.
Og meningen med et debatforum og en debatskabende aktivitet er jo ikke nødvendigvis, at man skal have direkte indflydelse, men at man skal skabe en debat, som netop sætter centerets informationer i centrum.
Naser Khader (RV), 2002-01-30:
Tak for svaret.
Det med økonomien tager vi under spørgsmål nr. S 618
og det med, at det skal være tættere på ministeren, tager vi under spørgsmål nr. S 619. Men med hensyn til besvarelsen af spørgsmål nr. S 617: Centeret har foreslået ministeren at fortsætte under en anden model, der er udgiftsneutral, og det har ministeren afvist.
Det er mærkeligt, for ministeren begrunder nedlæggelsen med, at det sker af økonomiske årsager eller på grund af besparelser.
Derfor kan jeg ikke forstå, at centerets forslag om at fortsætte efter en udgiftsneutral model blev afvist.
Henriette Kjær (KF), 2002-01-30:
Videnscenter for Ligestilling nedlægges primært af økonomiske årsager.
Beslutningen om nedlæggelsen er en del af regeringsbeslutningen om nedlæggelse af en lang række råd og nævn og centre, og det er sket for at skaffe flere penge til mere velfærd i samfundet.
Det synes jeg også vi skal have med.
Her næsten to år efter har den nye regering som nævnt set på alle råd, udvalg, institutioner med kritiske øjne, også med henblik på at mindske bureaukratiet.
Jeg mener, at ministeriet vil kunne overtage visse af centerets arbejdsopgaver, f.eks. vil ligestillingsafdelingen få mulighed for at iværksætte undersøgelser og aktiviteter.
I forhold til vidensindsamling vil det fortsat være muligt at indhente informationer om køn og ligestilling i Kvinfo og hos kvinde- og kønsforskere på uddannelses- og forskningsinstitutionerne. Videnscenterets debatskabende funktion
bliver i dag også varetaget af kvindeorganisationerne, herunder Kvinderådet, der får et årligt tilskud på lidt over 1 mio. kr. Så mener jeg også, at et debatforum vil få mere indflydelse, hvis det kommer tættere på ministeren, og jeg vil også selv gerne have debatten tættere på.
Naser Khader (RV), 2002-01-30:
Det er i orden.
Trods det faktum, at Det Konservative Folkeparti undlod at stemme for lovforslag nr. L 193 udtrykte ordføreren, fru Pia Christmas-Møller, under førstebehandlingen utvetydig støtte til etablering af et videnscenter for ligestilling
, og jeg vil gerne citere hende: »Det meget synlige, der lægges op til, er nedlæggelse af ligestillingsråd og etablering af et videnscenter for ligestilling.
Det forslag kan vi støtte, ligesom vi også er principielt positive over for etablering af et ligestillingsnævn«.
Det første spørgsmål er: Hvorfor er det kun 1 år efter etableringen af Videnscenter for Ligestilling pludselig blevet konservativ politik at nedlægge selv samme center?
Skal jeg begrunde spørgsmålet?
»Hvorfor er det kun et år efter etableringen af Videnscenter for Ligestilling pludselig blevet konservativ politik at nedlægge selv samme center?«
Skriftlig begrundelse
Trods det faktum at Det Konservative Folkeparti undlod at stemme for lovforslag nr. L 193, udtrykte ordføreren fru Pia Christmas-Møller under førstebehandlingen utvetydig støtte
til etableringen af et videnscenter for ligestilling.
Kristen Touborg (SF), 2002-01-30:
Jeg er enig med ministeren i, at ministeren ikke har mulighed for at gå ind og lave sanktioner i forbindelse med frivillige ordninger.
Det er undergivet EU-lovgivningen, og sådan er det.
Når jeg alligevel gør opmærksom på mulighederne for den frivillige ordning, så er det jo fordi,
at med den slagteristruktur, vi har i Danmark, vil en frivillig ordning i virkeligheden kunne virke meget effektiv.
Vi kender det jo allerede i øjeblikket på forskellige områder, hvor landbruget er gået ind og har lavet frivillige ordninger f.eks. for vækstfremmere, og det fungerer faktisk ganske udmærket, uden at der er offentlige sanktionsmuligheder.
Det var sådan set bare sådan en ordning jeg godt kunne tænke mig at vi prøvede at arbejde på.
Lene Espersen (KF), 2002-01-30:
Jeg er meget glad for den indirekte tilkendegivelse, jeg hører fra hr. Kristen Touborg for så vidt angår EU-reglerne, for det er selvfølgelig meget væsentligt, at vi under det danske formandskab også har et bredt og et godt mandat fra Folketinget til at sikre, at vi arbejder målrettet og effektivt på at få ændret de her regler.
Jeg har måske knap så stort et sortsyn som hr. Kristen
Touborg, bl.a. fordi Europa-Parlamentet, der jo er en vigtig allieret i denne her sag, allerede har udtalt sig fuldstændig på linje med det, som regeringen står for, og som jeg også fornemmer, at et stort flertal i Folketinget står bag. Så det vi kan gøre på EU-plan for at forbedre forholdene, så det ikke i parentes bemærket kun er dyrene i Danmark, vi interesserer os for, men også dyrene i resten af EU, vil jo være vigtigt, og det vil være godt.
Derudover vil jeg sige til hr. Kristen Touborg, at jeg ganske ligesom fødevareministeren mener, at frivillige ordninger kan være utroligt nyttige og gode og er et effektivt og et supplerende redskab.
Så jeg tror, vi er enige om substansen: at vi skal have så gode EU-regler som overhovedet muligt, men hvis erhvervet vil gå foran med et godt eksempel og sørge for selv at være med til at løse nogle af problemerne, så vil det være utrolig positivt.
Kristen Touborg (SF), 2002-01-30:
Jeg vil gerne sige tak for besvarelsen af spørgsmålet.
Jeg er også opmærksom på, at EU-lovgivningen sætter visse begrænsninger.
Når jeg har taget det op her, er det først og fremmest, fordi vi jo godt ved, hvor bøvlet det er at få lavet ændringer i EU-systemet.
Jeg vil gætte på, at det næppe bliver hverken i år eller næste år, at vi kommer ned på 8 timer, og det er endda så sagt med vestjysk forsigtighed, må jeg sige.
Her er mit spørgsmål - og det har fødevareministeren så delvis besvaret - om regeringen er indstillet på at arbejde for, at man laver frivillige ordninger, for det store problem er jo sandsynligvis på svineområdet.
Det er der, der bliver transporteret flest individer på en måde, som er fuldstændig uacceptabel over en lang række timer, og vi må simpelt hen sørge for, at det ikke bliver ved med at foregå i fremtiden, men følger princippet med, at man slagter dyrene, hvor de er produceret.
Det må være det, der må være det bærende.