Per Clausen (EL), 2006-05-24:
Det er jo en lidt sjov debat, særlig fordi vi nu har haft en lang diskussion om et forslag, som SF havde fremsat som beslutningsforslag – et forslag, som SF ikke ønsker til anden behandling og ikke har insisteret på skulle med i betænkningen fra udvalget i forbindelse med det her.
Det er altså et forslag, der i ordets allermest tydelige betydning er dødt, men det er sådan set også godt, at det er det.
Det, jeg så vil sige, er, at jeg tror, den sådan lidt ophidsede stemning omkring det her forslag måske kan skyldes, at der mangler nogle ret klare tilkendegivelser fra ministeren og fra de borgerlige partier.
Jeg har sådan set ingen problemer med at acceptere, at man her laver en aftale, som gør noget ved grænsehandelen, og man kompenserer så kunstneren for det.
Man kan fedte lidt rundt i, om man får gjort det helt godt nok, men det er den anden del.
Når man begynder at diskutere det her blankbåndsvederlag, sker der jo det, at der også opstår en diskussion af, at hele systemet faktisk er ved at blive forældet, fordi ordningen er bundet op på, hvilke medier forbrugerne vælger at kopiere på.
Når regeringen så vælger at sige, at det vil den ikke gøre noget ved her og nu, så breder der sig en frygt – berettiget eller uberettiget – for, at den heller ikke vil gøre det i fremtiden.
Hvis der nu kom en klar og rimelig tydelig tilkendegivelse fra Venstre, De Konservative, Dansk Folkeparti eller bare fra ministeren om, at man var klar over, at det eksisterende blankbåndsvederlag ville blive udfaset på grund af den teknologiske udvikling, og man så sagde, at det finder vi en løsning på, vi er indstillet på at kompensere hundrede procent i forhold til det, vi giver nu, vi er bare endnu ikke helt nået frem til, om det skal være noget, som Socialdemokraterne, De Radikale og SF skal kæmpe sig til i medieforhandlingerne, eller det er noget, vi klarer ved en finanslovforhandling senere på året – men vi er enige i, at kompensationen skal findes – så kunne der jo både blive skruet ned for retorikken her i salen, og kunstnerne kunne være trygge.
For der er efter min mening ingen tvivl om, at man bliver nødt til at finde en teknologineutral ordning.
Det kan såmænd godt være, at SF’s oprindelige forslag var teknologineutralt, det havde så bare en række andre uheldige elementer, og i forhold til teknologineutraliteten er der to ting at vælge imellem: Man kan lave en licensordning, hvor man belaster alle mennesker uanset indtægt lige meget, det er efter vores opfattelse asocialt, men dog bestemt teknologineutralt, eller man kan gøre det via finansloven.
Selvfølgelig kan man godt i det danske Folketing lave aftaler via finansloven, som holder mere end 1 år; det findes der jo mange eksempler på.
Jeg synes sådan set, at hvis der kom en klar tilkendegivelse fra regeringspartierne om, at man vidste og havde erkendt, at blankbåndsvederlagsordningen var ved at blive udfaset af teknologiske grunde, og man sagde helt klart, at man var enig i, at der skulle findes en løsning, som kompenserede fuldt ud for det, og det eneste udestående sådan set var, om det skulle være en medielicensordning eller det skulle være en finanslovløsning, så ville man berolige kunstnerne, og vi andre ville ikke have ret meget at klage over.
Tænk at opnå to så gode resultater på en gang: at have lukket munden på oppositionen og have gjort kunstnerne glade.
Derfor forstår jeg ikke, hvorfor regeringen eller regeringspartierne ikke bare går op og siger, at det har jeg helt ret i, og sådan bliver det.
Hermed sluttede forhandlingen.
Lovforslaget overgik derefter til tredje behandling.