runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Kaalund (S), 2000-01-26:
Formålet med dette lovforslag er at lette adgangen for advokater fra de andre EU-lande til varig udøvelse af advokaterhvervet bl.a. her i Danmark.
Lovforslaget, som vil munde ud i en bekendtgørelse,
er en bemyndigelse til justitsministeren, og det kan vi fra Socialdemokratiets side følge.
Hidtil har vi haft et tjenesteydelsesdirektiv fra 1977, der giver EU-advokater ret til at føre sager i et andet EU-land, herunder i Danmark, dvs. at de har retten til at møde for landets domstole og tilsvarende at give udenretlig rådgivning.
Men der har ikke været bestemmelser om varig etablering af advokatpraksis her i landet, og tilsvarende for så vidt angår anerkendelsen af deres uddannelse.
Det sker nu med dette direktiv og den efterfølgende bekendtgørelse, og det er klart, at advokater og andre fra andre EU-lande, der fungerer her i Danmark, skal følge de faglige og etiske regler, dvs. at de skal være medlemmer af Advokatsamfundet.
Advokatrådet har tilsynsret, og Advokatnævnets kompetence er uantastet.
Samtidig ligger det således, at i Danmark kan alene advokater eje advokatvirksomheder.
Det fastholdes også her i forhold til de eventuelle EU-advokater, der måtte ønske at praktisere i Danmark, således at man ikke kan forestille sig fælles ejerskab f.eks. mellem revisorer og advokater.
Samtidig med dette lovforslag er der en anden ting, der ændres.
Det er klagefristen over advokaters adfærd.
Den er i øjeblikket 3 måneder.
Den foreslås forlænget til 6 måneder.
Forbrugerrådet har i deres høringssvar sagt, at de mener, der slet ikke burde være nogen tidsfrist.
Vi mener fra Socialdemokratiets side, at vi kan acceptere denne 6-måneders-frist, selv om det selvfølgelig er en tidsfrist, som kan diskuteres.
Det er vi også villige til i udvalget, i fald det måtte ønskes.
Men vi kan som helhed anbefale lovforslaget.
Karsten Nonbo (V), 2000-01-26:
Jeg skal kort sige på vegne af Venstres ordfører, fru Eva Kjer Hansen, der ikke kan være til stede i dag, at lovforslaget her jo har det formål at implementere et EU-direktiv fra 1998 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhverv i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået.
Venstre støtter denne implementering af direktivet og stiller sig positivt over for udvalgsbehandlingen.
Venstre vil selvfølgelig se nærmere på de enkelte detaljer i det her lovforslag under udvalgsarbejdet, og vi vil inddrage de høringssvar, der måtte være kommet, og få dem diskuteret ordentligt igennem, men vi er positive over for implementeringen.
Brian Mikkelsen (KF), 2000-01-26:
Det Konservative Folkeparti kan støtte forslaget.
Det er jo et EU-direktiv, som skal gøre det lettere for advokater at udøve advokatvirksomhed i andre lande, og det synes vi er en rigtig god idé.
Det er nemlig i dag ikke muligt for andre EU-borgere eller omvendt at praktisere i andre lande, og det skal der selvfølgelig være mulighed for, så der bliver en fleksibilitet og mulighed for at tage job i andre lande.
Justitsministeren bemyndiges så til at fastsætte reglerne, og det synes vi også er helt fint.
Der er stor forskel på jura fra ét land til et andet, og derfor kan det være nødvendigt med forskellige regler på området.
Der er ellers lagt op til en ændring af klagefristen over en advokat, og det kan vi også godt tilslutte os fra konservativ side.
Anne Baastrup (SF), 2000-01-26:
SF støtter som udgangspunkt lovforslaget, idet vi naturligvis forudsætter, at de advokater, der skal virke ved de danske domstole, snakker dansk, så vi alle sammen kan forstå det, og at de i øvrigt kan leve op til de krav, som ligger i dansk advokatstand.
Jeg kan se i det underliggende materiale og også i referatet fra Forbrugerrådet, at en af grundene til, at man ikke kan acceptere en længere frist, er, at advokaterne ikke lige sådan kan huske, hvad det er, de har haft af problemer i den pågældende sag.
Det skal vi selvfølgelig have dyrket.
Vi kan jo ikke have, at advokater har så dårlig en hukommelse, at de ikke kan huske, hvilke fejl de har lavet i en sag, så vi derfor bliver nødt til at nedsætte fristen for klager over deres virksomhed.
Vi vil derfor bl.a. bruge udvalgsbehandlingen til at kigge nærmere på generelt, hvad det egentlig er for nogle frister, vi har for advokater, og hvad det er for en måde, man behandler sagerne på i Advokatnævnet, når der er klager, for det kan jo ikke nytte noget, at en ganske bestemt stand, som af forskellige grunde har fået nogle privilegier, skal fastholde de privilegier, når andre tilsyneladende godt kan klare sig på anden vis.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-26:
Vi er grundlæggende af den opfattelse, at det skal være muligt, også på advokatområdet, at kunne drive virksomhed i Danmark.
Man skal have mulighed for at komme til Danmark og drive sin advokatvirksomhed, lige så vel som det skal være muligt for andre brancher.
Vi vil dog i forbindelse med udvalgsarbejdet godt undersøge, hvilke konsekvenser det vil få, og om det f.eks. er sådan, at man kan stille nogle krav om, at der skal være personer med dansk statsborgerskab involveret i en sådan forretning, og om det måske kunne medføre nogle problemer for de advokatvirksomheder, vi kender her i landet, der kunne blive udkonkurreret af meget, meget store advokatkoncerner.
Vi ved jo, at der specielt inden for revisionsbranchen er nogle meget store koncerner, som i virkeligheden gør det udmærket og med et dansk islæt fungerer i Danmark.
Der vil vi godt undersøge, om det kan medføre nogle problemer i forhold til en eventuel karteldannelse eller monopoldannelse på det her område. Vi er ikke afvisende over for forslaget, men vil godt undersøge, om det kan få nogle problemer på de områder, jeg har nævnt her.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-01-26:
Jeg har gjort mig lidt umage for, om jeg kunne finde noget mistænkeligt i det lovforslag her, men jeg har ikke haft så meget held med mig som hr. Frank Aaen.
Hvis ikke vi havde fået de her høringssvar sådan i sidste øjeblik, så tror jeg faktisk ikke, det var lykkedes mig, men så var den der da også.
De svarer da i øvrigt også helt til min holdning.
Jeg vil henvise til høringssvaret fra Dansk Handel og Service, som helt svarer til det, hr. Flemming Hansen fremførte.
Dansk Handel og Service er jo tilfreds med den forbedring i statistikken, som her finder sted, men bekymrer sig selvfølgelig lidt om de øgede administrative byrder, som det kan medføre, og som man måske kan undgå, hvis man indretter sig hensigtsmæssigt.
Så det skal bare være mine kommentarer.
Vi kan tilslutte os forslaget.
Anne Baastrup (SF), 2000-01-26:
Ministeren kom vidt omkring i sine besvarelser, men han har altså også lidt længere tid.
Jeg vil godt spørge, om ministeren, når vi nu går i gang med at behandle sagen i Retsudvalget, vil være indstillet på at klargøre § 3, således at det helt tydeligt fremgår, at hvis en anden er dømt for den forbrydelse, man oprindelig er sigtet for, så bliver ens dna-registrering fjernet, således at vi ikke skal ned i § 3, punkt 6, hvor der står »når andre særlige grunde undtagelsesvis taler herfor«, og så vi i øvrigt har sådan en »bør«-sætning ovre i bemærkningerne. Vil ministeren være indstillet på, at vi i højere grad får klarhed i selve lovgivningsteksten?
For det her er jo altså alvorlige sager.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-26:
Justitsministeren forsøger ligesom at fremstille det, som om Dansk Folkeparti ikke vil være med til at lave et sådant register, men jeg har hele tiden sagt, at det vil vi gerne. Vi synes, det er rigtigt, at politiet får det hjælpemiddel
fremover
De vil selv gerne have det, og de skal også have det, det går vi ind for.
Men jeg ser som sagt nogle problemer i de tilfælde, hvor vi har at gøre med nogle uskyldige mennesker, der bliver sigtede, men ikke dømt.
De bliver i det register i 10 år, og derfor synes jeg altså, at regeringen kunne give los her og sige, ligesom man gør i Norge, Sverige, Finland og en række andre europæiske lande: Lad os registrere de dømte, så har vi det hjælpemiddel, og lad os så se, hvordan det register udvikler sig.
Hvorfor skal Danmark gå enegang?
Det synes jeg heller ikke ministeren svarede på.
Jeg kan godt forstå, at vi ikke nødvendigvis skal indrette os fuldstændig efter andre lande, men på dette punkt, hvor der er så megen usikkerhed, burde man kunne rette sig ind efter andre lande og holde en fælles profil.
Sandy Brinck (S), 2000-01-26:
Seksuelle overgreb mod børn er det mest modbydelige, man kan forestille sig, og vi kan ikke ofte nok tage afstand fra den slags forbrydelser.
Regeringens tværministerielle Børneudvalg arbejder seriøst med området, men jeg tror, det er udmærket, at vi også her i Folketinget med jævne mellemrum tager emnet op og tilkendegiver vores holdning, som jeg så er sikker på at Regeringens Børneudvalg både lytter til og lader sig inspirere af. Derfor vil jeg egentlig godt takke forslagsstillerne for muligheden for at drøfte et af de instrumenter, der har været nævnt i debatten, nemlig en registrering af dømte pædofile.
Målet er, at de dømte pædofile effektivt afskæres fra at arbejde med børn og unge, og målet kan ingen være uenig i, men om et nyt register er midlet, tvivler jeg stærkt på.
Min første tanke var, at sådan et register har vi jo.
Vi har et Kriminalregister, hvor også dømte pædofile indgår, og hvorfra man kan trække en straffeattest, en såkaldt § 43-attest, hvor sletningsfristen er 10 år efter afsoning af dommen og ikke 5 år, som det er skrevet i bemærkningerne.
Hverken dette register eller et nyt register kan effektivt afskære pædofile fra ansættelse i job med børn og unge, al den stund vi kun har fat i de pædofile, der dels har foretaget et overgreb, dels er blevet dømt for det.
Registreringen tjener kun som en del af den forebyggelse, der må ske i de forskellige institutioner, hvor børn og unge befinder sig, men det må ikke opfattes som en sikkerhed for, at opgaven hermed er løst, sådan som forslagsstillerne fremstiller det i bemærkningerne.
Jeg vil da godt understrege, at en kontrol af straffeattester er en væsentlig del af det forebyggende arbejde, som jeg desværre har en oplevelse af sker for sjældent, og der skal lyde en varm opfordring til kommunerne
om at benytte det instrument, vi som sagt allerede har.
Det er for mig lidt uforståeligt, at indhentelse af straffeattester ikke er rutine, når man som kommune har ansvaret for driften af børnehaver, vuggestuer og lignende og dermed også ansvaret for, at det sker på betryggende vis.
Det betyder efter vores opfattelse ikke, at man skal kunne fremstille en ren straffeattest, men kommunerne kan altså lave en ansættelsespolitik, hvor man afskærer tidligere dømte for særlige forbrydelser i forhold til særlige stillinger.
I bemærkningerne beskrives der et konkret eksempel, hvor en 26-årig med tidligere domme for voldtægt og blufærdighedskrænkelse ansættes i en børnehave, og forslagsstillerne må da være vidende om, at en sådan ansættelse kunne have været afværget, hvis kommunen havde indhentet en straffeattest for vedkommende.
Jeg forstår ganske simpelt ikke, hvori forskellen ligger, hvis man i den pågældende institution havde haft det foreslåede register.
Vi kan jo lave nok så mange registre, men hvis man ikke kigger i dem, er det jo nyttesløst.
Jeg skal på Socialdemokratiets vegne dermed afvise det konkrete forslag.
Karen Rønde (V), 2000-01-26:
I Venstre har vi fuld forståelse for intentionerne bag Frihed 2000's beslutningsforslag, nemlig på sigt at forhindre sexmisbrug af børn i institutioner.
Venstre ønsker at bekæmpe seksuelle overgreb på disse og alle andre børn.
Seksuel udnyttelse af børn er en af de mest modbydelige forbrydelser, der findes.
Det er nærmest uden for ens fatteevne, at voksne, som har børn i deres varetægt, forgriber sig på disse, endda også deres egne børn.
Frihed 2000's forslag om et særligt register over dømte pædofile uden for det almindelige system tror vi desværre ikke løser problemerne, for seksuelle overgreb på børn er jo ikke begrænset til at ske i institutioner.
De fleste overgreb sker i private hjem, og dér hjælper beslutningsforslaget ikke.
Samtidig skal vi passe på ikke at være med til at mistænkeliggøre alle, der ønsker at arbejde med børn og unge i en institution, i en fritidsklub eller en sportsklub.
Og igen - langt de fleste overgreb sker inden for hjemmets fire vægge, hvilket gør overgrebene endnu vanskeligere at forhindre. I stedet vil vi ligesom den foregående taler gerne opfordre kommunerne til at benytte sig af de muligheder, de allerede har i dag for at indhente straffeattester, som indeholder alt, hvad der står i afgørelsesregistret, og hvis oplysninger først slettes, når der er forløbet 10 år fra den endelige afgørelse.
Og når en institution søger en medarbejder, bør lederen generelt sørge for, hvis der f.eks. er huller i ansøgerens CV, at kontakte tidligere ansættelsessteder, muligvis med samtykke fra ansøgeren.
I Venstre mener vi, at sexovergreb på børn skal bekæmpes og straffes hårdt.
Strafferammerne i straffeloven giver muligheder for helt op til 10 år.
Problemet er blot, at strafferammerne ikke efter vores opfattelse udnyttes tilstrækkeligt.
Samfundet må reagere med mærkbare sanktioner, som nok aldrig vil kunne stå mål med forbrydelsen, men som i det mindste på det kraftigste bør understrege samfundets afstandtagen fra den form for forbrydelse.
Og vi bør gøre mest muligt for ofrene, de misbrugte mennesker.
Dem må vi ikke glemme.
Og spørgsmålet er: Gør vi det godt nok i dag?
Får de den tilstrækkelige og nødvendige hjælp og støtte?
Hvordan får vi bearbejdet den skyldfølelse, mange af disse mennesker helt uberettiget bærer rundt på?
Der er nok at tage fat på, og jeg håber, at vi under udvalgsarbejdet grundigt får behandlet de mange sider i sagen, får spurgt relevante mennesker og organisationer, ser på, hvad man gør i udlandet, og undersøger, om der foreligger undersøgelser om pædofili.
Frank Jensen (S), 2000-01-26:
Hr. Skaarup ved godt gennem de svar, jeg har givet bl.a. hr. Skaarup i skriftlig form, at den ophobning af ventetid til at komme til afsoning under behandlingsmæssige former i kriminalforsorgen, der var opstået for dem, der havde begået sædelighedsforbrydelser, medførte, at jeg måtte lave ordningen om, sådan at man kom til afsoning i et almindeligt fængsel eller arresthus, hvor der nu var plads, og så kunne man først påbegynde den egentlige behandling, når der blev plads i Herstedvester eller i et af de andre behandlingstilbud, der er i tilknytning til en behandlingsordning. Så hr. Skaarup er nødt til at sige, at den sag blev løst, så snart det blev kendt, at den kø til at komme i behandling, der var opstået, var for lang.
Så var jeg nødt til at gribe ind.
Og det skylder hr. Skaarup at sige til Folketinget, når han drager det spørgsmål frem, for hr. Skaarup ved det, og han taler mod bedre vidende, for jeg har afleveret de svar til ham skriftligt.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-26:
Det er fuldstændig rigtigt, som justitsministeren siger, at da man blev opmærksom på de her problemer inden for kriminalforsorgen, forsøgte man at nedbringe ventetiden fra det tidspunkt, hvor man får sin dom, til man kommer ind at afsone.
Det er fuldstændig rigtigt.
Der var stadig væk en lang venteliste på at komme ind at sone, lang tid efter at de første initiativer fra kriminalforsorgen kom i gang.
Jeg har ikke nogen aktuelle tal med oppe på talerstolen, men jeg kan sige, at så sent som i oktober måned 1999 var der 21 fængselsdømte sexforbrydere, der ventede på at blive visiteret til at afsone deres straf på det tidspunkt.
Jeg har ikke de helt aktuelle tal på det her, men jeg ved, at på det tidspunkt var den stadig væk gal, og da var der i hvert fald gået et halvt år, siden problemet var konstateret.
Så derfor er der grund til hele tiden at holde øje med det her område, og vi må sørge for, at det også er et område, der bliver holdt fast i fra Folketingets side, for
ellers skrider det.
Frank Jensen (S), 2000-01-26:
Det var jo ikke pointen i det, hr. Skaarup sagde i sit første indlæg.
Pointen i hr. Skaarups første indlæg var, at de var på fri fod.
Og hr. Skaarup ved, at jeg har svaret ham skriftligt, og jeg vil opfordre hr. Skaarup til at læse de mange svar, hvor vi bruger kolossalt megen tid i Justitsministeriet på at svare, så man i hvert fald ikke bagefter kommer herned i salen igen og kommer med urigtige oplysninger.
Den sag blev løst ved, at de pågældende, der stod i kø, kom i gang med at afsone, og det synes jeg er beklageligt, for jeg havde helst set, at de startede med at blive visiteret gennem behandlingsafdelingen på Herstedvester, men det var der ikke kapacitetsmæssig mulighed for, og derfor måtte de påbegynde afsoning ude i det almindelige fængselssystem og så komme i gang gennem Herstedvester, når der blev plads.
Så har vi lavet en ordning, hvor nogle af Herstedvesters folk tager ud og visiterer dem ude i de enkelte arresthuse og fængsler.
Men den sag er løst.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-26:
Jamen vi kunne jo fortsætte længe med det, men jeg vil blot lige som afslutning spørge: Vil ministeren således sige på baggrund af den her debat, at der i dag ikke er nogen sexdømte eller sexforbrydere, der er fængselsdømt, som venter på at blive visiteret?
Det ville være godt at få et klart svar på det.
Og vil ministeren også bekræfte, at det her område ikke er omfattet af voldspakken, og derfor har der været en tendens til inden for systemet, at man i en periode har forsøgt at overholde voldspakkens 30-dages-regel, hvorimod man på det her område ikke har overholdt den, langt fra har overholdt den - alene bevist ved det faktum, at der altså i hvert fald gik et halvt år, fra en sexdømt fik sin dom, til vedkommende kom ind at sone, med det resultat, at en familie med en sexmisbrugt datter mødte den sexdømte på gaden et halvt år efter.
Frank Jensen (S), 2000-01-26:
Jamen jeg deler fuldstændig forslagsstillerens ønske om, at vi så vidt muligt skal undgå, at personer, der har den personforstyrrelse, den personlige lidelse, at de er pædofile, får ansættelse sammen med børn, fordi der her vil være en potentiel mulighed for, at de kan forgribe sig på børn.
Medmindre selvfølgelig man hele tiden har andre voksne omkring, der kan kontrollere, at det ikke må ske.
Så vi har den samme grundopfattelse og samme holdning
til det her
Men spørgsmålet er, om vi så skal oprette et nyt register.
Det er rigtigt, som ordføreren for forslagsstillerne siger, at Børnerådet har været inde på det.
Jeg tror ikke, at man har været opmærksom på, at de daginstitutioner - uanset om de er offentlige, eller om det er private daginstitutioner med driftsoverenskomst med kommunen - via Det Centrale Kriminalregister kan få de oplysninger i 10 år efter pågældende forhold, der har været, og som der er dømt for og afsonet.
Og jeg skal bare opfordre til - det har jeg også haft lejlighed til at gøre til offentligheden - at man benytter sig af den mulighed.
Man har adgang til Det Centrale Kriminalregisters opførelse over de forhold i 10 år efter, at forholdet er afsluttet, hvis man er en offentlig myndighed, der skal ansætte personale, der har beskæftiget sig med børn.
Hr. Skaarup indretter sine argumenter sådan, at de passer.
Jeg er nødt til at holde fast i, at hr. Skaarup i sit første indlæg sagde, at de var på fri fod.
Jeg har ikke sagt, at de alle sammen er visiteret.
Jeg har sagt det modsatte, fordi kapaciteten i Herstedvesters visitationsafdeling er for lille.
Derfor bliver de indkaldt til afsoning i det arresthus eller det fængsel, hvor der er plads, og så bliver de visiteret efterfølgende.
Så hr. Skaarup må lade være med at sige det, for han ved, at han taler mod bedre vidende.
Der er afleveret svar på en række spørgsmål fra hr. Skaarups side, der fortæller, at ordningen med, at de må stå i kø, blev stoppet, og at de blev sat til afsoning, sådan at vi ikke har dem til at være på fri fod, som hr. Skaarup påstod endnu en gang.
Det var det, jeg anholdt hr. Skaarup for.
Sonja Albrink (CD), 2000-01-26:
Som mange ordførere allerede har sagt, er seksuelle overgreb mod børn noget af det modbydeligste, man overhovedet kan forestille sig.
Og vi er da også i CD enige i, at samfundet har et meget stort ansvar og bør gå langt, når det gælder om at beskytte vores børn.
Dette vil vi have lov til at stille os noget tvivlende over for, og det vil vi af flere grunde: For det første har kommunerne jo, som mange har sagt, allerede i dag mulighed for at indhente det, man vist kalder en straffeattest til det offentlige fra Rigspolitichefen.
Og det betyder faktisk, at den ansættende myndighed har mulighed for at få oplysninger om sædelighedsdomme 10 år tilbage fra løsladelsen eller prøvetidens udløb.
Registret eksisterer altså allerede.
Og for det andet: Hvad gør man i relation til de personer, som er beskæftiget med børne- og ungdomsarbejde i foreningsregi?
Hvordan beskytter vi børn mod, at de pædofile dukker op som ungdoms- og idrætsledere?
Jeg tror ikke, at det foreslåede register vil være vejen frem.
Det, der efter CD's opfattelse skal til, er mere kvalitet i udvælgelsesprocedurerne og bedre anvendelse af de oplysninger, som man allerede kan få fra kriminalregistret via straffeattesterne.
For den hellige grav er altså ikke vel forvaret, bare fordi man har en straffeattest eller registerudskrift.
Det kunne være, at en pædofil ansøger aldrig har været dømt.
Endnu sværere er det i forhold til idræftsforeningerne, for det er jo svært at sige nej til personer, som ønsker at lave et stykke frivilligt arbejde, men der er ingen vej udenom: Alle - og altså også idrætsforeningerne - bliver nødt
til at forholde sig til disse problemstillinger, som er blevet aktuelle, meget aktuelle, og vedkommende efter de sager, som er blevet kendt i de seneste år.
De ansvarlige må lære at se folk bedre an, og vi må udnytte de muligheder, der ligger i de private straffeattester.
I CD mener vi altså ikke, at et register som det foreslåede er vejen frem, eftersom det jo egentlig blot virker som et sideregister til kriminalregistret.
Hvorfor så ikke i stedet se på reglerne for, hvor længe en dom kan fremgå af en straffeattest?
Og her mener jeg såvel private som offentlige attester.
Det kunne jo være, at de 5 år henholdsvis 10 år ikke er tilstrækkeligt.
Hvem siger egentlig, at sletningsreglerne kun kan indrettes efter, hvorvidt der er tale om bøde, tiltalefrafald, betinget eller ubetinget straf?
Hvorfor så ikke gå ind og se på karakteren af forbrydelsen?
Der er altså nogle forbrydelser, som klart er alvorligere end andre.
Og seksuelle overgreb på børn er som nævnt absolut omfattet af den kategori.
Hvorfor så ikke lade disse domme fremgå noget længere af straffeattesterne?
Vi synes, det vil være perspektivrigt under udvalgsarbejdet at få afklaret, hvilke lovgivningsmæssige muligheder der er for at lave sådan en differentiering.
Så vi kan altså ikke støtte forslaget i den foreliggende form, men vi vil meget gerne være med til under udvalgsarbejdet at se på, hvilke muligheder der er.