Susanne Clemensen (CD), 1999-02-04:
Jeg vil gerne starte med at takke undervisningsministeren og forskningsministeren for den opfølgende redegørelse om de videregående uddannelsers institutionelle struktur.
Vi synes måske nok, at hele diskussionen burde have været sat i gang noget før, for det har længe været klart, at den danske institutionsstruktur er vokset vild og trænger til beskæring og oprydning. Det havde også været en fordel, hvis der havde været en mere grundlæggende og overordnet debat, før det syddanske universitetsprojekt blev søsat.
Problemet er, at snart sagt enhver flække landet over har villet have sin egen uddannelsesinstitution med det resultat, at vi nu står med en bestand af alt for små enheder, der ikke er bæredygtige, hverken fagligt, økonomisk eller socialt.
Det skal der rettes op på, det er budskabet i både den oprindelige og den opfølgende redegørelse, og CD kan ikke være mere enig.
Det er på høje tid at få ryddet op og skabt ny dynamik ved at samle kræfterne i stedet for at tynde dem ud.
Der er ganske enkelt brug for en ny institutionel ramme for at kunne nå en række uddannelsespolitiske mål, der er bred tilslutning til.
Der er naturligvis stadig hensyn, der skal tages til den geografiske spredning, men i CD kan vi ikke forholde os til det punkt som noget helligt eller urørligt, der overskygger alle andre hensyn.
De løsninger, man finder frem til, må først og fremmest sikre de overordnede hensyn til kvalitet og bæredygtighed, for ellers er vi jo lige vidt. Ikke mindst er der behov for at rydde op i de erhvervsrettede uddannelser.
Der er alt for mange institutioner, der tilbyder de samme ting i forskellig indpakning.
Der er brug for stærkere faglige miljøer og en højere grad af styring, og der er også alt for mange blindgyder, fordi problemerne i forbindelse med bachelorgraden ikke er blevet afklaret.
Man skal altså samle erhvervsskoler og erhvervsgymnasiale uddannelser, AMU-centre og erhvervsrettede korte og mellemlange videregående uddannelsesinstitutioner vertikalt.
På den måde kommer der et synligt flow mellem de forskellige niveauer, som kan gøre de pågældende uddannelser mere attraktive, et af de uddannelsespolitiske mål, alle er enige om.
I CD ser vi mange positive ting i de tanker, der er om en udbygget udgave af CVU-modellen, som redegørelserne opererer med.
I CD ønsker vi at bevare universiteterne, hvor man først og fremmest udbyder de 5-årige kandidatuddannelser og forskeruddannelser, men er mindre optaget af at lade folk stige af på bachelorniveauet.
De initiativer, der er i gang for at få en forbedret uddannelsesvejledning, skulle også gerne virke i den retning.
Der skal udføres grundforskning på højt internationalt niveau ved vore universiteter, og resultaterne skal formidles gennem uddannelserne og ved samarbejde med virksomheder og institutioner. Universiteterne skal også fremover kunne tilbyde nye kandidatuddannelser som overbygning på professionsrettede mellemlange uddannelser.
Det kræver, at meritten er fastlagt, og det kræver, at man løser problemet med at få indført en status som professionsbachelor.
Det er CD indstillet på at være med til på den udtrykkelige betingelse, at kandidatuddannelsernes kvalitet ikke forringes.
Udviklingen er allerede i gang, og CD opfordrer til, at f.eks. kandidatuddannelsen i sundhedsfag som overbygning på de mellemlange videregående sundhedsuddannelser også hurtigst muligt udbydes ved Københavns Universitet.
Både Aarhus og Odense Universiteter har allerede indført en sådan mulighed
for sygeplejersker, fysio- og ergoterapeuter og jordemødre.
Opfølgningsredegørelsen har medtaget sektorforskningsinstitutionerne, og CD er enig i at styrke en horisontal og tværfaglig universitetsmodel med mere samarbejde mellem de to typer af institutioner.
Sektorforskningsinstitutionerne vil efter vores opfattelse glimrende kunne indgå i undervisningen af de studerende ved LVU.
Aktuelt og konkret ønsker CD en styrkelse af det tværfaglige samarbejde på LVU-niveau gennemført ved at oprette et center for folkesundhedsvidenskab i Kommunehospitalets bygninger.
Det er en enestående chance, og vi har faktisk netop fremsat et beslutningsforslag herom.
Den nye redegørelse er på flere måder mere fredelig end den første; væk er både pisk og gulerødder.
Men ramaskrigene er alligevel ved at komme, bl.a. fra seminarieverdenen.
I Jyllands-Posten fra i fredags var Venstres hr. Anders Mølgaard citeret for at sige, at ministeriet ligefrem havde startet en punisk krig.
Jeg håber i hvert fald, det er den sidste og ikke den første.
Avisen skrev, at kritikken haglede ned over det udspil, Undervisningsministeriet lige havde udsendt om en ny struktur inden for forskning og pædagogik og efteruddannelse af lærere og pædagoger.
I den forbindelse har det ærgret mig lidt, at det udspil, der er sendt ud, og som pressen kunne skrive skulle indgå i debatten her, har jeg som uddannelsespolitisk ordfører ikke fået.
Umiddelbart synes jeg ikke, det er nogen god idé at fjerne lærernes efteruddannelse fra seminarierne.
Hvad skulle
man det for?
Danmark skal ikke have flere institutioner, som der er lagt op til, tværtimod; men et koordinerende organ, et fælles tilmeldingssekretariat for efteruddannelse for både pædagoger og lærere kan være rationelt, og det kan der være god brug for.
Desuden skal man også huske, at det faktisk indgår i seminarielærernes lektorbedømmelse, at de skal have beskæftiget sig med efteruddannelse, så af den grund er det ikke særlig hensigtsmæssigt at fjerne efteruddannelsen fra seminarierne.
Ideen om Danmarks Pædagogiske Universitet er måske fornuftig nok, men CD vil have mulighed for nærmere overvejelser, før vi melder ud på den front.
Hvad gør man, hvis nogen ikke indgår aktivt i omlægningerne?
Skal de tvinges, eller hvad har regeringen tænkt sig?
CD ønsker ikke en regionalisering af uddannelser med stærk amtslig styring.
Hvilke godkendelsesprocedurer bliver der tale om?
Hvad skal en rammelovning i givet fald indeholde?
Er det en mulighed at udbygge ideen om udviklingskontrakter til også at omfatte andre institutioner end universiteterne?
Er der områder, der bør skifte ressort?
Her tænker jeg f.eks. på AMU.
Der er mange spørgsmål, der trænger sig på, men i CD vil vi som sagt medvirke positivt til, at det, der efter min opfattelse er begyndelsen til den største uddannelsesreform i årtier, ikke drukner i en uløselig strid om særinteresser.
Det er helheden og kvaliteten, der tæller.