runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inge Refshauge (DF), 1999-10-28:
Når jeg her står og taler om de ældre og om hjemmehjælp og plejehjem, så er det selvfølgelig de meget svage ældre.
Jeg ved udmærket godt, vi har en meget engageret socialminister, der tør tage fat om problemerne.
Dem, jeg snakker om her, er de meget svage ældre.
Lige nu er der fem beboere, der rider på rideskole, medens de af de andre beboere, der kan, er med for at se på.
Så bytter man en eller to beboere ad gangen på nogle dages ophold.
Når man tager ud og handler, tager man de beboere med, der kan.
Man gør, hvad man kan for at give beboerne oplevelser uden for plejehjemmet.
Mottoet er på dette plejehjem: Vi kan bringe verden til plejehjemmet, men vi vælger at bringe plejehjemmet ud i verden. Plejehjemmet oplyser, at det har sparet på både den smertestillende medicin og sovemedicinen, og så har det fået personalemæssige ressourcer frigivet til de ældre, der kræver en større omsorg.
Jeg kan oplyse, at på det lille plejehjem, Rise Plejehjem, er der ventetid på at komme med til ridning.
Så det er jo en solstrålehistorie.
Dem findes der heldigvis mange af.
Men nu vil jeg gerne vide, om socialministeren er enig med LO, som nu mener, at folkepensionens grundbeløb ikke mere skal udbetales til alle, eller om det forslag er skrottet.
Har vi virkelig ikke råd til at give vore ældre de 48.000 kr. om året efter et langt arbejdsliv, så giver jeg ikke så meget for vores velfærd.
Det er noget Dansk Folkeparti ikke kan gå ind på.
Altså betaling af hjemmehjælp og fratagelse af folkepensionens grundbeløb til nogle grupper i samfundet er, hvad vi hører udmeldt fra Socialdemokratiet.
Ja, de unge DSU'ere mener endda, at gamle mennesker forkæles af samfundet, de mener, at man skal tage fra de ældre og give til de unge.
Det er i hvert fald det, de melder ud i pressen.
Personlig mener jeg, det er tegn på manglende opdragelse, og at man ikke er stueren, når man ikke engang kan unde vore ældre mennesker folkepensionen.
Hvis alle skal have alt, får de alle sammen mindre, sagde statsministeren i sin åbningstale.
I Dansk Folkeparti vil vi gerne vide, hvem af de ældre der får alt.
Tværtimod mener vi i Dansk Folkeparti, at de nye udmeldinger fra regeringen er at lægge skat på dårligt helbred og svagelighed.
Der er som bekendt ingen mennesker, der beder om at blive hjælpeløse.
Man har ude i kommunerne nedlagt adskillige plejehjem, fordi ældre absolut skulle blive i eget hjem.
Det burde have heddet egnede hjem.
Her skulle de ældre så have den pleje og omsorg, som var nødvendig.
Men nu er det altså ved at være en straf for mange ældre at sidde i eget hjem.
De kan ikke vælge at flytte på plejehjem, for der ikke er pladser til dem, og hjælpen i eget hjem er så beskåret, at det ikke kan blive værre. I Dansk Folkeparti mener vi, at det er en meget uheldig måde at markere det internationale ældreår på igen at svinge sparekniven over netop denne gruppe.
Inge Refshauge (DF), 1999-10-28:
Dansk Folkeparti vil gerne have lov til at fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget opfordrer regeringen til - at sikre, at alle kommuner efterkommer loven om den nødvendige hjemmehjælp til ældre borgere, - at sikre de nødvendige plejehjemspladser og ældreegnede boliger til de ældre, der har behovet, - at sikre, at ældre mennesker ikke lades i stikken og bliver liggende på hospitalerne efter endt behandling og - at sikre, at de ældre, der bor i eget hjem, får de nødvendige hjælpemidler og eventuelle forandringer i hjemmet, så eget hjem bliver egnet hjem.«
Jette Gottlieb (EL), 1999-10-28:
Jeg lyttede meget opmærksomt til den socialdemokratiske ordførertale.
Der var en ting, der undrede mig, og det var, at jeg ikke hørte et eneste ord om den debat, som har raset det sidste år, og som har været hele kernepunktet i meget af diskussionen om ældrehjælpen, nemlig spørgsmålet om brugerbetaling.
Jeg hørte ikke et eneste ord om det spørgsmål.
Jeg undrer mig så meget mere, som den debat jo blussede ekstra op i forbindelse med åbningsdebatten, og det blev bragt på dagsordenen fra regeringens side, at den nu ville åbne for brugerbetaling på hjemmehjælpsområdet.
På baggrund af det har jeg fundet det nødvendigt i samarbejde med fru Else Winther Andersen fra Venstre, hr. Jens Heimburger fra Det Konservative Folkeparti, fru Yvonne Herløv Andersen fra CD og fru Tove Videbæk fra Kristeligt Folkeparti at fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget opfordrer regeringen til at opgive planerne om brugerbetaling for hjemmehjælp.«
Villy Søvndal (SF), 1999-10-28:
Det er et spørgsmål til Dansk Folkeparti, for klarhedens skyld kan man sige.
Jeg synes, det er vigtigt, at Dansk Folkeparti tilkendegiver ....
Tove Videbæk (KRF), 1999-10-28:
Tak for mange positive kommentarer til det her forslag og for den brede, næsten enstemmige opbakning, som forslaget har mødt.
Jeg må sige til det sidste indlæg vedrørende underretningspligten, at tavshedspligten havde jeg selv tænkt med som en helt naturlig del af dette.
Men det er ikke med på papiret, og det vil være lidt for voldsomt at skulle til at lave om på det nu.
Så forslaget forbliver, som det står på papiret.
Jeg er glad for, at der er stor enighed om, at den forebyggende indsats skal styrkes både over for børn og forældre, at frontpersonalet skal have bedre vilkår, at der skal ske en opkvalificering af anbringelsessteder, at vi må skabe bedre vilkår for børn og unge med forældre i fængsel, at der skal ydes en målrettet indsats over for forældre til anbragte børn, og sidst, men ikke mindst, at både før og under anbringelsen bør den nære familie og lokalsamfundet inddrages aktivt i forhold til den truede familie.
Mange af os har fået breve fra frustrerede bedsteforældre, som bliver holdt udenfor, selv om de gerne vil hjælpe deres egne børnebørn og deres familie.
Desuden kan frivillige foreninger og organisationer eller idrætsklubber inddrages i arbejdet med at få en truet familie på fode igen.
Vi skal i det hele taget blive bedre til at trække på ressourcerne i det civile samfund.
På den måde får vi også skabt et netværk omkring den truede familie, og netværk er intet mindre end afgørende, når en truet familie skal hjælpes.
I den situation er det ikke nok at have behandlere fra det offentlige omkring sig.
Uanset hvor stort engagement behandlerne lægger for dagen, kan de ikke erstatte dedikerede venner, familiemedlemmer og frivillige grupper i det nære samfund.
Men tak for opbakningen.
Vi håber, at alle disse forslag må indgå i det kommende lovforslag vedrørende truede børn og unge og deres familier.
Tak for en god debat.
Grete Schødts (S), 1999-10-28:
Jeg vil først tillade mig at gøre opmærksom på, at den aftale, der er indgået mellem Kommunernes Landsforening og regeringen om at søge et flertal for at indføre betaling for hjemmehjælp, er et ønske fra KL. Jeg vil gerne spørge Venstres ordfører: Er Venstre ikke repræsenteret i KL?
Birthe Skaarup (DF), 1999-10-28:
Det er et spørgsmål til fru Else Winther Andersen, der siger, at vi med Dansk Folkepartis forslag går ind og blander os i det kommunale selvstyre.
Det mener vi ikke vi gør.
Det er sådan, at Folketinget faktisk har vedtaget nogle lovforslag før det her.
Vi har også vedtaget, at hjemmehjælp skal ydes bedre.
I det forslag til vedtagelse, vi har fremsat, er der nogle helt klare intentioner om, at kommunerne altså skal rette sig efter nogle ting, men vi mener ikke, at vi misinformerer det kommunale selvstyre på nogen som helst måde.
Vi mener tværtimod, at vi kan støtte kommunerne i at udføre nogle af de ting, som vi i Dansk Folkeparti mener er utrolig vigtige for vores ældre medborgere.
Else Winther Andersen (V), 1999-10-28:
Det er fru Grete Schødts, der kontant spørger, om ikke Venstre er repræsenteret på det kommunale plan i Kommunernes Landsforening, og siger, at det var et ønske under kommuneforhandlingerne.
Jamen det er jo ikke ensbetydende med, at den vurdering, der ligger til grund - og på det tidspunkt lå der vel heller ikke nogen økonomiberegninger af, hvad det skulle bestå af - er rigtig.
Til fru Birthe Skaarup om det med at blande sig i det kommunale selvstyre.
Jamen det er jo netop derfor, at vi ikke kan stemme for det forslag til vedtagelse, for vi mener virkelig, at det er en indblanding i det kommunale selvstyre.
Derimod er vi glade for, at ældrerådene fungerer ude i kommunerne, og vi er også glade for, at klagerådene fungerer, og at kommunerne finder ud af at rette ind, hvis der er nogle områder, hvor de er kommet lidt ud på et sidespor.
Jørn Pedersen (S), 1999-10-28:
Nu kan man jo høre her fra talerstolen, at der kan være lidt uoverensstemmelse mellem, om det er et folketingsmedlem fra Venstre, der udtaler sig, eller det er et kommunalbestyrelsesmedlem fra Venstre, der udtaler sig, og det kan måske oven i købet i nogle situationer være den samme person.
Det er sådan set ret interessant.
I ordførertalen blev der lagt meget vægt på, at vi nu endelig skulle sørge for, at de ældre fik større valgfrihed.
Det lyder jo smukt.
Men jeg er nødt til at spørge Venstres ordfører: Mener Venstre, at der vil komme flere hænder i gang, hvis de ældre fik større valgmulighed?
Så hvad er det for nogle ekstra hænder, som Venstre mener der kan skabes, hvis der bliver valgfrihed?
Det vil jeg gerne høre lidt nærmere om.
Grete Schødts (S), 1999-10-28:
Jeg vil gerne spørge Venstres ordfører, om jeg skal forstå svaret sådan, at Venstre ikke længere har ansvar for at overholde indgåede aftaler.
Else Winther Andersen (V), 1999-10-28:
Til hr. Jørn Pedersen, om der vil komme flere hænder i gang, hvis man fik frie valg på det her område: Jamen jeg sagde jo netop, at bl.a. i kraft af, at vi vil få konkurrence på området, vil man måske også i kommunerne finde ud af at tilrettelægge arbejdet på en anden måde.
Deri ligger alene både en bedre kvalitet og et bedre arbejde, men ellers er det da rigtigt, at det her ikke drejer sig om, og det har jeg jo heller ikke sagt på noget tidspunkt, bare at få nogle flere hænder frem, for det er da rigtigt, at der er for få, der søger den uddannelse.
Men det er en helt anden diskussion end den, der er oppe at køre i dag.
Til fru Grete Schødts, om vi ikke vedstår aftaler
Grete Schødts har jo selv svaret.
Der blev jo sagt, at man skulle forsøge at skaffe et flertal for brugerbetaling.
Selvfølgelig vedstår vi en aftale.
Villy Søvndal (SF), 1999-10-28:
Undskyld, jeg beklager.
Karen Jespersen (V), 1999-10-28:
Jeg synes, det har været utrolig opmuntrende med de meget ensartede tilkendegivelser, der har været i dag i den debat, vi har haft om de socialt belastede børnefamilier og truede børn.
Jeg tror, at vi virkelig står foran en ny landvinding, fordi der har vist sig en så bred tilslutning til de holdninger, som jeg har skitseret i det lovforslag, der er på trapperne, når det gælder hjælp til de mest belastede børn og deres familier.
Det er jo vigtigt at huske på - sådan som alle ordførere
også har været inde på - at det drejer sig om en forebyggende indsats, der kan hjælpe forældre til selv at tage ansvaret for opvæksten af deres børn, og også at man, når man konstaterer, at det ikke kan lade sig gøre, så er opmærksom på barnets tarv og sørger for, at det får nogle andre opvækstbetingelser, der gør, at det kan få en ordentlig tilværelse senere hen, selv om det har haft vanskelige vilkår som barn
Så jeg ser det her som en tilkendegivelse om, at der er
et bredt flertal også bag, at vi skal arbejde videre med det lovforslag.
Jeg regner med, at vi kan fremsætte det til januar og få det behandlet færdigt i løbet af foråret.
Tove Videbæk (KRF), 1999-10-28:
Til fru Tove Fergo: Jeg mener stadig væk ikke, det er en skærpelse.
Det er selvfølgelig uheldigt, at de andre forslag er kommet frem samtidig, men det her er bestemt ikke en skærpelse.
Tove Videbæk (KRF), 1999-10-28:
I denne folketingssamling vil socialministeren fremsætte forslag til ændring af den sociale servicelov om truede børn og unge.
Det forslag rummer mange gode initiativer.
Bl.a. skal det være lettere at træde til tidligere i et barns liv og sætte ind med nødvendig hjælp.
Der er lagt op til, at barnets rettigheder bliver forbedret, og det er et vigtigt skridt i den rigtige retning.
Men det er ikke nok at fokusere på barnet.
Vi må også tænke i helheder og i større sammenhænge, når det drejer sig om truede børn.
Vi foreslår bl.a., at den forebyggende, tværfaglige indsats intensiveres, og at også forældrenes rettigheder og familien som helhed medtænkes i den kommende lovændring.
Jeg ser som forespørger og Kristeligt Folkepartis ordfører på området meget frem til debatten i dag.
Besvarelse
Tove Videbæk (KRF), 1999-10-28:
Jeg er glad for at præsentere et forslag, der har bred opbakning blandt Folketingets partier, også af den sidste ordfører, og på vegne af Socialdemokratiet, Venstre, Det Konservative Folkeparti, SF, Dansk Folkeparti, CD, Det Radikale Venstre, Enhedslisten og Kristeligt Folkeparti
vil jeg gerne fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget konstaterer, at regeringen vil fremsætte forslag om en styrket indsats for de særligt truede børn og unge, opfordrer Folketinget regeringen til: - at sikre en styrket forebyggende indsats over for potentielt truede børn og deres forældre, også for handicappede forældre, - at sikre, at frontpersonalet i arbejdet med risikobørn i højere grad støttes i deres underretningspligt og involveres i sagsforløbet, når dette skønnes hensigtsmæssigt af hensyn til en helhedsorienteret indsats i forhold til de truede børn og unge, - at tilskynde kommunerne til at bruge den nære families og lokalsamfundets ressourcer ved foranstaltninger over for truede børn og unge, - at bidrage til at opkvalificere anbringelsessteder til truede børn og unge såvel som behandlingssteder til børn og forældre med et misbrug, - at sikre bedre vilkår for børn og unge med forældre i fængsel, - at sikre en målrettet indsats for forældre til anbragte børn med henblik på løsning af årsagerne til anbringelsen.«
Villy Søvndal (SF), 1999-10-28:
Efter SF's opfattelse er det en meget relevant forespørgsel, Kristeligt Folkeparti rejser i dag: Hvordan kan vi bedre hjælpe børn, forældre og familier som helhed, som er socialt truede?
Det er efterhånden mange år siden, at amtslæge Vagn Christensen gav udtryk for, at den mest målrettede sociale indsats, der kunne ydes overhovedet, var hjælp til unge mødre i en socialt udsat position.
Det er et af de virkelig store paradokser i en samfundsudvikling, hvor rigdommen for de fleste bliver stadig større.
Samme Vagn Christensen betegner sig i øvrigt som terapeutisk nihilist, og hvis man nu lader sig inspirere af hans trosretning, bliver opgaven lidt bredere, end forespørgslen lægger op til, nemlig at sikre også udsatte familier bedre grundlæggende vilkår.
Det gælder med hensyn til økonomi for de økonomisk dårligt stillede, og her synes
jeg, det er flot, at socialministeren har genoptaget diskussionen om nyfattigdommen
Jeg tror, det er en vigtig diskussion, og jeg tror, det er en nødvendig diskussion, fordi vi har nogle forsørgere, der økonomisk er placeret et sted, hvor alene deres økonomiske forhold giver børn dårligere opvækstvilkår.
Men det drejer sig ikke kun om økonomien.
Det gælder om at sikre oplevelsesrige opvækstmiljøer, og det handler om kvaliteten af de tilbud, vi tilbyder vore børn på institutioner og på skoler.
Det handler ikke mindst om en målrettet indsats over for de mest udsatte børn og unge, og på alle disse områder er SF kommet med forslag samlet under en overskrift, der hedder »Børns rettigheder«.
Men selvfølgelig er det ikke gjort med alt det forebyggende - det er blot det først fornødne.
Kunne man forestille sig, at nogen abstraherede fra skattelovgivningen i lange perioder, og at samfundet fandt sig i det?
Svaret er nej.
Det er bemærkelsesværdigt, at langmodigheden er så stor, når vi har at gøre med de allersværeste sager, disse tunge børnesager.
Vi har også det problem, der hedder de kolossalt mange tunge sager, der nogle gange er hos en sagsbehandler, vi har den aktuelle debat om den manglende kvalitet på anbringelsesstederne, både opholdsstedene og også nogle af døgninstitutionerne, og endelig har vi en relevant diskussion, der hedder det manglende efterværn og de manglende tilbud til børn af syge og fængslede og hjælp til børn af en anden etnisk oprindelse.
Jeg vil godt allerede nu signalere, at vi i forbindelse med de kommende finanslovsforhandlinger og satsforhandlinger gerne vil løse nogle af de problemer, jeg har nævnt.
Vi vil lægge meget stor vægt på det fra SF's side, og endelig vil vi meget gerne medvirke til de nye regler om børns fjernelse uden samtykke, som vi skal i gang med i den kommende folketingssamling.
Som afslutning vil jeg sige, at selv om jeg synes, at vedtagelsen måske springer meget af det forebyggende og det grundlæggende over, synes vi, de ting, der står i den, er rigtige, og derfor støtter vi vedtagelsen og vil stemme for den.
Inge Refshauge (DF), 1999-10-28:
Dansk Folkeparti har ikke nogen problemer med at støtte Kristeligt Folkepartis fremsatte forslag til vedtagelse.
Også i Dansk Folkeparti mener vi, at der skal gribes ind med hjælpende foranstaltninger over for familier, der er socialt truede, ikke mindst for børnenes skyld.
Vi havde ved årsskiftet næsten 12.000 børn anbragt uden for hjemmet her i landet, og heraf var ca. 1.250 tvangsfjernede.
Hovedårsagen til disse anbringelser var enten, at barnet blev erklæret for adfærdsvanskeligt, eller omsorgssvigt fra forældrenes side, og det kunne muligvis være undgået i rigtig mange tilfælde, hvis der var grebet ind med forebyggende foranstaltninger fra kommunernes side - ikke alle fjernelser, men en del af dem.
Anbringelse af børn, enten det sker frivilligt eller ved tvang, har meget store menneskelige omkostninger, som for os er det vigtigste; men også samfundsøkonomisk er der store omkostninger.
Men når det er sagt, kan jeg ikke lade være med at klandre kommunerne, for i alt for mange tilfælde er fjernelse af børn sket på alt for spinkle grundlag.
I mange tilfælde er der ikke foretaget ordentlige forundersøgelser i hjemmet og ikke sat foranstaltninger i gang for at hjælpe familierne.
Jeg siger ikke, at vi helt kan undgå at fjerne børn fra forældrene, for der er forældre, som aldrig burde have været forældre.
Det, der forstyrrer i disse tilfælde, er, at børnene overhovedet ikke bliver hørt i sagerne, men regeringen er åbenbart nu på vej med et forslag, der vil ændre dette, så det ser vi frem til.
Ligeledes skal vi have set på det faktum, at frivilligt anbragte børn ofte er kastebold mellem plejefamilier og egne familier - et faktum, der kun skader børnene.
Socialt truede familier skal der tages hånd om, det kan være i kortere eller længere perioder, alt efter hvad årsagerne til familiernes besværligheder skyldes.
Samfundsmæssigt er det langt billigere at gribe ind i tide med støtte til hele familier end at lade det komme så vidt, at familierne går i stykker.
Her mener jeg også, at man skal se på, hvad bedsteforældrene til begge sider kan gøre.
For børn med forældre, der er misbrugere, skal der ske foranstaltninger til at støtte og til eventuel afvænning af forældre, så familiens ressourcer igen bliver så store, at de kan påtage sig ansvaret for børnene.
I Dansk Folkeparti mener vi, at man bør sætte ind meget tidligt over for de truede forældre med hjælp til at få familielivet til at fungere igen.
Det er som regel børnene, der kommer til at betale prisen for et dårligt fungerende forældrepar.
Tager man fat på problemerne i tide, kan mange unge mennesker reddes fra stofmisbrug og kriminalitet.
Vi må kort sagt blive bedre til at forstå signalerne fra børn, der har det dårligt hjemme, og så sætte ind med hjælp hurtigst muligt. Som tidligere nævnt kan vi støtte forslaget til vedtagelse.
Dorit Myltoft (RV), 1999-10-28:
Jeg vil gerne sige tak til forslagsstillerne for anledningen til at drøfte dette vigtige emne.
Forleden dag blev socialministeren interviewet i tv i anledning af udgivelsen af socialministerens bog, og som en del af indslaget var der et kort klip med en ung mand, der levede af tiggeri.
Han sagde bl.a., at hans liv gik på at overleve hver dag.
Men klippet viste samtidig, at det var en ung mand, som i sig fortsat havde et håb og en drøm om et andet liv - et håb, som ganske vist har det svært i mødet med hverdagens barske realiteter, og dog er det dette håb, der er udgangspunktet for, at der overhovedet kan sættes ind med nødvendig hjælp og støtte.
At opgive det håb er det værste, der kan ske. Men dette tv-klip viste også en skæbne, hvor det er relevant at spørge: Hvor gik det galt, og hvad gik galt?
Det letteste er at sige, at det er samfundets skyld, men så enkelt er det sjældent.
Når man i bagklogskabens lys ser på sådanne unge menneskers liv, og ser på, hvad der er gjort,
er der ofte sat ganske mange hjælpeforanstaltninger ind - foranstaltninger, som hver for sig er gode nok, men hvor den indbyrdes sammenhæng og kontinuitet mangler, og hvor den første indsats kom for sent i gang.
Man kan også sige, at den rigtige hjælp ikke var til stede på det rigtige tidspunkt.
Det er dette forhold, som giver mange socialarbejdere frustrationer og giver grobund for udbrændthed.
Det er dette forhold, som ofte gør, at de potentielt truede børn og unge ikke har gavn af de trods alt mange hjælpeforanstaltninger, som heldigvis er til stede.
Forebyggelse, tidlig indsats og sammenhæng er nøgleord.
Jeg vil dog nævne to vigtige forhold, hvor der inden for de seneste 30 år har været ydet en generel forebyggende indsats, som har været rettet mod alle børn.
Det ene forhold er de rigtig mange gode pasningstilbud, som kommunerne har etableret i de seneste år.
Det har betydet en anselig nedsættelse af antallet af nøglebørn.
Mange taler ofte om de gode, gamle dage, hvor mødrene passede børnene i hjemmet, men det er mere en myte end en realitet.
Rigtig mange børn var tidligere nøglebørn, og det er et gode, at det ikke længere finder sted.
Det andet forhold, jeg vil nævne, er, at det ikke længere er alment accepteret at bruge tæsk som opdragelsesmiddel.
Det er sjældent at se dette fremhævet, men det har betydet, at den udmygende og nedværdigende, men accepterede vold over for børn langt hen ad vejen er forsvundet.
Disse forhold, jeg her har nævnt, betyder til gengæld, at de børn, som er udsat for omsorgssvigt og krænkelser, er så meget mere synlige, og at det er så meget mere synligt, at en indsats er nødvendig af hensyn til børnenes liv og af hensyn til de socialt truede familier.
Det er et fælles ansvar, vi som samfund ikke kan se bort fra.
Det Radikale Venstre støtter indholdet af det fremsatte forslag til vedtagelse, fordi disse redskaber kan være med til at afhjælpe de problemer, vi er klar over eksisterer.
Tom Behnke (FRI), 1999-10-28:
Jeg skal beklage, at jeg ikke har kunnet følge debatten her i dag.
Der har været nogle andre påtrængende opgaver i huset, men jeg vil gerne understrege, at i det tilfælde, at Frihed 2000 havde været til stede fra starten, havde vi også set frem til at kunne være medforslagsstillere på det forslag til vedtagelse, der nu er fremlagt.
Vi er helt enige i det, der er indeholdt i forslaget, og ville gerne have været medforslagsstillere, men det er der som sagt en god grund til at vi ikke er.
Vi vil selvfølgelig stemme for det, når det nu kommer til afstemning.
Vi er meget enige i, at netop når der er tale om de truede børn og børn, som bliver anbragt uden for familien, når der ikke er andre muligheder, skal man gå meget konkret ind i den enkelte sag og se meget konkret på, hvad man kan gøre i den enkelte sag, for at problemerne bliver løst, og for at børnene bliver hjemgivet så hurtigt som muligt.
Vi er også meget tilfredse med, at der er kommet en pind med om, at man skal bruge den nære familie.
Vi ser desværre alt for tit, at når børn bliver tvangsfjernet, fordi det er den eneste mulighed, der er tilbage, tvangsfjerner man ikke bare barnet fra forældrene, men også fra bedsteforældre og den øvrige familie, og det er ikke hensigtsmæssigt.
Der kan være forskellige årsager til, at forældrene ikke magter opgaven, men det er ikke ensbetydende med, at man skal afskære forbindelsen til hele den øvrige familie, og derfor er vi meget glade for, at den pind er kommet med.
Det er en af de pinde, vi vil bringe frem og understrege i det videre forløb, fordi det er utrolig vigtigt, at barnet bevarer kontakten til sin familie, så vidt det overhovedet kan lade sig gøre.
Så vi støtter forslaget.