Søren Søndergaard (EL), 2002-03-22:
Efter Enhedslistens opfattelse oser det foreliggende forslag på en række punkter langt væk af systemtænkning til skade for de mennesker, der kommer til skade på deres arbejde.
Et er, at forslaget om kortere sagsbehandlingstid er blevet løsrevet fra de reelle behov for en reform, der først og fremmest handler om en forenkling af ulykkesbegrebet og udvidet adgang til at få anerkendt erhvervssygdomme. Ministeren lover godt nok i bemærkningerne til forslaget steg i himlen ved at omtale forslaget som første del af en reform.
Til det er der at sige, at når første del træder i kraft den 1. januar, er der allerede dømt nøl.
De tusinder af mennesker, som må lide under arbejdsskadelovens urimeligheder, kan simpelt hen ikke leve med udsættelse på udsættelse af en egentlig reform.
Men det er kun en del af problemet.
Noget andet er, at dette forslag i sig selv medfører håndfaste forringelser, som kun gør dårlige forhold for de arbejdsskadede værre.
Jeg vil dog godt indskyde, at forslaget trods alt også indeholder nogle positive elementer: retsgarantien på at få afgjort sin sag inden for 1 år, bedre tilskudsmuligheder til medicin og behandling og muligheden for selvstændige til at blive omfattet af loven.
De afgørende problemer ved forslaget er for det første standardiseringen af de midlertidige erstatninger for erhvervsevnetab, så de bliver på maksimalt 25 pct., selv om det aktuelle indtægtstab måtte være væsentlig større.
For det andet begrænses de skadelidtes adgang til at få prøvet afgørelser ved domstolene.
Man vil indføre en 6-måneders-frist for sagsanlæg og tillige skærpe betingelserne for genoptagelse.
Det var i øvrigt også en svaghed ved de tidligere regeringspartiers forslag til reform, en svaghed, som vi påpegede allerede under behandlingen af L 24.
I hvert fald så længe der ikke er sket en forenkling af ulykkesbegrebet og en udvidelse af anerkendelser på erhvervssygdomsområdet.
Hvad angår 25 pct.s-grænsen for midlertidige erstatninger for erhvervsevnetab, fremhæves det i bemærkningerne, at det er »nødvendiggjort på grund af den uklarhed, der er skabt blandt andet ved enkelte domsafgørelser«.
Det er efter vores opfattelse noget sludder.
Sagen er jo, at myndighederne i efteråret sidste år i forbindelse med en konkret sag forsøgte at ændre praksis vedrørende midlertidig erstatning under revalidering.
Den gik bare ikke.
Da sagen blev afgjort ved Højesteret den 10. januar i
år, blev det gjort klart, at midlertidigt erhvervsevnetab skal fastlægges ud fra de faktiske tab med de begrænsninger, som nu engang ligger i loven.
Højesterets begrundelse var klar, nemlig at den var baseret på lovens formål og gældende praksis. Det virker påfaldende, at når nu Højesteret ikke godtager en administrativ ændring på det her område, så ændrer man loven for at gøre administrationen lettere.
Hvis det vedtages, vil mange erhvervsskadede få betydelig mindre i erstatning for erhvervsevnetab, f.eks. under revalidering.
Også begrænsningerne i adgangen til domstolsprøvelse af sager og genoptagelse af sager kan få drastiske konsekvenser.
Med hensyn til 5-års-fristen for genoptagelse af sager, vil stramningen betyde, at man ikke kan få genoptaget sin sag alene på baggrund af ny viden om sammenhængen mellem påvirkninger og skader. 6-måneders-fristen for at anlægge en arbejdsskadesag ved domstolene vil stille de skadelidte under et uoverskueligt tidspres, som kan betyde, at mange sager slet ikke kommer til domstolene, selv om de kunne vindes af de skadelidte.
Til sidst vil jeg påpege, at det er påfaldende, at lige præcis de negative sider af forslaget skal træde i kraft den 1. juli, mens resten først træder i kraft den 1. januar 2003. Medmindre der derfor under udvalgsbehandlingen kommer større ændringer til gavn for de arbejdsskadede, så kan Enhedslisten ikke støtte forslaget.