runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-23:
Jamen det er jo præcis det, der er det vigtige i denne her debat, det er den demokratiske kontrol.
Derfor forstår jeg ikke fru Line Barfods protester mod eller kritik af det forslag, der ligger til udvidelse af Schengensamarbejdet i øjeblikket.
Det er fair nok, at fru Line Barfod er uenig i indholdet, men den demokratiske kontrol består netop i, at vi behandler en udvidelse af de gældende regler i Folketinget, en grundig udvalgsbehandling, debatter i Folketinget, alle de mekanismer, som jo gør, at sidder der et flertal her i Folketinget og støtter den ændring, bliver den vedtaget
, og hvis et flertal forkaster den, bliver den ikke vedtaget.
Det er jo blandt andet deri den demokratiske kontrol består; det er jo netop, at man ved alle ændringer i de bestående regler tjekker, om der nu også er flertal i de forskellige parlamenter for det samarbejde, som er et mellemstatsligt samarbejde, og hvor det er demokratiske lande, der deltager, i modsætning til Interpol, hvor der jo er masser af lande, som hverken har demokrati, retsstat eller noget som helst andet, hvor man altså slet ikke har nogen kontrol med reglerne.
Så er det her dog et eksempel på, at den demokratiske kontrol fungerer.
Jeg går ikke ud fra, at fru Line Barfod forestiller sig, at vi skal sidde her i Folketinget og kontrollere, hver eneste gang der er en repræsentant fra et udenlandsk politi, der skal krydse grænsen med 10 km ...
Helge Adam Møller (KF), 2003-01-23:
Nu lover jeg i hvert fald mig selv, at nu går jeg ikke op mere her.
Vi er så fundamentalt uenige.
Det er derfor, vi har et parlament.
Jeg mener ikke, at det er rigtigt, hvad hr. Thulesen Dahl siger.
Og når hr. Thulesen Dahl bebrejder mig, at jeg ikke har snakket noget som helst om 2 timers ventetid på apoteker, så er det, fordi jeg ikke vil smides ned fra talerstolen af formanden for at snakke om noget, som ikke har med emnet at gøre.
Vi snakker om europæisk politisamarbejde og Schengen.
For øvrigt er den aldrig over 2 minutter nede i Næstved.
Men det er jo også noget, der hører under det private.
Så det virker effektivt.
Men jeg er altså fuldstændig uenig.
Jeg synes, at den ordning, vi har haft i Norden i 50 år, er rigtig. Den har resten af Europa lært af.
Og vi vil være det eneste land i Europa, stort set, bortset fra nogle få ude meget fjernt, som indførte den.
Det kunne jo godt tænkes indimellem, at vi danskere også kunne lære en lille smule af hollændere og tyskere og svenskere og islændinge og nordmænd og finner og luxembourgere.
De har alle sammen indført det, og de er glade og tilfredse med det, og det er 80 pct. eller 90 pct. af den danske befolkning også.
O.k., hr. Thulesen Dahl er ikke, hr. Per Dalgaard er ikke, fint nok.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-01-23:
Altså det er det, vi er ude i.
Det, at man afskaffede den fysiske grænsekontrol for 2 år siden, får nu hr. Helge Adam
Møller til at sige »noget så gammeldags som grænsekontrol i Europa«.
Jamen ak og ve.
Det der med at skulle stå og vente kan vi gøre nede på apoteket, hvor man skal trække en nummer, og så kan man ellers stå og vente en time på at komme til.
Det hører jeg ikke hr. Helge Adam Møller sige en masse ting om.
Når vi skal i betalingsanlæg ned igennem Europa, fordi vi kommer kørende og der bliver stadig flere betalingsveje, så kan man risikere at holde dér i en kø og vente for at komme til at betale.
Det hører jeg ikke så meget om.
Men hvis man skal vise sit pas og vise, at man har lovligt ærinde i et andet land og bevæge sig fra et land til et andet i et Europa, hvor vi ved, der er utrolig mange illegale indvandrere, og der er lande, der har opereret inden for deres arbejdsmarkedstanker med, at de ved, at der er et illegalt arbejdsmarked, dér ville det være katastrofalt, kan jeg forstå, eller dog noget, der ligner, hvis man har kontrol med hvem, der bevæger sig fra det ene land til det andet.
Vi taler jo ikke her om ventetider i timevis.
Vi taler om ventetider, der måske kan være at sammenligne med ventetiden på apoteket eller ved et betalingsanlæg.
Helge Adam Møller (KF), 2003-01-23:
Jeg tror da, at det er helt utænkeligt, at der nogen sinde er nogen i dette Folketing eller i befolkningen, der vil opfatte noget af det, som jeg fredelige mand siger, som skræmmebilleder.
Og jeg havde jo et langt afsnit i min tale, der netop sagde, at vi selvfølgelig skulle fastholde det nationale politi, i hvert fald her i Danmark.
Jeg ved jo ikke, hvad man gør i Slovenien eller Grækenland.
Det er selvfølgelig deres sag.
Jeg tror, vi er helt enige.
Så det er der ingen problemer i.
Til hr. Kristian Thulesen Dahl: At jeg havde beskrevet, det havde fået katastrofale følger?
Næh, jeg mener ikke, at det er katastrofale følger, at man skal vente 4, 5 eller 6 timer.
Det er ikke katastrofalt, men det er højst ubehageligt.
Og de, der bor i nærheden af grænsen og tit skal over og også skal vente, vil også føle det.
Men det er da ikke katastrofalt for landet.
Det har jeg heller ikke sagt.
Men det er højst ubehageligt, og det er upraktisk.
Jeg anerkender da selvfølgelig, at hvis man lavede grænsekontrol ved alle grænser i alle Europa og stillede masser politi op og tjekkede alle, kunne det da godt ske, at vi kunne standse et par enkelte forbrydere.
Det var da fint nok for 100 år siden, hvor man sådan en gang hvert tiende år passerede en grænse, og hvor det var en stor tur, hvis man skulle over til Sverige.
Der var forøvrigt ikke grænsekontrol, da jeg første gang passerede for mange år siden.
Men hvis vi hver eneste gang i dag ved hver eneste europæisk grænse med det samarbejde, vi har, og den turisme, den eksport, det erhvervssamarbejde, og hvor mange danskere rejser udenlands 20 eller 25 gange om året, hvis alle skulle gennemgå en grænsekontrol som i gamle dage, nej.
Derfor var jeg glad for, at Norden gik i spidsen for 50 år siden, og at vi i resten af Europa har afskaffet noget, der tager hensyn til borgerne.
Det synes jeg er fint og godt.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-23:
Når jeg var lidt bekymret over det, hr. Helge Adam Møller sagde om fremtiden og den eventuelle udvikling, så er det jo netop, fordi vi på politiområdet har et forbehold fra Danmarks side i forbindelse med EU-samarbejdet, men også har
en formentlig vel fast forankret opfattelse i befolkningen af, at politiet er nationalt.
Og vi skal ikke have et overnationalt politikorps, et unionspoliti, eller hvad man nu ellers kan finde på af skræmmebilleder.
Og når hr. Helge Adam Møller så sammenligner med miljøsamarbejdet, hvor man netop har et overnationalt samarbejde, så vil jeg bare gerne have bekræftet, at det ikke er det, hr. Helge Adam Møller mener.
Jeg mener ikke, vi skal have et overnationalt politi, men at vi skal fastholde og udvikle det mellemstatlige politisamarbejde, vi har i øjeblikket.
Jeg håber, det var det, hr. Helge Adam Møller mente og ikke det andet, som kunne opfattes af nogen som et skræmmebillede.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-01-23:
Det kan forhåbentlig være med til at dæmpe den forvirring, der måtte være opstået efter hr. Helge Adam Møllers tidligere indlæg, som gav udtryk for, at hvis vi trådte ud af Schengensamarbejdet og genindførte grænsekontrol, så ville det give nogle katastrofale følger i forhold til det praktiske mellem Danmark og Tyskland.
Det er ikke sandt, og det ved hr. Helge Adam Møller godt.
Og derfor er det forkert at bruge Folketingets talerstol til at udsprede sådan nogle vildledende citater.
Med hensyn til den anden ting omkring det med Østeuropa må det være hr. Helge Adam Møller bekendt, at det virker lidt besynderligt, når man siger, at den lille plet jord mellem Danmark og Tyskland er det håbløst at have en effektiv grænsekontrol af.
Det er gammeldags.
Det er noget, man ikke skal have mere, har hr. Helge Adam Møllers parti tidligere argumenteret for.
Men i den store del af arealet, der er hele vejen ned gennem Europa, mellem EU-landene og ikke-EU-lande, kan man sagtens have en effektiv grænsekontrol.
Det, der er pointen her, er bare, at enten kan grænsekontrol virke, eller også kan grænsekontrol ikke virke, og tror man på grænsekontrol som et værn i forhold til de ydre grænser, så tror man selvfølgelig også på grænsekontrol som et brugbart redskab i forhold til grænsen mellem Danmark og Tyskland.
Per Dalgaard (DF), 2003-01-23:
Også jeg vil behandle de tre forslag under ét, idet jeg har en fornemmelse af, at essensen i det beslutningsforslag, som Kristeligt Folkeparti har fremsat, egentlig på fin vis indeholder en hel masse af de aspekter, som de forrige forslag også har.
Der står, at vi skal sætte barnets tarv i fokus i alle former for samvær, og det tror jeg bestemt ikke nogen kan være uenig i.
Ifølge beslutningsforslag nr. B 61 skal børnene høres i videre omfang, end de bliver i dag, også i netop de sager, hvor samværet i konfliktfyldte forældreforhold viser den værste side af forældrenes optræden over for børn, der ikke aner deres levende råd om, hvad der er op og ned.
Der er bestemt ingen nemme løsninger på sådanne problemer.
Der er desværre ikke en facitliste, man kan slå op i, og uanset hvilken lovgivning vi laver herinde, kan den jo kun blive et plaster på de sår, som skilsmissebørn eller børn, der af andre årsager bliver udsat for kun at skulle leve med den ene forælder, bliver udsat for. Som det fremgår af forslaget, er der i dag gennemført et tilbud om konfliktmægling i alle landets statsamter, og når der i forslaget lægges op til, at der skal ske en lettelse af muligheden for ophævelse af tvangssamvær, er også dette et spørgsmål om: Hvor er sandheden egentlig?
Hvad er op og ned i en konflikt mellem en far og en mor?
Det er et enormt ansvar at lægge på et barn, at det skal kræve et samvær ophørt, men på den anden side kan det i nogle tilfælde være det eneste fornuftige, og derfor er det en god ting, hvis en uvildig person kan rådgive i sådan nogle sager.
Overvåget samvær, som beslutningsforslaget lægger op til, kan også være en god ting. Jeg vil sige, at de syv punkter, som Kristeligt Folkeparti har skrevet i deres beslutningsforslag nr. B 61, på fornuftig vis opsummerer de mangler, som højst sandsynligt findes i lovgivningen i dag.
Den tidshorisont, som beslutningsforslaget også lægger op til, nemlig at der skal gøres noget inden udgangen af 2003, sammenholdt med ministerens positive oplysning om, at man bør se på problemerne, gør, at vi i Dansk Folkeparti vil stille os positive over for B 61 og dermed sige ja til, at det hele bør gennemføres.
Hvad angår de to andre forslag, må vi sige nej til dem.
Jann Sjursen (KRF), 2003-01-23:
Ja, svært er det.
Men til syvende og sidst må man sige, at mange gange er spørgsmålet jo også - det gælder i øvrigt også på baggrund af det sidste indlæg fra hr. Helge Adam Møller - om voksnes ret eller ønsker skal overtrumfe det, der i hvert fald er det gode for barnet.
Men det kan vi komme tilbage til senere hen.
I det eksempel, fru Inge Dahl-Sørensen brugte i svaret til mig,
lød det lidt, som om det var mig, der havde opfundet det, at man skulle tage stilling til, om man ville på besøg hos far lørdag eller søndag.
Men det var fru Inge Dahl-Sørensens eget eksempel, og jeg er sådan set fuldstændig enig i, at det ikke er sikkert, det lige er dét, man skal spørge barnet om.
Men i den situation, hvor sagen skal afgøres, synes jeg under alle omstændigheder, det er vigtigt, at barnet bliver hørt, og det er også det, jeg fornemmer, at fru Inge Dahl-Sørensen mener.
Her må børnenes stemme altså også komme tydeligere til udtryk og ikke mindst tages til efterretning.
Helge Adam Møller (KF), 2003-01-23:
Jeg vil da også godt sige i en kort bemærkning, at jeg synes, det var en utrolig flot og tankevækkende ordførertale, fru Inge Dahl-Sørensen holdt.
Jeg var stort set enig i det hele.
Så kom der et enkelt spørgsmål fra hr. Jann Sjursen - og hvor er det i øvrigt dejligt, at vi her debatterer og lytter til hinanden og ikke bare skælder hinanden ud - om fru Inge Dahl-Sørensen ikke er enig i et af Kristeligt Folkepartis forslag, nemlig at hvis man ikke har ønsket samvær med sit barn i 3 år, skal man miste retten til det.
Fru Inge Dahl-Sørensen sagde: Jo, selvfølgelig, og sådan sagde jeg også, da jeg læste det første gang.
Men så sad jeg og tænkte en ekstra gang, og så kom jeg til at tænke på, at da jeg sad i socialudvalget i Næstved Kommune, var der faktisk nogle mødre, der ikke havde haft samvær med deres børn i mange år, fordi de var narkomaner og ikke anede noget som helst.
Der var nogle enkelte af dem, vi fik afvænnet nede på »Kongens Ø«, og da de kom tilbage et par år efter, var de fuldstændig normale og pæne mødre med alle de følelser, mødre har.
Skulle vi så virkelig have en regel, der sagde, at vi forbød dem at have samvær?
Det viser bare lidt om, hvor svært det er.
Det er meget svært, og det vender vi tilbage til.
Inge Dahl-Sørensen (V), 2003-01-23:
Jeg tror faktisk slet ikke, vi er så uenige.
Til hr. Jann Sjursen vil jeg sige, at den 3-års-frist er jeg enig i.
jeg bare meget gerne - måske for at genere moderen, fordi hun har fundet sig en ny mand, hvad ved jeg.
Jeg er fuldstændig enig i, at det er et problem. Så er der de tilfælde, hvor man skal spørge barnet.
Mange af os har børn, vi ved godt, hvordan de reagerer, og jeg kunne godt forestille mig de tilfælde, hvor man spørger
barnet: Vil du ikke over til far..?
Eller far skriver eller ringer og spørger: Kommer du herover på søndag?
Hvad havde man tænkt sig, det barn skulle sige? Det er let at lave paragraffer, men man skal ikke tro, at man bare kan føre dem ud i livet, for der vil komme nogle nye konflikter.
Jeg synes slet ikke, det er så let, og gid jeg kunne svare på alle de spørgsmål, for så sad jeg nok slet ikke her.
Så ville jeg sidde ovre i Justitsministeriet og lave en fin lov, så alle mennesker ville synes: Hurra, der kom de vises sten!
Jeg har dem ikke, men jeg kan se problemerne, og derfor glæder jeg mig også meget over, at justitsministeren nu sætter de vise til at finde ud af, hvor problemerne virkelig findes, og hvordan vi skal gøre.
Jeg er bare ikke sikker på, at det løser alle problemer alligevel, men jeg tror, at dybest set er vi fuldstændig enige.
Jann Sjursen (KRF), 2003-01-23:
Jeg er stadig lidt optaget af forholdet mellem lovgivning og praksis, og når fru Inge Dahl-Sørensen siger, at Venstre i langt højere grad vil lade børnenes tale lyde, og at det er den, man skal følge, også i forbindelse med besøg, må jeg alligevel spørge: Er der så rent faktisk ikke også noget at komme efter rent lovgivningsmæssigt?
Barnets mulighed for at give udtryk for sit synspunkt om, hvor mulig eller umulig samværssagen i øvrigt er, er ikke særlig stærkt forankret.
Det er jo dét, som adskillige organisationer har påpeget, det er i øvrigt også det, man kan se, hvis man får samværssager på sit bord, og jeg tror, at også fru Inge Dahl-Sørensen kan se, at det desværre er tilfældet i en del af de samværssager, som går helt i kludder. Jeg forstår godt, at fru Inge Dahl-Sørensen skal afvise vort forslag her i dag; det gør regeringspartier jo altid pr. definition, så det er en del af spillet.
Men med hensyn til den mere substantielle drøftelse forstår jeg ikke, at fru Inge Dahl-Sørensen ikke kan se, at der er brug for en ændring. Hvad med f.eks. det element i Kristeligt Folkepartis beslutningsforslag, hvor vi vil have en 3-års-frist for, hvor lang tid en biologisk forælder kan få lov til at søge om samvær, selv om den pågældende overhovedet ikke har haft kontakt med barnet?
Anne Baastrup (SF), 2003-01-23:
Jeg skal bare have det helt på det rene.
Det er sådan, at hr. Per Dalgaard på Dansk Folkepartis vegne stemmer nej til SF's to beslutningsforslag.
Kan jeg få en begrundelse?
Jeg vil bare påpege en enkelt ting, og det er, at SF's lovforslag ikke kun retter sig mod de umulige sager; det retter sig også mod den helt almindelige, gode samværsordning, hvor et 11-12-årigt barn bare ikke gider tage til den anden ende af landet.
Så skal der være noget informationsmateriale, så barnet kan finde ud af, at det godt kan rejse sin egen samværssag, og at det godt selv kan få lavet samværet om, uden at far og mor bliver sure på det.
Det vil jeg godt høre fru Inge Dahl-Sørensens kommentarer til.
Jann Sjursen (KRF), 2003-01-23:
Jeg vil godt sige tak for en på mange måder meget fin tale og også nogle meget gode holdninger, som kom til udtryk i fru Inge Dahl-Sørensens tale.
Jeg er fuldstændig enig i, at det hele ikke bare skal gå op i paragraffer.
De løser ikke i sig selv problemerne, og love kan i det hele taget ikke forhindre, at forældre kriges om deres børn.
Det kan vi ikke være uenige i.
På den anden side må vi vel sige, at det er lovgivers forpligtelse at opstille så gode rammer som overhovedet muligt for disse ekstremt svære sager, og derfor vil jeg godt spørge, fordi jeg synes, det tidligere har været tilkendegivet fra Venstremedlemmer - måske især før valget, uden at jeg vil blive for polemisk: Er det Venstres opfattelse, at loven er god nok, som den er i dag, og at den er i overensstemmelse med FN's børnekonvention på trods af kritik fra FN's Børnekomité og organisationer osv?
Det er det ene spørgsmål, og det andet vil være: Er det bare praksis, der er noget galt med, sådan som vi har hørt i dag, især fra justitsministeren?
Lene Espersen (KF), 2003-01-23:
Men som jeg har tilkendegivet, er der nu ved at blive foretaget en undersøgelse, fordi vi ikke med sikkerhed kan sige, om praksis er sådan, som vi fra lovgiverside egentlig havde ønsket.
Der er nogle klare udgangspunkter om, at barnet skal høres, også børn, der er meget, meget, meget små, hvis de ellers er modne nok til det og det ikke skader dem.
Ikke mindst i de sager, hvor det egentlig er barnet, der ellers bliver den helt store taber, mener jeg simpelt hen, at vi naturligvis skal sikre, at vi stiller os på barnets side og viser det fornødne hensyn og lytter til barnet, så her er jeg fuldstændig enig med begge forslagsstillere.
Baggrunden for, at jeg afviser forslagene, er selvfølgelig en opfattelse af, at som man tolker tingene, burde vi i dag egentlig have tilstrækkeligt med redskaber og lovgivningsmæssigt spillerum til at få systemet til at fungere.
Men hvis det viser sig, at det ikke er tilfældet i praksis - det er bl.a. det, denne undersøgelse skal vise -
er jeg villig til at ændre reglerne af hensyn til børnene. Jeg tager sandelig ligesom alle her i salen børnekonventionen meget, meget, meget højtidelig.
Jeg mener faktisk også, vi har en forpligtelse til at huske, at børnene, der i disse sager er de eneste, der ofte står uden rettigheder over for det veletablerede system, faktisk også har nogle rettigheder, der står nedfældet i konventionen.
Men jeg vil ikke sige, at reglerne ikke fungerer, for hvis man læser det gældende regelsæts intentioner, burde der faktisk være en mulighed for, at tingene kunne fungere inden for det.
Men hvis det viser sig ikke at være tilfældet, må vi se på, hvordan reglerne kan ændres.
Anne Baastrup (SF), 2003-01-23:
Jeg vil godt præcisere hr. Jann Sjursens spørgsmål lidt, for det er faktisk meget interessant.
Vi har jo diskuteret børnekonventionen gennem flere år, lige siden vi ratificerede den tilbage i begyndelsen af 1990'erne.
Diskussionen er hele tiden gået på: Kan det ikke lade sig gøre at gennemføre den, implementere den i dansk lovgivning?
Men det har vi altså ikke fået gjort.
Noget af det, der er helt centralt i et barns liv, er, hvor det skal bo.
Det kunne være meget interessant.
Jann Sjursen (KRF), 2003-01-23:
Tak for svaret på dette tidspunkt i debatten.
Jeg vil godt for en ordens skyld sikre mig, at jeg skal forstå ministerens svar på den måde, at ministeren mener, at når man ser på den konkrete praksis, kan der være anledning til at sætte spørgsmålstegn ved, om barnets tarv i alle tilfælde bliver varetaget.
Det er jeg tilfreds med blev sagt.
Men i forhold til selve lovgivningen er ministeren så grundlæggende af den opfattelse, at som lovgivningen ser ud i dag, og som den er udformet, varetager den barnets tarv på en sådan måde, som f.eks. også FN's børnekonvention giver udtryk for at den skal, også i lovgivningen omkring samvær?
Lene Espersen (KF), 2003-01-23:
Jeg er også opmærksom på den diskussion, der er foregået, herunder diskussionen om, hvem det egentlig er, man tager hensyn til især i forbindelse med samvær.
Er det forældrene, man tager hensyn til, eller er det barnet og barnets tarv, der tages hensyn til?
Her er det min klare opfattelse, at det naturligvis er barnets tarv, der er helt afgørende.
Det er også derfor, at lovgivningen har været udformet således, at man har sagt, at som udgangspunkt skal børn høres, men under specielle omstændigheder - det være sig, hvis barnet ikke er modent til det, altså hvis barnet ikke er klar til at træffe beslutningen, eller hvis det decideret vil skade barnet - skal man naturligvis ikke tvinge et barn til at gøre noget, som decideret er imod barnets interesser.
Og det er også i den ånd, at min besvarelse i dag skal ses. Som jeg har tilkendegivet, mener jeg, at hvis ellers regelsættet, som det er udformet i dag, bliver brugt i praksis på en sådan måde, at man tager hensyn til barnet, men altså med disse omstændigheder, som selvfølgelig skal inddrages, burde praksis være god nok. Men som jeg også har tilkendegivet, er jeg ikke, i hvert fald på nuværende tidspunkt, i stand til at sige, at praksis, i det omfang det er nødvendigt, tager hensyn til barnets holdning og mening i de konkrete sager.
Derfor mener jeg også, at det er rigtigt at afvente de undersøgelser, der er på området, og så ud fra dem se, om der er behov for at lave lovgivningsændringer.
Jeg vil godt sige til hr. Jann Sjursen, at for mig at se
er det helt afgørende, at vi vægter hensynet til barnet meget, meget højt.
I de fleste skilsmissesager kommer alt heldigvis til at fungere, som det skal, hensynet til barnet er der, og mange gange er samvær slet ikke noget problem.
Men der er sager, hvor det er barnet, der bliver benyttet som kastebold mellem forældrene.
Det er dybt ulykkeligt, og der må lovgiverne sørge for at være på barnets side.
Inge Dahl-Sørensen (V), 2003-01-23:
nogle ændringer, hvis man kommer frem til, at det er nødvendigt. Som jeg ser lovgivningen i dag, burde den være god nok.
Men der er ganske få, som det er helt umuligt at nå, og uanset hvordan vi laver loven, vil der stadig være problemer. Man kan jo selvfølgelig sige: Nu tager vi altså hånd om dette lille væsen, fordi forældrene er ganske umulige.
Men så er det barnet, det går ud over.
Per Dalgaard (DF), 2003-01-23:
Begrundelsen er, at vores opfattelse er, at Kristeligt Folkepartis beslutningsforslag tager hånd om præcis de problemstillinger, som findes, måske endda en del flere.
Der er ingen grund til at indføre love om noget, som der egentlig tages hånd om af andre love.
Anne Baastrup (SF), 2003-01-23:
Jeg tror egentlig ikke, at hverken hr. Jann Sjursens eller vore egne forslag kommer til afstemning her i salen.
Jeg tror, vi skal satse lidt mere på, at vi laver nogle beretninger, så ministeren kan blive forpligtet ad den vej. Men der er altså nogle elementer i vores forslag, der handler om barnets udtaleret, og som går videre end Kristeligt Folkepartis forslag, og det er faktisk ret vigtigt for mig at vide: Vil hr. Per Dalgaard på Dansk Folkepartis vegne være med til at gennemføre børnekonventionens art. 12, når det drejer sig om retten til at udtale sig om, hvor man skal bo, og hvordan samværet skal foregå?
Per Dalgaard (DF), 2003-01-23:
Det vil jeg gerne love fru Anne Baastrup.