runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Jensen (V), 2003-02-06:
Da regeringen trådte til for 1 år siden, var en af de meget positive ting, som regeringen gjorde, at indføre et skattestop, som ikke bare gjaldt de love og beskatningsprocenter, vi vedtager herinde i Folketinget, men et skattestop, som også gjaldt for kommuner og amter set under ét.
Da det var et meget vigtigt element i regeringens politik, var det også vigtigt for regeringen at få understreget i de aftaler, der blev indgået med Kommunernes Landsforening og Amtsrådsforeningen, at det var en forudsætning, som regeringen lagde ind i aftalerne, at kommuner og amter under ét skulle holde skatterne i ro.
For kommunerne lykkedes det meget flot.
Der er kommuner, der har sat skatten op, og der er kommuner, der har sat skatten ned i så samdrægtigt et samspil, at det viser sig, at den kommunale verden set under ét har klaret at holde skatten i ro.
Man havde ikke held med det i første omgang.
Derfor strakte indenrigs- og sundhedsministeren reglerne en smule og gav mulighed for, at et amt fik lov til at genåbne sit budget for at se, om det kunne lykkes at holde den amtslige beskatning i ro.
Desværre mislykkedes det.
Det er vigtigt for os i Venstre, at de aftaler, der bliver indgået, også bliver respekteret, at de bliver overholdt, og at også de forudsætninger, der bliver lagt til grund, bliver overholdt. Erfaringen fra de foregående 4 år på det amtskommunale område er, at på trods af, at man har aftalt ingen eller en meget, meget lav stigning, ja, så er aftalen blevet brudt, og skatterne er steget.
Derfor vil det være utrolig vigtigt for os, at det nu bliver slået fast, at de aftaler, der er indgået, og de forudsætninger, der er stillet op, også bliver overholdt.
Og det vil være utrolig vigtigt for os, at det skattestop, som regeringen lovede, også bliver virkeligt.
Derfor har den lovgivning, som vi vedtager nu her i dag - L 92 - været beklagelig, men også nødvendig for at gennemføre det skattestop og gennemføre den respekt omkring de indgåede aftaler, som vi i Venstre ønsker.
Og derfor støtter vi naturligvis lovforslaget.
Jens Rohde (V), 2003-02-06:
Hvis det nu var skattestoppet, der var skyld i sygehusomlægninger og sygehuslukninger,
kan fru Line Barfod så ikke komme herop og forklare, hvorfor der, mens fru Line Barfods parti var parlamentarisk grundlag for en regering og skatterne steg og steg og steg, så også dér fandt et hav af sygehuslukninger sted rundtomkring i landet?
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Det glæder mig selvfølgelig at høre, at Dansk Folkeparti ligesom vi er bekymrede over den sociale skævvridning, ordningen kan give.
I mit ordførerindlæg nævnte jeg også en løsning på det, fordi jeg synes, at det trods alt ville være ærgerligt, hvis det ville stå i vejen for så godt et tiltag.
Jeg skal blot høre, om Dansk Folkeparti vil kunne støtte nogle tanker i retning af en løsningsmodel, som går på, at de børn, som er omfattet af fripladsordninger og dermed ud fra økonomiske årsager i forvejen er støttet af kommunen, kunne få en særlig hjælp i den sammenhæng.
Det synes vi kunne være en model, men under alle omstændigheder må vi jo arbejde videre konstruktivt på at finde en løsning på det problem.
Line Barfod (EL), 2003-02-06:
Fordi Enhedslisten jo desværre ikke var dem, der var med til at bestemme, hvordan politikken skulle være på det område.
Fordi Socialdemokraterne jo desværre ofte lod sig forlede til at indgå forlig med højrefløjen og til at føre en politik, der gik ud på at sænke skatten for de rige i stedet for at sikre, at der kom indbetalinger fra de rigeste og fra de store multinationale selskaber, der kunne sikre en ordentlig velfærd og kunne sikre sygehusene.
Så hvis vi havde haft indflydelse, ville vi have sørget for, at man sikrede velfærden, samtidig med at man sørgede for, at skatten blev sænket for dem med de laveste indkomster.
Det kan selvfølgelig være behageligt for hr. Jens Rohde at prøve at ændre på historien, men jeg tror stadig, folk trods alt kan huske, at det var Venstre, der var med til at lave finanslovforlig med Socialdemokraterne.
Det var de borgerlige partier, der var med til at lave de finanslove, hvor man sænkede skatterne for de rige, fjernede formueskatten, nedsatte arveafgiften og så samtidig skar på velfærden. Hvis Enhedslisten havde haft indflydelse dér, havde vi sikret, at det gik den anden vej, at man hævede skatterne for de rigeste, sænkede skatterne for dem med de laveste indkomster og sikrede en ordentlig velfærd betalt solidarisk over skatterne i stedet for med stigende brugerbetaling og privatisering, som Venstre er i gang med nu.
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Det, vi synes, og det, som jeg også sagde i min ordførertale er lidt ærgerligt, er, at når der nu er arbejdet så målrettet på at få en pasningsgaranti og vi nu er så tæt på, at man så ikke giver det det sidste lille nøk, sådan at vi dér var ude over de kapacitetsproblemer.
Hver gang vi kan vinke et kapacitetsproblem af, ville det glæde et socialdemokratisk hjerte.
Vi er så tæt på på børneområdet, at det ville være meget, meget nemt for ministeren at sætte kronen på værket, og det bidrager vi gerne til.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Jeg vil gerne kvittere for tilsagnet fra den socialdemokratiske ordfører om, at det er børnefamilierne, der skal have valgmulighed, og for, at man er positiv over for forslaget.
Det synes jeg lyder rigtig godt.
Det, jeg gerne vil spørge den socialdemokratiske ordfører om, er, om man i Socialdemokratiet synes, at der skal være forskel på den måde, vi på dette område laver formuleringer af kapacitetsproblemer på og så på ældreområdet, når vi taler om frit valg for ældre af boligforhold.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Lovforslaget drejer sig om at give frit valg mellem forskellige kommunale tilbud, uanset om de ligger i den kommune, hvor man bor, eller ej, og frit valg til også at kunne drage nytte af en privat ordning, og det er det, jeg er optaget af at få gennemført med forslaget.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-06:
Det vedrører også valgfriheden.
Jeg forstår godt Venstres ønske om, at folk kan få lov til at vælge deres eget liv, og jeg deler det fuldstændig.
Men så står man her med noget, hvor der, som fru Eva Kjer Hansen bekræftede i sit seneste svar til fru Line Barfod, ikke er noget erkendt ønske om det.
Jeg skal vende tilbage til i min ordførertale, at der kan godt være hjørner, hvor det måske alligevel er en god idé.
Men alle de forældre, der ikke kan få passet deres børn, har et stort, bastant ønske om frit valg og om at få deres børn passet, og det er et meget let ønske at opfylde.
Og når nu fru Eva Kjer Hansen hver morgen står op og dirrer af længsel efter at give folk frit valg, er det så ikke utroligt, at det største ønske om frie valg, nemlig med hensyn til at få passet sine børn, at regeringen er fuldstændig uoptaget af lige præcis det løfte?
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Til fru Line Barfod kan jeg sige: Mig bekendt er der ikke nogen aktuel undersøgelse. Jeg har et ønske om at sikre, at alle børnefamilier i alle kommuner får valgmuligheden, og jeg kan sige, at det er fuldstændig korrekt, at Enhedslisten og Venstre ikke har samme opfattelse af, at der skal være valgmulighed mellem offentlige tilbud og private tilbud.
Vi synes, det er vigtigt, at der er denne forskel, at der er de valgmuligheder, og derfor styrker vi det og bakker op om det med dette lovforslag.
Der bliver ikke ændret på noget som helst med hensyn til fripladsreglerne.
De gældende regler vil fortsat være gældende, og den eneste situation, der kan medføre en højere betaling, er, hvis det tilbud, man vælger, er dyrere end serviceniveauet i ens egen kommune.
Man får det med sig, der svarer til udgiften i den kommune, hvor man bor og betaler skat, og det synes jeg faktisk er rimeligt.
Vælger man så et tilbud, som er billigere, f.eks. i en anden kommune, vil man jo også tilsvarende få en lavere betaling, men selvfølgelig efter det 30/70-forhold, som vi kender i dag.
Til fru Sandy Brinck må jeg sige, at jeg studser lidt over indvendingen mod den lille kapacitetsklausul, der er taget med.
Mig bekendt havde Socialdemokratiet ikke noget imod det i lovforslaget om frit valg på ældreområdet, hvor jeg mener, vi var meget enige om, at vi var nødt til at lave nogle bestemmelser for det tilfælde, at der skulle opstå kapacitetsoproblemer i en bestemt kommune.
Det er lige præcis den samme bestemmelse, jeg synes også skal gælde her, og som jeg synes er rimelig, fordi det er vanskeligt at forudse, hvor stor efterspørgslen vil være i de forskellige kommuner, og det er altså helt i overensstemmelse med den måde, vi klarede det på med fritvalgsforslaget på ældreområdet. Så skal jeg sige til fru Sandy Brinck, at jeg er ikke enig i, at en pladsgaranti ville give helt frit valg.
En pladsgaranti giver jo ikke valgmulighed.
Den giver højst en garanti for, at man får et pasningstilbud inden for en eller anden bestemt periode, og det er for mig at se slet ikke det samme som at få valgmulighed mellem forskellige offentlige tilbud og private tilbud.
Line Barfod (EL), 2003-02-06:
Fru Eva Kjer Hansen henviste til, at man ønskede at imødekomme ønsker fra forældre.
Kan fru Eva Kjer Hansen henvise til én eneste undersøgelse eller andet, der viser, at forældrene ønsker at få den ændring, der ligger i dette forslag?
Så siger fru Eva Kjer Hansen, at det med at private skal kunne tjene penge på at drive børnehaver, skal vi ikke diskutere nu.
Men forslaget her er jo forudsætningen for det, for her ændrer man det fra at være en fælles samfundsopgave at drive børnehaver, hvor der er noget egenbetaling, hvis man ikke tjener så lidt, at man ikke skal betale, til at man i stedet kan få et fast offentligt tilskud til at købe en ydelse rundtomkring hos forskellige leverandører.
Det er jo det, der er hele grundelementet i forslaget. Forudsætningen for, at private kan tjene penge på børnehaverne, er, at man indfører det tilskudssystem, der ligger i forslaget.
Er det ikke korrekt, at ellers ville de private ikke kunne tjene penge, fru Eva Kjer Hansen?
Og er det ikke også korrekt, at med forslaget vil de, der ikke betaler i dag, fordi de ikke har råd, kunne risikere at komme til at betale for en børnehave- eller vuggestueplads
, fordi det bliver et fast, kommunalt tilskud, der ikke nødvendigvis dækker hele betalingen?
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Jeg synes sådan set, det er fair nok, at man mener, kommunerne skal have lov til at kunne vælge, som fru Eva Kjer Hansen sagde her i sit sidste indlæg, og som jeg også vil mene er en hovedtendens i det lovforslag, vi behandler.
Men hvis det er det, man mener, synes jeg, det er dét, man skal sige i stedet for at kalde det frit valg for borgerne. Jeg tror ikke, fru Eva Kjer Hansen og jeg bliver enige om, hvorvidt det er en større eller mindre begrænsning af borgernes frie valg, der ligger i lovforslaget.
Men når det nu er kapacitetsstyring, Venstre skyder det ind under, kunne Venstre så ikke være enig med Socialdemokratiet i, at det, der vitterlig ville give børnefamilierne frit valg, ville være, at man skaffede pladsgaranti for alle?
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Det er rigtigt, som fru Sandy Brinck er inde på, at der er en lille klausul med eventuelle kapacitetsproblemer, og der er nogle bestemmelser, som ligner dem, vi også har på ældreområdet.
Det vil være urimeligt at stille krav til en kommune om, at den f.eks. skal etablere helt nye institutioner for at kunne leve op til efterspørgslen.
Det, der er vigtigt, er jo, at vi med dette lovforslag imødekommer de særlige ønsker og behov, der er i nogle familier, som mangler fleksibilitet med hensyn til, hvilke tilbud den kan få lov til at gøre brug af i dag,
så jeg er fuldstændig uenig i, at der deri ligger en voldsom begrænsning.
Der er en sikkerhed for, at skulle der opstå kapacitetsproblemer, kan man tage højde for dem, men det er på ingen måde noget, der vil virke voldsomt begrænsende.
Lige nu er der et udvalgsarbejde i gang med henblik på at undersøge, hvordan og hvorledes det eventuelt kan skrues sammen.
Men jeg synes, det er vigtigt, at vi er åbne over for, at man også kan afprøve andre modeller, gøre tingene på en anden måde og dermed også få en fortsat kvalitetsudvikling på området gennem forskellige måder at indrette tilbuddene på. Jeg vil ikke genstarte diskussionen om lovforslaget fra efteråret.
Her gik vi netop ind for - og det står jeg fuldstændig ved at jeg også synes - at kommunerne i konkrete situationer skal have mulighed for at prioritere de børn, der har størst behov for at blive passet.
Jeg synes, der skal være plads til at tage sådanne hensyn, så længe det ikke betyder, at man udelukker nogen fra også at kunne tage imod dagtilbuddet.
Line Barfod (EL), 2003-02-06:
Fru Eva Kjer Hansen taler om, at familien skal have lov til at bestemme, hvad de synes er bedst for deres barn.
Det er jo lidt sjovt, for det er ikke så længe siden, vi diskuterede et andet lovforslag fra regeringen, hvor man ikke ville have, at det var familien, der skulle have lov til at bestemme, om barnet f.eks. skulle i børnehave.
Nej, her skulle kommunen kunne sætte barnet bagest i køen, så her mente man ikke, det var familien, der skulle have lov til at bestemme.
Men her siger man altså, at familien skal have lov til at bestemme, og jeg har svært ved at se, hvordan det hænger sammen.
Så sammenlignede fru Eva Kjer Hansen med private skoler.
Men private skoler er jo heller ikke private firmaer, de er selvejende ligesom de mange børnehaver, som er oprettet af forældre og pædagoger, der ønsker en bestemt pædagogik, og det er også det, der gælder for skolerne.
Men det, man nu åbner for på børnehaveområdet med de udtalelser, der også er kommet fra socialministeren om, at private virksomheder skal have lov til at tjene penge, er en helt anden udvikling end den, vi hidtil har set.
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Når jeg spørger Venstres ordfører, er det faktisk, fordi vi er ganske bekymrede for, at dette lovforslag giver frit valg for kommunerne, altså systemet, og ikke i så høj grad for familierne.
Hvis man tager fremsættelsestalen fra ministeren, som jo siger, hvad lovforslaget indeholder, står der faktisk, og jeg citerer: »Udførerkommunen kan efter reglerne, som socialministeren fastsætter, beslutte at afvise at optage børn fra andre kommuner af hensyn til kapacitetsstyringen, egne borgere og muligheden for at opretholde pasningsgarantier.« Det er sådan set ikke for at problematisere voldsomt, men vi skal bare være klar over, at det frie valg, som fru Eva Kjer Hansen taler om, er altså voldsomt begrænset af, at kommunerne har et langt større frit valg.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Jeg tror, fru Sandy Brinck har læst bemærkningerne til lovforslaget om, hvordan forholdene er i dag, for det er rigtigt, at i dag er det sådan, at det er kommunen, der afgør, om man kan benytte en pasningsordning i en anden kommune.
Her er det, vi synes, man skal tage et yderligere skridt og sige, at det er familien, der skal afgøre, om den har brug for en pasningsordning i en anden kommune, og det er dét, der ligger i lovforslaget.
Fru Line Barfod er inde på, at der allerede er en fleksibilitet i dag, og det er rigtigt.
Men vi gør fleksibiliteten endnu større, og jeg er uenig i, at det handler om, hvorvidt man hører til de velstillede eller de knap så velstillede.
Ser vi på brugen af privatskoler, er der ikke et entydigt mønster af, at man ikke ønsker at prioritere, og vi synes altså, det vigtigste er at give familierne valgmuligheden.
Det kan jo være, det er en billigere ordning i den anden kommune, og det kan også være, det er en dyrere ordning, men vi synes, det er rimeligt, at man kan tage serviceniveauet i den kommune, hvor man bor og betaler skat, med sig.
Endelig skal jeg sige til hr. Kim Sejr: Jeg håber ikke, det var en sammenblanding af forskellige ordninger.
Men det, vi gør obligatorisk, er valgmuligheden mellem offentlig og privat børnepasning, og det er ganske korrekt, at jeg ikke synes, den bliver brugt nok.
Jeg synes, det er vigtigt, at alle børnefamilier får valgmuligheden, og derfor er det med i lovforslaget.
Kim Sejr (RV), 2003-02-06:
Jeg har fået fat i et stykke papir, der hedder »Et bedre Danmark for de samme penge«.
Det er et Venstreudspil i forbindelse med finansloven 2001, og der er en passage, hvor det hedder: »Samtidig skal det være muligt for kommunerne at give tilskud til forældre, der vælger at passe egne børn.«
Der var altså en mulighed for kommunerne.
Senere hen, i april 2002, hed det i en udtalelse i Berlingske Tidende af den tidligere politiske ordfører, fru Ulla Tørnæs, at man ikke havde råd at give kommunerne den mulighed.
Men nu står vi altså i en situation, hvor den mulighed skal være obligatorisk, fordi den ikke er blevet anvendt i tilstrækkelig stort omfang.
Jeg har fået nogle tal, der siger, at ved udgangen af 2003 vil der i 178 kommuner faktisk være 3.436 børn, som vil være omfattet af den slags pasningstilbud.
Er det ikke tilfredsstillende nok?
Line Barfod (EL), 2003-02-06:
Venstres ordfører begrundede Venstres tilslutning til dette forslag med, at forældrene skal have større fleksibilitet.
Kan Venstres ordfører ikke bekræfte, at børnehaveområdet og vuggestueområdet faktisk er områder, hvor der i dag er meget stor fleksibilitet?
Forældre og pædagoger har mulighed for at oprette de børnehaver og vuggestuer, de ønsker, tilrettelagt ud fra en pædagogisk opfattelse af, hvordan man synes, hverdagen skal være for børnene, og hvor det er hensynet til børnene, der står i første række.
Den fleksibilitet findes altså i dag.
Men det, Venstre nu ønsker at åbne mulighed for, er, at de, der har råd, kan få lov til at købe sig til ekstra ydelser på bekostning af dem, der ikke har råd.
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Venstres ordfører gjorde i sin ordførertale meget ud af, at nu får forældrene og familierne meget højere frihedsgrader til selv at kunne tilrettelægge, og jeg tror endda, Venstres ordfører udtrykte det sådan, at de ikke er afhængige af kommunerne, som de er i dag.
Jeg skal bare spørge Venstres ordfører, om det ikke er korrekt, at der står på side 3 i lovforslaget: »Det er kommunen, der afgør, om den vil tilbyde frit valg over kommunegrænsen.«
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
I Venstre har vi set frem til dette lovforslag.
Vi lægger nemlig vægt på, at børnefamilierne får bedre mulighed for at tilrettelægge deres hverdag, som det nu passer familien bedst, og her er ikke mindst mulighederne for børnepasning en vigtig faktor.
Med lovforslaget sker der en række forbedringer af tilbuddene på børnepasningsområdet.
Der kan nu tilkendegives ønsker om optagelse i konkrete dagtilbud, der bliver frit valg mellem offentlig og privat pasning for alle, og valgmulighederne rækker nu ud over kommunegrænserne.
Hidtil har det været op til kommunerne at afgøre, hvor langt forældrenes ønsker skulle imødekommes.
Nu ændres det til, at forældrene kan bestemme i langt højere grad, så det er familiens ønsker og behov, der bringes i fokus.
Det bliver muligt at tage sit børnepasningstilskud med sig til en anden kommune.
Her er måske et pasningstilbud, som familien finder mere attraktivt på grund af det pædagogiske indhold, eller fordi det simpelt hen er mere praktisk for familien at benytte en pasningsordning dér.
Arbejdsforhold eller hvor man er bosat i en kommune kan f.eks. spille ind, og samtidig er det en imødekommelse af, at familierne i dag er mere bevidste om deres valg og også mere mobile end hidtil.
Der sker en ligestilling af offentlig og privat pasning.
Det er ikke længere op til kommunen at vælge, om der skal være mulighed for at give tilskud til privat pasning, men det bliver op til forældrene at vælge, når de får tilbudt en plads.
Og det betyder, at familier i ca. 100 kommuner nu får en valgmulighed, de ikke hidtil har haft, og det er også en ordning, som jeg finder er vigtig og en imødekommelse til de familier, som har andre pasningsbehov end dem, der kan tilbydes i kommunalt regi.
Der kan f.eks. være familier, der har brug for pasning på skæve tidspunkter i forhold til åbningstiderne i kommunens pasningstilbud.
Især finder jeg det værd at fremhæve, at søskenderabatten nu også gælder i de private ordninger.
Der er ingen tvivl om, at den manglende søskenderabat har betydet, at nogle har valgt denne mulighed fra.
Jeg skal således anbefale dette forslag, og jeg ser frem til, at vi får skabt en større fleksibilitet på børnepasningsområdet.
Line Barfod (EL), 2003-02-06:
Til hr. Jens Rohde vil jeg sige - hvis hr. Jens Rohde har tid til at høre efter - at en af grundene til, at udgifterne steg på sundhedsområdet, jo er, at medicinpriserne steg, fordi man tillader de private firmaer at have store profitter i stedet for at sørge for, at vi har en offentlig produktion af medicin.
En anden grund til, at udgifterne stiger på amtsområdet, både socialt og hvad angår sundhed, er, at man ikke sætter ordentligt ind med forebyggende arbejde.
Og så kunne man jo have sikret, at der kom penge fra de rigeste til at være med til at betale, i stedet for at det kun er dem med de laveste indkomster, der for alvor skal bidrage til fællesskabet.
Men det vil Venstre ikke.
Venstre vil gerne have, at de, der har mindst, skal betale mest.
Og det er det, vi ser nu med den stigende brugerbetaling og med, at man yderligere sænker skatterne for de rigeste, sådan som man også pressede Socialdemokraterne til at gøre under den forrige regering.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-02-06:
Jamen nu vi er i gang med at bede om at få bekræftelser om fakta fra den tidligere regering, vil jeg gerne bede om at få bekræftet, at hr. Jens Rohdes kommentarer er korrekte, men at det også er korrekt, at selv om de amtskommunale skatter steg, skete der også det, at netop skatten for de rigeste, som skulle have betalt for velfærden i det her samfund, faldt under den socialdemokratiske regering.
Enhedslisten indgik ikke én finanslovaftale med den tidligere regering.
Det gjorde til gengæld Venstre og De Konservative.
Jens Rohde (V), 2003-02-06:
Jamen det er jo noget sludder, det, fru Line Barfod står og siger heroppefra.
De amtskommunale skatter, som er dem, der finansierer sygehusene, steg.
De faldt ikke, de faldt ikke på noget tidspunkt under den tidligere regering.
Og alligevel, alligevel så vi sygehusomlægninger.
Kan fru Line Barfod ikke bekræfte det, og kan fru Line Barfod forklare det?
Til fru Line Barfod: Er det ikke rigtigt, at skatterne og navnlig de amtskommunale skatter steg og steg og steg, mens man havde den tidligere regering, og stadig væk blev der lukket sygehuse?
Er det ikke korrekt, at skatterne steg, navnlig de amtskommunale skatter steg, og ikke, som fru Line Barfod stod i sit svar her til mig og sagde, at skatterne blev sænket og sænket?
Det er derfor, at jeg har svært ved at se, at man lige pludselig kan lave den kobling til skattestoppet og sige, at det er skattestoppets skyld, at der sker sygehusomlægninger rundtomkring i landet, for
så skulle de sygehusomlægninger jo ikke være sket, mens fru Line Barfods parti var parlamentarisk grundlag for en rød regering.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-06:
Jeg synes altid, der er grund til at kvittere, når Dansk Folkeparti holder en fornuftig ordførertale. Det her var jo båret af det synspunkt, der hedder, at det forslag om at splitte børn så voldsomt op til de dårligst stilledes ugunst, som det ligger i forslaget fra regeringen, støtter Dansk Folkeparti ikke.
Jeg synes, det var en klog tale i forhold til børn uden for fællesskabet, i forhold til økonomisk konsekvens for de dårligst stillede forsørgere, i forhold til den nødvendige konsekvens af personale, hvis man vil det her.
Derfor vil jeg egentlig også bare spørge: Hvis nu regeringen viser sig ikke at være lydhør, vil Dansk Folkeparti så være med til at lave et forslag, der minder om de retningslinjer, som fru Pia Kristensen skitserede, sammen med det flertal, der nu måtte kunne skaffes i Folketinget?