Helge Sander (V), 2004-10-21:
Jeg tror, det er gået op for de fleste, at vi så vel i Danmark som i mange andre lande i den industrialiserede verden står over for en kæmpe udfordring, der mange gange koncentreres omkring ordet globalisering.
Det er ganske andre konkurrenceforhold, der hersker i dag end for blot ganske få år siden.
Det er ganske andre forhold, der hersker for dansk erhvervsliv, hvis man skal kunne producere til nogle priser, hvor man kan sælge sine produkter på de internationale markeder.
Det drejer sig i høj grad om, at man også finder frem til de produkter, som har så højt et videnindhold, at prisen på arbejdskraft ikke har så M007.fm Page 448
Monday, November 1, 2004 10:03 AM stor indflydelse, at man mister konkurrencekraften.
Og netop dette med at have fokus på vækst og beskæftigelse er meget afgørende for regeringen, når vi i dag lægger dette lovforslag på Folketingets bord.
Et af regeringens svar på fortsat at sikre velstand og beskæftigelse i det her land er Højteknologifonden.
For vi er overbevist om, at det er et af svarene på, hvordan og hvorledes vi kan stå distancen og fortsat have et samfund på det høje niveau, som tilfældet er i dag.
Når vi så går ned i substansen, er der en ting, som jeg har lyst til at tage fat på, inden jeg går nærmere ind på de enkelte ordførerindlæg, og det er forholdet omkring de midler, som er baggrunden for fonden.
Det skal vi ikke diskutere i dag, det kommer i forbindelse med finanslovforhandlingerne, men rent principielt er det i hvert fald vigtigt at fastslå, at der her – uanset omfanget af midler – er tale om midler, som ikke tages fra de eksisterende systemer.
Derfor bliver jeg også nødt til at sige meget, meget stærkt, ikke mindst til fru Margrethe Vestager, som lagde hårdt ud i forbindelse med spørgsmålene til fru Hanne Severinsen – der blev ikke sagt forligsbrud, det erkender jeg, men det var meget tæt på, at man mente, at det her forslag fuldstændig var i strid med de aftaler, vi har lavet – at det langtfra er tilfældet, fordi det er en anden konstruktion, og fordi det er midler, som kommer oveni og dermed hjælper til at nå det mål, som vi har et fælles ønske om at nå, nemlig den ene procent af offentlig forskning.
Eller måske rettere sagt: Det afgørende er selvfølgelig, at der forskes så meget som muligt, så derfor skulle vi måske fastholde de her 3 pct. i kombinationen af offentlig og privat forskning.
Det er et klart ønske om, at vi får et supplerende system med supplerende midler, hvor det kan være hurtigere, hvor det er mere målrettet mod produktion, og hvor vi får et mere aktivt medspil fra dem, der skal producere og være med til at sikre beskæftigelse.
Derfor er det også, at vi fra regeringens side med dette lovforslag, hvad jeg erkender, at der ikke har været tradition for tidligere, er gået ind og har peget på enkelte områder, nemlig IKT, nano- og bioteknologi.
Det har vi gjort, fordi jeg er blevet mødt efterhånden i stort set i alle miljøer, vil jeg sige, med et ønske om, at vi fra regeringens side, fra Folketingets side udpegede nogle områder, hvorefter man så i miljøerne nok skulle bearbejde det og foretage den videre udvikling og selvfølgelig sikre det høje forskningsfaglige niveau.
Hvis jeg sådan meget hurtigt går forslaget igennem, og vi ser bort fra nogle af de, kan man sige, meget mindre, meget små enkeltelementer, der er nævnt, og også gode ideer, som vi undervejs også har gjort brug af i forslaget, så er der jo kun to-tre stykker, som er negative.
Fru Lene Jensen fandt en enkelt, men ellers er det jo ganske påfaldende, at fagbevægelsen i den grad har bakket op om forslaget.
Det bruger jeg ikke i dag for at slå Socialdemokratiet oven i hovedet.
Jeg bruger det kun for at appellere til, at man prøver at se perspektiverne og mulighederne i det her forslag.
For når jeg nævner den opbakning, er det jo heller ikke for at klappe videnskabsministeren eller regeringen på skulderen, så er det jo simpelt hen, fordi man ude i miljøerne, i virksomhederne, i fagbevægelsen er fuldstændig opmærksom på, at vi bliver nødt til at gøre noget ekstraordinært, hvis det er således, at vi fortsat skal sikre beskæftigelse og en produktion i det her land.
Derfor er det da utrolig trist at møde en opposition, hvor jeg har hørt meget få – meget, meget få – svar på, hvad det er, vi skal gøre i stedet for.
Til det vil jeg sige, at selvfølgelig kan vi det, for når forslaget er baseret på en aftale med Dansk Folkeparti, så er det jo, fordi forslaget i den grad mødte en kolossal interesse fra første dag.
Regeringen kunne jo ikke leve med, at de første politiske sonderinger endte med, at der ikke skete noget, og så havde Dansk Folkeparti mod og mandshjerte til at gå ind og lave en aftale.
Men det er også aftalt, at vi meget gerne alle tre partier ser, at den aftale bliver så bred som mulig, for Det Konservative Folkeparti, Venstre og Dansk Folkeparti er enige om, at det her er så vigtigt, at vi gerne vil have, at det bliver så bredt som overhovedet muligt.
M007.fm Page 449
Det kan vi godt tage en lang diskussion om, men jeg synes netop de seneste dages diskussion om, hvordan og hvorledes man udpeger en bestyrelse i en større dansk medievirksomhed, har understreget, at den model, der lægges op til her, jo ikke er helt fremmed for det danske Folketing.
Der står jo, at ministeren kan rådføre sig med Folketingets partier og andre interessenter, og der vil jeg gerne sige, at de, der har samarbejdet med mig i hvert fald nu i 3 år, tror jeg ikke har oplevet andet.
Nu var det fru Lene Jensen, der nævnte det.
Vi lavede bl.a. en aftale, der gik på Rådet for Teknologi og Udvikling, og der fik vi da i fællesskab sammen med de øvrige partier, der var med, sammensat en bestyrelse, som jeg ikke har hørt spor kritik af, hverken da vi nedsatte den eller i de nu snart efterfølgende 2½ år.
Så blev der også nævnt det her med cigarkasser, og der vender jeg så lidt tilbage til det, jeg startede med at sige, at når vi taler om cigarkasser i forbindelse med forskningsrådsreformen, så er det jo det system, vi kendte med en lang, lang række mindre kasser, som jo ikke på nogen måder kan sammenlignes med det, vi lægger på bordet i dag.
Det mener jeg nok er et misbrug af et ord, som har haft sin relevans, før vi vedtog det nye forskningsrådssystem.
Det her er noget ganske andet og har ikke spor med cigarkasser at gøre.
I forbindelse med hr. Jesper Langballes indlæg vil jeg meget gerne have lov til at understrege endnu en gang, at jeg på ingen måde vil acceptere, at det strider imod forliget om vort fælles barn, det forskningsrådssystem, som vi er enige om.
Det er jeg fuldstændig enig med hr. Jesper Langballe i, og jeg må også sige, at det krænker min politiske stolthed, hvis det er således, man vil bruge det her til at sige, at vi har lavet noget, der minder om brud på en aftale, der kun er et år gammel.
Hr. Jesper Langballe var også inde på noget, som jeg synes er utrolig interessant, og som der for alvor er blevet gjort opmærksom på i hvert fald over for mig i de seneste måneder, og det er, hvor stort sammenfald der er i forskningsmiljøerne i interessen for bio-, nano- og IKT.
Det er nemlig således, at hr. Jesper Langballe har ret i, at mere end 50 pct., faktisk nærmere 60 pct. af de ansøgninger, der er kommet til Danmarks Grundforskningsfond i sidste runde, er kommet fra disse tre områder.
Det er selvfølgelig også rigtigt, som det fremgik af debatten, at det her ikke vedrører Danmarks Grundforskningsfond; det er et andet system.
Men der er altså på mange strækninger et sammenfald, som for mig at se gør det sværere og sværere at lave nogle meget firkantede kasser, hvor den ene er anvendt forskning, den anden er grundforskning, og de andre er alle de andre forskellige forskningsformer.
Jeg er ikke et øjeblik i tvivl om, at vi er nødt til at se denne Højteknologifonds funktionsområder som værende meget brede, for vi skal givetvis have fat i nogle helt nye områder, hvis vi skal finde det nye produkt, som i gåseøjne kan blive Danmarks Nokia.
Det er selvfølgelig en stor ambition, men det ville selvfølgelig også hjælpe meget, hvis vi kunne finde et produkt, der i den grad kunne præge dansk erhvervsudvikling og det danske økonomiske system, som én stor virksomhed har gjort i Finland.
I forbindelse med fru Pia Christmas-Møllers indlæg har jeg lyst til en slags bekræftelse, men også nogle gange lidt hovedrysten over bemærkningerne om, at vi ikke rigtig gør noget for at opfylde Barcelonamålsætningen.
Det er rigtigt, som fru Pia Christmas-Møller sagde, at det i første omgang har været en kæmpeopgave at fylde hullet i overslagsårene op, men hvis de 7,3 mia. kr. på de finanslove, som hidtil er vedtaget, og den 1 mia. kr. mere, der forhåbentlig kommer med på den finanslov, der skal vedtages inden årets udgang, ikke har hjulpet til med det, må jeg spørge: Hvor er de så blevet af?
Det giver jo et ganske andet udgangspunkt for at nå det sidste stykke, at vi allerede i år 4 er oppe på næsten 10 mia. kr.
Fru Anne Grete Holmsgaard forsøgte absolut at være konstruktiv og kom med nogle forskellige synspunkter.
Jeg vil sige, at om en del af dem vil jeg ikke bruge ordet misforståelser, men jeg tror, vi kan tale os til rette om dem.
Fru Anne Grete Holmsgaard nævner, at der i højere grad må være fokus på energi, fødevarer, medicin og sygdomsbekæmpelse.
Jeg vil sige, at det jo lige akkurat er de ord, som går igen og igen i de tre rapporter, der ligger til grund for lovforslaget og har været nævnt i de mange møder, vi har holdt med forskningsmiljøerne.
Bio, nano og IKT giver i sig selv ikke nogen produkter
De nævnte emner er i hvert fald nogle, man kan genfinde op til flere gange inden for de tre områder, der er fokuseret på, og som det også blev efterlyst fra SF's ordfører, skal vi tænke meget mere på tværs, og det er netop det, der er mulighed for på disse tre indsatsområder.
Så var fru Anne Grete Holmsgaard lidt inde på erhvervsrelevansen, kvaliteten og bestyrelsen.
Her vil jeg have lov til at understrege, at vi jo netop har sagt, at det forskningsfaglige skal der ikke herske tvivl om, og derfor henvises der også til det system, vi har i dag.
Men når vi fokuserer så meget på erhvervsrepræsentanter og det erhvervsrelevante, er det selvfølgelig, fordi vi knytter det sammen med det, som jeg startede med at sige, nemlig meget firkantet sagt produkter og beskæftigelse.
Derfor er det altså ikke unaturligt, at det forholder sig, som vi har beskrevet i lovforslaget, og som jeg også har forsøgt at give udtryk for i svarene på de hidtidige indlæg.
Til fru Margrethe Vestager må jeg indskrænke mig til at sige, at når vi ser på det historiske, havde vi jo netop med Det Radikale Venstre en række møder, hvor man ikke i den grad var afvisende over for initiativet.
Det skal jeg ikke komme nærmere ind på, for det var jo ikke offentlige møder, men efter at jeg har set udtalelser i forbindelse med møderne refereret, kom det meget bag på mig, at det var en fuldstændig total afvisning.
Jeg vil sige, at det udtryk, fru Margrethe Vestager brugte, nemlig at innovationsstøtte er noget negativt i relation til Videnskabsministeriets område og det, vi i øvrigt er fælles om, forstår jeg ikke noget som helst af.
Det skal ses i lyset af, at innovation jo netop er med i Barcelonamålsætningen og er en af de ting, vi har fokuseret meget på for at få den størst mulige glæde af de mange fremragende danske forskningsresultater, vi jo gang på gang er vidner til.
Det vil jeg nu gerne diskutere nærmere med fru Bodil Kornbek, når der er lidt mere tid til rådighed.