Rikke Hvilshøj (V), 2006-02-24:
Først vil jeg sige, at jeg synes, det er glimrende, at vi kan få anledning til at drøfte de krav, der skal stilles til de borgere i det danske samfund, som ønsker at opnå dansk statsborgerskab.
Det bliver brugt aktivt hver dag til at tildele statsborgerskab til folk, der opfylder kravene.
Tilblivelsen synes jeg sådan set har været rimelig åben i løbet af efteråret.
Der har været viden om, at der har været drøftelser i gang, og jeg har haft en række sonderinger, som i december måned mundede ud i en aftale mellem regeringspartierne og Dansk Folkeparti.
Denne aftale ændrer de eksisterende og tilføjer nye krav til at opnå dansk indfødsret.
Når hr. Simon Emil Ammitzbøll spørger, om sammenhængskraften har været med i billedet, vil jeg svare, at det har den faktisk.
Det handler jo netop om, at når vi tildeler dansk statsborgerskab, stiller vi nogle krav om, at man er aktiv i det danske samfund, at man kan det danske sprog, og at man kender dansk kultur, dansk historie og danske samfundsforhold, som netop er nogle elementer, der er med til at sikre sammenhængskraften i det danske samfund.
Det var ønsket om at revurdere de krav, som tidligere har været stillet, der lå bag ændringerne af reglerne.
Vi ønskede at signalere helt klart, hvor stor betydning vi tillægger det at kunne tale, læse og forstå dansk samt evnen og viljen til at begå sig i det danske samfund.
Ansøgere om indfødsret kan optages på et lovforslag om indfødsrets meddelelse, som det hedder, såfremt de øvrige betingelser er opfyldt efter som udgangspunkt 9 års uafbrudt ophold i Danmark.
Det må formodes, at ansøgeren i denne periode har gjort en aktiv indsats for at blive en del af det danske samfund.
Som en af betingelserne for meddelelse af indfødsret stilles der krav om dokumentation for en ansøgers danskkundskaber, og kravene til ansøgerens danskkundskaber er efter de nye retningslinjer skærpet fra bestået prøve i dansk 2 til bestået prøve i dansk 3.
Skærpelsen medfører en styrket fokus på dansk historie, dansk kultur og danske samfundsforhold i danskuddannelse 3, undervisningen i dansk historie gøres obligatorisk, og der bliver lagt yderligere vægt på dansk kultur.
Ændringen medfører også en skærpelse af kravene til den mundtlige del af prøve i dansk 3 gennem målrettet fokus på centrale historiske, kulturelle og samfundsmæssige forhold i Danmark.
Når vi byder en udlænding velkommen til Danmark, tilbyder vi den pågældende 3 års gratis danskundervisning, uanset hvilket opholdsgrundlag han eller hun får.
Det er en indledende danskundervisning på forskellige niveauer, alt afhængigt af hvilken uddannelsesbaggrund man har med i bagagen.
Men jeg synes en gang imellem, der opstår nogle misforståelser og bliver sagt: Jamen hvis man ikke har bestået prøven i dansk 3 efter 3 år, kan man vel nærmest ikke få dansk statsborgerskab.
Jeg vil gerne understrege, at man kan få dansk statsborgerskab efter 9 års ophold i Danmark, og det vil altså sige, at man har yderligere 6 år til at lære det danske sprog, og det kan man gøre på mange måder.
Der er mange muligheder for at lære det danske sprog her i Danmark, langt de fleste af dem ganske gratis, og man har jo også mulighed for at tilegne sig det danske sprog ved at være aktiv på det danske arbejdsmarked.
Vi har også tilpasset mulighederne for dispensation fra danskkravet til den praksis, der faktisk har udviklet sig i Indfødsretsudvalget.
Det betyder, at kun i helt særlige tilfælde, hvor der er tale om fysisk eller psykisk sygdom af meget alvorlig karakter, forelægges det Indfødsretsudvalget, om der kan dispenseres fra kravet om danskkundskaber.
Det præciseres endvidere i retningslinjerne, at de forhold, der kan begrunde, at spørgsmålet om dispensation forelægges Folketingets Indfødsretsudvalg, skal være dokumenteret af en erklæring fra en person med lægefaglig baggrund.
I Danmark er det sådan, at kompetencen til at beslutte, hvem der kan optages på et lovforslag om indfødsrets meddelelse, er tillagt Folketinget.
Det er altså et flertal i Folketinget, der i overensstemmelse med grundlovens § 44 har fastlagt de retningslinjer, som Integrationsministeriet administrerer efter.
At kompetencen til at beslutte, hvem der optages på et lovforslag om indfødsrets meddelelse, er tillagt Folketinget, betyder, at en dispensationsbestemmelse som den, der fremgik af de tidligere gældende retningslinjer, var åben for fortolkning af det til enhver tid værende flertal i Indfødsretsudvalget, og som en naturlig følge heraf har praksis afspejlet denne fortolkning.
Inden for det seneste år har Indfødsretsudvalgets praksis vist, at der kun i helt særlige tilfælde blev meddelt dispensation fra kravet om danskkundskaber til ansøgere med PTSD.
Det var under forhandlingerne om den nye aftale afgørende, at de nye retningslinjer kom til at give et retvisende billede af gældende praksis, fordi det er vigtigt at sikre, at der ikke bliver givet ansøgere forhåbninger om en ikkeeksisterende mulighed for dispensation.
Folketingets flertal kunne vælge at beslutte, at der slet ikke skulle være mulighed for dispensation fra kravet om danskkundskaber, men har altså valgt at lade en mulighed stå åben.
I en note til bestemmelsen, som er meget objektiv og snævert afgrænset, er der anført eksempler på sygdomme af en så alvorlig karakter, at Integrationsministeriets Indfødsretskontor forudsættes at forelægge sagerne for udvalget.
Der står også i noten, at Indfødsretskontoret forudsættes at meddele afslag til ansøgere, som lider af PTSD, også selv om tilstanden er kronisk, men lad mig understrege, at det ikke betyder, at folk, der er ramt af PTSD, ikke kan få dispensation.
Men der kræves altså lidt mere end netop det.
Jeg vil gerne understrege, at ansøgere, som er udelukket fra at få deres ansøgning forelagt Indfødsretsudvalget med henblik på dispensation fra danskkravet, fordi de ikke lider af en fysisk eller psykisk sygdom af tilstrækkelig alvorlig karakter og derfor meddeles afslag på ansøgning om indfødsret, hverken mister deres opholdsgrundlag eller deres mulighed for at oppebære sociale ydelser.
Et afslag på ansøgning om indfødsret vil heller ikke på anden måde kunne ændre de pågældendes retsstilling i Danmark.
Der er i aftalen som noget nyt indført et krav om, at ansøgeren skal dokumentere kendskab til danske samfundsforhold, dansk kultur og dansk historie ved at bestå en særlig indfødsretsprøve.
Det nærmere indhold af prøven er endnu ikke fastlagt, men emnerne for prøven er dansk historie, danske samfundsforhold, geografi og befolkning samt livet som samfundsborger i Danmark.
Der skal aflægges en skriftlig prøve.
Regeringen og det flertal, der står bag aftalen, synes, at det er et helt rimeligt krav at stille, at man viser kendskab til dansk historie, dansk kultur og danske samfundsforhold, når man ønsker at skifte sit hidtidige statsborgerskab ud med nu i fremtiden at være dansk statsborger.
Som noget nyt i aftalen om indfødsret stilles der nu også et krav om selvforsørgelse.
Det betyder, at det er en yderligere betingelse for optagelse på lovforslag om indfødsret, at ansøgeren ikke modtager hjælp efter lov om aktiv socialpolitik eller efter integrationsloven.
Videre er det en betingelse, at ansøgeren i forbindelse med fremsættelse af et lovforslag om indfødsretsmeddelelse ikke i de seneste 5 år har modtaget offentlig hjælp efter de førnævnte love i en periode på sammenlagt mere end 1 år.
Ansøgeren skal altså have været selvforsørgende i en periode på 4 ud af 5 år.
Selvforsørgelseskravet stilles til alle ansøgere og er ufravigeligt.
Jeg vil ikke afvise, at kravet om selvforsørgelse kan udskyde tidspunktet for, hvornår en ansøger kan meddeles indfødsret, men kravet udelukker som sådan ikke en bestemt gruppe ansøgere.
Eksempelvis vil personer, der modtager SU, førtidspension, folkepension eller forsørges af ægtefællen, opfylde selvforsørgelseskravet.
Hjælp i form af enkeltstående ydelser af mindre beløbsmæssig størrelse, der ikke er direkte relateret til forsørgelse, vil heller ikke være til hinder for at opfylde selvforsørgelseskravet.
Kravet om, at ansøgeren kan klare sig selv og også herigennem har vist en vilje til at blive godt integreret i det danske samfund, finder regeringen at være et rimeligt krav.
Retningslinjernes bestemmelser om kriminalitet indeholder et nyt krav om, at ansøgere om indfødsret skal erklære ikke at have gjort sig skyldige i forbrydelser omfattet af straffelovens kapitler 12 og 13 om forbrydelser mod statens sikkerhed.
For at sige det ligeud: Personer, der har forbrudt sig mod statens sikkerhed, ønsker vi ikke som danske statsborgere.
Der er derfor også indføjet en bestemmelse om, at ansøgere idømt en ubetinget frihedsstraf på 60 dage eller derover for overtrædelse af straffelovens kapitler 12 og 13 udelukkes fra opnåelse af indfødsret.
En ubetinget frihedsstraf på op til 60 dage for overtrædelse af straffelovens kapitler 12 og 13 vil herefter være til hinder for optagelse på et lovforslag om indfødsretsmeddelelse i 12 år fra straffens udståelse.
Endvidere er kravet om, hvornår en idømt ubetinget frihedsstraf generelt skal medføre udelukkelse fra opnåelse af indfødsret, skærpet fra 1 år og 6 måneder til 2 år.
Baggrunden for at ændre og stramme op på retningslinjernes bestemmelser om kriminalitet har dels været den øgede fokus på bekæmpelse af terror, som der generelt er enighed om at tage afstand fra, dels har det været et ønske fra forhandlingsparternes side at signalere, at ansøgere, der har begået så alvorlige forbrydelser, at de er idømt en ubetinget frihedsstraf i 1 år og 6 måneder eller derover, ikke skal have mulighed for at blive danske statsborgere.
Lad mig til sidst igen understrege, at en person, som ikke opnår indfødsret på grund af manglende opfyldelse af kravet om danskkundskaber, manglende opfyldelse af forsørgelseskravet eller kriminalitet, fortsat vil have en tidsubegrænset tilladelse til at opholde sig her i landet og nyde præcis de samme sociale rettigheder som danske statsborgere.
Et afslag vil på ingen måde kunne ændre ansøgerens retsstilling i Danmark.