runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Svane (RV), 1997-12-18:
I debatten i går legede vi geografitime.
Jeg synes, det ville klæde hr. Thor Pedersen at komme op på talerstolen og sige: Jeg erkender, at jeg ikke forstod, hvad de facto er for noget.
Og samtidig komme op og sige til Folketinget: Dermed vil vi ikke afskaffe de facto-begrebet fremover, fordi vi nu har konstateret, at vi har forstået, hvad det er, nemlig at det rent faktisk er mennesker, som får opholdstilladelse og asyl i vores land på baggrund af en forfølgelse.
Må vi ikke godt snart blive fri for at høre den populistiske tale ud af vinduet med en fortsat foregøglelse for den del af befolkningen, som ikke forstår - hvilket tilsyneladende også når langt ind i Venstres egne rækker - hvad det her handler om: at de facto-begrebet ikke kan afskaffes, uden at vi samtidig lader det erstatte af noget andet.
Derfor spørgsmålet: Hvem er det, hr. Thor Pedersen ikke vil have skal have asyl i Danmark af de mennesker, som ikke er omfattet af flygtningekonventionens bestemmelser?
Hvem er det?
Thor Pedersen (V), 1997-12-18:
Hr. Jens Peter Vernersen siger igen, at det jo er rimeligt, at man får tallene.
Hvordan så det egentlig ud?
Det, jeg blot kan konstatere, er, at i den højkonjunktur, der var 1986-87, havde vi det højeste antal privat beskæftigede
nogen sinde.
Vi havde det færreste antal ledige, nemlig 220.000, og vi havde 200.000 færre på overførselsindkomst end i dag.
Sådan hænger tallene sammen.
Hr. Henrik Svane er igen inde på spørgsmål om flygtninge, udlændinge osv. Man kan jo citere fra det, der står om det i udlændingeloven, for vi er enige med den tidligere borgmester i Århus om, at det i virkeligheden er os, der fylder de facto-begrebet ud.
Hvis vi tager udlændingelovens § 7, der vedrører meddelelse om opholdstilladelse som flygtning - det er altså det, der er asyl - er den mere vidtgående end Danmarks forpligtelser ifølge konventionen, idet den giver såvel konventionsflygtninge som dem, som er de facto-flygtninge, et egentligt retskrav på opholdstilladelse her i landet, hvis de har Danmark som første asylland.
Sådan har vi selv vedtaget det i udlændingeloven.
Dér skelner vi for så vidt ikke mellem konventionsflygtninge og de facto-flygtninge, men det er altså en dansk bestemmelse.
Det er Danmark selv, der formulerer de krav, vi stiller til de facto-begrebet.
Jørgen Estrup (RV), 1997-12-18:
Hr. Thor Pedersen er som bekendt ordfører for Folketingets næststørste parti, oppositionens største parti.
Ikke desto mindre har vi nu oplevet i op imod en time, at hr. Thor Pedersen er blevet jagtet rundt i ringen, fordi han notorisk intet ved om de begreber, der er gældende i udlændingelovgivningen.
Vi ved også, at hr. Thor Pedersen er sponsor for et forslag, hvorved man sparer op imod en halv milliard kroner, bl.a. ved at afskaffe de facto-reglen, men det er fremgået aldeles klart, at hr. Thor Pedersen intet ved om, hvad de facto-reglen er.
Man kan selvfølgelig sige, at det er en interessant oplevelse at se Venstres ordfører blive pelset, men jeg må nok sige, at det er beskæmmende for folkestyret, og det må være beskæmmende for Venstre.
Under åbningsdebatten oplevede vi stort set det samme, da vi diskuterede ulandspolitik.
Venstres ordfører vidste da ikke, hvad det hele drejede sig om.
Vi må konstatere, at Venstre er aldeles ligeglad med, hvad der ligger bag de paroler og de forslag, det kommer med.
Det er tilværelsens ulidelige lethed, der præger Venstre.
Jeg synes, det er pinligt, hvis man samtidig skal forholde sig til Poul Hartlings tidligere prominente profil på det område.
Peter Duetoft (CD), 1997-12-18:
Jeg må sige til hr. Thor Pedersen, at man ikke kan få asyl i Danmark, hvis man sulter eller er fattig; man skal være forfulgt.
Derfor er det igen en træls debat, når hr. Thor Pedersen påstår, at de facto-begrebet omhandler det andet.
Der er ingen her i Tinget, der vil påstå, at vi kan klare alle verdens sociale problemer ved at hive folk til Danmark.
Jeg må også sige til hr. Thor Pedersen, at vi vel også alle sammen er indstillet på, at mennesker, som har fået afslag, skal sendes ud.
Men hvad vil hr. Thor Pedersen gøre med de mennesker, der ikke kan sendes ud?
Tilslutter han sig hr. Tom Behnkes forslag om faldskærme over Etiopien, eller hvad ved jeg?
Hvad vil hr. Thor Pedersen gøre i praksis?
Så vil jeg da gerne spørge hr. Thor Pedersen: Når hr. Thor Pedersen er så bange for, at folk skulle komme hertil på grund af fattigdom eller på grund af sult, hvor er så den enorme logik i, at hr. Thor Pedersen er med til at foreslå en voldsom nedskæring af vores ulandsbistand?
Jamen det hænger da overhovedet ikke sammen.
Vil hr. Thor Pedersen forklare, hvad vi skal gøre ved dem, vi ikke kan sende ud?
Og hvordan vil hr. Thor Pedersen have sin holdning til ulandsbistanden og så det her meget smarte synspunkt på flygtninge til at hænge sammen?
Thor Pedersen (V), 1997-12-18:
Jeg spurgte før, bl.a. den radikale ordfører, hvad vi så skal kalde
de 3.000, som får ophold, selv om de har fået afslag på asyl.
Det er det, jeg spørger til, for vi har altså sidste år givet 3.000 opholdstilladelse, selv om de har fået afslag på asyl.
Nu er det så let, for man kan da spørge den tidligere socialdemokratiske borgmester fra Århus og den nuværende indenrigsminister, for ministeren er jo kilden til oplysningerne
Det synes jeg da egentlig er meget enkelt, og jeg forstår ikke, at man skal strides om, hvad vi kalder dem.
Vi konstaterer bare, at der altså er 3.000, der får bevilget opholdstilladelse, selv om de ikke er blevet anerkendt.
Så spørger hr. Peter Duetoft, hvordan det hænger sammen med vores ulandsbistand i almindelighed.
Det hænger sådan sammen, at Danmark på trods af en reduktion vil ligge blandt de fire i hele verden, der yder mest.
Der er kun ét land, der egentlig yder relativt mere, og det er Norge, og så ligger vi på niveau med Sverige og Holland.
Det synes vi egentlig er flot, og det er altså mere end det, FN anbefaler.
De anbefaler 0,7 pct. af BNI, og vi foreslår 0,8 pct. af BNI.
Men der er lidt mere med.
Der er nemlig også et ønske om, at vi skal effektivisere vores ulandsbistand, at vi skal tage ved lære af den kritik, bl.a. professor Paldam er kommet med i sin bog, at vi skal se på, hvordan virkningen er af den multilaterale bistand og den bilaterale bistand.
Hvordan sikrer vi, at vi kan skabe og sikre nogle projekter, som har den maksimale nytteværdi?
hvordan kan vi sikre, at det ikke er bestemte despoter og forkerte strukturer i udviklingslandene, vi fastholder, altså at vi i virkeligheden sætter en bremse for den strukturomlægning, som kan være nødvendig?
Det er det, vi ønsker at diskutere i forbindelse
med en effektivisering og en bedre nytteværdi af den bistand, som vi alle sammen gerne vil give.
Jens Peter Vernersen (S), 1997-12-18:
Jeg ved ikke, om hr. Thor Pedersen kan eller vil bekræfte, at antallet af personer på overførsler rent faktisk steg fra 1982 og frem til 1994 fra 600.000 til over 1 million.
Jeg lægger mærke til, at hr. Thor Pedersen næsten altid vælger, når han skal forklare det her problem, at gå ind dér, hvor det passer bedst i Venstres kram.
Men sagen er jo, at når man kigger på den samlede periode, hvor Venstre og De Konservative havde ansvaret, var stigningen fra 600.000 til 1 million.
Jeg ved heller ikke, om hr. Thor Pedersen kan eller vil bekræfte, at fra 1994 og frem til nu sker der rent faktisk et fald i antallet af personer på overførselsindkomster.
Jeg vil også godt sige om det med at give den enkelte borger større frihed: Jeg tror ikke, at den enkelte borger følte, at man havde større frihed i 1993, da arbejdsløsheden steg.
Det var svært at få arbejde, og fik man et arbejde i en anden by, kunne man ikke sælge sin ejendom, sit hus.
Det tror jeg faktisk de fleste fandt var meget lidt frihed.
Frank Aaen (EL), 1997-12-18:
Så hørte vi igen denne klagesang om dansk erhvervsliv, der tjener for lidt, og om, at det skal have nye skattelettelser.
Men læser fru Pia Christmas-Møller overhovedet ikke erhvervssiderne i aviserne?
Har fru Pia Christmas-Møller ikke haft tid til her til morgen at læse, at der lige er sat ny rekord på aktiekurserne, at aktiernes værdi i Danmark i år er steget næsten lige så meget som det samlede driftsbudget på finansloven.
Aktiekursernes værdi i Danmark er i år steget næsten lige så meget som det, vi i dag beslutter at bruge på statens drift, og så mener man alligevel, at erhvervslivet skal have nye skattelettelser.
Var det ikke snart på tide, at De Konservative i stedet for at kræve flere skattekroner begyndte at diskutere, om ikke erhvervslivet kunne bruge de enorme værdier, det tjener i øjeblikket, på en mere samfundsgavnlig måde, end det gør i øjeblikket?
Elisabeth Arnold (RV), 1997-12-18:
Den konservative ordfører sagde, at regeringen har valgt ensidigt at køre den økonomiske politik med venstrefløjen.
Jeg synes, fru Pia Christmas-Møller er uretfærdig.
Det Radikale Venstre vil meget gerne føre økonomisk politik med alle ansvarlige politiske partier i Folketinget, men det har været meget svært at få både De Konservative og også andre borgerlige partier i tale.
Et af de tilfælde, hvor det faktisk lykkedes at få de borgerlige partier i tale, var det indgreb mod den store forbrugsvækst, som blev foretaget tidligere på året, hvor vi indførte en tvungen opsparing i ATP-ordningen, og hvor De Konservative jo var med og var medansvarlige.
Det synes jeg da er i orden, men det ville klæde De Konservative, hvis de ville tage et medansvar og sige: O.k., vi har også været med til at stramme op på den økonomiske politik, som vi gerne ville.
Så var De Konservative i øvrigt medansvarlige for, at ordningen blev så bøvlet, at den påførte de private virksomheder en masse ekstra administration.
Så helt uskyldsrene er De Konservative jo ikke, og det plejer de heller ikke at være; men sig dog tingene rent ud.
Pia Christmas-Møller (KF), 1997-12-18:
Nu kan jeg ikke påstå, at det er nogen overraskelse for mig, at hr. Frank Aaen og hans parti ikke kan se sammenhæng mellem Danmarks velfærdsmuligheder og erhvervslivets indtjeningsevne.
Det er jo et grundlæggende problem, at hr. Frank Aaen har en tyrkertro på, at planøkonomien og den offentlige sektor kan løse alle opgaver.
Hr. Frank Aaen refererer til, at der er en god indtjening i en række erhvervsvirksomheder i øjeblikket.
Det er da rigtigt, og det er da godt.
Det skal da blive endnu bedre, men bag den gode indtjening gemmer sig altså et grundlæggende problem, nemlig at Danmark taber markedsandele, og det er et grundlæggende problem, som vil slå hårdt - ikke bare på nationaløkonomien, men også på menneskers dagligdag ude på arbejdspladserne den dag, den internationale højkonjunktur vender til en lavkonjunktur.
Hr. Bjørn Elmquist refererer til forliget om aktiv arbejdsmarkedspolitik fra finanslovforhandlingerne i 1995, og det er ganske rigtigt, at Det Konservative Folkeparti langt om længe har vundet nogen lydhørhed ikke mindst i regeringspartierne for nogle af vore synspunkter.
Vi sagde meget klart og tydeligt allerede dengang, at der kun var tale om nogle gode, solide skridt i den rigtige retning, men at vi stadig væk havde en meget stor opgave foran os bestående af en samlet arbejdsmarkedsreform.
Til hr. Bjørn Elmquists bemærkninger om straksaktivering tror jeg, der gemmer sig en misforståelse.
Hverken Det Konservative Folkeparti eller Venstre har fremsat forslag, som indebærer, at den ledige på arbejdsløshedsdagpenge skal aktiveres
fra den første ledighedsdag
Det, vi har foreslået, er, at aktiveringen skal gennemføres efter 1 års ledighed.
Lynhurtigt til fru Elisabeth Arnold: Det er rigtigt, vi var med i ATP-forliget.
Vi kan ikke påtage os ansvaret for det bøvl, der kom ud af en del af udmøntningen.
Jeg vil gerne fastholde, hvad jeg sagde i mit ordførerindlæg, nemlig at regeringen i stigende omfang bygger den økonomiske politik på venstrefløjens partier.
Det er, fordi den har valgt afgiftskursen, men den har hele tiden vidst, hvor den havde Det Konservative Folkeparti, når det drejer sig om nye skatter og afgifter.
Det vil vi ikke være med til, men vi er hjemme, og vi kommer til forhandlingerne
, lige så snart det drejer sig om besparelser.
Frank Aaen (EL), 1997-12-18:
Jeg taler ikke om planøkonomi.
Jeg taler ud fra ganske almindelige liberalistisk-økonomiske principper, som siger, at når kurserne er i top, er det, fordi de, der spekulerer på Børsen, anser den kommende indtjeningsevne i virksomhederne for at være helt i top.
Der er ingen, der køber aktier til rekordkurs, fordi de tjente mange penge i går.
Man køber aktier til rekordkurs, fordi man regner med, at der kan tjenes mange penge i morgen.
Og når man i en situation, hvor indtjeningsevnen er i stor fremgang som i øjeblikket, samtidig taber markedsandele, er det jo, fordi virksomhederne prioriterer profit og indtjening til aktionærerne højere end det at sælge nogle flere varer.
Det er en debat om almindelig liberalistisk økonomi, som man godt kan deltage i i stedet for at ryste på hovedet, for sådan er det, og det er derfor, jeg synes, det er uanstændigt, når virksomhederne boltrer sig i penge og misbruger opgangen til bare at sikre sig profit, at De Konservative og Venstre så siger: Nu tager vi nogle flere penge fra de arbejdsløse for at give dem til erhvervslivet.
Elisabeth Arnold (RV), 1997-12-18:
I Det Radikale Venstre vil vi gerne føre skatte- og afgiftspolitik med alle, som er interesserede i at få en miljørigtig profil på skatte- og afgiftssystemet og i at få en fornuftig økonomi i samfundet.
Fru Pia Christmas-Møller sagde, at regeringen har valgt ensidigt at køre den økonomiske politik med venstrefløjen.
Det er ikke rigtigt.
Vi har ønsket også at få De Konservative i tale på afgiftsområdet.
Og de afgifter, som er blevet reguleret her, er gamle afgifter, som sidst blev reguleret under den konservativt ledede regering i 1980'erne.
Det er afgifterne på kaffe og te og på alle de andre ting, som ikke har været reguleret i mere end 10 år.
I øvrigt har den nuværende konservative leder
i sin egenskab af miljøminister klart udtrykt, at man skal have et afgiftssystem, som afspejler miljøindholdet i de varer, man beskatter, og derfor skuffer det os, at De Konservative f.eks. ikke ville være med til emballageafgiften, for dér var der jo et klart miljøsigte, men det ville De Konservative ikke være med til.
Pia Christmas-Møller (KF), 1997-12-18:
Jeg tror ikke, der kommer meget ud af at diskutere med hr. Frank Aaen, for vi ser altså så grundlæggende forskelligt på den danske økonomiske politik, at det ikke fører ret langt,
men all right, jeg vil give det en chance: Når det går godt i det danske erhvervsliv, går det godt for Danmark, og så får vi arbejdspladser, så får vi mulighed for at bekæmpe arbejdsløsheden, og så får vi mulighed for at få en større samfundskage at dele ud af.
Det er det, det handler om, og det handler det om både på kort sigt og på lang sigt.
Og bevægelse i aktiekurserne tager sædvanligvis kun højde for nogle relativt kortsigtede muligheder.
De langsigtede muligheder kan man ikke aflæse af aktiekurserne.
Mere vil jeg ikke sige til hr. Frank Aaen, for det fører
ingen vegne, for vi bliver aldrig enige; det er jeg overbevist om. Til fru Elisabeth Arnold
: Det er rigtigt, at regeringen har henvendt sig til Det Konservative Folkeparti med sin afgiftspolitik, men man har henvendt sig på et tidspunkt og i en situation, hvor man kendte svaret og har kendt det længe: Det Konservative Folkeparti vil ikke være med til at betræde skatte- og afgiftsvejen. Og vi mener det faktisk alvorligt, når vi siger, at stramninger i finanspolitikken skal gennemføres ved besparelser i den offentlige sektor, og vi mener, at det er muligt at klare de offentlige opgaver med 800.000 offentligt ansatte.
Vi mener faktisk, at det er tilstrækkeligt.
Så derfor er det jo tom retorik, når fru Elisabeth Arnold siger, at Det Radikale Venstre gerne ville inddrage Det Konservative Folkeparti i den økonomiske politik.
Det er jo tom retorik, når det alene går ud på, at vi skal stemme ja til regeringens skatte- og afgiftspolitik, som kun har én udviklingsretning, nemlig flere og flere skatter og afgifter.
Dér har vi sagt nej på forhånd.
Pia Gjellerup (S), 1997-12-18:
Blot for at genopfriske hukommelsen en lille bitte smule for fru Pia Christmas-Møller og for at give den del af befolkningen, der måtte følge med her, lidt indsigt i, hvad der faktisk skete, da De Konservative havde ansvaret:
Jeg synes, det er utroligt at høre en regering, der har holdt skatten i ro, få en anklage for kun at kunne kræve skatter op, for når man ser tilbage til 1982-1987, da vi havde en konservativ skatteminister, har vi jo aldrig nogen sinde haft så stor en skattestigning som dengang.
Jo, måske med en enkelt undtagelse, nemlig fra 1968 til 1971
, dengang det var en konservativ finansminister i en borgerlig flertalsregering, som præsiderede over skatteområdet, og dengang kan det da ikke have været en socialdemokratisk marionet.
De to gange, hvor De Konservative har haft hovedansvaret for området, er skatterne eksploderet - og fra 1982 til 1987 i et omfang, som svarer til 70 mia. kr., hvis man skulle omregne det til dagens priser - og så er det ikke nogen kunst at skabe en lille smule overskud, men det er en kunst at beholde det, og det kunne De Konservative da heller ikke, og så er det lige lovlig rigeligt at anklage os andre for det.
Pia Christmas-Møller (KF), 1997-12-18:
Det er utroligt, at fru Pia Gjellerup ikke kan se forskel på vilkårene under en international lavkonjunktur og en international højkonjunktur.
Må jeg ikke bare sige til fru Pia Gjellerup, at i 1997 har regeringen - hvis fru Pia Gjellerup vil høre efter - i 1997 har regeringen haft hele 74 mia. kr. mere til rådighed fra skatteyderne, end den havde i 1992, og det er vel at mærke, når der er renset for prisudviklingen i perioden. Det svarer næsten til en fjerdedel af det samlede statsbudget.
Det har man fået ind siden 1992.
Alligevel præsenterer regeringen en finanslov for 1998, hvor man yderligere vil kræve 3,2 mia. kr. op i nye skatter og afgifter, og det er vel at mærke nye afgifter, som kommer i statskassen i kraft af satsændringer, ikke i kraft af væksten i samfundet og ikke i kraft af, at beskatningsgrundlaget er øget, men i kraft af, at man flår forholdsmæssigt, procentuelt, mere fra borgerne.
Det er en markant forskel.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-12-18:
Jeg har et spørgsmål til den konservative ordfører, for det er jo ikke så lang tid og ikke mange finanslove siden, at vi faktisk havde et forlig om revision, forbedring af arbejdsmarkedspolitikken, og det var vi glade for fra radikal side, og jeg har da også indtryk af, at De Konservative var glade for det, ellers havde de vel ikke indgået det.
Men jeg synes, at de toner fra den konservative ordfører, vi nu hører i retning af straksaktivering, vi hørte det også i går og kunne se det på ændringsforslagene, ikke rimer med det, for hvis vi fulgte den konservative tankegang, er det i hvert fald vores opfattelse, at vi så i løbet af nogen tid ville nå til en udhuling af arbejdskraftens forskellige kvaliteter, fordi det ville betyde, at i det øjeblik, folk stod uden job, skulle de straks ud i et andet, som de kunne bestride, og det ville altså sige ikke noget, hvor de skulle leve op til deres kvalifikationer og til nogle voldsomme udfordringer, som måske kunne få dem til at stå lidt på tæer.
De ville heller ikke have mulighed for at komme i gang med en omskoling, videreuddanne sig og opdatere deres viden.
Så skulle vi ikke hellere behandle arbejdskraften på en ordentlig, fremadrettet måde?
Pia Kjærsgaard (DF), 1997-12-18:
Det er jo da i det mindste velgørende, at der er ved at komme lidt gang i debatten.
Og så er det - for jeg skal jo stille spørgsmålet til hr. Thor Pedersen - at jeg bare vil spørge hr. Thor Pedersen, om han ikke er enig med Dansk Folkeparti i, at der intet er i konventionsbegreberne, der forhindrer os i at afskaffe de facto-begrebet.
Der er for øvrigt heller intet i konventionsbegreberne, der forhindrer os i at lade være med at give permanent opholdstilladelse eller indfødsret eller alle de andre ting.
Det er den debat, som jeg synes vi skal forholde os til, og jeg vil bare spørge hr. Thor Pedersen, om han ikke er enig med Dansk Folkeparti i det.
Thor Pedersen (V), 1997-12-18:
Nu forstod jeg så, at vi fik en bekræftelse på, at der altså er 3.000, der har fået afslag på asyl, som alligevel får ophold i Danmark.
Det er fortsat Venstres politik.
Det er også viljen til at hjælpe andre.
Det, vi kan diskuterer, er, hvor man hjælper.
Er det ude, man hjælper?
Er det hjemme, man hjælper?
Men der er én ting, der er helt sikkert: Vi vil ikke misbruges.
Vi vil ikke misbruges i ønsket om at hjælpe folk i nød, som bliver undertrykt, og som er forfulgt.
Derfor ligger der en vurdering af, hvad man gør med folk, der flygter fra fattigdom.
Folk, der flygter til et liv, hvor de mener, at de får bedre levevilkår i almindelighed.
Men dér må vi erkende, at vi, Danmark, ikke er i stand til at løse alverdens fattigdomsproblemer ved at lukke dørene op og lade dem komme til Danmark.
Det er det, der er problemet.
Problemet er ikke at hjælpe dem, der er forfulgt.
Problemet er, hvordan vi sikrer, at det er dem, der er forfulgt, vi hjælper, og at det så i øvrigt er udviklingen i verden omkring os, der sikrer, at levevilkårene forbedres.
Elisabeth Arnold (RV), 1997-12-18:
Jeg vil godt et øjeblik vende tilbage til flygtningepolitikken.
Til hr. Thor Pedersens svar for lidt siden til hr. Bjørn Elmquist på spørgsmålet om, hvordan Venstre vil spare 100 mio. kr. på afskaffelse af retskravet på de facto-begrebet, vil jeg gerne fortælle hr. Thor Pedersen, at ingen personer, som søger asyl i Danmark med den begrundelse, at de er sultne, fryser og er fattige, får asyl.
Sådan er det ikke.
Man får asyl, hvis man er forfulgt i sit hjemland eller tilhører en gruppe, som bliver forfulgt.
Det er retskravet, som gælder for de facto-begrebet, og det er det, der står i konventionen.
Så vil jeg gerne høre, hvad hr. Thor Pedersen siger til det menneskesyn, der ligger i konventionen, og jeg vil bruge dette citat: »Landene, som har underskrevet konventionen, har lovet hinanden, at flygtninge skal have asyl, de skal ikke hjemsendes, de skal have en normal tilværelse, de skal ikke være på bistand, de skal klare sig selv, de skal ikke privilegeres ej heller ydmyges, de vil være en byrde i begyndelsen, senere vil de være en gevinst.«
Spørgsmålet til hr. Thor Pedersen er: Hvem har sagt det?
Jens Peter Vernersen (S), 1997-12-18:
Uanset at hr.Thor Pedersen åbenbart har levet et liv med manipulationer, så går det altså ikke.
Ingen kan være tjent med, at der ikke bliver givet ordentlige oplysninger, ordentlige svar, her fra talerstolen.
Vi har haft to højkonjunkturperioder: Vi havde én fra 1984-1988, da kom der flere i beskæftigelse, og da steg antallet på overførselsindtægter med 52.000 ifølge Danmarks Statistik.
Der er en forskel på de to perioder på 110.000.
I den første periode havde Venstre og De Konservative ansvaret for regeringsledelsen.
Jan Petersen (S), 1997-12-18:
Hr. Thor Pedersen svarede ikke på hr. Jens Peter Vernersens spørgsmål, så jeg skal prøve, om vi kan få hr. Thor Pedersen til at svare på det ved at vinkle det lidt anderledes.
Det kan være, at det åbner for forståelsen.
Kunne hr. Thor Pedersen f.eks. forklare mig det fænomen, at når en borgerlig regering midt i 1980'erne har en beskæftigelsesfremgang, er den samtidig i stand til at lade antallet på overførselsindkomst stige?
Jeg kunne fortsætte: Kan hr. Thor Pedersen forklare, hvorfor den nuværende regering er i stand til at lade beskæftigelsen stige, samtidig med at antallet af mennesker på overførselsindkomst falder?
Jeg er forberedt på lidt af hvert, for i går hørte vi et tal for, hvor mange flere der var kommet på overførselsindkomst, og i dag hørte vi et andet tal.
Det kunne være, at hr. Thor Pedersen så ved samme lejlighed kunne forklare, hvilke årgange og hvilke grupper han ønsker inddraget i sine overvejelser, for de svinger altså fra dag til dag.
Men kernespørgsmålet er: Hvad var det I gjorde, der betød, at I kunne få beskæftigelsen og antallet af overførselsindkomstmodtagere til at stige på én gang?