runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne Baastrup (SF), 2006-05-30:
Venstre gik engang til valg på et slogan, der hed: Venstre ved vi, hvor vi har.
Jeg vil sige, at Venstre i den grad har kørt rundt i manegen med hensyn til det her lovforslag, og det er jo kun Venstre, der har kørt rundt.
De Konservative var klar til at begynde med, Dansk Folkeparti var klar til at begynde med, og det er først et eller andet, der er sket i det her par dage, hvor vi ikke har været inde, der har gjort, at Dansk Folkeparti og De Konservative pludselig er vendt 180 grader.
Det er jo, fordi Venstres formand ikke vil acceptere det her; det er, fordi indenrigsministeren ikke vil acceptere det her.
Hr. Flemming Damgaard Larsen har selv siddet i arbejdsgruppen og har været med til at lave kompromiserne.
Hr. Flemming Damgaard Larsen er også vendt 180 grader på trods af en første behandling, hvor der blev sagt: Vi har indgået nogle kompromiser.
Og hvad er et kompromis?
Det er at give og tage.
Det, vi kan se nu, er, at Venstre vil gøre sig selv fuldstændig til grin.
Venstre kan man jo ikke regne med i noget.
Venstre laver forlig, forlig, forlig på en masse meget, meget komplicerede områder, der vedrører enkeltpersoner rundtomkring i Danmark,
Jens Peter Vernersen (S), 2006-05-30:
Jo, på trods af de advarsler, der er kommet fra f.eks. Den Danske Dyrlægeforening, ligger der jo altså et bilag fra forbrugerministeren, der klart viser, hvor voldsomme nedskæringerne har været, og hvor store svigt man har begået i løbet af de 4 år.
Man har skåret 112 mio. kr. ned, og hvis man tror, man kan fjerne 112 mio. kr. af et budget i den størrelsesorden her, uden at det har nogen betydning, så synes jeg, det er, som jeg har sagt tidligere, hamrende naivt.
Selvfølgelig har det en konsekvens, at man laver sådan en nedskæring, og det kan vi jo også se har været tilfældet.
Det er rigtigt, at man valgte at statsliggøre i stedet for at have kommunale fødevareregioner, og jeg tror, det var fornuftigt, at man kom frem til den konklusion.
Der er altid en opstart, men det betyder jo ikke, at man, når man så støder ind i problemer – som man jo helt åbenbart og klart har gjort her, ikke mindst det sidste års tid – ikke tager hånd om dem.
Det er ikke sagt mere præcist end af dyrlægeforeningens formand ved høringen: at selvfølgelig får man det, man betaler for.
Det var det udtryk, der blev brugt i går: Selvfølgelig får man det, man betaler for.
Og når man vælger at betale mindre, så får man også mindre fødevarekontrol.
Sådan er det jo.
Hermed sluttede forhandlingen.
Afstemning
Første behandling 4/4 2006.
Der var stillet 1 ændringsforslag i betænkningen.
Uden for betænkningen var der ikke stillet ændringsforslag.
Lovforslaget og ændringsforslaget sattes til forhandling under et.
Ingen bad om ordet.
Afstemning
Ændringsforslaget vedtoges uden afstemning.
Lovforslaget overgik derefter til tredje behandling.
Karen J. Klint (S), 2006-05-30:
Jeg er utrolig glad for det spørgsmål.
Jo, mennesker skal have hjælp i rette tid, men spørgsmålet er jo, om det er hospitalet, der skal foranledige, at de skal hentes ind med politiets magt.
Jeg vil gerne hjælpe borgerne i tide, men jeg tror bare på, også med de erfaringer, jeg har – nu skal jeg jo tale som politiker i dag og ikke som fagperson, men forhåbentlig stadig væk som en fornuftig politiker – at der er andre valg, og det er de valg, vi gerne vil afprøve, før vi tyr til mere tvang.
Flemming Damgaard Larsen (V), 2006-05-30:
Jeg kan bekræfte, at der har været et omfattende arbejde i den parlamentariske arbejdsgruppe, det mener jeg også bestemt var det, jeg indledte med at sige i min ordførertale, og jeg roste også det arbejde, der er foregået.
Det har været omfattende, 13 møder over mere end et år, det har været meget seriøst og sagligt, og vi er nået frem til et rigtig godt resultat.
Det er så også 99 pct. af det resultat, som alle partier kan stå inde for og bag.
Pia Gjellerup (S), 2006-05-30:
Hvad ved hr. Flemming Damgaard Larsen om det?
Vi har brugt 13 omfattende møder, vi har formentlig brugt 100 timer i selve arbejdsgruppen, og vi har brugt mange hundrede timer udenfor til at forberede det arbejde.
Jeg tror ikke, Venstre har gjort det, men der er nogle partier, der har gjort det.
Der er ikke noget, der er kommet bag på os andre, men det er der muligvis på Venstre.
Berettiger det til, at man bryder en aftale, hvor hr. Flemming Damgaard Larsen selv ved førstebehandlingen udtalte: Vi vedstår lovforslaget.
Hvad betyder det overhovedet: Vi vedstår lovforslaget?
Det er jo en uvant forestilling for en Venstremand at stå og referere til høringssvar.
Det kunne man både tydeligt se og høre.
Jeg vil bare gerne have, at det bliver bekræftet fra hr. Flemming Damgaard Larsens side, at det arbejde, som udmøntes ved det lovforslag, vi behandler, sker med baggrund i en omfattende proces, hvor vi har arbejdet for konsensus mellem alle Folketingets partier, store og små, højre og venstre, by og land, og hvor vi har afvejet en række principper mod hinanden.
Af de høringssvar, som hr. Flemming Damgaard Larsen fik draget frem blandt mange, mange, mange høringssvar, er der ikke nogen, som hr. Flemming Damgaard Larsen ikke ville have kunnet forvente, for det er en problemstilling, der er berørt, og som vi har været fuldt ud opmærksom på i den formering af kompromiser, som er lavet af et helt Folketing.
Men jeg vil bare gerne bede hr. Flemming Damgaard Larsen om at sige, at dette lovforslag er et resultat af et omfattende kompromis mellem alle Folketingets partier.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-05-30:
Det kan jeg ikke se nogen grund til at den skal.
Det er en udmærket lovgivning, så derfor gælder det selvfølgelig om så hurtigt som muligt at få implementeret de gode forslag, der ligger i lovgivningen.
Så ville ministeren komme med et ændringsforslag, og der er jeg altså fuldstændig enig med fru Karen Klint i, at det ville blive meget vanskeligt at nå at behandle det på en seriøs måde.
Hvorfor tager vi ikke den her problemstilling ind i de forhandlinger, vi går i gang med efter sommerferien, om en ny psykiatriaftale?
Jeg kan ikke se andet, end at der vil være alle tiders chance for at løse de problemer, som vi er enige om der er i forbindelse med den nye psykiatriaftale.
Hermed sluttede forhandlingen.
Ændringsforslag nr. 1 og 4-13 vedtoges uden afstemning.
Ændringsforslag nr. 2 forkastedes, idet 12 stemte for, 102 imod.
Ændringsforslag nr. 3 vedtoges uden afstemning.
Birthe Skaarup (DF), 2006-05-30:
Det er bare lige for at rette en misforståelse over for ministeren, når ministeren siger, at jeg sagde ambulant tvang.
Det er bare for at rette eventuelle misforståelser.
Så vil jeg også sige, at jeg har forstået, at det ikke var revisionen af loven, der skulle oversomre, men at det eventuelt var et forsøg.
Preben Rudiengaard (V), 2006-05-30:
Jeg er jo vidende om, at fru Karen Klint er en meget fornuftig dame, som også har indsigt i mennesker og menneskers psykiske habitus.
Derfor vil jeg gerne tillade mig at stille følgende spørgsmål: Når det drejer sig om en svært psykotisk person, så er det klart, at den psykose, hvor man bliver meget forpint, foregår over en vis tid.
I øjeblikket er det således, at hvis vi ikke griber ind i tide, vil patienten blive så svært forpint, så der både vil være blå blink og udrykning, for så sker der virkelig noget – patienten er helt langt ude.
Mener fru Karen Klint ikke, det er mere lempeligt, at man fra det psykiatriske hospitals side, hvor man kender patienten, kan gribe ind tidligere i fasen, end at vi skal ud og slæbe en svært forpint person ind til behandling?
Karen J. Klint (S), 2006-05-30:
Jeg har forståelse for, at vi ikke skal drøfte et eventuelt ændringsforslag nu.
Det er også fair nok, for vi har jo ikke set det, og der er også andre ting, der kalder – fair nok.
Men jeg vil gerne spørge ministeren, om ikke det var bedre at tage en bred debat om eventuelle forsøg på nye samarbejdsrelationer mellem de forskellige behandlingssystemer uden for lovforslaget her, så vi havde bedre tid til at mødes om det, så vi havde bedre tid til at få ministeren i samråd, så vi havde bedre tid til nogle egentlige forhandlinger, hvor vi sammen med specialister kunne fordybe os i noget.
Så mit tilbud skal være: Var det ikke bedre at løfte det helt ud af lovforslaget her og så snakke om selvstændige forsøg på tværs af nogle sektorer?
Det er immer væk kun tirsdag, og Folketinget har jo en lang, god arbejdsuge endnu, og jeg vil hverken stå og lukke døre eller andet, så jeg synes, at vi skal tale om, hvordan vi kommer videre her.
Jeg har et ønske om at komme videre, fordi jeg føler, vi her har et værktøj, som med al sandsynlighed virker bedre end det, vi har i dag.
Jeg forstår, der er en vis bekymring, der er nogle ting, der skal tilvejebringes først, det vil jeg gerne gå i dialog om, og det kan man gøre på forskellig vis.
Så det glæder mig, at sagen nu sendes tilbage, og så må det kunne lade sig gøre at finde rum til diskussion også inden fredag.
Nu vil der ikke være et flertal for § 13 d, og er der på fredag heller ikke et flertal for det justerede ændringsforslag, så falder bestemmelsen jo ud af lovforslaget, og så er psykiatriloven en realitet uden det her nye værktøj.
Så har fru Karen Klint fået det, i hvert fald som fru Karen Klint ville have det, da fru Karen Klint mødte frem her i dag.
Jeg håber på, at vi i en god dialog alligevel var i stand til at nå hinanden i den her sag so oder so, men det må de næste dages dialog jo vise.
Karen J. Klint (S), 2006-05-30:
Jo, men jeg tvivler på, at vi har tid nok her fra tirsdag til fredag, og nogle af os er bundet ret meget af nogle afstemninger her i salen.
Jeg siger det også ihukommende, at lovforslaget jo faktisk har været flere måneder under sagsbehandling.
Der er faktisk spørgsmål, der er stillet i begyndelsen af marts måned, som vi fik svar på her den 22. maj, så når man skal have så god tid til at svare på ret enkle spørgsmål, har jeg svært ved at se, hvordan vi skal kunne nå noget meget komplekst inden for den her korte frist.
Så var det ikke bedre at løfte det hele ud?
Vi mødes gerne hen over sommeren, hvor vi har god tid, og hvor der ikke er en flyver, der står og venter på en.
Vi mødes gerne for at tale om mere sektorsamarbejde og nye modeller, som vi slet ikke har tænkt på lige nu.
Vi synes bare, at et ændringsforslag lige nu måske er for smalt til, at vi finder den bedste løsning.
Psykiatriloven er jo lagt op til at skulle træde i kraft den 1. januar 2007, og da der de facto sådan set er enighed om det meste, men vi mangler den her brik, er der sådan set ikke noget problem i at lade hele projektet oversomre for at få færdiggjort dialogen om den her brik med henblik på en vedtagelse straks i den nye samling.
Det er ikke noget forslag, jeg stiller.
Men som sagt er Folketingets talerstol måske næppe det allerallerbedste sted til sådan en intens målrettet dialog, så jeg håber sådan set, at det forhold, at sagen nu sendes tilbage, vil muliggøre, også selv om vi har travlt, at vi kan finde noget tid og få talt sammen.
Så er det jo altså flertallet, der bestemmer.
Det har jeg stor respekt for,
og hvis der fortsat er det samme flertal på fredag, som der er i dag, så er den sag jo klaret ved det.
Karen J. Klint (S), 2006-05-30:
Jeg har forstået lovforslaget sådan, at når man udskrives, er man ikke længere psykotisk.
Når man får sin depotbehandling, er man heller ikke psykotisk sådan lige med det samme.
Der går rimelig lang tid, før det er ude af kroppen.
Der er god tid til at handle, hvis der er andre tilbud, man skal samtale med patienten om – eller med borgeren om, for man er jo faktisk ikke patient, når man er i sit eget hjem.
Man er udskrevet af sygehuset, man er rask nok til at blive udskrevet, man er apsykotisk nok til at blive udskrevet.
Så der er masser af tid til at samarbejde med den pågældende om andre tilbud, om andre måder at nå borgeren på.
Og der er det, vi siger, at vi gerne vil være med til at se på, om serviceloven set med de her borgeres øjne er skruet rigtigt sammen.
På et af § 71-tilsynsbesøgene mødte vi en gruppe borgere i Århus.
De havde forberedt sig på at give os nogle gode råd.
Der var en af de kvinder, der sagde, at hun i gamle dage blev tvangsindlagt mange gange.
Efter at hun var kommet i en god gænge inden for socialpsykiatrien, var det faktisk 5 år siden, hun havde været tvangsindlagt, netop fordi hun kunne gribes i samarbejdet.
Det var det, hun havde glæde af.
Birgitte Josefsen (V), 2006-05-30:
Fru Karen Klint siger, at det mest indgribende over for en patient er afhentning af politiet.
Men jeg er nødt til at gøre fru Karen Klint opmærksom på, at når man stemmer loven igennem og § 13 er taget ud, så man ikke kan bruge begrebet tvungen opfølgning, så mister man sådan set nogle af de værktøjer i kassen, som kunne være anvendelige fremover, og så bliver det også i fremtiden afhentning af politiet med de blå blink gang på gang på gang.
Karen J. Klint (S), 2006-05-30:
Når jeg siger, at lovforslaget her er mere politi, så er det ud fra, at hvis man skal have en depotbehandling, skal man have sin injektion hver 14. dag.
Så selv om mennesket ikke er psykotisk, kunne det her godt være politiafhentning næsten fast hver 14. dag.
Er det ikke mere politi, frem for at man afventer, at mennesket skal blive sygt nok til at blive afhentet?
I øvrigt behøver det jo ikke, hvis man skal afhentes til indlæggelse på det, der hedder gule papirer eller røde papirer, at være med de blå blink tændt.
Jeg har også mange års erfaring på området.
Jeg har ikke set det blå blik i gang ved en afhentning.
Nogle gange kan selv en tvangsindlæggelse foregå rimelig humant og være planlagt og derfor også meget diskret.
Men der er ikke ret meget diskretion, hvis man skal hentes mindst hver tredje uge for at få en medicinsk behandling, man ikke vil samarbejde om.
De 3 uger eller de 14 dage er faktisk en god chance til at forsvinde – og så er der slet ingen hjælp at hente, hvis borgeren ikke kan findes.
Birgitte Josefsen (V), 2006-05-30:
Jeg fik ikke noget svar fra fru Karen Klint på, hvad det er, der skal ændres i serviceloven, og som kan erstatte de paragraffer, der står i L 140, som vi behandler nu.
Preben Rudiengaard (V), 2006-05-30:
Man lægger op til fra fru Karen Klints side, at vi skal have sådan en person og opsøgende arbejde osv.
Det er jeg også med på.
I hovedparten af alle tilfælde knytter den psykotiske patient sig eksempelvis til den hjemmerådgiver eller hjemmevejleder, som kommer, men hvis psykosen kører ud, så projicerer man smerten over på den person, som bliver nødt til at ringe til lægen eller til politiet og foranledige tvangsindlæggelse.
Så mister vi tilliden i det her.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-05-30:
Jeg vil nøjes med at forholde mig til ændringsforslaget og kort redegøre for, hvad det er, der er årsag til, at vi i Det Radikale Venstre er kommet frem til, at vi må være imod forslaget om ambulant tvang.
For det første mangler der empirisk belæg for, at det rent faktisk vil forbedre livskvaliteten for de psykisk syge, og udgangspunktet, hvis vi gennemfører noget så dramatisk som det her, må være, at vi skal være sikre på, at livskvaliteten bliver bedre.
Det er vi ikke.
For det andet er det et meget dramatisk virkemiddel at bringe i anvendelse.
For det tredje viser forsøget med gennembrudsprojekter, hvad også mange af mine kollegaer har været inde på, at bare ved almindelige samtaler og ved almindelig opmærksomhed kan man nå vældig langt med henblik på at undgå tvang.
Og derfor er det smadderærgerligt, hvis vi her fra Folketingets side skulle gennemføre, at der blev mulighed for at bruge et ekstra tvangsmiddel, når vi nu har et succesfyldt projekt, der viser, at man sagtens kan nå vældig, vældig langt med psykisk syge mennesker ved at tale med dem på en ordentlig måde.
For det fjerde tror mange, at forslaget vil imødegå kriminalitet.
Det tror vi ikke.
Der er en ekspert, der har vurderet, at der ved tvangsbehandling af 238 psykiatriske patienter vil være mulighed for at forebygge ét tilfælde af kriminalitet – ét tilfælde af kriminalitet!
For det femte er der tale om en markant ændring af retstilstanden.
I dag kan et menneske kun tvinges ud af sit eget hjem, hvis vedkommende er erklæret aktivt sindssyg eller er blevet umyndiggjort, eller hvis der foreligger en dommerkendelse.
Nu ændrer man, eller det er i hvert fald det, regeringen ønsker, simpelt hen retstilstanden for den her gruppe patienter.
For det sjette frygter vi, at muligheden for ambulant tvang kan friste nogle til ikke at sammensætte det rette og måske dyrere forløb.
Måske er det her et besparelsesforslag.
Det er billigere at tvangsmedicinere mennesker frem for at give dem den nødvendige omsorg.
Endelig kan en af grundene til, at patienterne holder op med at tage deres medicin, jo rent faktisk være, at medicinen ikke virker, og derfor kan vi selvfølgelig ikke fra Folketingets side tillade os at være med til at sikre, at der er mennesker, der bare kan tvangsmedicineres.
Hertil kommer, at den medicin, der kan bruges ved en tvangsmedicinering, nemlig depotmedicin, er den, der er mest vanskelig at give til den konkrete patient, fordi man ikke kan dosere den på den måde, som den enkelte patient har brug for.
Så summa summarum: Vi er meget glade for, at der tegner sig et flertal for det ændringsforslag, der er stillet, og som vil indebære, at en ellers udmærket lovgivning kører igennem Folketinget, men uden det her misfoster, som ambulant tvang er.
For at konkludere: Syge mennesker har brug for at være i hænder.
Syge mennesker har ikke bare brug for at få en sprøjte.
Karen J. Klint (S), 2006-05-30:
Nej, for jeg kom jo til at respektere farven på knappen, så jeg rendte tør for sekunder.
Vi vil gerne se på, om det, at vi ikke betragter borgergruppen af mennesker med svære psykiatriske lidelser som en egentlig handicapgruppe, men som en patientgruppe med en sygdom, betyder, at man ikke bruger serviceloven som kompensation for en problemstilling i samme udstrækning, som man gør over for mennesker med handicap.
Vi vil gerne se på nogle af de andre værktøjer, der er.
Der er i øvrigt også den forskel, at man i serviceloven siger, at det er forbudt med indgreb i selvbestemmelsesretten, og at det er forbudt med magtanvendelse, men der er nogle undtagelser.
Vi vil godt se på, om de undtagelser er korrekte set i forhold til den her målgruppe.
Sagt lidt mere banalt: Det kunne f.eks. godt være, at det ved nogle af de naboklager, der er, fordi en person med en svær psykiatrisk lidelse ikke kan finde ud af at få gjort rent i sin lejlighed, og der dermed er lugtgener m.m., var mindre indgribende at gennemføre en tvangsrengøring, hvis det er det, der skal til for at fastholde en person i hans bolig, frem for at de ikke vil samarbejde og så ryger ud i hjemløshed.
Så vi synes, der er nogle andre debatter, vi mangler at tage.
Jeg nævner ikke det her eksempel som en facitliste, men som et tilbud om, at der er nogle debatter, der kan være svære at tage, men lad os tage dem.
Lone Dybkjær (RV), 2006-05-31:
Jeg er helt med på det med det finske formandskab og menneskehandel, kvindehandel, og jeg er også glad for, at udenrigsministeren nævnte det i sin tale.
Men det, jeg gerne vil spørge om, er, om der arbejdes på, at det kommer med i topmødeerklæringen.
For jeg er ret træt af, at man hele tiden nævner terrorisme og ikke nævner kvindehandel på samme niveau.
Der er garanteret flere mennesker, der er ramt – det er bare kvinder – end der er i forbindelse med terrorisme, så jeg synes, det ville være fint, hvis det kunne præciseres.
Jeg mener også, at det af hensyn til en folkelig forankring kunne være nyttigt måske en gang imellem at nævne bare en lille smule, der også føles relevant for halvdelen af Europas befolkning.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2006-05-31:
Jeg vil ikke afvise, at det kunne være en løsning, og jeg tror, det ville være klogt af os at sætte os sammen og se på, hvilke muligheder som kunne friste franskmændene til at give afkald på Strasbourg.
Vi ved jo godt, at det er svært for dem, og det ville altså også være svært for os, hvis Strasbourg lå i Danmark.
Sådan er det jo, det er meget menneskeligt, at man politisk er imod det, men det kunne godt være en mulighed, som slet ikke var så dum.
Svend Auken (S), 2006-05-31:
Jeg ville ønske, at udenrigsministeren havde kunnet høre, hvad jeg sagde før, og hvis udenrigsministeren er i nærheden, vil jeg egentlig gerne have hans kommentar til det, jeg nu vil bede fru Anne Grete Holmsgaard kommentere.
Spørgsmålet er, om det ikke var en idé at afholde Det Europæiske Råds møder fast i Strasbourg.
I dag er det jo sådan, at Det Europæiske Råds møder efter truffen beslutning foregår i Bruxelles, og det er jo i Bruxelles, man vil samle Europa-Parlamentet.
Så blev det Strasbourgmøderne, der – om jeg så må sige – lagde linjerne, og så fik Frankrig den prestige, som jeg tror er en meget væsentlig faktor i den forbindelse.
Hvis jeg kunne få fru Anne Grete Holmsgaards kommentar, ville jeg også være interesseret i, hvad udenrigsministeren mener, hvis udenrigsministeren hører, hvad jeg siger.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2006-05-31:
Det er jeg fuldstændig enig i, og det kan være mange forskellige ting.
Forskning under en eller anden form kunne være et område, både inden for og uden for universitetsverdenen, og det kunne også være en eller anden form for Europahøjskole, så der er sådan set mange muligheder.
Men jeg er enig med hr. Auken i, at hvis problemet skal løses, er man nødt til at tilbyde Frankrig noget andet, og det synes jeg også er helt fair at gøre.
Svend Auken (S), 2006-05-31:
Tak for en god tale.
Det er jeg rigtig glad for.
Min kommentar skal være, at jeg tror, vi har brug for at sætte os ned og finde ud af, hvordan vi egentlig håndterer disse tilfælde med medicintilsætning til fødevarer.
Det er jo totalt uacceptabelt, at man f.eks. vil påtvinge os kolesteroldæmpende medicin i rugbrød osv., og jeg tror, vi partierne imellem og også med eksperterne skal diskutere: Hvad kan vi egentlig gøre, hvilken form for aktion skal vi sætte i gang for at få det bremset?
Så har jeg til sidst bare et enkelt spørgsmål, og det er angående Strasbourg.
Jeg tror ikke på, at man kan få løst det problem, medmindre man kan tilbyde noget i stedet for, og når jeg får ordet igen om et øjeblik, vil jeg gerne komme tilbage med en idé til, hvad man kunne sætte i stedet for.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-05-31:
Hvis nu jeg skulle stille mig i fru Lone Dybkjærs sko – det vil jeg prøve et øjeblik – så ville jeg spørge, hvad der så er den bedste mulighed for at komme videre.
Er det, at man holder fast i en forfatning, som er blevet erklæret død i to af landene, og hvor erklæringen, dødserklæringen for at bruge det udtryk, faktisk er vokset, siden man sidst blev stillet spørgsmålet?
Vil det ikke været meget mere sådan progressivt at sige: O.k., så må vi finde på noget andet, det var ikke det, europæerne ville, hollænderne bliver surere og surere over forfatningen, jo længere tid der går, så vi må gå en anden vej?
For så er det slet ikke sikkert, at jeg behøvede at stå i fru Lone Dybkjærs sko, så kunne det være, vi kunne stå ved siden af hinanden og finde et kompromis.
Elisabeth Arnold (RV), 2006-05-31:
Nu har det med lægetilsyn ikke så meget at gøre med, om man er sympatisk indstillet over for handel med mennesker eller køb af andre menneskers kroppe.
Det har jo intet med hinanden at gøre.
Vi har også i Danmark haft legal prostitution, hvor der var lovmæssigt fast lægetilsyn af de prostituerede osv.
At sige, at hvis der er en efterspørgsel, er det også helt legalt, at der er en forsyning, kan jo være noget, der i og for sig gør det endnu mere legitimt og gør det endnu mere accepteret at udnytte markedsmekanismen.
Men jeg kunne forestille mig, at fru Anne Grete Holmsgaard måske kunne forholde sig til noget af det, som også Nordisk Råd begynder at arbejde med, hvor man siger, at arrangementer, som foregår i EU-regi, skal foregå på hoteller, hvortil der ikke formidles prostituerede.
Man kunne f.eks. lave flere og flere arrangementer på den måde, at der garanteres for, at de faciliteter, der benyttes, ikke er nogen, der bruges til formidling af prostitution.
Man kunne også forestille sig andre tiltag, som er set f.eks. i Nordisk Råd, hvor man siger: Der er ting her, vi simpelt hen ikke accepterer at vores medarbejdere eller vores deltagere beskæftiger sig med.
Kunne fru Anne Grete Holmsgaard tænke sig, at man i europæisk regi gjorde noget tilsvarende?