Jette Gottlieb (EL), 1998-11-17:
Jeg synes, der er meget, der tyder på, at det er nødvendigt at gennemgå forslaget lidt nøjere.
Det drejer sig om, at der er uløste opgaver.
Det drejer sig om, at der er ledige hænder.
I al enkelhed drejer det sig om at erstatte puljejob med rigtige job.
Forslaget handler om at oprette job, som den offentlige sektor har så skrigende behov for, men som i dag varetages af mennesker i puljejob eller af andre i aktiveringsforanstaltninger.
Jobbanken skal administreres af Arbejdsmarkedsrådet, som så kan yde tilskud til ansættelse af 60.000 ledige personer - ikke tilskud til den enkelte, men tilskud til den opgave, som man så påtager sig.
Betingelsen er naturligvis, at de ansatte sikres normale løn- og arbejdsforhold.
Socialforskningsinstituttet har beskæftiget sig en del med puljejob.
I undersøgelsen fra foråret 1998 fortæller de, hvordan puljejobberne oplever at blive kostet rundt, fordi de med kort varsel og uden oplæring kommer til at indgå som vikarer for syge osv.
Altså slet ikke som intentionen i sin tid var, at det skulle være ekstraordinære arbejsopgaver.
Enkelte oplever at være udsat for nedværdigende og ydmygende behandling fra lederes og kollegers side, f.eks. med bemærkninger om, at de må affinde sig med dårlige arbejdsvilkår, når de nu kun er i puljejob.
Det faste personale oplever, at de er undernormeret, og at puljejobpersonerne varetager et arbejde, som burde være en fast stilling.
Virkningerne på de offentlige overenskomster er uoverskuelige. De ansatte vender deres frustrationer over dette over mod puljejobberen.
På nogle institutioner oplever lederen og medarbejderen, at dagligdagen ganske enkelt ikke ville fungere uden den person, som er ansat i puljejobbet, idet man har et stort behov for arbejdskraft.
Og mange kommuner har bare givet gamle jobtilbudsstillinger et nyt navn uden at gå dem efter i sømmene.
Der er hverken kurser, samtaler, opfølgning eller førsteret i forhold til at søge ordinære stillinger, sådan som ideen også oprindelig var.
Jobbet har karakter af opbevaring.
Mange af de ansatte puljejobbere giver udtryk for, at puljejobbet ikke er noget rigtigt job.
Det at skulle arbejde for dagpenge giver en andenrangs status.
Man kan ikke bruge puljejobbet til noget i forhold til en ansættelse på ordinær virksomhed.
Man skal i hvert fald skjule over for arbejdsgiveren, at det var et puljejob, man var ansat i,
ellers kan det blive betragtet, som om man ikke er egnet til almindeligt job.
For nogle medfører puljejobbet tab af selvværd og en resignation, fordi de mister troen på, at deres arbejdskraft har nogen værdi.
For de fleste er situationen præget af usikkerhed, stress i forhold til den stramme deadline for at skaffe sig ordinært job og angst for at ryge på kontanthjælp.
For størstedelen af puljejobpersonerne er fremtiden usikker. På arbejdspladserne kan man ikke garantere faste job, heller ikke selv om både arbejdspladsen og den ledige er glade for hinanden.
Mange ledere mener, at personerne, som er i ordinære job, altid vil være bedre stillet i en jobsøgning end personer, der har været i puljejob.
Hvad er det for et arbejdsmarked, vi har skabt, som vi fortsætter med at udbygge?
Oprettelse af en jobbank vil netop vende den modsatte vej og prøve at sikre rigtige stillinger med normale løn- og arbejdsforhold til f.eks. de offentlige opgaver, hvor der er en så skrigende mangel på personale: udvidelse af den kommunale hjemmehjælp, oprydning efter miljøproblemer og projekter, der integrerer personer med nedsat arbejdsevne på arbejdsmarkedet. Og for kommuner og institutioner giver jobbanken en oplagt mulighed til at udvide den offentlige service, som der også er så stort behov for.
For staten kan der så blive et mindre overskud,
da udgifterne på 160.000 kr. mere end modsvares af de sparede dagpenge
Forslaget er altså et forslag om, at man omdefinerer de brugte midler, som man i forvejen har afsat på finansloven til at sikre beskæftigelse for folk, der er uden arbejde, fra at være aktiveringsmidler, fra at være dagpenge til at være et spørgsmål om at udvide en egentlig jobfunktion.
Det er underligt, synes jeg, at diskussionen kan gå så meget galt i byen, at nogle kan opfatte det som et ønske om fortsat aktivering, ja, op til 5 års aktivering, som ministeren foreslog det.
Det har aldrig stået i forslaget og har aldrig været meningen.
Meningen er lige præcis at konvertere aktiveringsstillinger til rigtige job, helt normale, rigtige job.
Der er jo en absurd situation, at man står op om morgenen, går hen på arbejde, men udfører det samme job, som den, der står ved siden af, udfører, og så er det bare ikke rigtigt arbejde.
Det er den modstrid, det er den situation, som vi må søge at løse på den her facon.