Anne Baastrup (SF), 2004-02-26:
Ligesom man somme tider har lyst til at kunne trække ord i sig igen, har jeg også somme tider lyst til at trække skrevne ord i mig igen.
Jeg vil gerne trække det her med omvendt bevisbyrde i mig igen, for det er en helt forkert terminologi.
Det er et andet fokus.
Vi har jo alle sammen en viden om, fordi vi får henvendelser fra ulykkelige forældre, ulykkelige bedsteforældre, at det fokus, der er i den nuværende § 16, er, at den forælder, som ikke har barnet boende, har ret til samvær; det er fokus på forælderen.
Vi får jo alle sammen henvendelser fra forældre, hvor der er misbrug hos samværsforælderen, hvor der er store sociale, psykiske og andre problemer, og hvor man ved, at når barnet kommer tilbage fra samværsperioden, er barnet dybt ulykkeligt.
Barnet har ikke nogen mulighed for at undgå samvær.
Der er situationer, hvor den, der har barnet hos sig, vælger at gå i fængsel for at undgå, at barnet skal udleveres, fordi forælderen simpelt hen oplever, at barnet bliver sygt af det.
Det er for at skifte fokus fra forælderens ret til barnets ret, og det betyder ikke, at man skal bevise, som ministeren var inde på, at man er god til at putte perler på plade eller andet.
Udgangspunktet er naturligvis stadig væk, hvis den her bestemmelse bliver vedtaget, hvilket jeg kan forstå at den gør, at barnet har ret til at være sammen med begge sine forældre, og forældrene skal ikke bevise det.
Det er, når det virkelig er rigtig - for at bruge et jysk udtryk - træls; når barnet oplever sin tilværelse som træls, fordi barnet ikke bliver hørt, fordi barnet bliver nødt til at holde op med noget idræt, fordi barnet bliver nødt til at skifte hele sit liv, det liv, som barnet havde planlagt, havde drømt om, og det liv ikke kan lade sig gøre, fordi far og mor bestemmer og barnet ikke bliver hørt.
Jeg synes også, det er vigtigt, at vi så også i lovgivningen får den samme bestemmelse, som vi jo har i serviceloven, nemlig at et barn skal høres, medmindre det kan dokumenteres, at barnet tager skade.
Den har vi i den sociale servicelovgivning, den fik vi ind efter pres fra SF's side for et års tid siden, og det er vi meget glade for.
Det tror jeg også at børn, der er anbragt uden for eget hjem, er meget glade for.
Derfor ville det jo være naturligt, at man i den knap så alvorlige situation, nemlig skilsmisse, også dér i selve lovgivningen præciserer, at barnet har ret til at blive hørt,
medmindre det må antages at være åbenlyst til skade for barnet.
Jeg må sige, at jeg faktisk er rigtig glad for, at vi nu kan få vedtaget det her lovforslag, og jeg er også fuldstændig på det rene med, at der skal skrives en hel del om, f.eks. at det ikke er omvendt bevisbyrde.
Jeg skal have rettet i bemærkningerne - ingen tvivl om det. Så er jeg også enig med de forskellige ordførere i, at det ikke er noget, vi skal haste og jage igennem. Ministeren har jo lige afleveret en rapport om samarbejdet med de sociale myndigheder og statsamterne, en rapport, som jeg synes har en chance for at løfte med hensyn til sagsbehandlingen.
Der er stadig væk nogle ganske få huller, som jeg synes de ikke har været inde på, eller hvor jeg mener at man har misforstået den sociale servicelovgivning, men det kan vi også tage under udvalgsarbejdet.
Så ser jeg også frem til, at vi snart får Retsplejerådets rapport om eventuelle ændringer for, hvad vi skal gøre, når det virkelig går galt, hvilken rolle fogeden spiller, om vi kan få børnesagkyndige ind, om man skal bruge magt over for et barn osv., således at vi tager alle de her forskellige temaer samlet, før vi går til betænkningsafgivelse i forbindelse med det her lovforslag.
Jeg takker for en god og ordentlig debat, og jeg er helt sikker på, at vi alle sammen vil kunne mødes, for det er mine bemærkninger, der har været for firkantede, og jeg er sikker på, at det bliver i enighed, det her lovforslag bliver vedtaget.
Men tak for debatten.