Eva Kjer Hansen (V), 2001-04-19:
Kort fortalt går forslaget ud på at indføre et kæmpe administrativt og bureaukratisk system, uden at det medfører nogen form for praktisk forbedring af arbejdsmiljøet.
Og derfor må vi tage afstand fra forslaget.
Det er dybt beklageligt, at regeringen tilsyneladende er ude af stand til at komme med et forslag, der reelt kunne forbedre arbejdsmiljøet for lønmodtagerne.
Og det er jo beklageligt, fordi der selv efter 8 år med en socialdemokratisk ledet regering ikke er sket noget nævneværdigt fald i antallet af arbejdsskader, sådan som arbejdsministeren selv erkender det i fremsættelsen af det her forslag. Forslaget er desværre endnu et eksempel på, at regeringen har sat det mangeårige gode samarbejde med et bredt flertal i Folketinget over styr.
I sin iver for at tækkes den yderste venstrefløj giver regeringen nu SF og Enhedslisten veto på et så vigtigt område som
arbejdsmiljøpolitikken
Det indebærer så i praksis, at der bliver tale om teoretisk skrivebordspolitik med masser af administration, men uden tegn til, at det kan føre til en reel forbedring af arbejdsmiljøet for den enkelte lønmodtager.
Det uhyggelige ved forslaget sammenholdt med den arbejdsmiljøafgift, man allerede har indført, er, at det bliver fuldstændig tilfældigt, om de enkelte virksomheder får nye store omkostninger, eller om de får lov til at slippe.
Man giver Arbejdstilsynet et stærkt politisk instrument i hånden, og forudsætningen for, at den enkelte virksomhed kan få dækket sine nye omkostninger, er så upræcist beskrevet, at det i realiteten bliver helt op til Arbejdstilsynet at afgøre, hvilke af de 10-25 pct. af de danske virksomheder, der kan få refunderet den nye arbejdsmiljøafgift.
Dermed er retssikkerheden for virksomhederne jo sat ud af kraft.
Det er ikke objektive, men subjektive kriterier, der ligger til grund for afgørelsen. Arbejdstilsynet skal ud over at sikre, at der er et arbejdsmiljøcertifikat, så også se på, om den enkelte virksomhed på passende vis fremmer det rummelige arbejdsmarked, konkret arbejder for sundhedsfremme på arbejdspladsen samt inddrager medarbejderne i det nye omfattende bureaukratiske arbejde.
Med så upræcise og politiske krav til virksomhederne, vil det jo i praksis reelt blive Arbejdstilsynet, der politisk får lov til at afgøre, hvem der skal have tilskuddet.
Det eneste, vi så kan håbe på, er, at EU griber ind og hjælper de danske lønmodtagere og virksomheder med at stoppe lovforslaget.
Heldigvis er den form for tilfældig politisk betinget statsstøtte jo i strid med EU's statsstøtteregler.
Derfor undrer det os meget, at ministeren ikke har fået spurgt EU, før forslaget blev fremsat, så havde vi måske helt kunnet undvære en del af dagens debat. I Venstre er vi stærkt bekymrede for, at forslaget bliver efterlønsbeviset om igen.
Man indfører et fint certifikat, som virksomheder, kommuner, amtskommuner kan hænge pænt indrammet op på væggen.
Det er dyrt og besværligt at anskaffe sig for den enkelte virksomhed, men der kommer måske ikke nogen synderlig forbedring rundtomkring på arbejdspladserne.
Så den socialdemokratiske ordfører har helt ret: Her er
et konkret eksempel på, hvor der er tydelig forskel på Socialdemokratiets holdninger og Venstres holdninger til, hvad det er, der skal ske.
Venstre kan ikke støtte forslaget.
Altså jeg går så ud fra, at den socialdemokratiske ordfører i mellemtiden er blevet klar over, at der ikke ligger nogen begrænsninger for lønmodtageren i forhold til at videregive egne oplysninger.
Det kan man gøre til enhver.
Der er ingen sammenkædning med, at det kan være i forbindelse med ansættelsesforholdet, der er ingen begrænsninger i forhold til, at det f.eks. skal dreje sig om ligelønsproblemer.
Der er ingen begrænsninger overhovedet i forhold til, hvem man må videregive sine egne oplysninger til.
Det finder den socialdemokratiske ordfører måske ganske uproblematisk.
Det gør jeg ikke, for oplysning om ansættelsesforholdene giver jo mulighed for i vidt omfang fuldstændig at blotlægge en virksomheds måde at organisere sig på.
Jeg troede, at det, vi skulle debattere, var, hvordan vi sikrer ligeløn, hvordan vi sikrer, at der ikke kan ske en diskriminering mellem mænd og kvinder.
Og derfor vil det jo være relevant at sige, at de oplysninger, der kan videregives, er i forbindelse med en diskussion om ligeløn, i forbindelse med at sikre, at der ikke sker denne her forskelsbehandling.
Jeg synes ikke, det berettiger til bare at åbne alle ladeporte og sige: Jamen det er i alle mulige situationer til alle og enhver.