runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-05-21:
Spørgsmålet om det færøske folks selvbestemmelsesret har været til behandling her i Folketinget efterhånden nogle gange.
Senest den 17. april i år har jeg besvaret et spørgsmål fra hr. Tórbjørn Jacobsen om samme emne
, og jeg kan i det hele henvise til det svar, jeg har givet dér.
Jeg skal derfor gøre min besvarelse kort, og jeg vil næppe kunne undgå at gentage mig selv, da vi jo har haft det oppe så mange gange.
Spørgsmålet om selvbestemmelsesretten som et folkeretligt princip indeholder utvivlsomt mange og interessante problemstillinger, som den akademiske verden kan beskæftige sig med, men den politiske virkelighed overflødiggør teoretiske diskussioner om udstrækningen af Færøernes selvbestemmelsesret, for det er sådan, at ønsker den færøske befolkning suverænitet, vil regeringen respektere dette ønske, og det er jeg sikker på at et flertal i Folketinget også vil.
Mere kort og klart kan det ikke siges, og der er i øvrigt heller ikke noget nyt i det. Tidligere regeringer har tilkendegivet, at man vil respektere et ønske fra det færøske folk om suverænitet, og Folketinget har ved flere lejligheder bekræftet det synspunkt, senest under forespørgselsdebatten den 9. maj sidste år.
Bare et enkelt citat fra det forslag til vedtagelse, som Folketinget vedtog i forbindelse med debatten den 9. maj sidste år.
I den vedtagelse hedder det bl.a.: »Folketinget tilkendegiver, at det er den færøske befolkning, der afgør Færøernes fremtidige tilknytningsforhold til Danmark.
Det gælder såvel et ønske om at etablere en suveræn stat som et ønske om at udvikle samarbejdet inden for rigsfællesskabet.«
Og denne regering har nøjagtig samme opfattelse af spørgsmålet.
Jeg vil afslutningsvis nævne et enkelt forhold.
Det siger sig selv, at en eventuel færøsk udtræden af riget vil skulle ske i overensstemmelse med grundloven. Grundlovens § 19 kræver, at regeringen og Folketinget giver sin tilslutning til indskrænkninger i rigets område.
Det er bare sagt for en fuldstændigheds skyld, men i praksis vil det være sådan, at kommer der et ønske fra færøsk side om suverænitet, så bliver det sådan.
Man må i høj grad sige, at debatten kører i ring.
Kan det siges klarere?
Der kan komme alt på bordet, og så kan de partier, der er interesserede, jo føre frem, hvilke ønsker de har til, hvorledes den fremtidige Øststøtte skal tilrettelægges.
Men det er da klart for alle, at der sker noget nyt den 1. januar 2004, det er da en ny situation, og derfor må man da også indrette Mifresta-rammen på det nye.
Jørn Jespersen (SF), 2002-05-21:
Statsministeren siger, at for de lande, der ikke bliver medlemmer af EU, vil der være tale om en EU-førtiltrædelsesaftale, som overtager opgaven.
Men samtidig siger han, at allerede i dag er det sådan med de kandidatlande, der bliver medlemmer, at der både er EU-førtiltrædelseaftale og bilaterale projekter fra dansk side i forhold til de pågældende lande.
til Rumænien og Bulgarien?
Når de ikke kommer med, hvad der desværre er meget der tyder på, så kunne man køre med både en EU-førtiltrædelsesaftale, som i øvrigt ikke er på plads og derfor er meget usikker, og så danske bilaterale projekter. Hvorfor kan de ikke få de samme vilkår, som de nuværende kandidatlande, der sandsynligvis bliver optaget?
Hvad er forklaringen på det?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-05-21:
Først til hr. Ole M. Nielsen, hvor jeg vil sige, at der ikke er noget nyt i, at EU yder en førtiltrædelsesbistand til lande, som er i forhandlinger om at kunne blive fremtidige medlemmer af EU.
Det gives i øjeblikket til kandidatlandene.
Det er klart, at hvis disse 10 kandidatlande bliver medlemmer, vil der stadig væk kunne ydes en førtiltrædelsesstøtte, måske oven i købet i øget omfang, det vil da være den danske holdning, til de lande, der bliver ladt tilbage, og det er jo i hvert fald Rumænien og Bulgarien.
Det er da min hensigt, at vi i forbindelse med Københavnstopmødet laver en supplerende pakke til gavn for de lande, der ikke når at komme med, for de skal have nogle nye tidsplaner og nogle økonomiske perspektiver, måske i form af en øget førtiltrædelsesstøtte, det tror jeg at det bliver.
Oven i det vil vi her i Danmark diskutere med Folketingets partier, hvordan Mifresta-rammen skal tilrettelægges i fremtiden, fra den 1. januar 2004, under den nye situation.
Det er den måde, vi vil tilrettelægge det på.
Så må jeg endelig sige til hr. Jørn Jespersen, at jeg afviser fuldstændig, at der skulle være tale om noget vælgerbedrag.
Der er tale om, at regeringen fører en Øststøttepolitik, der sikrer, at frem til kandidatlandene bliver medlemmer af EU, får de et aktivitetsniveau i dansk Øststøtte, der ligger højere, end da denne regering tiltrådte.
Der er ikke noget at komme efter!
Og når de bliver medlemmer af EU, overgår støtten til EU, og så diskuterer vi, hvordan miljø-, freds- og stabilitetsarbejdet i Danmark så skal tilrettelægges.
Det er en logisk konsekvens af den glædelige udvikling, det vil være, at kandidatlande bliver til medlemslande.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-21:
Jeg vil spørge endnu en gang til det, som hr. Jørn Jespersen beskæftigede sig med i sit tidligere indlæg, og som jeg også beskæftigede mig med i spørgsmålet til fru Tine Nedergaard tidligere på aftenen.
Statsministeren siger, at nu udfaser vi, fordi de skal være medlemmer af EU.
Men de lande, man mest effektivt udfaser over for, er dem, der ikke bliver medlemmer af EU.
Og så siger statsministeren så nu, at der bliver en ekstra EU-støtte til de lande, som ikke bliver medlemmer af EU.
Det er helt nyt for mig, det har vi ikke hørt før.
Det vil jeg gerne have forklaret hvad handler om. Det er altså gennem EU, at vi skal støtte de lande, som ikke bliver medlemmer af EU fra år 2004.
Kan det bekræftes, at det er på den måde, det er?
Og mener statsministeren, at det bliver lige så godt for dansk industri, og det må jo være noget, der tæller med for en borgerlig regering, som når vi yder bilateral støtte?
For det er helt klart, at der er bundet masser af returordrer på den indsats, vi hidtil har gjort i f.eks. Rumænien og Bulgarien.
Jeppe Kofod (S), 2002-05-21:
Nu har vi debatteret i mange, mange timer, og jeg kan med glæde konstatere, at her klokken 22 om aftenen lykkedes det at få statsministerens erkendelse af, at det, vi står med her, altså dansk Øststøttestrategi for 2002 og 2003,
har man altså beskåret med 1,7 mia. kr. i bevillingerne i forhold til den forrige regering.
Det er jo fint at få det på plads.
At der er en ny situation efter 2004, når der kommer nye medlemslande i EU, er kendt for enhver.
Men det, vi debatterer i dag, er denne strategi, og vi har altså fået den erkendelse fra statsministeren, og det takker jeg statsministeren meget for, for det synes jeg er vigtigt.
Jeg er glad for den åbenhed, som statsministeren også lagde meget vægt på i sit svar til mig og til ordførerne, der er om denne her strategi og om regeringens politik, så man erkender, som det også bliver beskrevet af mange andre ordførere her, at man sparer 1,7 mia. kr. Tak for en god og konstruktiv debat, ikke mindst her sidst på aftenen.
Jesper Langballe (DF), 2002-05-21:
Det tror jeg ikke at færingerne ville acceptere.
Det kunne man være i kraft af, at den daværende statsminister havde udvist lidt høflighed, havde taget pænt imod delegationen og sagt: Hvad kan jeg hjælpe jer med, kære venner.
Det skulle han have gjort i stedet for at rende ud til pressemøder hele tiden for at bagtale færingerne.
Men reelt var der jo ikke tale om ligeværdige parter. Færingerne er en del af rigsfællesskabet og henvendte sig til deres statsminister, og det bliver han ved med at være, indtil færingerne ved en folkeafstemning har bestemt noget andet.
Til sidst til hr. Søren Søndergaard: Ja, hvis den beslutning tages på Færøerne - men det er jo rent formalia - vil jeg nok mene, at forfatningsretten betyder, at den så skal konfirmeres i det danske Folketing, og det vil den jo blive.
For det første skal jo både Danmark og Færøerne tage stilling til en adskillelse, det siger sig selv, og for det andet skal rigsfællesskabet som sådan naturligvis tage stilling til adskillelsen.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-21:
For jeg forstår da godt, at man fra færøsk side lige præcis anser det for en fortsættelse af hele kolonipolitikken, at man er i en situation, hvor en beslutning på Færøerne om at blive selvstændige skal godkendes og accepteres i Danmark, i stedet for at man fra dansk side klart understreger, at den beslutning er Færøernes egen.
I det øjeblik beslutningen er truffet på Færøerne, er beslutningen truffet, og det, der så bare mangler, er et internt dansk anliggende omkring tilpasninger af diverse love og regler, herunder sammensætning af Folketinget.
Nej, nu sagde jeg faktisk ikke, at folkenes selvbestemmelsesret gælder uindskrænket.
Jeg sagde faktisk meget omhyggeligt, at et folks ret til selvbestemmelse aldrig må ske på ryggen af et andet folks ret til selvbestemmelse, og jeg understregede, at i en række konkrete situationer, som hverken handler om Grønland eller Færøerne, kan det være vanskeligt konkret at se, hvordan man skal udmønte folkenes ret til selvbestemmelse.
F.eks. kan alle formentlig give quebeccanadierne ret til at løsrive sig fra Canada, hvis det er det, de ønsker.
Samtidig må man så bare konstatere, at der inden for Quebec er store indianske områder, som man så også må give retten til at løsrive sig.
Der er altså konkrete problemer, som man må forholde sig til.
Så jeg sagde altså ikke, at der var tale om en fuldstændig uindskrænket ret.
Og så vil jeg insistere på, at for Enhedslisten er det sådan, at forudsætningen for, at vi kan få et stadig stærkere internationalt samarbejde, og det ønsker vi, og en international retsorden, er lige præcis, at der ikke er folk og folkeslag, der er undertrykt, men at folk har demokratiske stater, hvorigennem de kan forhandle med andre om det internationale samarbejde.
Jeg forstår, at der her er en uenighed med Dansk Folkeparti.
Det tror jeg vi kommer til at leve med; jeg tror i hvert fald ikke, vi får den løst i aften.
Jesper Langballe (DF), 2002-05-21:
Hr. Søren Søndergaard plejer faktisk at kunne forstå almindelig logik, men jeg vil sige, der ikke var logisk hoved eller hale i det her svar.
Vi har været inde i lidt teoretiske diskussioner om, hvad nu, hvis folkeretten kom til at stå over for statsretten, og det er jo sådan et problem, man kan teoretisere over.
Hr. Søren Søndergaards synspunkt var, at så gælder folkets selvbestemmelsesret fuldstændig uindskrænket, uden al statsret, og ser bort fra, at for at folkenes selvbestemmelsesret kan manifestere sig, må folket manifestere sig i en stat; det er absolut nødvendigt.
Når folkenes selvbestemmelsesret gennem folkets statsdannelse skal have en suveræn retsorden, hvad bliver der så af den internationale retsorden?
En retsorden må altid bygge på, at retsordenen er stærkere end den stærkeste, og derfor er de to ting uforenelige.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-21:
Vi må holde sammen på venstrefløjen; det er jo klart nok.
Til hr. Jesper Langballe: Jeg anerkender fuldstændig, at hr. Langballe ikke forstår det ræsonnement, jeg kom med.
Men efter vores opfattelse er det præcis sådan, at det, at der ikke er undertrykte folk, det, at folk har deres selvbestemmelsesret, er det, der giver mulighed for, at frie folk kan samarbejde, og at det er det, der giver mulighed for, at man kan skabe en international retsorden. Det er bl.a. derfor, at vi fra Enhedslistens side gang på gang har understreget, at der ikke er behov for mindre internationalt samarbejde, men for mere internationalt samarbejde.
Det er derfor, at vi gang på gang har understreget, at der ikke er behov for mindre forpligtende internationalt samarbejde, men for mere forpligtende mellemstatsligt samarbejde.
Det vil sige, at lande, selvstændige nationer har mulighed for at samarbejde stadig tættere om problemer, som er grænseoverskridende.
Så for os er der ingen modsætning dér.
Jeg forstår naturligvis, at det er der for Dansk Folkeparti.
Det er derved, at der er en stor forskel mellem Enhedslisten og Dansk Folkeparti.
Jesper Langballe (DF), 2002-05-21:
Jeg blev så glad, da hr. Søren Søndergaard begyndte på sin ordførertale og sagde, at han går ind for folkenes selvbestemmelsesret.
Det lød som liflig musik i mine, og jeg vil gerne sige i Dansk Folkepartis ører, for det er faktisk det, der er fuldstændig centralt for os. Men jeg må så indrømme, at jeg tabte underkæben lidt, da jeg fik at vide, at folkenes selvbestemmelsesret er et middel til at skabe en ny international retsorden.
Det er dog utroligt, at hr. Søren Søndergaard ikke kan se, at de to ting er absolut modsætninger. Hvis man har en international retsorden, så har folkeslagene jo netop ikke deres egen nationale retsorden, og så gælder folkenes selvbestemmelsesret ikke.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-21:
For Enhedslisten er spørgsmålene om folkenes selvbestemmelsesret en helt afgørende grundpille i opbygningen af en ny og retfærdig international retsorden.
Kun ved at anerkende folkenes selvbestemmelsesret
kan man imødegå national undertrykkelse, konflikter og uro.
Kun ved at anerkende folkenes selvbestemmelsesret kan man bidrage til løsning af århundredgamle konflikter på grundlag af demokrati og ligeberettigelse.
Skønt folkenes ret til selvbestemmelse som princip er logisk og enkelt, skal det også tilføjes, at i konkrete situationer kan det være umådelig vanskeligt at omsætte til konkret politik.
Det gælder ikke mindst i lande og områder, hvor forskellige folk er flettet ind i hinanden, og hvor demagoger kan erobre ønsket om selvbestemmelse og drive det ud i en absurd logik om etniske udrensninger.
Et folks ret til selvbestemmelse må aldrig ske på ryggen af et andet folks ret til selvbestemmelse.
Det viser erfaringerne fra Balkan med al ønskelig tydelighed.
Men det danske kongerige er jo ikke Balkan.
Vi består af tre klart adskilte lande og folk, som kun er blevet bragt sammen under den danske krone som et resultat af Danmarks fortid som sømagt og koloniherre.
Om de ønsker at forlade det såkaldte rigsfællesskab
er ikke alene deres helt egen afgørelse, men også deres soleklare ret, og det ganske uden nogen efterfølgende godkendelse fra dansk side.
Efter Enhedslistens opfattelse skal dette igen og igen understreges af det danske Folketing og den danske regering, og samtidig skal det klart erklæres, at i det omfang Grønland og Færøerne vælger den vej, så ønsker vi dem ikke bare lykke til, men forpligter os aktivt til at bidrage også økonomisk til at gøre overgangen til selvstændighed så smertefri og så vellykket som overhovedet muligt. I forlængelse af ovenstående støtter Enhedslisten det fremsatte forslag.
Morten Helveg Petersen (RV), 2002-05-21:
Da Det Radikale Venstres ordfører på området ikke har mulighed for at være til stede, skal jeg på hans vegne sige følgende: Det Radikale Venstres grundlæggende princip er, at hvis den færøske befolkning ønsker suverænitet, er det også et ønske, Det Radikale Venstre vil respektere.
Det har den tidligere regering, SR-regeringen, tilkendegivet, at man vil respektere. Vi læner os også op ad den vedtagelse fra forespørgselsdebatten den 9. maj 2001, hvori følgende passage indgår: »Folketinget tilkendegiver, at det er den færøske befolkning, der afgør Færøernes fremtidige tilknytningsforhold til Danmark.
Det gælder såvel et ønske om at etablere en suveræn stat som et ønske at udvikle samarbejdet inden for rigsfællesskabet.«
På den baggrund kan Det Radikale Venstre ikke støtte forslaget.
Aage Frandsen (SF), 2002-05-21:
Der er selvfølgelig overhovedet ikke tvivl om, hvordan det statsretligt hænger sammen.
Det er jo fastlagt af grundloven.
Så det er et spørgsmål om, hvordan man folkeretligt kan forestille sig det.
Jeg medgiver gerne, at hr. Langballe også tog forslagsstilleren alvorligt, og jeg mener, at forslagsstilleren har rejst et problem, som er både politisk interessant og i det hele taget folkeretligt interessant, men det er også værd at tage alvorligt, fordi der er nogle mennesker, der har et ønske om at blive anerkendt som et folk i forhold til, hvad det indebærer.
Det betyder ikke, at bare fordi man er et folk, vil man have sin suverænitet.
Det er to forskellige ting.
Jeg har hele tiden forstået forslagsstilleren sådan, og jeg tror, det er rigtigt forstået, at det intet har med suverænitet at gøre - det kan det få senere hen - men det er det at blive anerkendt, så man i en forhandlingssituation i højere grad er en ligeberettiget part, forslagsstilleren gerne vil, og så er det spørgsmålet: Er der noget til hinder for, at Danmark gør det, som forslagsstilleren ønsker?
Det synes jeg er mere interessant end at sige, det ingen praktisk betydning har, for det har en betydning for de pågældende, i hvert fald for forslagsstilleren.
Jesper Langballe (DF), 2002-05-21:
Det giver da vist ikke ret meget mening.
Jeg tror da nok, jeg i allerhøjeste grad har taget forslagsstilleren og hans anliggende alvorligt, idet jeg har opfordret regeringen til at give et klokkeklart, bekræftende svar på det spørgsmål: Er Færøerne et folkeretligt subjekt? Men der sker altså en kortslutning, når man derfra siger, det betyder, at der dermed ligger et potentiale, der hedder ubegrænset selvbestemmelsesret.
Det betyder jo ikke, at man statsretligt har den.
At folkeretten siger, at det kan man have,
betyder jo ikke, at man statsretligt har den.
Jeg vil spørge hr. Tórbjørn Jacobsen, om ...
Aage Frandsen (SF), 2002-05-21:
Man kan sige, at et forslag ingen praktisk betydning har, og derfor behøver man ikke vedtage det. Over for det står et andet synspunkt, for det kan være, at et forslag har en anden betydning, nemlig en betydning i forhold til - skal vi sige - et folks følelse.
Det, jeg synes, der er interessant at få undersøgt nærmere, er, om der overhovedet er et problem i, at et folk, selv om det tilhører et rigsfællesskab og hører under et eller andet fællesskab, anerkendes som et folk, uanset om det ønsker at være selvstændig nation eller ej.
Det er jo det, der er pointen i det.
Derfor synes jeg, at man skal tage forslagsstilleren alvorlig i stedet for at meddele, at det her ingen praktisk betydning har, og det behøver man så ikke at vedtage.
Det vil jeg gerne have boret nærmere i.
Jeg vil gerne have en vurdering af det mere folkeretlige og også mere principielle i forhold til, hvad vi kender andre steder.
Det skylder man respekten for andre, for det kan jo godt være, at man har et folk, som har deres suverænitet, men at det bare ikke er kommet til udtryk ved, at de ønsker en selvstændighed.
Man kan godt være et selvstændigt folk, selv om man hører til et eller andet fællesskab.
Det er den problemstilling, som jeg synes er interessant, og jeg er helt sikker på, at vi fra dansk side ville have syntes, at det var interessant, hvis det var i Afrika.
Jeg mener sådan set, at man skal tage det alvorligt, for det her ligger os nærmere.
Jesper Langballe (DF), 2002-05-21:
Hr. Aage Frandsen mener, at man kan se bort fra det der med den praktiske betydning og se på, hvad beslutningsforslagsstilleren selv mener, og så rette sig ind efter det, når det nu betyder så meget for færingerne.
Det kan man bare ikke, for sagen er jo den, at forslagsstilleren har et problem, ikke med det danske Folketing, men med færingerne.
Det er færingerne, der endnu ikke har kunnet samle et flertal for selvstændighed.
Jeg prøvede at give udtryk for, at jeg ønsker færingerne al muligt held med at samle det flertal.
Det er heller ikke det danske Folketings problem.
Og det kan ikke nytte noget, at man vil konvertere et rent færøsk problem til det danske Folketing og så regne med, at det på den måde bliver løst, for det bliver det ikke.
Gitte Seeberg (KF), 2002-05-21:
Spørgsmålet om det færøske folks selvbestemmelsesret har været behandlet adskillige gange her i Folketinget.
Det, den tidligere regering tilkendegav, og det, den nuværende regering tilkendegiver, støttede vi dengang, og det støtter vi nu.
Det er også det, der er fremgået af statsministerens besvarelse.
Hvis det danske Folketing måtte få en henvendelse om selvstændighed, efter at der er truffet beslutning om noget sådant på Færøerne, må vi tage sagen op i overensstemmelse
med grundlovens bestemmelse herom
Jesper Langballe (DF), 2002-05-21:
Nej, må jeg sige til hr. Tórbjørn Jacobsen
, ligeværdighed mellem parterne er der ikke, og det kan der ikke være rent forfatningsretligt, når Færøerne henvender sig til deres statsminister, for det er han altså, indtil færingerne selv har truffet beslutningen om rive sig løs. Og så vil jeg sige, at jeg synes faktisk hele denne her teoretisering er et udtryk for et ønske om at påtage sig et martyrium, der overhovedet ikke er dækning for. Til sidst vil jeg sige til hr. Søren Søndergaard, at jeg synes egentlig, at det er hr. Søren Søndergaard, der gør det her til et kolonispørgsmål ved at fremstille det som en kolonikrig, hvor Færøerne skal rive sig løs, og så er den sag færdig.
Men sådan hænger tingene jo ikke sammen.
Der er tale om et rigsfællesskab; der er tale om to venner, to parter, der har fulgtes ad i et forfatningsretligt fællesskab mange år, som muligvis skilles, og det skal begge parter og rigsfællesskabet som sådan da tage stilling til, det siger da sig selv.
Tina Nedergaard (V), 2002-05-21:
Vi var meget klart inde på i valgkampen, at vi ville skære i ulandsbistanden, og miljøstøtten er en del heraf
, så det har ikke været nogen hemmelighed.
Det gør vi blandt andet, fordi den tidligere regering jo havde undladt at tage højde for den situation, vi rent faktisk er på vej ind i, hvor der er nye lande på vej ind i EU, og derfor er situationen en helt anden i 2004, end den f.eks. er i år.
Så siger hr. Keld Albrechtsen, at der bliver et slip frem til, at de nye lande kan få penge fra EU.
Det er simpelt hen faktuelt forkert.
Sådan har jeg i hvert fald forstået tingene fra EU, og jeg plejer godt at kunne læse indenad.
Derudover spørger hr. Jørn Jespersen, om jeg kan fremlægge nogen dokumentation for, nogle tal for og analyser af, hvad investeringsbehovet er i de pågældende lande, der ansøger om at komme ind i EU, og de lande, som vi giver øststøtte til.
Nej, det er jeg ikke bekendt med, for hvad er det for et niveau, man ønsker, at landene skal op på, og med hvilken hastighed?
Tidperspektivet bliver ret interessant i den her debat i dag, altså, hvornår de skal være oppe på hvilket niveau?
Det, man lægger meget klart op til i regeringens strategi, er jo netop at understøtte miljøindsatsen, og derfor gør vi sådan set præcis det, man gjorde i 2001.
Ja, rent faktisk øger vi jo miljøbistanden med 50 mio. kr. i forhold til 2001.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-21:
Jeg må sige til fru Nedergaard, at det fremgår helt tydeligt af regeringens informationer, at der er afsat et mindre beløb til at lukke ned for i f.eks. Rumænien år 2002 og 2003, og dernæst er Rumænien ude af billedet.
Det er klart de informationer, vi har fået.
Betyder de nye informationer, at man er klar til at starte op igen i 2004?
Tina Nedergaard (V), 2002-05-21:
Ganske kort vil jeg blot bekræfte, at vi fortsat giver støtte også til Bulgarien og Rumænien.
Jeg har bekræftet det flere gange, og derudover har statsministeren i sin tale også nævnt, at der vil blive indkaldt til drøftelser om Mifresta-rammen.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-21:
Det er dem, der nu fuldstændig ulogisk bliver udfaset, fordi man vil nedtrappe støtten til de lande, der bliver medlem af EU.
Men disse lande her bliver ikke medlem af EU foreløbig.
Betyder dette her så, at vi fra 2004 kan genoptage støtten?
Tina Nedergaard (V), 2002-05-21:
Hvorvidt man sparer på Øststøtten eller ej, er jo et spørgsmål om, hvad den samlede bevilling ender med at være til ansøgerlandene, men også til nye medlemmer i 2004, og det ved vi faktisk ikke noget konkret om.
Øststøttestrategien, der er lagt frem, retter sig frem mod 2004, og der bliver anledning til at diskutere Øststøtten nærmere hen over de næste par år; det vil vi i hvert fald i Venstre meget gerne være med til.
Og så vil jeg sige tak.