runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Hr. Jann Sjursen nævner nogle lande, som nu har truffet en beslutning om, at nok er nok.
Og så nævner hr. Jann Sjursen det paradoksale i, at man så skal lægge verdenssamfundets skæbne i disse hænder.
Så kunne man vende den om og spørge, om det ikke ville være paradoksalt, at man skulle lægge verdenssamfundets skæbne i hænderne på Frankrig, på Rusland og på Kina i den her sag.
Og det med uenigheden i FN er da absolut ikke noget nyt.
Den havde vi da vist også i 1998.
Den har vi da vist også haft i forbindelse med Kosovo.
Ja, det havde man allerede dengang, hvor USA i 1947 gik uden om FN for at yde Marshallhjælp til Europa efter Anden Verdenskrig.
Denne her beslutning er stadig forankret i FN, nøjagtig som beslutningen var det i 1998.
Og dermed er der ikke tale om brud på folkeretten, for man skal huske på, som jeg også var inde på i min tale, at 1441 genbekræfter samtlige tidligere Sikkerhedsrådsresolutioner.
Og resolution 678 giver mandat til magtanvendelse, såfremt betingelserne ikke overholdes, de betingelser, som man jo i øvrigt meget omfattende stillede op senere i 687, som etablerede våbenhvilen efter Golfkrigen.
Jeg er helt sikker på, at regeringen ikke havde fremsat det her forslag, hvis man ikke var fuldstændig sikker på, at der også var basis for det, jf. folkeretten. Og det var i øvrigt en diskussion, som også kørte i 1998, da den tidligere regerings beslutningsforslag om deltagelse var til behandling her i Folketingssalen, for der kørte Enhedslisten og SF nemlig frem med de samme argumenter om, at der ikke var grundlag for det i folkeretten.
Så der er FN-forankring, nøjagtig som statsministeren har sagt det gentagne gange her i Folketingssalen: Der er FN-forankring, for 1441 bekræfter alle tidligere resolutioner.
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Det svar, Venstres ordfører ikke vil give eller i hvert ikke har givet, er, at den vurdering er, at nu er nok nok.
Det er jo en beslutning, som Venstres formand, statsministeren i Danmark, har truffet sammen med den amerikanske præsident.
Kl. 9.15 Det er ikke et udtryk fra dem, som FN, verdenssamfundet, har sat til at lave inspektionerne.
De gør fremskridt, de er dybt frustrerede over, at man nu intervenerer i deres arbejde.
Der gøres fremskridt.
Det er den amerikanske præsident og den danske statsminister, der har dømt og sagt, at nu er nok nok.
Selv om vi kunne have valgt freden, så vælger man krigen.
Det er den udlægning, det er den fortælling, der skal gives.
Jann Sjursen (KRF), 2003-03-19:
Det kunne jo selvfølgelig udvikle sig til en selvstændig debat om, hvem der trækker hvem rundt ved næsen i denne her sammenhæng.
Men det synes jeg faktisk sagen er for alvorlig til.
Men det er dog paradoksalt, at det skulle være Danmark, USA, Spanien og England, der alene beslutter sig for, at nu bliver vi altså trukket rundt ved næsen.
En række lande i Sikkerhedsrådet har faktisk forsøgt at fremlægge en ny resolution, som på baggrund af våbeninspektørernes rapporter har sat andre tidsfrister end dem, som USA og regeringen nu er parat til at sætte.
Derfor må man spørge: Hvilke konsekvenser mener Venstre, at den beslutning, Danmark nu træffer med få andre lande for verdenssamfundet i den forstand, at verdenssamfundet er repræsenteret ved FN, får?
Hvad vil Venstre med FN fremover i det hele taget, må man spørge?
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Se, når det kommer til den diskussion om, hvorvidt der er den ene eller den anden vurdering fra Hans Blix om, at man kunne blive ved med at finde våben osv., så skal vi bare huske på, hvem det er, der jf. et enigt Sikkerhedsråd har bevisbyrden.
Når man måler på villigheden til at afruste, så måler man på, hvorvidt et land selv fremlægger dokumentation for alt, hvad det har gjort.
Sådan var det også med Sydafrika i sin tid i starten af 1990'erne.
Her er det jo åbenlyst og klart og også klargjort fra Hans Blix, at Saddam Hussein ikke samarbejder fuldt og helt.
Og nøjagtig, som vi havde i forbindelse med diskussionen i 1998, hvor jeg igen må erklære mig enig med den tidligere udenrigsminister, så må der komme et tidspunkt, hvor man siger: Nu er nok nok.
Saddam Hussein har gennem 12 år og 3 måneder haft alle muligheder for at samarbejde, for at fremlægge dokumentation for, at han vil afruste.
Det har han ikke gjort.
Han bliver ved med at køre verdenssamfundet rundt ved næsen.
Og vi har ingen tillid til, at dette ikke ophører, for vi har ikke set
nogle klare indikationer på, at dette ophører.
Derfor er vi nået til den konklusion, at nu må stolen endeligt sættes for døren, for hvad er igen alternativet?
Ja, alternativet er jo, at alle løber i hver sin retning, løber væk fra hinanden, og presset på Saddam Hussein forsvinder, og hvad sker der så?
Saddam Hussein kan sidde og genopruste, han kan sidde og grine i sit skæg og sige: Fint, jeg fik
nøjagtigt det ud af det, som jeg ville med min tidsudtrækning.
Og det ønsker Venstre ikke at stå model til.
Marianne Jelved (RV), 2003-03-19:
Hr. Jens Rohde indledte på en måde, som Det Radikale Venstre er meget enig i.
Det er en meget tragisk situation, der er i og omkring Irak, og derfor har Det Radikale Venstre jo også støttet regeringens linje om at medvirke til f.eks. at lægge militært pres på Saddam Hussein.
KL. 9.10 Så siger hr. Jens Rohde, og jeg citerer: »Grænsens og afgørelsens time
er nået.«
Det må jeg forstå sådan, at det er det, der er baggrunden for de beslutninger, der er truffet forskellige steder her den 16., den 17., den 18., den 19. marts.
Ikke fordi jeg tror, at det er muligt at ændre regeringens beslutning i dag, men fordi jeg mener, det for fremtidens skyld er vigtigt at kende baggrunden for det, der sker nu, har jeg to spørgsmål til hr. Jens Rohde: Hvem har truffet den beslutning, at grænsens og afgørelsens time er nået?
Og hvem har kompetencen til at træffe den beslutning, at grænsens og afgørelsens time er nået?
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Venstres ordfører sagde, at afgørelsens time er nået.
Er det ikke sådan, at det er Venstres beslutning, det er den danske statsministers og den amerikanske præsidents beslutning, men at det ikke er verdenssamfundets beslutning? Skulle vi ikke i denne her sag lytte til de folk, som verdenssamfundet har på stedet, nemlig våbeninspektørerne?
SF's formand har lige peget på, hvad chefen for våbeninspektørerne har sagt på det seneste, og i går fik vi fra Ritzau en beskrivelse af, hvordan de våbeninspektører, der nu er fløjet ud og er blevet evakueret til Cypern, ser på sagen: dyb frustration over ikke at kunne gøre deres arbejde færdigt.
En tysk våbeninspektør siger, og jeg citerer: »Jeg føler personlig, at hvis vi havde haft 1 måned mere, så ville det have været nok, nok til at sikre, at vi kunne gennemføre en fredelig afvæbning af Saddam Hussein. Våbeninspektørerne har gjort fremskridt.«
Jeg vil gerne spørge Venstres ordfører, om man er bekendt med de udsagn fra våbeninspektørerne.
Hvorfor vil Venstre ikke lytte til de inspektører, som FN har sendt til Irak?
Holger K. Nielsen (SF), 2003-03-19:
Venstres ordfører bliver ved med at sige, at der er ikke andre udveje end at gå i krig nu.
Vi er nødt til at gå i krig, tiden er inde, siger han.
Men sandheden er jo, at våbeninspektørerne faktisk ønsker at fortsætte deres arbejde.
Hans Blix, som jo ikke er nogen hvem som helst, sagde så sent som i går, at det ikke er rimeligt, at man fratager dem muligheden nu for at fortsætte deres arbejde.
Han siger, at irakerne faktisk samarbejder bedre, end de har gjort i 10 år.
Derfor vil jeg godt spørge Venstres ordfører: I betragtning af, at våbeninspektørerne er i gang med deres arbejde, i betragtning af, at de er dybt frustrerede over, at de skal væk fra deres arbejde, i betragtning af, at et flertal i Sikkerhedsrådet mener, at de bør fortsætte deres arbejde, i betragtning af, at et flertal i Sikkerhedsrådet er imod denne her krig nu, hvordan kan Venstres ordfører så sige, at tiden er inde, at der er ikke andre muligheder?
Der er andre muligheder.
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Ingen mennesker kan være tilhængere af krig.
Alle mennesker må naturligvis have de største betænkeligheder, når det kommer dertil, at man skal træffe en afgørelse om, hvorvidt et samfund skal ty til militær magtanvendelse. Vi har haft lange og indgående drøftelser i Venstres folketingsgruppe om den beslutning, som vi skal træffe i dag.
Det har været gode drøftelser med mange nuancer, og ét står fast: Alle i gruppen er dybt berørte over den situation, vi nu står i.
Men det er en fuldstændig enig folketingsgruppe, som i dag giver sin opbakning til den meget svære beslutning, det er at støtte en militær aktion.
Vi mener, at grænsen, og dermed afgørelsens time, er nået.
Saddam Hussein har fået et klart ultimatum: Enten afvæbnes Irak, eller også må Saddam tage ansvaret for en militæraktion.
Tiden er inde til, at FN's utallige resolutioner gennem 12 år gennemføres helt betingelsesløst og med det samme.
Derfor støtter Venstre også, at Danmark bidrager såvel militært som humanitært til en aktion.
Det var et vilkår for våbenhvilen efter Kuwaitkrigen i 1991, at Irak skulle afskaffe sine masseødelæggelsesvåben.
Nu, 12 år senere, er det ikke muligt for FN at konstatere, at dette er sket.
Tværtimod mangler Irak ifølge våbeninspektørerne stadig at redegøre for bl.a. 6.500 bomber og 1.000 t kemiske våben - våben, som Saddam Hussein har vist, at han er klar til at bruge, endda over for sin egen befolkning.
Der er tre helt centrale resolutioner, nemlig resolution 678 og 687 samt 1441.
I forbindelse med den seneste resolution 1441, som et enigt Sikkerhedsråd vedtog i november sidste år, er det vigtigt at holde sig for øje, at denne resolution bekræfter alle tidligere vedtagne resolutioner.
Dermed bekræfter 1441 også resolution 678, der giver mandat til anvendelse af magt i henhold til FN-Pagtens kapitel 7, og den bekræfter resolution 687, som etablerede våbenhvilen efter Golfkrigen på omfattende betingelser.
Disse betingelser er ikke overholdt.
Vi har nu gennem alt for mange år gentaget os selv.
Det internationale samfund kan ikke leve med, at en stat vilkårligt nægter at opfylde de krav, som efter grundige forhandlinger er opstillet af Sikkerhedsrådet.
Saddam Hussein er og bliver det egentlige problem.
Kl. 9.05
Han kunne have undgået den her situation.
Han kan stadig undgå den for sig selv og for sit folk.
Det er Venstres opfattelse, at der desværre ikke længere er nogen anden udvej
end endegyldigt at sætte Saddam Hussein stolen for døren.
Mere tid, siges der fra forskelligt hold.
Men hvor lang tid er mere tid, og hvad så, hvis mere tid ikke rækker?
Skal man så igen have mere tid?
Saddam Hussein har haft 12 år og 3 måneder til at efterleve
FN's resolutioner.
Når væsentlige betingelser for en våbenhvile ikke opfyldes, ophører våbenhvilen.
Det ligger i Sikkerhedsrådets vedtagelser, og Saddam Hussein har utvetydigt klart fået at vide, at næste gang han forbrød sig mod indgåede aftaler og betingelser, ville han ikke få flere advarsler.
« Det var jo klar tale.
Vi deler den tidligere udenrigsministers syn på tingene i Venstre, og derfor støtter vi også regeringens forslag.
Villy Søvndal (SF), 2003-03-19:
Det må være underligt svært at være konservativ i dag.
Jeg synes også, at man kan se det på de dybt alvorsfulde miner hos de konservative tilstedeværende i Folketingssalen.
Man kan sige, at i modsætning til den forrige ordfører, hvis tale jo ikke var præget af megen omtanke, men et slogan, der hed, hvad fatter gør, Bush, er altid det rigtige, så er De Konservative jo i helt anderledes grad forpligtet på overvejelser.
Det er de, fordi jeg mener, at udenrigsministeren, som jeg i øvrigt i en række andre sammenhænge sætter pris på, har holdt Folketinget for nar i et omfang, som er meget, meget slemt.
Hver gang vi har prøvet at rejse den principielle debat om, hvor regeringen ville stille sig, har udenrigsministeren svaret: Vi vil følge FN-sporet. Hvor står vi så nu?
Vi står i en situation, hvor det er eklatant, at det er forvrøvlet at hævde, at der bliver fulgt et FN-spor.
Der er et flertal imod det her i FN's Sikkerhedsråd.
Man kan kun hævde et FN-spor, hvis man vil gøre vold på hele FN. Det må i sandhed være en tung dag for De Konservative
Vi har diskuteret det her i månedsvis.
Hvad har svaret været, hver gang vi spurgte?
At man kunne være forsikret om, at den her beslutning ville være forankret i FN.
Nu står vi i en situation, hvor det helt oplagt ikke er forankret i FN på den måde, at ville resolutionen - den nye - være bragt til afstemning, ville der have været et flertal imod.
Det vil sige, at det, flertallet med Dansk Folkeparti og regeringen i dag gør, er at bryde enhver type af folkeret i en konflikt, hvor der efter våbeninspektørernes svar bliver opnået fremskridt, hvor der ikke er brug for år, ikke uger, men med Blix' udtryk for måneder.
Det er i den situation, at man vælger både at bryde folkeretten og starte en krig, der vil have ufattelige humanitære konsekvenser, og oven i købet hvor regeringen i en lang periode har holdt Folketinget for nar ved ikke at ville svare, ved at tale uldent, ved at tale tvetydigt.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-03-19:
Hr. Jens Rohde siger, at det ikke er våbeninspektørerne, men landene, der skal drage konklusionerne.
Javist, javist.
Men pointen er jo, at heller ikke landene har haft mulighed for det, ikke landene i Sikkerhedsrådet i hvert fald.
Men alt i alt synes jeg, at det her meget godt afspejler de svage argumenter, regeringen har for den her sag.
Det vil sige, at unge danske mænd skal sendes i krig i Irak på et så svagt funderet politisk grundlag, som Venstre her giver udtryk for, med det snævrest mulige flertal, man kan forestille sig i Folketinget, og efter alle meningsmålinger i dag at dømme med et klart flertal i befolkningen imod sig.
Det er en alvorlig sag.
Jeg kan godt forstå, at man i Venstres folketingsgruppe har haft mange overvejelser.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor den danske regering ikke kan drage den samme konklusion som den norske, den svenske, den tyske, den franske, hovedparten af EU-landene, nemlig: Vi deltager ikke i det her.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-03-19:
Jeg tror ikke, vi kan tale os til enighed om selve hovedsagen her i dag.
Det forventer jeg ikke.
Men jeg kunne ønske mig, at vi i det mindste var enige om grundlaget.
Og jeg kunne ønske mig, at Venstres ordfører accepterede, at det, han har stået og sagt her, er i strid modstrid med folkeretsnotatet. Der står direkte i folkeretsnotatet, og jeg citerer: »... at resolution 1441 ikke i sig selv indeholder den nødvendige bemyndigelse fra FN's Sikkerhedsråd til magtanvendelse, der er forudsat i FN-pagtens artikel 42.«
Ja, det står oven i købet sådan, at Sikkerhedsrådets tidligere bemyndigelse i resolution 687 og i øvrige resolutioner til under visse betingelser at anvende militær magt over for Irak midlertidigt må siges at være suspenderet. Hvordan man så kan bruge 1441 som folkeretligt grundlag, er mig ubegribeligt.
Og det kunne være ønskeligt, om vi dog i det mindste var enige om at lægge de samme grundbetragtninger til grund.
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Jeg er nødt til at sige, at jeg synes, det er fantastisk, at man virkelig tror på, at en afvæbning af Irak kan lykkes.
Navnlig når man tænker på, hvordan visse lande allerede meget hurtigt sagde, at ligegyldigt hvad, så nedlægger vi veto, vi ønsker under ingen omstændigheder at medvirke.
Og så tror Socialdemokratiet, at det vil lykkes at afvæbne Irak!
Jeg er nødt til at sige til hr. Mogens Lykketoft: Jeg deler ikke den tro, og jeg mener, at den hviler på et fuldstændig absurd grundlag.
Det har historien vist, vi snakker jo ikke om uger, vi snakker ikke om måneder, vi snakker om 12 år og 3 måneder, hvor Saddam Hussein har leget kispus med verdenssamfundet, 12 år og 3 måneder.
Alligevel, på trods af at vi oplever lande, der fra starten siger, at de ikke vil være med til at lægge det maksimale pres på Saddam Hussein, så tror man, at en afvæbning vil lykkes.
Det er det, vi står over for.
Og hvad er det så for en trussel, vi står over for?
Ja, det er netop kaos, det er netop en destabilisering af hele regionen.
Det er den trussel, Saddam Hussein udgør, og det er det, vi skal forholde os til.
Ligegyldigt hvad der kan være af andre, jeg vil kalde det gevinster, hvis Saddam Hussein forsvinder, så er det den trussel, Saddam Hussein udgør i kraft af sine masseødelæggelsesvåben, som han har vist, at han er villig til at bruge.
Og han har vist, at han er villig til at destabilisere regionen, og han gør det.
Mogens Lykketoft (S), 2003-03-19:
Sagt til hr. Jens Rohde så synes jeg, at det afgørende i denne sag er, at resolution 1441 var et storslået forsøg fra et enigt verdenssamfund på at få afvæbnet Saddam Hussein uden krig.
Krig åbner for afgrunde af død og lemlæstelse, for risiko for kaos i regionen, for terror.
Derfor skal man selvfølgelig gøre alt tænkeligt for at undgå, at krigen bliver den nødvendige udvej.
Og det skal man især gøre, når de inspektører, et enigt Sikkerhedsråd har sendt ind, siger, at her er en opgave, de tror, de kan løse inden for måneder.
Derfor må jeg spørge hr. Jens Rohde: Hvorfor er den 20. marts tidspunktet for en krig, når et stort flertal i FN siger, at det ikke er det, men USA's præsident og nogle få andre statsoverhoveder siger det?
Jesper Langballe (DF), 2003-03-19:
Vi husker vist alle sammen, da den tidligere statsminister, hr. Poul Nyrup Rasmussen, efter den 11. september meget manende og fyndigt sagde til USA: Vi følger jer hele vejen!
Det blev fulgt op af den ene uforbeholdne erklæring
efter den anden.
Man skal bemærke, at de daværende oppositionspartier, de nuværende regeringspartier og Dansk Folkeparti, forholdt sig fuldstændig loyalt til den dengang siddende regering.
Der var ingen, der forsøgte på at slå indenrigspolitisk plat på en storpolitisk krisesituation.
På baggrund af den kovending, vi har set, det meget sørgelige skifte at være vidne til, der er sket i Socialdemokratiet, vil jeg gerne spørge hr. Jens Rohde: Bliver det ikke sværere og sværere for Venstre at forestille sig et fremtidigt forsvarsforlig med socialdemokratisk deltagelse?
Har hr. Jens Rohde fantasi til at forestille sig det?
Det har hr. Jens Rohde formentlig nok, men bliver det ikke sværere og sværere, når det fuldstændigt afgørende mangler?
Altså hjemmeværnet skal væk, værnepligten skal væk
og det helt afgørende: loyaliteten omkring den fælles sikkerhed.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-03-19:
Som fru Anne Baastrup helt korrekt konstaterede, var hr. Jens Rohde ikke i stand til at besvare det helt enkle spørgsmål, jeg stillede ham, nemlig: Hvad vil Venstre med denne krig?
Hr. Jens Rohde fandt ud af, at det måtte være at fjerne Saddam Hussein.
Så var hr. Jens Rohde i et efterfølgende svar kommet i tanke om, at det ikke var derfor, det var jo ikke det, der stod i FN-dokumenterne.
Der stod, at Irak skulle afvæbnes, og så fik vi den forklaring, at krigen skulle føres, fordi Irak skulle afvæbnes.
Nu kommer så en tredje forklaring, der går ud på, at der skal oprettes en føderation i Irak.
Jeg vil godt sige til hr. Jens Rohde: Det er simpelt hen den værste gang rod og klamphuggeri, jeg nogensinde har hørt.
Og det skal vi gå i krig på!
Hvis ikke det var så dybt alvorligt, kunne man fristes til at bryde ud i krampelatter over det, men det kan man naturligvis ikke, fordi det er så rystende, at man vil gå i krig.
Man ved ikke, hvad krigen handler om.
Man ved heller ikke, hvad man vil gøre efterfølgende, når man har sat den i gang.
Man har 27 forskellige krigsmål, nogle af dem klart ulovlige, og nogle af dem, påstår man, bygger på FN, men det hele er rod og snak fra hr. Jens Rohde.
Jeg synes, man skal komme op og sige til befolkningen, hvad det er, man fører krig på.
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Jeg er nødt til at sige til hr. Aage Frandsen, at hr. Aage Frandsen ikke ved noget som helst om, hvorvidt der er tale om et mindretal eller ikke et mindretal, for der er ingen afstemninger; man er ikke nået til nogen konklusioner.
Derfor kan hr. Aage Frandsen ikke tale om mindretal eller flertal, for det ved han ikke noget om.
Jeg ved heller ikke noget om det.
Det er ikke kommet til afstemning.
Sådan er det.
Man aner ikke, hvad man skal, men er det et argument for overhovedet ikke at gøre noget, hvis man nu ikke havde nogen idé om det.
Det var lidt det samme, vi hørte i forbindelse med diskussionen om at gå ind i Afghanistan.
Man må sige, at der har de da fået det bedre.
Det er ikke det bedste endnu, men det er da bedre, end da Talebanmilitsen sad på magten.
Hussein skal væk, at der skal indføres et demokrati, man ønsker et føderalt samfund, og at Iraks grænser skal fastholdes.
Aage Frandsen (SF), 2003-03-19:
Jeg vil godt vende tilbage til det, som jeg var inde på før, og som også hr. Jens Rohde kommenterede, men, synes jeg, i høj grad kommenterede ganske overfladisk.
Når der står her i notatet, at det gælder i hvert fald, indtil Sikkerhedsrådet har haft lejlighed til at vurdere situationen, det vil sige, at det gælder mindst dertil, så siger hr. Jens Rohde: Ja, man har jo snakket om det. Men betyder det, at i fremtiden er det sådan, at et mindretal i Sikkerhedsrådet eventuelt kan sige: Jamen nu siger vi, vi har vurderet situationen, og nu synes vi, vi træffer en bestemt beslutning.
Lad os forestille os, at vi her i Folketinget vedtager et forslag om et eller andet og siger, at man vender tilbage til det og vurderer situationen.
Så konstaterer et mindretal, at det har man nu vurderet, og man synes nu, at det må betyde, at man træffer en helt ny beslutning.
Det kan det vel ikke betyde.
Det vil være helt usædvanligt folkeretligt, at det er den måde, det skal tolkes på.
Margrete Auken (SF), 2003-03-19:
Jeg vil godt gå videre i det spor, som fru Anne Baastrup tog op her.
Folketingets Præsidium var i september i USA og havde drøftelser med medlemmer af Kongressen, og der erindrer jeg, hvad der var det vigtigste argument imod den krig, hvorom man jo allerede dengang sagde, at den kommer, fordi der var den dér stemning af, at uanset hvordan, så havde USA en så vital interesse i at få magten over Irak, at vi kunne gøre, hvad vi ville, så var den stemning der fra dem, der var kritiske, og det var ikke engang bare en stemning, det blev meget tydeligt udtalt: USA ved jo overhovedet ikke, hvad man skal stille op med situationen bagefter.
Og det ved Venstre heller ikke.
Der er nogle enkelte fantaster, der siger, at så vil demokratiet bryde frem, det hørte vi også derovre, så vil der straks blive jubel i gaderne - det kan der muligvis godt blive - men så vil der komme demokrati, og det vil jo brede sig, og så kommer det demokratiske Israel, det blev minsandten sagt, det demokratiske Israel, og sammen med dem kommer der demokrati i Saudi-Arabien
Det var den eneste konkrete vision, vi mødte derovre.
Og så ellers den dybe skepsis: Hvad skal der ske bagefter i Irak, hvad sker der i regionen?
Har Venstre skygge af bud på det, der kommer ud over fantasteriet?
Anne Baastrup (SF), 2003-03-19:
Hr. Jens Rohde kom pludselig i tanke om, at målet var afvæbning.
På et tidligere tidspunkt har hr. Jens Rohde også sagt et eller andet med, at målet var at gennemføre demokrati.
Men hr. Jens Rohde har i hele sin tale og i alle de svar, der har været her, herunder bl.a. svaret til hr. Keld Albrechtsen, som jo var et klart ikkesvar, ikke forklaret os: Hvad er Venstres mål, hvordan vil Venstre få indført demokratiet, hvordan vil Venstre løse det kurdiske spørgsmål, hvordan vil Venstre klare shiamuslimerne, hvordan vil Venstre sikre, at der kommer et demokrati?
Hvilke overvejelser har Venstre haft, når man gang på gang har kunnet konstatere, at den irakiske opposition ikke kunne blive enig? Jeg synes, det er et meget relevant spørgsmål, hvad der kommer til at ske efter krigen.