Line Barfod (EL), 2004-10-26:
Jeg vil også gerne takke SF for at have stillet forespørgslen.
Jo mere vi får debatteret, hvad det er for en kæmpe omvæltning af samfundet, man er i gang med at foretage, jo bedre.
Det allerbedste ville jo være, hvis vælgerne også fik mulighed for at tage stilling til, om det virkelig er dette, man ønsker, hvis der altså blev udskrevet en folkeafstemning om, hvorvidt man ønsker at ændre samfundet så grundlæggende, som regeringen og Dansk Folkeparti lægger op til.
På samme måde som vi har en tradition for, at de store EU-spørgsmål bliver sendt til folkeafstemning, mener vi også, at borgerne burde have mulighed for at tage stilling til, hvad det egentlig er for et samfund, man ønsker.
Flere har forsøgt at sige, at hvis man er imod den strukturreform, der ligger fra regeringen og Dansk Folkeparti, så er det, fordi man ønsker at bevare status quo.
Derfor vil jeg gerne i mit ordførerindlæg her gøre en del ud af at pege på alle de områder, hvor vi mener der er behov for reformer, for en af vores store bekymringer omkring strukturreformen er, at når man bruger så mange ressourcer de kommende år på at gå i den retning, regeringen og Dansk Folkeparti ønsker, så blokerer man for, at vi kunne lave de reformer, som vi mener der er behov for af hensyn til borgerne og et samfund, der bygger på nogle helt andre værdier end dem, som regeringen og Dansk Folkeparti ønsker at fremme.
Et område er socialområdet, hvor vi mener, der er behov for en reform, så vi kommer væk fra kassetænkningen, kommer væk fra, at folk kommer i klemme i systemet, væk fra, at der er et system i dag, hvor der er mere fokus på kontrol end på hjælp, og får en reform, så folk får nogle tovholdere, der kan hjælpe dem hele vejen igennem systemet, i stedet for at de selv skal bruge ressourcerne på at kæmpe mod systemet, en reform, der gør, at man begynder at tænke mere i hele mennesker og i hele familier.
Regeringen og Dansk Folkeparti går den modsatte vej:
Man fremmer kassetænkningen, man fremmer, at der skal laves meget mere centralt fastsatte regler helt ned til, hvordan den enkelte sagsbehandling skal udføres, og at der skal laves en række skemaer osv., bl.a. fordi det er forudsætningen for, at man kan få private aktører ind på området, at det hele skal beskrives meget minutiøst.
Så det går i den helt forkerte retning.
Tilsvarende er der også på sundhedsområdet et stort behov for at komme væk fra kassetænkningen.
Der er behov for at tænke i hele patientforløb, at man får nogle muligheder for tværfagligt samarbejde og at tænke langsigtet i stedet for kun kortsigtet.
Men regeringen og Dansk Folkeparti går den modsatte vej: Man fremmer kassetænkningen, man kommer med mere Løkkepose, man kommer med flere incitamenter, der fremmer det kortsigtede, og at man kun ser på økonomien her og nu.
Hvordan sikrer vi, at man kan være sikker på at have en jordemoder til stede under hele fødslen?
Det, som regeringen i stedet fremmer, er flere kejsersnit.
Et tredje område, hvor vi mener, der er behov for reformer, er hele ældreplejen.
Vi mener, der er behov for at komme væk fra minuttyranniet, væk fra de stregkoder, som der nu igen er på tale at indføre i nogle kommuner, og over til, at det, der er fokus på, er omsorg og muligheden for, at ældre og ansatte sammen kan aftale, hvad det egentlig er, den enkelte ældre har behov for.
Det kommer vi til at diskutere igen på fredag, for vi har fremsat et forslag om, at ældre skal have ret til selv at bestemme, hvornår de vil sove, selv skal have ret til at bestemme, hvilken mad de vil spise, selv skal have ret til at bestemme, hvad de vil have på af tøj.
Vi mener, det er den vej, man burde se på reformer: Hvordan indretter vi ældreplejen, så det enkelte menneske får mulighed for selv at bestemme nogle ting i sit liv?
Hvis vi ser på de offentligt ansatte, er det jo meget tydeligt, at der er store problemer mange steder i det offentlige.
Der er en alt for stor nedslidning, der er et elendigt arbejdsmiljø; der er mange offentligt ansatte, der har stor usikkerhed/utryghed i deres ansættelse, og mange, der har det dårligt med ikke at kunne udføre deres arbejde tilfredsstillende.
M009S05500649subh.fm Page 606
Thursday, November 11, 2004 4:03 PM
Det, der er behov for, er, at vi ser på, at vi kan ansætte flere til at aflaste dem, der er i arbejde, at vi kan sikre, at man har en tryghed i forhold til sin ansættelse, at man får mulighed for at få indflydelse på sit eget arbejde og kan udføre det tilfredsstillende, at man har mulighed for sammen med brugerne at tilrettelægge, hvad det er for noget arbejde, der skal udføres, og hvordan det skal gennemføres, så man tager udgangspunkt i den enkelte ældre, det enkelte barn, den enkelte syge i stedet for i nogle stive skemaer.
Regeringen og Dansk Folkeparti går med strukturreformen den stik modsatte vej: Man skaber en langt større utryghed og usikkerhed hos alle de offentligt ansatte.
Finansministeren har klart givet signalet om, at der vil gå år, før den enkelte offentligt ansatte ved, hvor de skal være ansat fremover, og hvordan deres fremtidige løn- og ansættelsesvilkår bliver.
Dertil kommer så hele usikkerheden om, hvor mange der skal flyttes over til private firmaer, hvad enten det er ved hjælp af det, regeringen kalder frit valg, private aktører eller andet, men som jo alt sammen handler om, at man ønsker, at private firmaer skal ind og tjene penge på det, der i dag er offentlige opgaver.
Det fører også til, at der bliver færre ressourcer, mere minuttyranni over for de offentligt ansatte og dermed dårligere arbejdsmiljø.
Vi har hørt flere gange i debatten i dag, at ordførerne fra regeringspartierne og Dansk Folkeparti taler om: Jamen det er jo ikke noget problem, de offentligt ansatte skal ikke være bange, for der er en tredjedel af de offentligt ansatte, der er over 50 år.
Jeg håber ikke, at det betyder, at man lægger op til, at alle de offentligt ansatte over 50 år godt kan begynde at se sig om efter noget andet at beskæftige sig med i løbet af få år.
Det synes jeg ville være meget dumt; de fleste over 50 år har stadig 10-15 gode år tilbage på arbejdsmarkedet, hvor de kan bidrage med al den erfaring, de har.
Det hjælper jo heller ikke den enkelte ansatte.
Hvordan skal det hjælpe den enkelte ansatte i et plejehjemskøkken at få at vide, at der er mange ældre i den offentlige sektor, når de ikke ved, om de efter kommunesammenlægningerne fortsat vil have arbejde, og ikke ved, hvad det er for løn- og ansættelsesvilkår, de vil få?
Hvordan hjælper det de enkelte ansatte i amtets socialforvaltning, som ikke ved, hvilken kommune i den nye region de bliver flyttet ud til, og som ikke ved, om de skal gå ned i løn, fordi der måske er andre, der har lavere løn på den arbejdsplads, de kommer hen til?
Hvis man ønsker at lave store reformer i det offentlige, så er de ansatte helt afgørende, og derfor burde det være helt naturligt for regeringen og Dansk Folkeparti at give garanti til de offentligt ansatte og sikre, at de hurtigst muligt får klarhed over deres fremtidige løn- og ansættelsesvilkår.
Et andet område er miljøet, hvor der er behov for, at vi yderligere opprioriterer hensynet til miljøet frem for kortsigtede økonomiske interesser.
Men i stedet går regeringen den anden vej og flytter endnu flere miljøbeslutninger ud til kommunerne, der har en presset økonomi og derfor ofte vil se mere på deres økonomiske interesser her og nu og kun se på deres eget begrænsede geografiske område, og som ikke har mulighed for at have den faglige ekspertise, som man i dag har samlet i amterne.
Tilsvarende omkring planlægningen, hvor vi mener, at der er et stort behov for, at vi kan få en sammenhæng mellem arbejde, bolig, uddannelse og trafik, at vi kan sikre, at man kan bo og arbejde overalt i landet, og at man kan udvikle lokale arbejdspladser overalt i landet.
Det taler for at styrke regionerne, sikre, at der er nogle, der sikrer en planlægning, så man ikke skal pendle i flere timer for at komme på arbejde, men at man faktisk har mulighed for at bo i nærheden af sit arbejde, og at der er en god kollektiv trafik, så man kan komme frem og tilbage.
Man øger uligheden i samfundet med den strukturreform, man lægger op til.
Der er tilsvarende, som det også er fremgået af debatten både i dag og andre gange, hele spørgsmålet omkring uddannelse, om hele specialområdet på socialområdet, både med specialundervisning, med børne- og ungdomsinstitutioner og meget andet, hvor regeringen går ind og markedsgør store dele af den offentlige M009S05500649subh.fm Page 607
Thursday, November 11, 2004 4:03 PM sektor og går ind og gør os til forbrugere i stedet for borgere.
I det hele taget er de samfundsværdier, man bygger denne strukturreform på, at alt skal være en vare og man skal se på, hvordan private firmaer kan tjene penge på, at nogle er arbejdsløse, tjene penge på, at nogle er syge, tjene penge på, at ældre skal have hjælp.
Falck, ISS og andre private firmaer jubler, fordi de kommer til at kunne tjene penge.
Men de penge, som de firmaer kommer til at tjene, kunne vi jo ellers have brugt på mere omsorg, hvis det, vi i stedet havde lagt vægt på, var samfundsværdier, der handler om at sætte mennesket først, værdier som omsorg og tid, og at man skal have nogle ordentlige vilkår for ansatte og brugere for at kunne tilrettelægge, hvordan arbejdet skal udføres.
Derfor mener vi, det er nødvendigt med en folkeafstemning om: Hvad vej er det, man ønsker at gå?
Hvad er det for nogle værdier, man ønsker at det her samfund skal bygge på?
Ønsker vi at være forbrugere, og at alt skal være en vare, eller ønsker vi at være borgere, der på demokratisk vis diskuterer, hvordan vi sikrer den bedste omsorg?