Henrik Dam Kristensen (S), 2001-10-26:
B 3 er en direkte genfremsættelse af beslutningsforslag nr. B 31, som SF fremsatte tilbage i 1998.
Nu er det heldigvis sådan, at der rent faktisk ikke er sket så lidt siden da.
Disse tiltag er ikke omtalt særlig nøje i bemærkningerne
til forslaget, og det kan jo undre en lille smule, bl.a. fordi SF sammen med også andre selv har været med til at sørge for finansieringen af forslagene. Jeg er enig med forslagsstillerne i ønsket om, at vi skal sikre gode boligmæssige forhold, også for de svageste grupper.
Helt siden 1993 har vi faktisk lagt vægt på at forbedre vilkårene for disse grupper, ikke mindst når det gælder boligområdet.
Jeg vil gerne fremhæve nogle af initiativerne.
Her på det seneste er regeringen kommet med en boligpakke, der tager initiativ til at øge omfanget af nybyggeri, oven i købet ganske mærkbart.
Regeringen ønsker et varieret boligmarked, og derfor indeholder pakken også forslag om at bygge ikke blot både ungdomsboliger, andelsboliger og reelle udlejningsboliger, men også almene boliger.
Boligpakken skal derudover være med til at sætte gang i flyttekæden og medvirke til at styrke de lokale boligmiljøer, og boligpakken vil også få den betydning, at der bliver flere boliger til de svage grupper.
Samlet set forventes boligpakken faktisk at øge nybyggeriet med 10.000 boliger i perioden 2002-2006.
At der allerede er resultater som følge af den diskussion, der har været, kan man se af den pressemeddelelse, som er udsendt fra Københavns Kommune.
Jeg forstår, at der vil blive bygget 1.200 boliger til udsatte grupper i samarbejde mellem Københavns Kommune og Boligselskabernes Landsforening, og det fremgår af pressemeddelsen, at det netop er boliger til psykisk syge, handicappede og misbrugere, men også andre med særlige behov.
Det synes jeg er glimrende, og det er flot og et rigtigt initiativ.
Jeg synes også, det er vigtigt at pege på, at som led i boligpakken og kommunepakken for 2002 har vi faktisk fået nedsat den kommunale grundkapital fra 14 til 7 pct. for alment byggeri.
Regeringen forventer, at kommunerne vil igangsætte mere alment byggeri i de kommende år, og der er jo, som også lige nævnt, kommet klare tilkendegivelser fra en række kommuner om, at nu vil de sætte gang i byggeriet.
Det er sådan i dag, at kommunerne har mulighed for at få anvisningsret i indtil hver fjerde almene bolig til løsning af påtrængende sociale problemer.
I boligpakken foreslås også kommunal anvisningsret til hver fjerde ledige bolig, der opføres af pensionskasserne med skattefritagelse, og som følge heraf og som følge af det øgede nybyggeri vil kommunerne i de kommende år få anvisningsret til flere boliger.
Det vil uden tvivl få stor betydning for de svagestes mulighed for at kunne få en bolig.
Som led i en styrket indsats for hjemløse og særligt udsatte grupper igangsatte regeringen i 1999 en forsøgsordning med tilskud til etablering af skæve huse til skæve eksistenser.
Ordningen, der har en samlet ramme på 60 mio. kr., løber til og med 2003 som en del af handleplanen for hjemløse, der er gennemført i samarbejde med by- og boligministeren.
Når vi taler om at forbeholde et antal boliger for de svageste grupper, er det også vigtigt at være opmærksom på, at beslutningen om, hvor mange og hvilke type boliger der skal etableres, er lagt ud til den enkelte kommune eller til amtskommunen.
Decentralisering bygger på, at det er den enkelte kommune, der er bedst til at vurdere størrelsen og også sammensætningen af kommunens boligmasse og omfanget af de lokale boligsociale problemer.
Jeg mener ikke, at mere permanent mærkning af et antal boliger ville være den rigtige løsning,
der er jo også tale om, at det er mennesker med meget forskellige forudsætninger og behov.
Jeg synes også, der er grund til at nævne, at regeringen og satspuljepartierne i perioden 2001-2004 har afsat 112 mio. kr. til at forbedre boligforholdene og til at understøtte aktiviteter til yngre fysisk handicappede.
Jeg skal også nævne, at By- og Boligministeriet og Socialministeriet som en del af Byudvalgets arbejde har afsat 70 mio. kr. i årene 2002-2005 til udvikling af et antal modelområder.
Disse områder er kendetegnet ved, at indsatsen bygger på lokale forpligtende partnerskaber, og det er formålet at videreudvikle modellen for den helhedsorienterede tilgang til løsning af de store boligsociale problemer, der bl.a. kommer til udtryk i kvarterløftprojekterne.
Det er også derfor, vi har taget initiativerne og kommer med flere.
Vi er på vej, men det betyder bl.a., at der også skal ressourcer til.
Vi har afsat midler til udvikling af nye former for botilbud til de udsatte grupper, senest med botilbudpuljen
for sindslidende fra 1996 og igen med psykiatriaftalen for årene 2000-2002.
Samlet set er der afsat 650 mio. kr.
, primært til nye botilbud til sindslidende, og hertil kommer den amtslige og amtskommunale medfinansiering, så der siden 1996 på landsplan er brugt over 1 mia. kr. til nye botilbud til sindslidende. Når det er sagt, skal vi samtidig være opmærksomme på, at flere særligt indrettede botilbud måske ikke er den eneste løsning på problemet.
Dagsordenen fra 1992 er således blevet fulgt op med mange forskellige initiativer.
Det drejer sig både om at sikre flere og varierede boformer og støtteordninger og at skabe andre tilbud, som er af betydning for de svageste grupper.
I beslutningsforslaget stilles der også krav om, at regeringen tager initiativ til at udarbejde et program for at forbedre standarden på forsorgs- og herbergshjemmene.
I juni 2000 indgik
regeringen en aftale med de kommunale parter om en handleplan for hjemløse, der dels indeholder centrale initiativer, dels lokale initiativer, der finansieres af hjemløsepuljen, hvor der jo også som et led er aftalt lokal medfinansiering.
Jeg tror, det er bekendt for de fleste, at vi med hjemløsepuljen har afsat 200 mio. kr., og også her har SF været med til at sørge for finansieringen.
I hjemløsepuljen har vi seks højt prioriterede områder:
For det første er der bostøtte.
Vi ved, at nogle beboere på forsorgshjemmene er i stand til at flytte til en anden og mere varig bolig, men det kræver en betydelig social støtte i udflytningssituationen.
Det andet, vi lægger vægt på, er akuttilbudene.
Der er, i hvert fald i en overgangsperiode, behov for, at der er flere fleksible døgntilbud i form af overnatningspladser, natvarmestuer osv. osv.
Målsætningen er selvfølgelig, at ingen må afvises på grund af pladsmangel.
Så er der de boligløse narkoprostituerede, som også skal have særlig bevågenhed; der er sygeplejetilbudene, som er vigtige, også for de hjemløse, og så er der det, som vi også nu kan se er i gang.
Jeg så forleden aften i tv et positivt indslag om alternative plejehjem for mennesker, som har levet et hårdt liv gennem mange år.
Endelig er der de yngre hjemløse, hvis antal vi også kan se er stigende.
Det er bekymrende, og det skal der tages fat på.
For at sætte yderligere gang i arbejdet har regeringen, igen i et godt samarbejde med satspuljepartierne, givet yderligere tilskyndelse til kommunerne til at benytte sig af de midler, der ligger i hjemløsepuljen, så finansieringen fra at være 50/50, altså 50 pct. fra statens side og 50 pct. fra kommunernes side, bliver ændret.
Det er regeringens opfattelse, at med disse ændringer og de ændrede gunstige finansieringsvilkår har vi givet et væsentligt incitament til at sætte flere projekter i gang.
Det er sådan, at ansøgningsfristen for næste runde i puljen er den 1. november, og jeg forventer, at den gunstige finansieringsomlægning vil betyde, at vi får væsentlig flere ansøgninger.
SF begrunder desuden deres forslag med, at der ikke findes kommunale midlertidige botilbud til de udsatte grupper, som er oprettet efter servicelovens § 91.
Jeg synes måske, det er værd at nævne, at den seneste opgørelse af botilbud til mennesker med sindslidelser viser, at der i 2000 var indskrevet næsten 2.000 i botilbud efter § 91.
Det er en stigning på næsten 7 pct. i forhold til 1999
, så også her sker der heldigvis noget.
På sindslidelsesområdet ser vi også, at der fra 1999 til 2000 er sket en stigning på 33 pct.
Endelig må jeg sige, at det er vigtigt, at vi bliver ved med at diskutere de særlige problemstillinger, der gør sig gældende for de udsatte grupper.
Regeringen har som sagt sat en række initiativer i gang, og vi vil stadig - også i de forhandlinger, som pågår hele tiden, når Folketinget er inde - være opmærksomme på at fortsætte de tiltag, vi har iværksat, og følge dem op.
Vi vil nøje vurdere hele tiden: Er der behov for nye tiltag?
Vi kan med glæde konstatere, at stort set hver gang, vi har haft behov for det, har SF også været med til at finde samlede løsninger. Set i det lys må regeringen afvise SF's beslutningsforslag.
Men intentionerne er vi enige i.
Arbejdet skal fortsætte.