Ole Stavad (S), 1999-01-19:
Som det fremgår af forslaget, er der tale om en genfremsættelse af Fremskridtspartiets beslutningsforslag nr. B 15 fra foråret 1998.
Forslaget går ud på at skabe skattefrihed for sundhedsydelser generelt, og efter forslaget skal arbejdsgiverens betaling af lægeordineret behandling være skattefri for medarbejderne, uanset hvilken form for behandling der er tale om.
Tilsvarende skal skattefriheden gælde, hvis arbejdsgiveren i stedet tegner en forsikring for de ansatte.
Medarbejderen skal, som det fremgår af forslaget, fritages for enhver beskatning, samtidig med at der fortsat skal være fuld fradragsret for arbejdsgiveren.
Det fremgår af forslagets bemærkninger, at den behandling, som forslagsstilleren har ønske om skal være skattefri, skal være omfattet af et generelt tilbud til samtlige virksomhedens medarbejdergrupper og således ikke kun til enkelte medarbejdere, f.eks. nøglemedarbejdere.
Som det formentlig er de fleste bekendt, har regeringen konsekvent taget afstand fra forslag, som uundgåeligt fører til et resultat, hvor det offentlige sundhedsvæsen bliver undermineret.
Regeringen tager derfor ligesom i foråret afstand fra det her forslag.
Generelt støtter regeringen og er gerne medvirkende til at motivere virksomheder til at tage et større social medansvar for medarbejderne.
Regeringen medvirker derfor gerne til at give virksomhederne nogle rammer, inden for hvilke der kan skabes gode, trygge og fleksible ordninger for medarbejdere på alle alderstrin.
Det viser det lovforslag, L 149, som vi også har behandlet i dag.
Det er dog stadig regeringens holdning, at skattelovgivningen ikke skal bane vejen for en underminering af det offentlige sundhedsvæsen.
Regeringens bestræbelser går ud på, at der skabes så godt et offentligt sundhedsvæsen som muligt, både hvad angår kvalitet og kvantitet, således at alle borgere kan tilbydes en tilfredsstillende behandling.
Regeringen er ikke og har aldrig været indstillet på at skabe grobund for en glidebane på det her område.
Som jeg tidligere har sagt, er påstandene om de samfundsøkonomiske fordele ved et forslag som Fremskridtspartiets helt uden dokumentation.
Hvis skatten skal understøtte et alternativt sundhedssystem, bliver der færre ressourcer at anvende på et godt offentligt sundhedsvæsen, som står til rådighed for alle på lige vilkår.
En generel skattefrihed for arbejdsgiverbetalte sundhedsudgifter vil medføre konkurrerende sygehussystemer,
bl.a. med konkurrence om læger og sygeplejersker, som der i forvejen er mangel på
Lønniveauet vil uundgåeligt blive øget uden nogen sikkerhed for en øget behandlingskapacitet.
Det vil betyde øgede udgifter til sundhedspersonale, et ikke ubetydeligt provenutab på skattesiden og større ulighed i adgangen til sundhedsbehandling, alt sammen uden at nogen af de grundlæggende problemer i vores sundhedsvæsen løses.
Vi slipper ikke af med vore ventelister, og vi risikerer en dårligere behandling, fordi de dygtigste og mest erfarne læger købes til privathospitalerne.
Det næste spørgsmål, man skal stille sig selv, er så:
Hvad med dem, der ikke har en arbejdsgiver, eller som måske har en arbejdsgiver, der ikke kan eller vil betale for sundhedsbehandling?
Til den første gruppe hører de, der er uden for arbejdsmarkedet, og det er bl.a. pensionister og arbejdsløse.
Hvis den bedste behandling findes i privat regi, så skal disse persongrupper af beskattede midler selv betale udgiften.
Vi risikerer med andre ord i løbet af kort tid at undermininere det offentlige sygehusvæsen.
Sker det, vil en fundamental rettighed i det danske velfærdssamfund om lige behandling lide uoprettelig skade, og derfor må regeringen afvise forslaget.
Jeg skal takke for en positiv modtagelse og i den forbindelse jo ikke mindst takke CD og fru Sonja Albrink for et godt samarbejde, men også takke SF og hr. Aage Frandsen.
Jeg er glad for, at det er et forslag, der har fået den brede tilslutning, som det også fremgik af den finanslovaftale, hvor det her var nævnt som et punkt. Jeg skal holde mig stringent til det forslag, vi her har til behandling, for vi får lejlighed til under det næste punkt at diskutere det, som en række ordførere har berørt, nemlig den bredere diskusison, som handler om sygdomsbehandling betalt af arbejdsgivere.
Men jeg vil da godt sige, at det er jo ikke mindst den diskussion, der har givet regeringen en vis bekymring og også tilbageholdenhed i forhold til at komme med det her forslag.
Når vi alligevel er nået til den konklusion, som man kan se i dette forslag, så skyldes det en række forskellige faktorer: For det første vil det område, vi specifikt har afgrænset her, ikke, som vi vil opleve det på andre områder, kunne udvikle sig til at blive et angreb på et offentligt sundhedsvæsen.
For det andet føler vi os ret overbeviste om, at på lige nøjagtig et område som alkoholbehandling kan det at få behandlingen til at lykkes være meget afhængig af, at man har en tilknytning til en arbejdsplads, altså det, at man har en kollega omkring sig, det, at man har indgået en slags aftalekontrakt med sin kollega, med sin virksomhed, med sin ledelse, og det, at der er noget at komme tilbage til.
Hvis man har været i kontakt med den her problemstilling, og det tror jeg mange af os på forskellig vis har været, så ved man, at det også er noget med, at når man sidder med den pågældende medarbejder eller den pågældende person, og når den pågældende er blevet motiveret til at gå i gang med en behandling, er det noget, der skal ske meget omgående.
Derfor kunne jeg også godt ønske - sagt til hr. Frank Aaen - at det er dét, der ligesom er princippet i det her.
Det burde jo sådan set være gældende i det hele taget.
Ud over det tror jeg, at det, at man bevarer sin tilknytning til arbejdspladsen, er en afgørende faktor for, at det lykkes.
Og derfor ligger der jo også i forhold til de virksomheder, som vil engagere sig på det her felt, en virksomhedsforpligtelse, nemlig den, at man ikke i forhold til en medarbejder, der har et problem, starter med at fyre
den pågældende
Det vil gøre det endnu vanskeligere for mange at overvinde det inde i dem selv, der skal til for at mobilisere de kræfter, der nu skal mobiliseres, og som vi ved kan det være meget, meget svært for den enkelte.
Derfor har det spillet afgørende ind i forhold til de overvejelser, vi har gjort her. Endelig har det været afgørende for regeringen, at det er et forslag, som omfatter alle medarbejdere.
Jeg er ikke enig med hr. Frank Aaen i, at der er nogen form for uklarhed på det punkt i lovteksten. Hvis hr. Frank Aaen tager forslaget og ser under § 30, stk. 2, så står der direkte: »Det er en betingelse for skattefriheden efter stk. 1, at der foreligger en skriftlig lægeerklæring.«
Og så fortsætter det: »Det er endvidere en betingelse, at udgiften afholdes som led i arbejdsgiverens generelle personalepolitik for alle virksomhedens medarbejdere, herunder at en af arbejdsgiveren tegnet forsikring omfatter alle medarbejdere.« Sagt præcist betyder det, at hvis man har ansat en rengøringsassistent på deltid, og hvis virksomheden siger, at denne ikke er omfattet af det her, så er der ingen af virksomhedens medarbejdere, der er omfattet. Så præcist kan det siges.
Det er selvfølgelig noget, som er meget svært for skattemyndighederne at kontrollere, og derfor ligger der her i sagens natur en opgave for tillidsmændene, for samarbejdsudvalgene og medarbejderne på den pågældende virksomhed: at sørge for, at det også bliver håndhævet.
Det jo en metode, vi anvender mange andre steder, og forudsætningen for, at vores samfund kan fungere på en række områder, er, at man også har et samspil med de tillidsfolk, der sidder med forskellige opgaver rundt omkring i vores samfund.
Det gælder også her.
Lovreglen - og det er stadig til hr. Frank Aaen - er meget klar og meget præcis, og jeg har svært ved at se, at den vil kunne fortolkes på anden måde.
Hvis det er sådan, at der skulle være nogen tvivl om fortolkningen, vil jeg i og for sig anbefale udvalget, når det afgiver betænkning, at præcisere det lige så stærkt, som jeg har forsøgt at gøre det.
Jeg vil gerne komme med en udtalelse til udvalget, som kan blive optrykt, hvis det er sådan, at der er ønske om det, og derved også præcisere det på den måde, for det er en helt afgørende forudsætning. Med de bemærkninger skal jeg endnu en gang takke for venlig og bred tilslutning til forslaget.