Lene Espersen (KF), 2004-05-04:
Beslutningsforslaget er fremsat i sammenhæng med det forslag til skærpelse af udlændingelovens bestemmelser om straf for beskæftigelse af illegal arbejdskraft, som vi behandler samtidig.
Lad mig starte med at slå fast, at jeg er helt enig med forslagsstillerne i, at dette er et vigtigt område, som vi vil have fokus på af flere grunde.
Brugen af illegal arbejdskraft rummer en betydelig risiko for, at lovlydige arbejdsgivere og arbejdstagere udsættes for urimelig konkurrence, og der er et væsentligt hensyn at tage til personer, der befinder sig i en situation, hvor de illegalt udnyttes til underbetalt beskæftigelse.
Hertil kommer, at brugen af illegal arbejdskraft medfører mistet skatteprovenu.
Regeringen lægger derfor stor vægt på, at vores lovgivning er skruet sådan sammen, at det ikke kan betale sig at beskæftige illegal arbejdskraft.
Man kan dels drøfte, om der er brug for overvejelse om, hvad der er en passende straf for overtrædelse af udlændingelovens bestemmelser om forbud mod at beskæftige illegal arbejdskraft.
Det vil integrationsministeren senere komme ind på, for det kan være rimeligt at overveje, om strafniveauet bør hæves. Når vi ser på det foreliggende beslutningsforslag, så vedrører det jo ikke strafniveauet, men derimod en anden mulig konsekvens af at beskæftige illegal arbejdskraft, nemlig spørgsmålet om rettighedsfrakendelse.
Som det er nævnt i beslutningsforslaget, indeholder straffeloven allerede i dag mulighed for, at en person i forbindelse med en straffesag kan frakendes retten til at drive virksomhed.
Vi har altså i den gældende lovgivning et instrument, der giver mulighed for, at domstolene kan frakende en arbejdsgiver, der er dømt for at beskæftige illegal arbejdskraft, retten til at drive virksomhed.
Straffelovens bestemmelser omhandler for det første de tilfælde, hvor en person, der driver en virksomhed, som kræver offentlig godkendelse eller autorisation, frakendes retten til fortsat at drive denne virksomhed, fordi vedkommende har begået strafbare forhold, der begrunder en nærliggende fare for misbrug af den pågældende stilling.
Men straffeloven giver også mulighed for, at der kan ske frakendelse af retten til at drive anden virksomhed, dvs. virksomhed der ikke er knyttet til en autorisation.
Frakendelse kræver i disse tilfælde foruden en nærliggende fare for misbrug, at der er særlige omstændigheder, der taler for frakendelse.
Endvidere følger det af de almindelige regler, at indgrebet ikke må være uproportionalt.
Der er altså i det gældende regelsæt taget højde for, at der kan være behov for rettighedsfrakendelse, uanset hvilken type virksomhed der er tale om.
Spørgsmålet er så, hvornår der er et sådant behov.
Det er den vurdering, som i første omgang foretages af anklagemyndigheden i forbindelse med overvejelse om tiltalerejsning, og dernæst er det domstolene, der i den enkelte sag vurderer, om der bør ske en rettighedsfrakendelse.
Det fremgår af beslutningsforslaget, at tanken er, at anklagemyndigheden i straffesager mod arbejdsgivere, som gentagne gange har overtrådt reglerne om anvendelse af illegal arbejdskraft, skal nedlægge påstand om, at arbejdsgiveren bliver frakendt retten til at drive virksomhed.
Jeg er enig i, at man kan forestille sig gentagelsestilfælde, hvor en påstand om rettighedsfrakendelse kan være på sin plads.
Der kan være tale om vidt forskellige omstændigheder, som bør tages i betragtning, når spørgsmålet om frakendelse skal vurderes.
Rigsadvokaten har ikke kendskab til konkrete sager, hvor der er sket frakendelse af retten til at udøve erhvervsvirksomhed for en arbejdsgiver, som er dømt for ulovlig beskæftigelse af udenlandsk arbejdskraft.
Rigsadvokaten har imidlertid oplyst, at det ikke kan udelukkes, at der efter en konkret vurdering af faren for fortsat misbrug kan være grundlag for at nedlægge påstand om rettighedsfrakendelse i sager, hvor der efter praksis kan nedlægges påstand om fængselsstraf, dvs. i gentagelsestilfælde eller særlig grove tilfælde, hvor der foreligger en mere langvarig, systematisk eller på anden måde konsekvent udnyttelse af den udenlandske arbejdskraft.
Som det fremgår, vurderes spørgsmålet om, hvorvidt der bør ske frakendelse eller ej, i lyset af den enkelte sags konkrete omstændigheder.
Sådan bør reglerne efter min opfattelse også være indrettet, og anklagemyndigheden bør ikke pålægges i disse sager at nedlægge påstand om rettighedsfrakendelse, hvis man mener, at man ikke vil få medhold i en sådan påstand.
På den anførte baggrund er det regeringens opfattelse, at vi allerede i den eksisterende lovgivning har bestemmelser, der giver tilstrækkelig mulighed for rettighedsfrakendelse i de tilfælde, der omtales i beslutningsforslaget.
Det er bestemmelser, der giver mulighed for at foretage den konkrete vurdering af den enkelte sags omstændigheder, som et så indgribende spørgsmål som frakendelse af retten til at drive virksomhed efter min opfattelse bør undergives.
Det er klart, at under det videre udvalgsarbejde medvirker vi meget gerne til at få belyst det her punkt, ikke mindst i forhold til den problemstilling, som forslagsstillerne til dette beslutningsforslag rejser.
Derfor kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.