Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-22:
Inden jeg går over til selve spørgsmålet om indholdet af ministerens redegørelse, synes jeg, at jeg vil komme med en generel kritik af de borgerlige ordførere.
Jeg lyttede til den sidste ordveksling om pengene, og jeg synes, det er et meget stort problem, at man fra de borgerlige ordføreres side ikke vil stå ved den politik, man rent faktisk fører.
Én ting er, at da man kom til magten - det kan diskuteres, hvor mange regeringspartier der er, men tre partier har flertal i dette Ting - tog man simpelt hen budgettallene for de kommende år og rundbarberede dem, så afskedigede man folk over en bred bank i Miljøministeriet, i styrelserne og rundtomkring, så nedlagde man en række forskellige folkelige organer, og så nedsatte man budgetbeløbene for det kommende år på f.eks. skovområdet.
Alt det har man altså gjort, og derfor synes jeg, det er dybt beskæmmende at opleve en debat i dag, hvor ordførerne for de tre partier bruger hovedparten af deres tid på at komme med - ja, undskyld, jeg siger det rent ud - forvrøvlede forsøg på at bortforklare indholdet af det, man går og laver, og forsøger at fremstille det, som om man ikke har foretaget en dyb nedskæring
Én ting er, at man laver politikken om, når man kommer til magten - på dette område ville det i øvrigt have klædt de tre partier, hvis de på forhånd havde fortalt befolkningen, at miljøet skulle nedprioriteres i den grad, men det kan de jo så komme til at stå til regnskab for ved det kommende folketingsvalg - men jeg synes altså ikke, at dette forsøg på at bortforklare sit ansvar, som gennemgribende har karakteriseret denne debat, er klædeligt.
Jeg vil sige om ministerens redegørelse, at den hedder godt nok en redegørelse om Danmarks natur, men den vedrører jo kun et ganske lille hjørne af naturen, og det er jo i virkeligheden et udtryk for en betydelig grad af afmagt over for problemerne hos den siddende regering; den er et studium i afmagt.
Hvad er der tale om?
Der er tale om, at vi på en lang række områder står over for en dyb nedslidning af en natur, der er presset ud over sine tålegrænser på det ene område efter det andet.
Vort drikkevand er i fare for at blive ødelagt, vore fisk dør, og Gudenådalen skal asfalteres.
Der er simpelt hen en lang, lang række miljømæssige trusler, og så kommer man bare med det, jeg vil tillade mig at kalde en lille plan, som slet ikke svarer til de problemer, som vi står over for.
Jeg vil sige til ministeren, at jeg synes, ministeren skulle gå hjem og skrive en rigtig naturplan, hvor man simpelt hen foretager en samlet kortlægning af, hvad det er
for nogle problemer, Danmarks natur står over for
Den vil se meget dyster ud, er jeg desværre bange for, og hvis man skriver den, vil den også vise, at der vil være brug for en langt større og bredere og dybere indsats end den, der er lagt op til fra regeringens side.
Nu kommer vi i den kommende forespørgselsdebat nærmere ind på vandmiljøet, så det skal jeg ikke gå nærmere ind på her.
Men alene på det område vil der være brug for en helt anderledes markant indsats end den, der er lagt op til fra regeringens side, og jeg synes i og for sig, det er sørgeligt, hvis debatten i dag skal ende med noget pindehuggeri om, hvordan de tre borgerlige partier skal forsøge at bortforklare deres ansvar for de økonomiske nedskæringer, de foretager.
Jeg synes, det havde været mere rigtigt, hvis vi fik en debat om det pres, vores natur er udsat for, og hvad der skal gøres for at redde den, medens vi endnu har den.
Vi har set en planlovgivning, der lægger op til yderligere og stort set ukontrolleret bebyggelse i det åbne land.
Vi ser motorvejsprojekterne, og vi ser en minister, der efter min opfattelse er alt for passiv, når det f.eks. gælder tilsviningen af vores drikkevand med de pesticider, som stadig siver ned i det.
Det er dér, vore virkelige naturproblemer ligger, og dem er der meget få svar på i den redegørelse, vi har fået i dag, er jeg nødt til at sige til ministeren.
Man kan også undre sig over prioriteringerne.
Vi kan læse i Ekstra Bladet i dag, at mens man rundbarberer budgetterne, har man åbenbart tænkt sig at give Bjørn Lomborg en check på 20 mio. kr. under højst besynderlige omstændigheder.
Jeg tror egentlig, det kunne være nyttigt, hvis ministeren kunne finde lejlighed til at forklare den besynderlige historie nærmere, for hvis den fremstilling, som står i Ekstra Bladet, er korrekt, nærmer det sig jo meget tæt noget, der må betegnes som en skandale. Der er åbenbart tale om et personligt angreb fra statsministerens side.
For jeg må sige, at det virker helt besynderligt, når det fremstår, som om ministeren ikke har ønsket, at der på den måde skulle smides 20 mio. kr. ud ad vinduet.
Men det har statsministeren åbenbart bestemt hen over hovedet på miljøministeren.
Det er i hvert fald det indtryk, man får, når man læser den artikel i Ekstra Bladet, og hvis det virkelig er rigtigt, at mens man skærer ned på f.eks. skovindsatsen, har man 20 mio. kr., som man bare kan smide ud til Lomborgs institut, er selve prioriteringen inden for regeringens miljøpolitik da kørt fuldstændig af sporet.
Det håber jeg da ministeren kan redegøre lidt nærmere for.
Så vil jeg til slut sige, at der har jo været en debat om, at der også kommer en finanslov efter den, der kommer til at gælde for 2003, og vi er fra Enhedslistens side naturligvis indstillet på at møde frem og deltage i konstruktive forhandlinger, hvis der indbydes til det.
Jeg synes bare, det var besynderligt, at vi i år skulle stilles over for krav om en fuldstændig overflødig håndfæstning, og at vi bagefter skal høre den ene forklaring efter den anden om, at vi ikke vil være med til at bruge 50 mio. kr. Det er gennemgribende at stille tingene på hovedet og forsøge at give befolkningen et falsk indtryk af, hvad det rent faktisk var, der foregik i de forhandlinger.
Det, der foregik, var rent faktisk, at vi fra Enhedslistens side var indstillet på at acceptere og deltage i aftaler om anvendelse af et hvilket som helst beløb, som kunne anvendes til fornuftige formål, for sådan har vi det i Enhedslisten.
Men det er da komplet urimeligt, at de tre flertalspartier ville have, at vi til gengæld skulle underskrive en håndfæstning gående ud på, at vi ikke måtte stemme for forslag om flere penge.
Det var måske et problem for ministeren, at det kunne være, der blev et flertal for dem, men Dansk Folkeparti havde jo lovet regeringen, at der ikke ville være et flertal for flere penge, og hvorfor i alverden skulle vi andre så underkastes en håndfæstning?
Da Socialdemokratiet og De Radikale var i regering, kunne de godt indbyde Enhedslisten og SF til at deltage, uden at vi på forhånd skulle være bundet af, at vi ikke måtte stille forslag om yderligere penge. De lavede en aftale med Enhedslisten og SF, som skulle udmøntes i den kommende finanslov, og det, man i realiteten krævede af Enhedslisten, var jo, at vi skulle bryde den aftale, som vi havde med den gamle regering om anvendelsen af de 80 mio. kr. om året, som også har været inde i debatten.
Den aftale skulle vi bryde som betingelse for at kunne gå ind i en ny aftale, og det er jo ikke rimeligt.
Jeg vil bare opfordre til, at når vi kommer til forhandlingerne til næste år om finansloven for 2004, tager man et åbent udgangspunkt, hvis det er sådan, at man virkelig mener, at man gerne vil have en bred aftale sammen med oppositionen, for så skal vi nok møde frem.
Vi er nøjsomme folk i Enhedslisten, og vi er vant til, at det er svært at opnå resultater.
Det er naturligvis ikke blevet nemmere efter valget, men alligevel vil vi gerne gøre forsøget, hvis vi bliver indbudt, og hvis vi ikke på forhånd bliver afkrævet håndfæstninger, som alle på forhånd kan sige sig selv, at vi ikke vil kunne skrive under på.