runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 2005-12-07:
Jeg ved godt, at finansministeren har den selv for økonomer fantasifulde forestilling, at økonomien bliver overophedet, ved at man ansætter nogle til at passe børn, nogle til at undervise børnene i skolen, nogle til at pleje de ældre.
Fred være med det, det er fantasifuldt, det har ikke noget med virkeligheden at gøre.
Men sagen er jo, at kommunerne landet over havde fundet penge i deres budgetter til at lave nogle forbedringer på f.eks. børne-, ældre- og skoleområdet.
Og da finansministeren opdager det, kommer han, godt skjult for offentligheden, med et forslag til Folketinget om, at han bare kan få ret til at tage 3 mia. kr. op af kommunekasserne.
Penge, de havde fundet.
Tage dem tilbage igen i statskassen, hvis ikke kommunerne skærer ned på de budgetter, de lige har vedtaget.
Hvorfor skal kommunerne tvinges til at skære i velfærden?
I mandags kunne en stolt finansminister fortælle om, at de offentlige kasser flyder over med penge.
Overskuddet i år er anslået til at blive 68 mia. kr.
Hvis ikke de gør det, kommer finansministeren og tager pengene op af kommunekassen.
Det er uforståeligt, men det er regeringens politik.
Hvorfor den metode?
»Hvorfor vil regeringen gennemføre et omfattende indgreb i kommunernes økonomi i form af en fodnote i forslaget til finanslov for 2006 i stedet for at fremsætte et lovforslag, der behandles som alle andre love, hvor borgerne har mulighed for at rette henvendelse til Folketingets udvalg og der kan stilles ændringsforslag, før loven vedtages?«
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jeg ved altså ikke, om vi tager penge fra kommunerne.
Vi giver, vi giver til kommunerne, og vi giver mere end nogen sinde før.
Jeg mener ikke, jeg har udtalt mig om normeringer i daginstitutioner.
Jeg har overhovedet ikke talt om normeringer.
Jeg har sagt, at hvis man virkelig vil skaffe rum til forbedret velfærd, til at kunne finansiere gode, solide offentlige ydelser, så er mulighederne bedre, jo flere der er i privat beskæftigelse, for desto større er den samlede private produktion, der skal være med til at finansiere de offentlige ydelser.
Så enkelt er det.
Man kan ikke finansiere offentlige ydelser, ved at alle er ansat offentligt.
Så den største forbedring for dansk økonomi og muligheden for at finansiere fremtidens udfordringer om bedre velfærd i det offentlige ligger i, at flest muligt kommer i privat beskæftigelse.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Line Barfod (EL), 2005-12-07:
Ministeren taler jo, som om virkeligheden ser helt anderledes ud, end den gør.
Det kan godt være, ministeren i kroner og øre kan gøre op, at der bruges flere penge.
Det hjælper jo ikke, hvis behovet stiger.
Den virkelighed, folk kan mærke, er, at der er flere børn pr. ansat ude i børnehaverne, at hjemmehjælperne skal løbe stærkere, at de, der gør rent, skal løbe meget stærkere osv.
Det opleves som nedskæringer.
Så kan ministeren lave nok så meget talmagi, men det er den virkelighed, folk mærker, og det er jo derfor, vi diskuterer, hvad vi gør ved den nedslidning, der er, fordi folk skal løbe så stærkt.
Nu sagde ministeren før, at han ikke mente, vi skulle ansætte flere i børnehaverne.
Han syntes, vi skulle have nogle ud på normale arbejdspladser i stedet.
Jeg vil gerne sige, at jeg i høj grad opfatter arbejdet i en børnehave eller som hjemmehjælper eller andre steder i det offentlige som værende arbejde på normale arbejdspladser, og jeg synes, at det ville være rart, hvis ministeren ville forholde sig til, at man kunne ansætte flere, så vi ikke får så mange, der bliver slidt ned, og så vi får bedre velfærd, frem for at folk bliver slidt ned så hurtigt og skal på overførselsindkomst.
Det er en helt anden måde at tænke velfærdsreformer på, end sådan som Velfærdskommissionen lægger op til det med nedskæringer og brugerbetaling, men det kræver selvfølgelig, at finansministeren sender nogle flere penge ud i kommunerne i stedet for at gøre som nu, hvor finansministeren bliver ved med at tage penge fra kommunerne.
Jeg vil gerne høre, om finansministeren vil kigge på den type velfærdsreformer i stedet for det, som Velfærdskommissionen lægger op til.
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Det er rigtigt, at det forslag kunne have været kommet når som helst.
Helt korrekt.
Er det kommet?
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-07:
Nu er det jo fuldstændig ligegyldigt, om det er et forslag fra Velfærdskommissionen eller ej.
Hvad er finansministerens holdning til et forslag om brugerbetaling på basale ydelser inden for sundhed som f.eks. brugerbetaling for at gå til sin praktiserende læge?
Det er et forslag, som kunne være kommet når som helst, og som finansministeren selvfølgelig er i stand til at tage stilling til.
Jeg synes, at finansministerens betragtninger er meget interessante, om end de er forholdsvis langt fra virkeligheden, men lad mig tage en enkelt del af Velfærdskommissionens forslag for ligesom at høre, hvad det er, finansministeren vil, når nu det skal være så godt med kirurgi osv. osv.
Bare det forslag, som er kommet fra Velfærdskommissionen om at indføre brugerbetaling på basale sundhedsydelser, f.eks. at det nu skal til at koste penge at gå til sin praktiserende læge.
Mener finansministeren, at det er en forbedring eller en forringelse af velfærdsordninger?
Og mener finansministeren på den baggrund, at det er et forslag, som man bør støtte, eller som man bør forkaste?
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jeg sagde for længe siden, at jeg ikke vil forholde mig til Velfærdskommissionens forslag for nuværende.
Vi vil have lov at læse dem og gå dem igennem, og så danner de baggrund for en politisk drøftelse.
Noget er godt, og noget er sikkert mindre godt.
Det er en fri tanke, der ligger fra kommissionens side, de kommer med deres forslag, og det skal de have lov til.
Noget kan man lide, og noget kan man ikke lide, sådan er det, men der er ikke nogen melding i dag til de enkelte specifikke forslag fra Velfærdskommissionen.
Jeg vil bare sige, at der ikke er tale om at tage noget fra kommunerne.
Det er det, der er lidt mærkeligt.
Der er tale om, hvor meget vi skal give til kommunerne.
Med baggrund i hvad?
Jo, der er indgået en aftale.
Der er indgået en aftale om, hvad der er plads til, hvad økonomien kan bære.
Det er ikke et spørgsmål om, hvor mange penge der er i statskassen, vil jeg sige til hr. Frank Aaen.
Jeg forventer altså, at hr. Frank Aaen også følger med i, hvad det rent faktisk er, der optager folk, f.eks. et begreb som overophedning.
Man skal være omhyggelig med, at finanspolitikken skal være neutral.
Det vil sige, at formålet har været, at vi i den samlede finanspolitik, sammen med kommuner og amter, ikke bidrager til en mulig overophedning.
Så der er ikke mulighed for ud fra et finansøkonomisk synspunkt at øge det samlede aktivitetsniveau.
Det andet er i virkeligheden så enkelt.
Det er blot at bede om, at kommunerne overholder den aftale, man har indgået.
Det er en aftale, der giver flere penge næste år end i år, men det er en aftale, der er afstemt med de muligheder, der er for en forsvarlig økonomisk udvikling i Danmark.
Det er jo det, som KL og Amtsrådsforeningen har været enige i, det er derfor, vi har lavet en aftale.
Det er jo to parter, der har aftalt, og jeg synes i virkeligheden, at det at have et ønske om, at aftalen overholdes, ikke burde kunne ryste nogen som helst.
Frank Aaen (EL), 2005-12-07:
»Hvis regeringen i februar 2006 vedtager, at den vil gribe direkte ind i enkelte kommuners økonomi, vil den så søge det konkrete indgreb godkendt i Folketinget, før det gennemføres?«
Helge Sander (V), 2005-12-07:
Nu siger hr. Per Clausen lige det stik modsatte af, hvad jeg svarede – lige det stik modsatte.
Det må de fuldstændig selv afgøre, det blander hverken videnskabsministeren eller regeringen sig i.
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Det er sådan, at der jo ikke er nogen tyv om natten.
Jeg forventer, at kommunerne gør, hvad de skal, nemlig i fællesskab sikrer, at aftalerne overholdes, og det har jeg meget svært ved at forbinde med en tyv om natten.
For mig betyder aftalesystemet meget, for hvis ikke man anerkender aftalesystemet, vil jeg blot sige, at så skal vi ikke have noget aftalesystem.
Det, der er unikt i 2006, er, at vi står med en kommunalreform, hvor vi, som det også er tilkendegivet tidligere, ikke vil gentage det, der skete i 1970, hvor økonomien kom ud af kontrol og man fik den største stigning nogen sinde – utilsigtet – i det samlede offentlige konsum.
Det vil vi ikke.
Vi vil ikke udsætte os for, at man kan komme om et år og sige: Hvorfor gjorde I ikke noget?
I burde have forudset det.
Så det her er et spørgsmål om rettidig omhu.
Jeg forventer ikke, at det overhovedet er noget, vi kommer til at skulle anvende, men hvis det skal anvendes, fordi det ellers ville gå galt, så har det også noget at gøre med hurtigheden, at man er i stand til rimelig hurtigt at reducere de tilskud, der gives til kommunerne, altså ikke at tage fra dem, men reducere i statstilskuddet, og skal det have en mening, så må det komme, om jeg så må sige, på et rettidigt tidspunkt i løbet af finansåret, for ellers er der et problem.
Helge Sander (V), 2005-12-07:
Jeg har forstået, at hr. Per Clausen har svært ved at forstå, hvorfor vi har prioriteret, som vi har.
Men når nu hr. Per Clausens gruppefælle, fru Majbrit Berlau, har citeret en person fra universitetsverdenen, vil jeg tillade mig at citere Ole Helse, der er censor og ankenævnsformand, og som i Berlingske Tidende den 4. december skrev følgende, og jeg citerer: Mange gruppeeksamener udvikler sig til en diskussion, hvor den, der er hurtigst på aftrækkeren, svarer først, og hvor de svagere studerende hjælpes af andre studerende.
Det er censors opgave at gøre notater, men det er en umulighed at få det hele med.
Det ville kræve stenografisk kunnen.
Resultatet bliver ofte, at der gives samme karakter til alle i gruppen, selv om eksaminator og censor har en klar fornemmelse af forskellige evner.
Konsekvensen er, at den bedste får for lidt og den dårligste for meget.
Citat slut
Jeg må tilstå, at jeg citerer denne udtalelse her i Folketingssalen, fordi den i udstrakt grad repræsenterer mange af de synspunkter, jeg møder, og derfor mener jeg, at regeringen har truffet en både rigtig og klog beslutning.
Per Clausen (EL), 2005-12-07:
Nu har jeg været til mange eksamener og også til en del ansættelsessamtaler, tit med et tvivlsomt resultat, men alligevel vil jeg dog fastholde, at jeg synes, det er en lidt besynderlig sammenligning.
Jeg vil hellere sammenligne en eksamen med den vurdering af en persons indsats, der foregår i den virksomhed eller den offentlige institution, hvor den pågældende er ansat.
Her bliver det mere og mere almindeligt, at man arbejder i grupper, og at gruppen også bedømmes.
Man bedømmer den enkeltes evne til at indgå i en gruppe og ikke bare være enormt klog og enormt dygtig, men også bruge dygtigheden og klogskaben til noget, der kan skabe værdier i samarbejde med andre, og derfor forstår jeg simpelt hen ikke, hvorfor ministeren vil udelukke gruppeeksamination og evaluering af evnen til at samarbejde fra vores universitetssystem.
Helge Sander (V), 2005-12-07:
Jeg er ikke sikker på, at der er så stor forskel.
Hvis vi skal fastholde den sammenligning, som hr. Per Clausen lægger op til, kan man vel sige, at når man afslutter et forløb på universitetet, er det med en eksamen, som nu altså skal være individuel.
Når man starter et forløb i det offentlige eller i en privat virksomhed, er der jo også en slags eksamen, nemlig ved ansættelsen, og den foregår som regel også individuelt af den helt enkle grund, at langt de færreste offentlige kontorer eller virksomheder ansætter fire eller seks personer samtidig, fordi de har arbejdet sammen i en gruppe på et universitet.
Derfor er der fin parallelitet.
Når jeg sagde ved besvarelsen af et tidligere spørgsmål, at jeg synes, det er vigtigt at fastholde gruppe- og projektarbejde, er det, fordi hr. Per Clausen jo har ret i, at det gør man også brug af i virksomhederne – ikke hele tiden, men i mange virksomheder skal man gøre det i forbindelse med bestemte projekter.
Per Clausen (EL), 2005-12-07:
Jeg skal sige i forlængelse af det sidste spørgsmål, at jeg kender en del af de folk, der er ansvarlige for undervisningen på universiteterne.
Det vil de selvfølgelig forsøge at leve op til fremover.
Det er efterhånden i højere og højere grad sådan i erhvervslivet, at tingene laves i fællesskab, og det færdige produkt og bestemt også den enkeltes indsats i teamet bliver bedømt efterfølgende.
Bedømmelsen har betydning for den enkelte, både med hensyn til lønnen og når den videre karriere skal planlægges.
Men sådan må det ikke være på universiteterne.
På universiteterne skal det stadig være sådan, at enhver form for eksamination foregår ved, at den enkelte studerende er i enrum med eksaminator og censor, og jeg vil godt bede ministeren forsøge at forklare mig, hvorfor det er så vigtigt, at der skal være den store forskel på det virkelige liv ude i den virkelige verden og den måde, det skal foregå på ved universiteterne.
»Vil ministeren redegøre for, hvordan regeringens forslag om at afskaffe gruppeeksamener hænger sammen med udviklingen på arbejdsmarkedet, hvor der arbejdes mere og mere i team, og det som oftest er det fælles produkt, der sælges/vurderes?«
Helge Sander (V), 2005-12-07:
Jeg ville blive utrolig overrasket, hvis det blev således, at man i Aalborg, i Roskilde og måske ikke mindst på Handelshøjskolen i København – som så vidt jeg har forstået er det sted, hvor man gør allermest brug af gruppeeksamener og gruppeprøver – fuldstændig fjernede gruppearbejdet i uddannelsen.
Det ville komme meget, meget bag på mig, og det synes jeg også ville være forkert, for det er klart, at der især på disse institutioner har været en række eksempler på, at det fungerer særdeles godt.
At det skulle falde bort, bare fordi eksamensformen ændres, kan jeg simpelt hen ikke forestille mig.
Men jeg vil gerne gentage, at det, vi forholder os til, alene er eksamensformen, og vi er overbevist om, at vi får det bedste resultat i det øjeblik, der sker en individuel bedømmelse af den enkelte studerende.
Per Clausen (EL), 2005-12-07:
Nej, jeg sagde bare – og det kan videnskabsministeren jo bekræfte – at videnskabsministeren vil bestemme, præcis hvordan eksamensformen skal være.
Hvis universiteterne siger, at uddannelsens tilrettelæggelse har konsekvenser for eksamensformen, fordi de i modsætning til regeringen har den pædagogiske opfattelse, at der skal være sammenhæng mellem eksamensform og undervisningsform, vil ministeren ikke sige: Ja, jeg synes, det er så vigtigt, at I fortsat har lov til at udføre projekt- og gruppearbejde, at jeg accepterer, at I tilrettelægger eksamensformen efter det –
nej, så vil ministeren sige: For mig er det vigtigste eksamensformen.
I må selv afgøre, om I vil afskaffe gruppearbejdet eller ej, men jeg er ligeglad, for jeg har i hvert fald intet ønske om, at eksamensformen skal give nogle ordentlige muligheder for gruppe- og projektarbejde.
Nu nærmer vi os måske alligevel noget.
Skal jeg forstå det på den måde, at hvis man f.eks. fra Aalborg Universitet siger til videnskabsministeren: Hvis regeringen insisterer på, at der skal være én og kun én eksamensform, nemlig den individuelle, vil det tvinge os til at ændre vores uddannelse, så der lægges mindre vægt på det projekt- og gruppearbejde, som vi har haft så stor succes med.
Vi vil blive presset af de studerende til at give en individuelt orienteret uddannelse, fordi de vil være sikre på at bestå eksamen med en høj karakter, selv om individuel uddannelse efter vores mening gør, at de studerende bliver dårligere til det, de skal arbejde med bagefter –
ja, så vil videnskabsministeren sige til dem: Jamen så må I ændre uddannelsen og give en dårligere uddannelse, end I ellers kunne give, for det vigtige for mig er, at eksamensformen ligger fast?
Helge Sander (V), 2005-12-07:
I relation til hr. Per Clausens spørgsmål: Det er da muligt, at man i bestyrelsen, på rektorkontoret eller måske i studienævnene beslutter at foretage nogle justeringer; det vil jeg ikke afvise.
Men det er meget vigtigt for mig at sige, at det blander vi os ikke i fra regeringens side.
Det kan man afgøre på det enkelte universitet, det står helt klart.
Per Clausen (EL), 2005-12-07:
Det er jo rigtigt, som både undervisningsministeren og videnskabsministeren har sagt her i salen, at vi har brugt en times tid på det i Videnskabsudvalget.
Men jeg må indrømme, at jeg stadig ikke forstår, at videnskabsministeren stædigt fastholder det standpunkt, at der ikke er nogen sammenhæng mellem undervisningsform og eksamensform, og at det ifølge ministeren ingen konsekvenser har for den måde, man tilrettelægger uddannelsesforløbet på, at man er tvunget til at benytte en ganske bestemt eksamensform.
Jeg tror nok, at det, at der slet ikke skulle være nogen sammenhæng mellem uddannelsens organisering og den måde, man afholder eksamen på, er et helt nyt og meget interessant synspunkt, i hvert fald inden for det pædagogiske område, og jeg vil godt gentage mit spørgsmål til ministeren: Ser ministeren slet ingen sammenhæng mellem uddannelsesform og eksamensform?
Helge Sander (V), 2005-12-07:
Jeg vil starte med at fastslå endnu en gang – jeg gjorde det i samrådet, jeg hørte, at også undervisningsministeren gjorde det, og det er vigtigt i relation til den måde, hr. Per Clausen begrunder spørgsmålet på – at det, vi afskaffer, er altså gruppeprøverne, men ikke selve gruppe- og projektarbejdet.
I dag kan universiteterne selv vælge, om en prøve skal tilrettelægges som en individuel prøve eller som en gruppeprøve, men fremover skal vi kun have den individuelle prøve, dvs. den prøveform, hvor den studerende sidder alene ved eksamensbordet sammen med eksaminator og eventuelt en censor.
Hvilken undervisnings- og arbejdsform, den enkelte uddannelsesinstitution vælger, vil regeringen overhovedet ikke blande sig i.
Det afgørende må være, at der vælges den læringsform, som man i den konkrete situation finder bedst egnet, for at de studerende skal kunne forstå og tilegne sig faget.
Men bedømmelsen ved eksamen skal foregå individuelt, for det er ganske enkelt den bedste måde, hvorpå vi og for den sags skyld også de kommende arbejdsgivere kan få at vide, hvad den enkelte kan.
Per Clausen (EL), 2005-12-07:
Udgangspunktet for dette spørgsmål er jo, at der i hvert fald på en række universiteter i Danmark er stor bekymring for, at den udvikling, de har haft med projekt- og gruppearbejde, nu vil blive afbrudt, fordi man fra regeringens side vil pålægge uddannelsesinstitutionerne en bestemt eksaminationsform.
Jeg vil godt spørge ministeren, om han ikke mener, det ville være fornuftigt at lytte til de synspunkter, der kommer fra institutionerne, inden regeringen pålægger dem at anvende en ganske bestemt eksaminationsform.
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jeg har sagt det før: Jeg mener, det er nødvendigt at have et hjemmelsgrundlag, det mener jeg det er, ud fra rettidig omhu.
Min forventning er, at det, der vil være tilbage i februar, i virkeligheden er nogle konsoliderede budgetter, hvor de kan gå ud og sige: O.k., vi har respekteret den aftale, der ligger.
Og så er der ikke noget problem overhovedet.
Så det er jo i virkeligheden et spørgsmål om, hvordan billedet ser ud efterfølgende, og hvis der overhovedet er et skred, hvordan det så i givet fald skal håndteres, og der har jeg også sagt tidligere, at det skal jeg nok orientere Finansudvalget om.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Aaen (EL), 2005-12-07:
Jeg har forstået, at det er regeringens politik, at der skal skæres i budgetterne ude i kommunerne, at det, man har afsat til børn, ældre og skole, skal skæres ned.
Det har jeg forstået.
Men jeg har stadig væk ikke fået noget svar, og nu prøver jeg for sidste gang: Hvorfor skal et indgreb, der aldrig er set tilsvarende nogen sinde i danmarkshistorien, gennemføres i form af en fodnote i stedet for i form af ganske almindelig lovgivning, hvor regeringen præsenterer sin politik, giver Folketinget en mulighed for at debattere det ved tre behandlinger, hvor der kan stilles ændringsforslag, og hvor borgerne kan se, hvad der foregår, i stedet for her, hvor det, når vi er færdige med at stemme i morgen aften engang, bare er vedtaget uden nogen særlig debat sammenlignet med, hvad vi normalt gør med lovgivningen her i Folketinget?
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jeg synes i virkeligheden, det er mere enkelt.
Der er jo lavet en aftale med, som hr. Frank Aaen siger, borgmestrene, og mit ønske er, at de efterlever aftalen.
Så enkelt er det.
Så mit ønske er ikke at gøre noget som helst, men i virkeligheden også bare at sige, at hvis det viser sig, at det hele kollapser, så har vi et særligt ansvar for, at et muligt skred undgås.
Det er meget enkelt, det er rettidig omhu, og andet er det ikke.
Det er ikke som en tyv om natten, for det, vi beder dem om, er at lukke budgettet op i fuldt dagslys og i fællesskab løse den udfordring, at den aftale, der er indgået, og som i virkeligheden tillader den maksimale anvendelse af danske skattekroner i forbindelse med økonomisk aktivitet, også overholdes.
Det er rimelig enkelt.
Hvis ikke man ønsker at have et aftalesystem og at aftaler overholdes, så skal man bort fra det system og sige: O.k., så lovgiver vi.
Så skal der nok blive masser af lovgivning.
Det ønsker jeg bare ikke.
Frank Aaen (EL), 2005-12-07:
Aftaler er noget, der laves mellem to lige parter.
Alle og enhver her ved, at finansministeren med det flertal, regeringen har sammen med Dansk Folkeparti, som jo har støttet alle de kommunale nedskæringer, sagde til kommunerne: Her, det er det, I kan få, nichts weiter.
Når så kommunerne finder ud af, at de med deres budgetter kan finansiere en velfærdsstigning, der er lidt større, end finansministeren bryder sig om, men de finder altså pengene i deres egne budgetter, så er det, at finansministeren kommer som en tyv om natten og siger: Skær, eller jeg tager.
Det er så finansministerens politik.
Jeg synes bare, det er krysteragtigt, at det skal gennemføres via en fodnote i finansloven i stedet for via et lovforslag i Folketingssalen, et lovforslag, der kommer til åbne debat.
Så derfor vil jeg igen spørge finansministeren: Kan vi ikke få det der indgreb lagt frem til åben, fri forhandling i Folketinget, så befolkningen kan se, hvad der sker?
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Det er rigtigt, at vi mener, at der er en udfordring for borgmestrene og byrådene og amtsrådene, det er jo dem, der har lavet aftalen.
Hvis det var regeringen, der ville lave noget andet i løbet af et år, så ville vi også sige, at så er det regeringen, der har et ansvar for at skaffe dækning for det eller lave det om.
Der er lavet en aftale med borgmestrene, det er jo egentlig meget præcist formuleret, i og med at bestyrelsen også består af borgmestre.
Der er lavet en aftale om, hvor mange penge der skal bruges, og det beløb er afstemt med de muligheder, vi har på det aktivitetsniveau, vi i forvejen har i Danmark.
Så enkelt er det.
Så det er rigtigt, at det er et ansvar hos borgmestrene, ja, for det er dem, der i virkeligheden har vedtaget nogle budgetter, der ikke matcher aftalen.
Min forventning er, at når vi ser det igen i februar, har man i virkeligheden fået en reduktion, der gør, at man er inden for aftalesporet.