runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henriette Kjær (KF), 2004-01-20:
Jeg mener jo, at den screening foregår i dag, i og med at kommunen har pligt til at foretage den.
Det kan så være, at de ikke synes, at de har de rette redskaber til at gøre det rigtigt, men der er muligheder.
Hvis man er i tvivl, vil det jo ikke være hensigtsmæssigt at lade personen tvangsindlægge, men man kunne lave en aftale med den psykiatriske afdeling, der er på et nærliggende hospital, for at få foretaget den her screening.
Det kan jeg ikke se nogen problemer i.
Vi synes, at gruppen er for stor, men den er jo heldigvis ikke uoverskuelig stor i forhold til at lave en korrekt screening.
Karen Jespersen (S), 2004-01-20:
I et svar fra ministeren fra den 21. maj 2003 står der en beskrivelse af, på hvilken måde kommunen har en forpligtelse, og det er jo en ret passiv forpligtelse.
Der er nogle læger knyttet til Københavns fængsler og fængselslæger ude i arresterne, og hvis de oplever, at der er noget, kan de henvende sig til en psykolog eller psykiater.
Men forslaget her går ud på, at psykologerne og psykiaterne simpelt hen skal i kontakt med hver enkelt ung, der kommer ind på den sikrede afdeling.
Det er jo også baggrunden for en undersøgelse fra børnepsykiatrisk afdeling af 100 unge mennesker, og den anbefaler direkte en screening. Det springende punkt er vel, om man ikke bare letter vejen for det system, der er i dag, men direkte går ind og pålægger, at der skal ske en screening, altså en undersøgelse af hver enkelt ung, der kommer ind på de sikrede afdelinger.
Det er det, jeg er interesseret i at høre om regeringen er med på.
Henriette Kjær (KF), 2004-01-20:
I og med at det er noget, som kommunen skal gøre i dag, kan man jo sige, at det, de kan have besvær med i kommunen, så er at finde en god metode til at gøre det.
Derfor har vi jo støttet de her metodeudviklingsprojekter, hvor Fyns Amt netop er i gang med at finde ud af, hvordan vi kan lave en bedre screening bl.a. ved brug af psykologiske test osv.
Det vil vi jo gerne have udbredt.
For jeg er fuldstændig enig med forslagsstillerne i, at det her er meget nødvendigt.
Og rapporten, som fru Karen Jespersen refererer til, er jo en embedsmandsrapport, og det giver sig altså udtryk i, at der er forskellige anbefalinger, eller der kan være konklusioner, jeg ikke nødvendigvis er enig i.
Karen Jespersen (S), 2004-01-20:
Tak for besvarelsen eller kommentarerne.
Men i regeringens egen rapport om kulegravning af særlige støtteområder for børn og unge, som jo faktisk har til formål at se, hvor man kan spare penge eller gøre tingene billigere, er der i hvert fald et sted, hvor man siger, at der ikke er en tilstrækkelig indsats.
Der står på side 72 og 73, at arbejdsgruppen om grænsefladen mellem social- og sundhedssektoren har konstateret, at der er manglende muligheder for at afdække, om visse af de kriminelle unge lider af ubehandlede psykiatriske lidelser og/eller hjerneskader.
Og den rapport er fra maj 2003.
På hvilken måde er der i det, ministeren svarer, rettet op på de manglende muligheder?
Henriette Kjær (KF), 2004-01-20:
Det fremgår af beslutningsforslaget, at der skal være en ordentlig udredning af kriminelle børn og unge, og at der skal være den fornødne psykiatriske og psykologiske ekspertise, og endelig, at bekendtgørelsen om magtanvendelse skal give de relevante redskaber over for målgrupperne af unge.
Jeg er helt enig i målsætningerne, men jeg mener, at regeringen allerede har taget de nødvendige skridt for at opfylde målsætningerne.
Regeringens politik retter sig først mod de unges opvækst, før skaden er sket.
Hvis skaden sker og en ung begår kriminalitet, vil vi give den unge en forsvarlig socialfaglig støtte til at komme videre med sit liv uden kriminalitet.
Børn og unge, der begår alvorlig kriminalitet, har behov
Det viser regeringens konkrete politik da også både i den forebyggende og den efterfølgende indsats.
Der er allerede taget en række initiativer, der skal sikre kvalitet og indhold i behandlingen af de unge.
Kommunen har allerede i dag en forpligtelse til at undersøge, om den unge har en psykisk lidelse.
Socialministeriet støtter metodeudviklingen, der kan hjælpe kommunerne i dette undersøgelsesarbejde.
Socialministeriet har også ydet støtte til efteruddannelse af det personale, der er på de sikrede afdelinger, som arbejder med de mest udfordrende unge.
Dernæst skal vi selvfølgelig sørge for, at der er den nødvendige kapacitet dels i børne- og ungepsykiatrien, dels i form af sikrede pladser til unge med psykiske lidelser.
Psykiatriaftalen for 2003-2006 forbedrer kapaciteten i børne- og ungdomspsykiatrien, så den i højere grad kan inddrages, når det bliver nødvendigt at undersøge de unge.
Dernæst er der på finansloven for 2004 afsat midler til tilskud til etablering af sikrede pladser også for de mest voldelige unge og unge med psykiske lidelser.
Det er nemlig regeringens ønske, at de unge skal holdes ude af arresthuse og fængsler.
Jeg har taget kontakt til Storstrøms, Fyns og Århus Amter.
I Århus Amt vil der bl.a. blive etableret pladser til unge med psykiske lidelser i tæt samarbejde med landets største institution for børne- og ungdomspsykiatri i Risskov.
Desuden er Socialministeriet i fuld gang med at justere bekendtgørelsen om magtanvendelse, så de sikrede afdelinger i større grad kan rumme de mest voldelige unge med psykiske lidelser.
Derfor mener jeg, at vi har opfyldt Socialdemokratiets ønsker på dette område, for jeg er meget enig i, at det er nødvendigt med en forbedret indsats.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-01-20:
Med »præcisering« mener jeg, at man skal præcisere, at der også skal være andre planer, for som serviceloven ser ud i dag, er det i den mere præciseret, at det er familien, der i første omgang skal tage over.
Men det, jeg har sagt tidligere, er, at vi taler om første fase.
Jeg kan ikke se, hvorfor man skal være nervøs over, at skolen viser en vis omsorg for børn.
Jeg kan ikke se, at man skal være nervøs for, at der findes sorggrupper, hvor børn kan tale sammen om, hvad det egentlig er, der gør så ondt i dem, hvad det egentlig er for en sorg, de har.
Det er i tredje fase, at vi taler om børn, der trænger til psykologhjælp.
Jeg var ude på en skole i går, hvor jeg fik at vide, at
i 2003 var der 12 børn, der havde mistet en forælder eller begge forældre netop på den skole.
De mente, at det var så vigtigt, at der var disse planer, fordi man hverken fra lokalcenterets side eller via serviceloven havde fået tilbud om, at man kunne komme i sorg-krise-grupper eller blive hjulpet på anden måde.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Når nu situationen er den, at kommunerne skal yde denne her hjælp, hvad hjælper det så at præcisere det over for kommunerne, hvis det, der er tale om her, er, at det kan være svært at stable den hjælp på benene?
Det kræver jo f.eks., at der er andre, der er udsat for samme situation, for at man kan stable en sorggruppe på benene.
Men netop derfor er det så ganske fremragende, at vi bl.a. har frivillige organisationer, der gør det her, fordi man netop i det forum kan samle nogle børn, som har været udsat for det samme, og som derfor kan hjælpe hinanden med at bearbejde den sorg, det måtte være f.eks. at have mistet en forælder. Men det nytter jo ikke noget bare at præcisere reglerne, hvis problemet er, at man f.eks. ikke har et forum til den gruppe.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-01-20:
Ja, nu vil jeg sige, at fru Charlotte Dyremose lægger mig ord i munden, som jeg ikke har sagt.
Jeg har ikke sagt, at de her planer skal være strukturerede, at det skal være ens planer.
Jeg har sagt, at de beredskabsplaner, der skal være på skolerne eller i dagtilbud, selvfølgelig skal være nogle, som skolerne individuelt tilrettelægger for, hvordan man bedst kan sorgbearbejde.
Så taler fru Charlotte Dyremose også om, om ikke man efter serviceloven skal yde den hjælp til børn, der er i krise.
Jo, det skal man, og det gør man da også, i den udstrækning man kan, men man skal altså også have tilbuddene.
I den virkelige verden er det sådan, at der ikke er et tilbud
til ethvert barns behov, hvor man gerne ville ind og yde hjælp
Der er heller ikke pladser nok i de sorggrupper, der er, til, at man bare kan henvise.
Man forsøger da på lokalcentrene at gøre sit bedste for at yde hjælp til børn, der er kriseramte, også ved psykologbehandling, men her taler vi altså om den første fase, den, der finder sted ude på skolerne.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Nu undrer jeg mig lidt, for fru Jette Bautrup siger, at Socialdemokraterne ønsker at præcisere reglerne.
Men det er jo allerede sådan i dag, at kommunerne er forpligtet til at hjælpe de børn, som ikke har et netværk, der kan hjælpe dem, som ikke har en familie, der orker i krisesituationen at drage den fornødne omsorg for børnene.
Så det står altså allerede klart i lovgivningen i dag, at kommunerne er forpligtet til at yde denne her hjælp til familien, yde denne her hjælp til børnene.
Sådan som det allerede er i dag, er det jo, at man netop fokuserer på at hjælpe de børn, hvor familien ikke selv kan håndtere krisen.
Og sådan som jeg forstår de tidligere indlæg, så siger fru Jette Bautrup, nej, det er sandelig ikke et spørgsmål om, at staten skal tage over på alle områder og hjælpe alle børn, uanset om familien kan klare det selv eller ej, og derfor har jeg nu brug for at finde ud af, hvad det helt nøjagtigt er, der skal præciseres.
Det står faktisk meget klart i lovgivningen, at kommunerne skal yde denne her hjælp.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-01-20:
Når fru Eva Kjer Hansen spørger mig, om der er noget galt med servicelovens §§ 5 og 32, så kan jeg ikke se, at der er noget galt, men her ønsker vi bare at præcisere, at det ikke kun er familien, der skal tage over - det er ligesom det, der er i den lovgivning - men at man også fra lokalcentrenes side kan visitere børn videre til sorg-krise-grupper.
Ja, det kan man, men den virkelige verden ser lidt anderledes ud, fordi der kan gå tid, inden man kan komme til i et lokalcenter, fordi der mangler menneskelige ressourcer også der. Jeg har selv som rådgiver skullet henvise nogle børn til en krisegruppe under Kræftens Bekæmpelse, men hvis ikke den pågældende forælder er død af cancer, så er det jo en anden sorg-krise-gruppe, man skal henvise til, og så er der ventetid.
Sådan ser den virkelige verden ud, der er ventetider, når man fra lokalcentrene henviser til sorg-krise-grupper.
Man kan en gang imellem være heldig, så barnet kommer hurtigt til, og det er noget, der er meget, meget vigtigt.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-01-20:
Jeg kan så forstå, at Socialdemokratiet ikke har gjort sig nogen forestillinger om, hvor meget man egentlig ville bidrage til med økonomiske ressourcer, hvis det her beslutningsforslag skulle gennemføres.
Derfor vil jeg gerne spørge om noget andet, nemlig om der er nogle bestemte problemer eller hindringer i § 5 og § 32, som gør, at fru Jette Bautrup mener, at kommunernes indsats ikke er god nok i dag.
Fru Jette Bautrup var også inde på, at der kunne være ventetid, inden man fik etableret f.eks. en sorggruppe, og der vil jeg gerne spørge fru Jette Bautrup, om det er udtryk for, at fru Jette Bautrup også vil til at fastlægge tidsfrister for f.eks., hvornår et tilbud skal være til stede, definere, hvem der skal deltage i sorggruppen osv.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-01-20:
Vi har ikke sat noget beløb af lige netop til det her, men vi har en pulje til foranstaltninger for at bryde den negative sociale arv, og der har vi vores forslag til, hvad der kan sættes af, hvad der kan bruges, hvad man skal have til efteruddannelse, hvad man skal have midler til, og der kunne denne her foranstaltning jo meget, meget fint passe ind.
Det er ligesom det, der er tænkt med forslaget.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-01-20:
Allerførst vil jeg gerne spørge fru Jette Bautrup om det sidste, der blev sagt, om, at der skulle sættes penge af til området.
Jeg kunne forstå, at Socialdemokratiet havde fundet en hel masse penge til dagtilbudsområdet.
Sandy Brinck (S), 2004-01-20:
Både den nuværende regering og den tidligere SR-regering havde langsigtede planer for folkesundheden, og trods lighederne er der visse forskelle i strategierne.
I den tidligere SR-regering indgik det, som vi i dag diskuterer omkring beredskabsplaner og sorggrupper, som en del af SR-regeringens strategi for en ordentlig folkesundhed, i det her tilfælde jo psykisk sundhed.
Her har man altså specifikt valgt at pille noget ud.
Henriette Kjær (KF), 2004-01-20:
Sammenhængen er helt klar.
Når vi taler læreplaner, er der 95 pct. af de 3-6-årige 95 pct., der opholder sig i dagtilbud, og når vi ved fra forskningen og den videnopsamling, vi har foretaget, at man vil få god gavn af at få nogle flere kompetencer som barn, så synes jeg også, vi har en forpligtelse til at få skubbet på, at børnene får de kompetencer.
Her drejer det sig om en mindre gruppe, men deres problem er ikke mindre.
Det må ikke forklejnes.
Dog mener jeg, at de problemer kan løses målrettet via den lovgivning, der allerede er, og ved at man selvfølgelig også er åben over for det her i det enkelte dagtilbud, i den enkelte skole.
Og så viser det sig jo, at man har været meget bevidst om det, i og med at 72 pct. af alle skolerne har indført kriseberedskabsplaner.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-01-20:
Det kan undre mig, at fru Eva Kjer Hansen er så meget imod, at man netop laver de beredskabsplaner.
Der må jo være behov for det, når 72 pct. af de danske folkeskoler har en beredskabsplan.
Det er jo de første, der kommer ind omkring børnene, når et barn kommer i skole og der er sket et dødsfald; det kan være en forælder, det kan være andre.
Så må det da være vigtigt, at vi siger: Vi støtter op, også så der er beredskabsplaner på de sidste procenter.
Det samme gælder, synes jeg nok, dagtilbud, hvor der kun er 22 pct.
Når vi netop har taget det her beslutningsforslag op, er
, fordi det er en tretrinsindsats.
Det første er jo beredskabsplaner, det er en samtale.
Det næste er sorggrupper, sorg-krise-grupper.
Derfor undrer det mig, at man synes, det er så positivt,
Hvad er det helt præcis, man ikke kan støtte?
Jeg vil da godt sige til fru Charlotte Dyremose, at når nu det blev sagt tidligere, at det sociale netværk - dvs. serviceloven og socialcentrene - kan henvise til sorg- og krisegrupper, er det rigtigt, men vi skal bare vide, at når et barn står i en krise, skal det helst være nu og her, at der er nogen, der tager hånd om det.
Skulle det så være et barn, der er så kriseramt, så der er behov for psykologbehandling eller anden behandling, er det klart, at det må gå gennem socialcentrene.
Men det tager tid, og tid koster altså for et barn.
For os er det mennesket og ikke økonomien.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Selv om det er et andet forslag, vil jeg med formandens tilladelse sige, at det jo er en lang diskussion om, hvor detaljerede læreplanerne er.
Det, jeg sådan set også lægger vægt på her, er, at de samme dygtige faggrupper også skal hjælpes til - det er bl.a. det, jeg henviser til gennem anbringelsesreformen - at være bedre til at opdage de her problemstillinger.
De skal netop kunne sætte fokus på dem, så de kan henvise til f.eks. de tilbud, der er via serviceloven, hvis barnet ikke kan få den nødvendige hjælp i hjemmet eller i det nære netværk;
de skal netop formå at få henvist de rigtige børn til at få den her hjælp, så vi sikrer os, at den mulighed for hjælp, der jo er, også kommer de børn til gavn, som vitterlig har brug for den, så der ikke er nogen, der kommer til at gå og putte sig i f.eks. skolen.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-01-20:
Det, vi taler om her, er en lærer, en pædagog, som er inde og give den omsorg, der skal gives.
Det vil så sige, at det er første fase af det, som vi skriver er en tretrinsindsats.
Det er ikke alle børn, som har behov for at komme i sorg-krise-grupper.
Det er ikke alle børn, der har behov for at skulle tale med en psykolog, men der er nogle, som trænger til ekstra omsorg, også i dagtimerne.
Der er også det, at
barnet kan tale med klasselæreren om, hvordan de samlet kommer ind og fortæller, hvad der er sket i familien.
Det er bare den omsorg i dagligdagen.
Krise viser sig på mange forskellige måder.
Det er jo ikke sådan, at et barn brister i gråd med det samme.
Nogle børn viser det senere hen gennem en uhensigtsmæssig adfærd, som det også er rart for en lærer at kunne tage hånd om.
Derfor er det godt med de beredskabsplaner, hvor der jo er 72 pct. af de danske folkeskoler, der har en sådan beredskabsplan, mens 22 pct. bruger dagtilbuddene.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Jeg finder faktisk helt principielt, at vi også i serviceloven netop forpligter kommunerne til via det opsøgende arbejde, hvis der er nogle særlige forhold i familien, rent faktisk at gå ind og tage hånd om dem.
Det har vi rent faktisk forpligtet kommunerne til at skulle gøre gennem serviceloven.
Vi skal så ved fælles hjælp gennem anbringelsesreformen sikre, at det faglige personale bliver så gode som overhovedet muligt til at henvise til de tilbud, som kommunen er forpligtet til at give, så vi får fat på de børn, som har allermest behov for det, så vi sikrer, at de her særligt udsatte børn undgår en krise.
Men vi skal samtidig give mulighed for, når vi taler om familier, der har ressourcer, der har netværk, at vi fortsat lægger den krisehjælp og den støtte i den enkelte familie.
Margrethe Vestager (RV), 2004-01-20:
Det Radikale Venstre ønsker at udtrykke samme store indlevelse med og medfølelse for børn i sorg og krise, som de øvrige ordførere har givet udtryk for.
Jeg synes heller ikke det så meget skal være det, diskussionen handler om - en konkurrence i evnen til at forstå, hvordan dét er - for jeg tror egentlig, at de fleste ordførere har en dyb sans for det traume, det kan være.
Når det er en overvejelse, man må gøre sig, så er det jo, fordi området i forvejen er reguleret i serviceloven.
Kommunerne er pålagt pligt til at forholde sig til det her område, ikke kun nødvendigvis konkret til, at en række voksne har fejlet i forhold til det enkelte barn eller den enkelte unge, men også med hensyn til, hvordan kommunens familiepolitik og politik i forhold til den enkelte er struktureret.
Det er jo også det, vi ser i den meget positive udvikling, der har været i de sidste 5 år i forbindelse med skolers beredskabsplaner og for den sags skyld også dagtilbuds beredskabsplaner.
Jeg tror, den debat, der har været om hele området, har været med til den meget positive udvikling, og derfor synes jeg, at det ville klæde Folketinget, hvis man undlod at regulere området og i stedet for fastholdt debatten om området og fastholdt, at det faktisk skal være sådan, at vi kan have rammelovgivning, som bliver udfyldt på forskellig måde af kommunerne, dagtilbud og skoler.
Vi synes tværtimod, at man skal sørge for, at ministeren følger de udmærkede paragraffer op, som vi har, sådan at arbejdet fortsætter, og at der udveksles erfaringer mellem dem, der allerede har beredskabsplaner, og dem, der gerne vil have en, sådan at vi med tiden opnår, at alle voksne, der har et ansvar eller et medansvar for børns opvækst og opdragelse, er klar til at yde den omsorg for børn, der kommer i klemme på den ene eller den anden måde.
På den baggrund kan Det Radikale Venstre til fulde støtte den intention, der ligger i forslaget om at støtte børn i krise og sorg, men vi kan ikke støtte forslaget, sådan som det foreligger, som en pligt for de enkelte til at have en plan af den type.
Tove Videbæk (KD), 2004-01-20:
Hver dag er der mange børn i Danmark, der oplever, at far eller mor bliver alvorligt syge, er ude for en ulykke eller måske endog dør.
Andre børn oplever, at far og mor bliver skilt, eller andre former for alvorlige kriser.
Det er helt klart, at de pågældende børn har brug for nogle at snakke med og meget gerne i en børnesorggruppe, hvor børn kan tale med andre børn, der har oplevet noget lignende.
Forskellige frivillige organisationer, bl.a. Kræftens Bekæmpelse, har i en del år etableret sorggrupper for børn, og det er heldigvis lykkedes at få et beredskab i størstedelen af alle folkeskoler i Danmark.
Det, som er tilbage, er, at vi skal have en beredskabsplan og sorggrupper for børn i alle kommuner og daginstitutioner, for man kan anstændigvis ikke forlange, at en frivillig organisation skal bruge alle deres ressourcer til dette, når de ikke specifikt får tilskud til det.
Hvis de frivillige organisationer skal fortsætte dette arbejde, skal de naturligvis også have økonomisk opbakning
til det.
Jeg håber da, at det ligger implicit i bemærkningerne, at kommunerne skal gøre brug af den ekspertise, som ligger i de frivillige organisationer, for det er jo der, ekspertisen p.t. ligger. Hvis kommunerne gør brug af de frivillige organisationer, skal de naturligvis også sikre, at de har rimelige økonomiske vilkår for at kunne udføre dette arbejde.
Vi ved jo, at børn, som ikke får talt om sorgen, men fryser den inde, tager skade på deres følelsesliv og faktisk ikke kan fungere i hverdagen.
Således er der eksempler på børn, der ikke kan følge undervisningen, eller rettere som får problemer med indlæringen på grund af en ubearbejdet sorg.
Dette kan udvikle sig til, at disse børn kommer langt bagud i forhold til kammeraterne og endog går totalt i stå.
I forbindelse med en krise i en familie er de voksne oftest selv fyldt af sorg og andre problemer, og derfor kan man ikke altid forvente, at den anden forælder kan træde til. Selv om vi også fra Kristendemokraternes side vil, at familierne selv klarer deres problemer, eller i hvert fald bliver kraftigt inddraget, så ved vi også, at der her er tale om forældre, der selv er ramt hårdt, og derfor måske er stækket i situationen.
Som afsluttende bemærkning vil jeg sige, at naturligvis skal alle dagtilbud og folkeskoler da have en beredskabsplan
Men lad os se på i udvalget, hvordan vi kan få det formet helt konkret.
Morten Homann (SF), 2004-01-20:
Det var lidt tankevækkende at høre måske især den sidste del af ministerens afvisning af beslutningsforslaget, for kan ministeren ikke bekræfte, at hvis man ser bort fra lige netop det konkrete kronebeløb, de 5 kr. versus de 155 kr., så er mekanismen i grove træk ens i ministerens forslag, L 78 B, og i det foreliggende forslag, B 72?
Det er et spørgsmål om, at man laver en indfasning af huslejestigninger.
Så hvis der gælder et problem i forhold til det foreliggende beslutningsforslag, nemlig at man får svært ved at få dækket sine udgifter som udlejer, så må man jo sige, at så gælder nøjagtig det samme for ministerens eget forslag, blot ligger smertegrænsen et andet sted, men det er vel et spørgsmål om tal, det jo er ikke et spørgsmål om principper.
Det var det ene.
Det andet, jeg ville spørge om, er: Kan ministeren ikke bekræfte, at i modsætning til 155-kroners-grænsen, så er denne her 5-kroners-grænse i forvejen et kendt begreb i lejelovgivningen, når det drejer sig om ikkeforbedrede lejemål? Så ministeren foreslår en grænse, der har med forbedringer at gøre, og i det foreliggende forslag har vi en grænse, der i forvejen er kendt i lejelovgivningen.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-01-20:
Jeg synes egentlig, jeg på glimrende vis forholdt mig til forslaget i min ordførertale og netop understregede, at jeg synes, vi på tvangsfjernelsesområdet har fundet en udmærket procedure for den sagsbehandling, der finder sted.
Det, der undrer mig, er, at De Radikale ikke har blik for, at mange af de problemer, vi taler om, faktisk også ligger i de frivillige anbringelser, som udgør 90 pct. af antallet af sager på anbringelsesområdet, og at det derfor er mere vigtigt at fokusere på, hvad det er for nogle problemer, der er på anbringelsesområdet i det hele taget, og hvad det er for nogle konkrete krav, vi skal stille til sagsbehandlingen.