Aase D. Madsen (DF), 2001-03-30:
Jeg vil gerne sige med det samme, at Dansk Folkeparti kan tilslutte sig Kristeligt Folkepartis forslag til vedtagelse.
En handlingsplan fra regeringen kan jo indeholde hvad som helst, og jeg synes, at regeringen bør fremkomme med sådan en handlingsplan.
I øvrigt vil jeg sige, at Dansk Folkeparti nok ikke har uret, når vi mener, at denne forespørgselsdebat reelt er et forsøg på at lokke regeringen ud af busken, efter at regeringen og de fleste andre partier her i Folketinget vendte tommelfingeren nedad i forbindelse med Kristeligt Folkepartis beslutningsforslag i 1999 om ægtepar- og skilsmisserådgivning.
Det er da interessant at se, at regeringen ikke har skiftet mening siden, på trods af at Kristeligt Folkepartis forslag til vedtagelse reelt giver regeringen frit valg på alle hylder med hensyn til at komme med lovforslag, der kan nedbringe antallet af skilsmisser.
Det har gennem årene vist sig, at der er behov for den frivillige og anonyme parrådgivning, som udføres af f.eks. Mødrehjælpen og den selvejende institution Ægteskabs- og Skilsmissehjælpen.
Jeg ved faktisk, at der er ventelister.
Så det er måske en god idé, at der sker en moderat udvidelse for at imødekomme behovet for en privat, uforpligtende vejledning med hensyn til følelsesmæssige, økonomiske, juridiske og sociale spørgsmål.
Når et parforhold begynder at køre skævt, er det jo ikke ligefrem ventetid, der er brug for, tværtimod.
Der er brug for en tidlig og hurtig hjælp i den kritiske situation, der er opstået.
Men vi må jo erkende, at ægteskabet i stadig stigende grad er blevet afløst af andre samlivsformer med papfædre og papmødre og børn på kryds og tværs.
Mange lever da heldigvis glade og lykkelige på denne måde, men der er også mange eksempler på det modsatte, hvor splittede familier medfører ulykkelige skæbner for børnene, der altid vil komme i klemme og komme til at sidde tilbage med den følelsesmæssige sorteper, når forældre og familier splittes op.
Dansk Folkeparti mener samtidig, at voksne mennesker selv skal tage ansvaret for deres liv og handlinger, men vi tror også på, at det er kernefamilien, der skal skabe tryghed for børnene, og at det er værd at kæmpe for.
Og det er her parrådgivningen kan være en vigtig medspiller i forsøget på at sætte ægteskabet eller samlivsforholdet på skinner igen.
Det er ikke ægtefæller, der ikke kan tåle synet af hinanden, der vil søge skilsmisserådgivning, men tværtimod de par, der er indstillede på at give parforholdet en ny chance.
Og det er noget, vi i Dansk Folkeparti mener at regeringen bør støtte i højere grad, end det sker i dag.
Socialministeren siger ganske vist til Berlingske Tidende i dag, at det ikke er en offentlig opgave at redde ægteskaber.
Men det er kun den ene side af sagen.
Den anden side af sagen er jo, at det er det offentlige, der kommer til at bære omkostningerne ved de forliste ægteskaber.
Så mon ikke der trods alt bliver et plus på regnskabet, hvis man endelig skal gøre det op økonomisk?
Og mon ikke det også ville have en positiv effekt på ægteskaberne, hvis regeringen satte skatter og afgifter ned, således at de travle og stressede børnefamilier fik mulighed for at sætte tempoet lidt ned i dagligdagen?
Jeg gætter på, at succeskriteriet ved denne skilsmisseforebyggende foranstaltning vil være på fuld højde med så mange andre forsøg på ægteskabelige redningsaktioner.