Aage Frandsen (SF), 2000-04-14:
De her lovforslag, hvor man kan sige, at i hvert fald de to eller tre er centrale i den her forbindelse og de sidste to er følgelove,
er jo en del af det samlede kompleks omkring voksenuddannelserne, som er aftalt mellem regeringen og partierne SF, CD og Enhedslisten.
De lovforslag, vi har med at gøre her, som også vedrører indholdet i arbejdsmarkedsuddannelserne, et indhold, som åbenbart ikke optager Venstre og De Konservative ret meget,
er jo også noget, som er udtryk for en forbedring i forhold
til det, det har været hidtil
Det bliver mere overskueligt, det bliver mere fleksibelt, det bliver lettere at have med at gøre for dem, der skal bruge det,
Med hensyn til den konstruktion, som er bygget op, og som man fra Venstres og De Konservatives side angriber meget, vil jeg sige, at vi i Danmark har et voksenuddannelsessystem, som i udpræget grad finansieres af staten.
Det er staten og dermed skatteborgerne, os alle sammen, der bidrager til det.
Det kan have sine fordele, og det er også sådan, at man ikke skal afvise, at det er en model, som er acceptabel, men på et tidspunkt, hvor voksenuddannelsesudgifterne efterhånden bliver så store, må det også være rimeligt at sige, at de, der bruger systemet, nemlig arbejdsgiverne, også betaler direkte. Under alle omstændigheder er det jo sådan, at pengene skal komme fra produktionen; de kan ikke komme ud af den blå luft.
Hvad enten vi så henter dem via skattesystemet, som henter dem via borgerne, eller vi tager dem direkte fra kilden, nemlig fra arbejdsgiverne, er det jo under alle omstændigheder det samme sted, pengene hentes fra, og det er mere naturligt, at de hentes fra arbejdsgiverne.
Andre lande har et system, som i langt højere grad lader arbejdsgiverne betale direkte, og det synes vi er fornuftigt.
Derfor synes vi også, det er en god model, der er bygget op, hvor man overlader meget mere til arbejdsmarkedets parter med henblik på at afgøre, hvilke uddannelser man mener er så vigtige for samfundet, at det er samfundet, staten, der skal betale alle udgifterne, hvilke uddannelser der måske er knap så vigtige i den forbindelse, så også arbejdsmarkedets parter, altså den enkelte arbejdsgiver, må bidrage direkte, og hvilke uddannelser der i virkeligheden burde betales af den enkelte arbejdsgiver, fordi det alene er den enkelte arbejdsgiver, der har glæde af dem og ikke resten af samfundet.
Den model, som her er bygget op, hvor man siger, at parterne selv må finde ud af det, synes vi er den rigtige.
Det giver ansvarlighed over for at løse opgaverne, og det er under alle omstændigheder også parterne selv, der har mest forstand på tingene, langt mere, end vi har som lovgivere.
Dernæst synes vi også, det er rigtigt, at ud over at staten bidrager til arbejdsmarkedsuddannelserne, bidrager også arbejdsgiverne kollektivt.
Her havde vi nok gerne set en model, hvor der også var lagt nogle penge ud i virksomhederne som en pulje, som lønmodtagerne havde afgørende indflydelse på.
Det var en model, man godt kunne have anvendt, men det blev altså ikke sådan.
Det blev en central arbejdsmarkedsuddannelsesfinansiering, som arbejdsgiverne kommer til at bidrage til, og der er jo ikke tale om, at nogen kommer til at betale, uden at der kommer noget ud af det.
Det er jo igen noget med, at parterne har fundet ud af, at disse uddannelser vil man gerne fremme, og man vil gerne have, at de skal virke, og så må man også på en eller anden måde betale dem.
, når det gælder timelønsmodtagere.
Der er ikke noget med, at der kommer en hel masse uddannelser ind i systemet, medmindre parterne selv ønsker det og derfor også er med til at finansiere dem i den sidste ende.
Der var en henvisning til, at man kan rationalisere den slags ting, og jeg må sige, at det er utrolig mange gange, Venstre og De Konservative har ment at kunne finansiere tingene ved at sætte to skriveborde sammen og på den måde løse nogle problemer.
Det er i hvert fald svært at se, at der nogen steder var særlige tiltag i retning af det, den konservative ordfører i dag er så klog på med hensyn til, hvad den socialdemokratiske arbejdsminister kan gennemføre i dag.