runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Jensen (S), 1999-11-24:
Jeg vil gerne fortsætte den linje, som ligger i dansk politi i dag, som jeg har stået for de sidste 3 år som justitsminister, nemlig at vi sørger for, at så meget som muligt af det uniformerede personale laver politiopgaver, er ude at patruljere, og jeg er glad for at kunne konstatere, at det er lykkedes igennem de sidste 4 år at styrke patruljering og den udetid, hvor man er uden for stationerne.
Men det er klart, at når man også i en periode indfører ny teknologi - og jeg går her ud fra og tror, at spørgeren sådan set er enig med mig i, at vi skal have et moderne udrustet politi, også teknologisk - så kræver det også, at politifolkene uddannes til at kunne klare den nye teknologi, og vi har været igennem en periode, hvor politifolk har skullet uddannes til den nye teknologi.
Det er mit håb, at vi igennem den uddannelse nu står over for en fase, hvor endnu mere tid kan prioriteres til at være ude og patruljere.
Jeg ser også gerne
flere og flere opgaver overført fra det uniformerede personale, altså politifolkene, til kontorfolkene.
Så jeg kan bare svare her, at det er en imødekommelse
også af spørgerens ønsker.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Marianne Jelved (RV), 1999-11-24:
Altså hr. Frank Dahlgaard: Uanset hvor meget der forsøges at kringle rundt omkring det her, er virkeligheden jo det bedste sandhedsvidne.
Lad os se på beskæftigelsesudviklingen i Tyskland og Frankrig, som hr. Frank Dahlgaard nævnte som to af de lande, der skulle gennem store besparelser for at passe ind i kravene til den fælles valuta.
Jeg mindes at have læst hr. Frank Dahlgaards udmærkede økonomiske analyser gennem 10 år i de danske aviser eller hørt dem.
Jeg har ikke noget præcist citat, men jeg er overbevist om, at det gang på gang blev sagt - sådan husker jeg det, og jeg var dybt enig med hr. Frank Dahlgaard - at man ikke kan løse beskæftigelsesproblemer i et land ved at have store underskud og ved at have høj inflation, for det er uholdbart.
Men det er jo det, hele den den fælles valuta går ud på.
Frankrigs beskæftigelse og økonomiske udvikling kører fint på skinner i dag, og Frankrig har gennemført en række strukturreformer og har vist, at de økonomiske rammer og den politiske enighed om, hvordan man fører økonomisk politik med et globaliseret marked, virker.
Carsten Koch (S), 1999-11-24:
Jeg er fuldstændig enig med fru Birthe Skaarup i, at det er et problem, som er stødende.
Det er fuldstændig rigtigt.
Man kan sige, at det jo er et aspekt af en mere omfattende problemstilling, nemlig at ulovlige aktiviteter eller måske ulovlige aktiviteter i stigende grad kan foretages over Internettet.
Man kan sige, at det her er en vis del af det, men lad os bare nævne eksempler som børneporno og andre ting, handel med våben osv.
Så det er kun ét aspekt af det overordnede problem, at når man har fået Internettet, så har man haft større muligheder for at udsprede oplysninger og foretage oplæg til aktiviteter, som er ulovlige eller måske ulovlige.
Det er det generelle.
Det generelle problem ved jeg at justitsministeren arbejder meget intenst med, det overordnede generelle problem, hvoraf det her er et aspekt, og det er klart, at det har jeg løbende debatter med justitsministeren om.
Det er amterne og kommunerne, der har ansvaret for, at oplysning og forebyggelse er så effektiv så muligt.
Sundhedsstyrelsen har også iværksat en række aktiviteter, der støtter denne informationsindsats for de unge mennesker.
Det er informationen, der er det afgørende. Lad mig nævne som ét eksempel, at Sundhedsstyrelsen her i november måned har lanceret en hjemmeside, som oplyser sagligt, men også spændende, om farer og risici ved narkotika. Så vi bruger det samme middel, men det generelle problem er et problem, som må ordnes i Justitsministeriets regi.
Birthe Skaarup (DF), 1999-11-24:
Jamen jeg er da helt enig med sundhedsministeren i, at amterne og kommunerne har et vist ansvar.
Men det her handler altså om adgang til Internettet, hvor man spreder nogle oplysninger, og der skal da ikke herske nogen tvivl om, at kvikke skolebørn og unge mennesker kan begynde at fremstille det her, når der er fri adgang på Internettet.
Nu siger sundhedsministeren så, at justitsministeren har fat i det, men er der ikke nogle juridiske muligheder for at gå ind og lukke de her netsider?
Det er en eksplosiv udvikling, og jeg synes, at lovgivningen må følge med på det her område, for der er der nogle helt klare følgevirkninger, og hvor sætter vi så grænsen?
Det handler om nettransport, og jeg ved godt, det er kedeligt med censur, men det er åbenbart nødvendigt.
Derfor må det hindres, at de her ting foregår via Internettet.
Vi må på en eller anden måde kunne gå ind og lave noget lovgivning omkring det, og det må pålægges netejerne at få slettet de her skadelige oplysninger. Jeg mener ikke, det kan være rigtigt, at man lige kan plotte sig ind på Internettet og så få at vide, hvordan man fremstiller de her skadelige stoffer, heller ikke ud fra, at - som sundhedsministeren siger - vi gør en indsats i det her land for ikke at udbrede de her stoffer.
Derfor synes jeg, at vi virkelig må prøve på at gå ind og lave noget lovgivning.
Carsten Koch (S), 1999-11-24:
Internettet er ifølge sagens natur en international foreteelse, hvor informationer fra hele verdens informationsskabere udveksles.
Enhver kan komme ind på Internettet og etablere sig og formulere sig, som man har lyst til.
Det, vi taler om her, er noget, som man slet ikke kan ordne nationalt.
Det er justitsministeren også opmærksom på i sine generelle overvejelser.
Indsatsen imod børneporno og indsatsen over for andre ting er noget, der må håndteres overordnet, og vi kan ikke gå ind på enkelte områder og sige, at nu vil vi forbyde den og den type internetinformationer; det lader sig simpelt hen ikke gøre. Det er let nok at unddrage sig sådan noget, og vi kan ikke gå ud og pålægge udbydere i andre lande at gøre det her.
Det kræver internationalt samarbejde.
Jeg ved, at justitsministeren er opmærksom på det her, men vi er ikke i stand til i en internetverden at lave isolerede danske forsøg på at stoppe informationer, som kan skabes og produceres i helt andre dele af verden.
Det er vi simpelt hen udelukket fra.
Og derfor vil jeg sige, at det er stadig væk den samme strategi, og det er oplysning, oplysning og oplysning, information på alle niveauer, og det foregår på kommunalt niveau, på amtsligt niveau, på statsligt niveau.
Det er den rigtige måde at gøre det på, og det foregår ved, at unge mennesker taler med unge.
Det er strategien i forhold til det her.
Birthe Skaarup (DF), 1999-11-24:
Ja, jeg er vidende om, at man via UEN-gruppen i Europa-Parlamentet har rettet en henvendelse om netop det her til den offentlige anklager og selvfølgelig også den belgiske justitsminister, men jeg mener, at sundhedsministeren simpelt hen må lægge sig i selen for at prøve på at gå ind og få det her standset.
Det er helt klart, at der er dødsfælder ved det.
Altså børn kan jo gå ind og prøve at eksperimentere med de her stoffer, og de kan ikke alene dø af det, men pådrage sig alvorlige sygdomme ved at indtage de her syntetiske stoffer.
Yderligere er der så det, at man kan sælge de her stoffer, og det er nødvendigt at ramme de her bagmænd.
Men jeg synes ud fra det, man har gjort f.eks. i Belgien via UEN-gruppen, at man kunne gøre noget af det samme her i Danmark.
Carsten Koch (S), 1999-11-24:
Jeg vil gerne gøre alt, hvad der står i min magt, for, at man løser problemerne, men de skal løses internationalt - det er det, jeg i meget høj grad lægger vægt på - og de skal løses mere generelt, og det er jeg parat til at støtte og vil også gerne tage initiativer til det ved at henvende mig til de kredse, der arbejder med det her.
Men min pointe er, at en dansk sundhedsminister eller en dansk justitsminister kan ikke isoleret set gøre ret meget, når vi taler om informationer på Internettet.
Jeg må også lige gøre opmærksom på, at det jo ikke er juridisk fuldstændig klart, at det er ulovligt at udsende opskrifter på produktion af, hvordan man fremstiller narkotika.
Det er jo ikke klart, at det er ulovligt, og det vil sige, at vi også kommer ind i problemstillinger, som er interessante juridisk. Men det er bestemt ikke afgjort, om det kan siges, at det at sende en opskrift ud på noget, i sig selv er ulovligt, eller om der skal være en vis specifik henvendelse til en bestemt person, sådan at man kommer ind i en medvidersammenhæng, altså medvirker til at lave noget.
Men bare ved at sende en opskrift ud?
Der er mange juridiske spørgsmål, som beror hos justitsministeren, og som skal løses dér og løses internationalt.
Men jeg er klar til at støtte det her, for jeg er enig med fru Birthe Skaarup i, at det er utilstedeligt og det er uacceptabelt og det ikke er noget, som vi kan se på med nogen som helst form for glæde.
Men oplysning, oplysning og oplysning, det er vejen frem
Birthe Skaarup (DF), 1999-11-24:
Jeg siger så tak for sundhedsministerens svar, og så til sidst vil jeg høre, om sundhedsministeren vil lave en hasteundersøgelse af det her problem.
Carsten Koch (S), 1999-11-24:
Jeg vil henvende mig til justitsministeren, og jeg vil undersøge sagen så hurtigt og så godt, som jeg kan.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Aaen (EL), 1999-11-24:
»Vil ministeren oplyse, om der vedrørende hovedaktionærbeskatning af fri bolig er udviklet en praksis, således at ligningsmyndighederne ikke fastsætter skatten ud fra den reelle værdi, samt oplyse, på hvilket grundlag denne praksis hviler, og er det kendelser i Landsskatteretten, afgørelser i skatteankenævn, eller har Told- og Skattestyrelsen indbragt sager for domstolene?«
Vi så forleden i fjernsynet eksempler på, hvordan rige mennesker, der ejer deres egen virksomhed, er i stand til at tildele sig selv store skattefordele og leve et liv i luksus, for en stor dels vedkommende betalt af skattefiduser.
Der har efterfølgende været nogen diskussion om, hvor problemerne lå, om det var i lovgivningen eller i administrationen, eller det bare var almindeligt snyd.
På nogle stræk, f.eks. når vi taler om, at den, der får en gratis Ferrari stillet til rådighed og ikke skal betale mere i skat af det end den, der får en gratis Folkevogn, er det klart nok. Omkring beskatning af fri bolig, frit sommerhus, fri luksusyacht har det imidlertid lidt mere været et problem, om det er lovgivningen, eller om det er administrationen, der er problemet, og derfor vil jeg gerne have at vide, hvad grundlaget er for den praksis, der tilsyneladende har udviklet sig?
Ole Stavad (S), 1999-11-24:
Det er næppe muligt inden for de to minutter at svare på alle de gode spørgsmål fra hr. Frank Aaen, men jeg kan sige, at efter de gældende regler fastsættes værdien af fri bolig til den såkaldte markedsleje, altså hvad en uafhængig tredjemand ville skulle betale i leje for at bo i huset.
Disse regler gælder, uanset om der er tale om en hovedaktionær eller en anden ansat, der får bolig stillet til rådighed.
Der findes ikke særlige gunstige regler for hovedaktionærer, nærmest tværtimod, for der er taget højde for, at hovedaktionærer til en vis grad bestemmer over deres selskab, f.eks. kan de ikke få nedslag i markedslejen for en bopæls- eller fraflytningspligt.
Det bestemmer de jo i
realiteten selv
I situationer, hvor der ikke er udlejningspriser for en hovedaktionærs bolig, og hvor der ikke i øvrigt er nogen holdepunkter for fastsættelse af markedslejen, anvendes i praksis en formodningsregel på 8 pct. af den senest offentliggjorte ejendomsvurdering.
Formodningsreglen er baseret på en højesteretsdom fra 1984.
Et andet relevant eksempel på praksis er en
landsskatteretskendelse fra 1999, altså fra i år, hvor skattemyndighederne forsøgte at beskatte en hovedaktionær af 8 pct. af boligens anskaffelsessum.
Anskaffelsessummen var meget højere end ejendomsvurderingen.
Landsskatteretten gav hovedaktionæren medhold.
Kendelsen er ikke et enestående eksempel på, at skatteydere begærer syn og skøn i sager om værdifastsættelse af markedslejen, hvorefter markedslejen sættes langt lavere end skattemyndighedernes skøn.
Baggrunden herfor er, at værdiansættelserne baserer sig på et konkret skøn.
Det skyldes, at der kun udlejes meget få boliger af den pågældende størrelse, at boligen kan være blevet indrettet specielt efter hovedaktionærens ønske, og at der i udlejerens praksis er en overgrænse for, hvor meget en bolig kan udlejes for, uanset ejendommens faktiske omkostninger.
Det kan derfor i praksis være vanskeligt at få fastsat den konkrete værdi, som hovedaktionæren beskattes af, fordi myndighederne har svært ved at bevise en højere markedsleje.
Frank Aaen (EL), 1999-11-24:
Jeg kan forstå, at der således er nogle problemer på det her område,
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-24:
Jeg vil gerne bede ministeren om at bekræfte, at de eksempler, som er kommet frem i dagspressen, ser ud til at være meget, meget vanskelige for en almindelig lønmodtager at forstå.
Og jeg vil gerne bede ministeren om at bekræfte, at med de regler, der så er i dag, og som jo er det, som Landsskatteretten og andre retlige instanser baserer sine afgørelser på, betyder det, at nogle få i det her samfund har mulighed for at spekulere i, at en meget stor luksusvilla reelt er umulig at leje ud, og at det er det, der gør, at vi nu har nogle eksempler på nogle helt, helt urimelige reelle huslejefastsættelser i forhold til, hvad almindelige lønmodtagere bliver beskattet af, når de har fri bolig stillet til rådighed.
Mariann Fischer Boel (V), 1999-11-24:
Nu har efterdønningerne efter den fjernsynsudsendelse jo ligesom tegnet et billede af, at det her er et kanonstort, kæmpestort, problem.
Derfor vil jeg godt høre skatteministeren: Hvor mange hovedaktionærejendomme drejer det her sig om?
Altså hvor mange findes der i dag, og hvor mange af de ejendomme er så vurderet til f.eks. over 8 mio. kr.?
Ole Stavad (S), 1999-11-24:
Til fru Mariann Fischer Boel: Hvis jeg måtte vende tilbage med svaret under besvarelsen af næste spørgsmål, som faktisk handler om det, og hvor jeg konkret kommer ind på en besvarelse af spørgsmålet.
Måtte jeg derudover sige til hr. Frank Aaen og hr.
Thulesen Dahl
, at jeg er enig i, at det billede, der tegnedes i den udsendelse, er svært at forstå for, skal vi sige sådan almindelige, jævne folk med almindelige, jævne indkomster, som betaler en høj skat.
Det er jeg fuldstændig enig med hr. Kristian Thulesen Dahl i.
Og når jeg har været ude og sige, hvad jeg mener -
For hvad angår de problemer, som også blev påpeget, og som er reelle, er jeg helt enig med hr. Frank Aaen i, at folk skal behandles ordentligt og ens, og at vi bør sikre, så langt det overhovedet er gørligt i vores skatteregler og i den ligning og praksis, vi har, at der er en reel betaling i skat af de goder, man har, hvad enten man får dem udbetalt i form af kontanter eller i form af frynsegoder, eller hvad man nu måtte kalde det.
Derfor vender vi jo så også tilbage senere til, at jeg bestemt ikke afviser, at der er noget, vi skal se på her.
Med hensyn til båd og sommerhus, som blev nævnt specielt af hr. Frank Aaen i indledningen, kan jeg sige, at dér har vi faktisk meget, meget, meget klare regler, og det er bl.a. dér, jeg mener, der kom oplysninger frem, som var forkerte.
Det er sådan, at hvis man har en båd stillet til rådighed - ikke, at man bruger den, men har den stillet til rådighed hele året - så skal man betale det, der svarer til 2 pct. om ugen af bådens værdi, altså 104 pct. om året, og det vil jo så i praksis betyde, at det ikke er interessant.
Det er jo sådan set helt tilsigtet, at det ikke skal være interessant, at hovedaktionærselskabet skal eje den.
Hvis hovedaktionæren vil have den, så må han betale den og købe den med beskattede midler ligesom alle mulige andre.
På samme måde er der også klare, firkantede regler uden undtagelser omkring sommerhuse.
Frank Aaen (EL), 1999-11-24:
Det er oplagt, at hvis reglerne er så klare, som ministeren siger lige her på det seneste, må vi jo sikre, at reglerne overholdes, og udsendelsen kunne jo også efterlade nogen tvivl om, hvorvidt det sker.
om den måde, nogle af vores skattesystemer er opbygget på, nemlig dér, hvor man kan gå hen og klage til lokale skatteankenævn, og, hvis det nu tilfældigvis er sådan, at skatteankenævnet af politiske årsager, fordi det er politisk valgt og f.eks. som i Gentofte Kommune har et flertal af konservative medlemmer, om der så nogle gange kan opstå det problem, at en skatteyder faktisk uretmæssigt får ret i sin klage ved skatteankenævnet, fordi den, om jeg så må sige, listes igennem af kammeraterne, der sidder og vurderer klagen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-24:
Nu har ministeren jo haft noget tid til at undersøge de her ting, efter at udsendelsen i Danmarks Radio blev vist, og derfor vil jeg gerne spørge skatteministeren, om det er ministerens opfattelse, at der her er tale om et lovgivningsproblem eller et administrativt problem.
Altså man må tolke ud fra ministerens første svar, at det er et lovgivningsproblem, og derfor bliver jeg så nødt til at spørge ministeren, hvis det er således, om man så i ministeriet allerede nu har gjort sig overvejelser om, hvad det så er, der skal ske, for at man kan komme de her barokke situationer til livs, og dér tænker jeg specielt på de eksempler om villaerne, der har været vist.
Må jeg dertil bede ministeren om at konkretisere: Hvad er det for nogle forkerte oplysninger og beregninger, der er gengivet i udsendelsen »De riges paradis«?
Jeg har godt hørt ministeren andre steder sige, at der er forkerte beregninger
og konklusioner,
men jeg har ikke rigtig set nogen steder, hvor det er udspecificeret, hvad det er, der er forkert i udsendelsen.
Frank Aaen (EL), 1999-11-24:
Jamen jeg skal sørge for at forsyne ministeren med et eksempel på, hvordan et skatteankenævn behandlede en sag omkring pensionsindbetalinger på en måde, som var så lempelig, at det dog måtte omstødes efterfølgende.
Men det sidste spørgsmål i denne runde er, om ministeren kan bekræfte, at da man strammede reglen vedrørende fri bil og dog trods alt gjorde det lidt dyrere at køre rundt i den gratis Ferrari, da stemte min medspørger fra Dansk Folkeparti imod den stramning og dermed imod, at vi fik større retfærdighed på området.
Ole Stavad (S), 1999-11-24:
Som det fremgår af mit svar på spørgsmål nr. S 575, er regelsættet om beskatning af frynsegoder efter min mening grundlæggende rigtigt.
Loven fastslår, at værdien af goderne skal medregnes til den skattepligtige indkomst med deres markedsværdi.
Dette princip er som hovedregel korrekt og fører også til fuld og normal beskatning.
Der kan dog som nævnt i de foregående svar være så specielle eller dyre boliger, at slutresultatet bliver forkert. For bil, båd og sommerhus er der helt standardiserede regler direkte i loven.
Lægges disse regler til grund for en hovedaktionær, vil beskatningen af sommerhus og båd typisk blive så høj, at det bliver for dyrt for hovedaktionæren at have det til rådighed hele året.
Jeg er parat til at se på hele området, men jeg mener, at der især er påvist et behov for bedre regler for meget dyre boliger, når en hovedaktionær kan disponere på begge sider af skrivebordet.
Egil Møller (DF), 1999-11-24:
»Vil ministeren tage initiativ til at sikre, at der inden for rejsebranchen oprettes et uvildigt tilsyn på samme måde, som man inden for pengeinstitutsektoren har et tilsyn, og vil ministeren i bekræftende fald give dette tilsyn samme beføjelser, som tilsynet har for pengeinstitutternes vedkommende?« Skriftlig begrundelse
Der er nu igen sket et krak inden for rejsebranchen.
Hver eneste gang går det ud over uskyldige mennesker, som i tiltro til virksomheden har indbetalt penge for en rejse, der går tabt.
Efter spørgerens opfattelse skal der i langt højere grad ske en kontrol af, om rejseudbyderne har et økonomisk solidt grundlag for at kunne udbyde deres ydelser.
Derfor vil et uvildigt tilsyn være på sin plads inden for branchen.
Dette tilsyn skal føre løbende kontrol med økonomien inden for branchens virksomheder og skal kunne komme med påbud og henstillinger, der skal følges.
Ole Stavad (S), 1999-11-24:
Jeg er enig med hr. Frank Aaen i, at det, der jo ofte er dilemmaet på skatteområdet, er, at man forsøger at tage nogle legitime hensyn.
Eksempelvis er det vigtigt, når vi ser på vores erhvervsbeskatning, at den så er konkurrencedygtig i forhold til de erhvervsvirksomheder, som vi skal kunne konkurrere med uden for landets grænser.
Ellers får vi nogle problemer, som gør, at vi ikke får den beskæftigelsesfremgang, at vi ikke får den teknologiske udvikling, at vi i det hele taget ikke får skabt de værdier i vores samfund, som skal bære vores samfund, også den del af velfærden, som hr. Frank Aaen og jeg er optaget af at der også skal være råd til.
Hvis vi går bare nogle ganske få år tilbage - vi lavede skattereformen i 1993 - var problemstillingen jo, at aktieavancer, ejendomsavancer, goodwill osv., en række områder, var enten helt skattefri eller meget lavt beskattede, og de store øvelser gik så ud på at få omdøbt en indkomst, så den kom til at hedde noget, der var lavt beskattet eller ubeskattet.
Og så ved vi jo begge to, at dengang det var til afstemning her i Folketingssalen, stemte højre side bortset fra midterpartierne, som var deltagere i regeringen og var med til forslagene, konsekvent imod alle ændringer, der skulle rydde op.
Hr. Thulesen Dahls parti var ikke opfundet på det tidspunkt, men det parti, som hr. Thulesen Dahls parti udspringer af, Fremskridtspartiet, stemte også imod.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Aaen (EL), 1999-11-24:
Jeg er udmærket klar over, at visse af mine kolleger her i Folketinget synes, det er i orden, at man snor sig alt det, man kan, som den bedste skatteål; det er helt i orden, det har man ikke noget problem med.
Det, jeg bare vil spørge skatteministeren om, er: Er det ikke korrekt, at når vi nogle gange har de her problemer, hvor nogle kan sno sig for meget, altså hvor skatteålene virkelig kan boltre sig, så er det, fordi vi har nogle særlig lempelige skatteregler for erhvervslivet og de selvstændige erhvervsdrivende, som nogle gange kan misbruges til også at gavne den personlige indkomst?
Og er det ikke skatteministerens indtryk, at hver eneste gang vi i Folketinget forsøger at lukke nogle af de huller, hvor vi opdager at skatteålene boltrer sig i nogle skatteregler, som gælder erhvervslivet, ser vi konsekvent, at Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti stemmer imod alle stramninger og forsvarer skatteålenes mulighed for at boltre sig?
Ole Stavad (S), 1999-11-24:
Til det sidste først - som var en gentagelse fra forrige gang - vil jeg sige, at det vil ikke lykkes hr. Thulesen Dahl
eller andre at standse mig i at sikre, at også den gruppe, vi her taler om, betaler skat på lige fod med andre danskere.
Men omvendt vil jeg så også sige, at inden jeg sætter noget i værk, vil jeg stærkt anbefale, at vi tager os den tid, der skal bruges, for at vi kan få et ordentligt billede, og at vi, når vi i øvrigt så skrider til handling, er sikre på, at den måde, vi gør det på, løser problemet, i stedet for at man bare flytter nissen.
Det synes jeg er lidt vigtigt.
Dér kommer jeg så tilbage til hr. Thulesen Dahls andet spørgsmål, nemlig spørgsmålet om skatteyderne, om de nu skal betale mere, end de skal.
Nej, det skal de ikke.
Men vi ser desværre, at der er nogle, der bruger mange kræfter på at undvige en beskatning ved forskellige usædvanlige transaktioner, på samme måde som vi også ser nogle, der indretter sig, så det næsten er umuligt for skattemyndighederne at løfte bevisbyrden med hensyn til at få reglerne til at virke efter deres hensigt.
Det er også en del af den her problemstilling, hvor vi også skal tænke os lidt grundigt om i forhold til, hvordan vi gør tingene.
Så jeg har ingen forventning om, at folk betaler mere, end de skal.
Men jeg synes, det ville gøre livet lidt lettere og reglerne noget enklere, hvis man ikke forsøgte at engagere alle mulige rådgivere for at gå alle mulige omveje for at undgå at betale en skat.
Så synes jeg i øvrigt, at den sammenligning, at et folketingsmedlem har givet et bidrag til et konkret, privat formål, som er skatten uvedkommende, som ikke er fradragsberettiget i skatten, er meget, meget søgt for at forklare hr. Thulesen Dahls opfattelse af det her.