Ester Larsen (V), 1997-11-28:
Regeringen lægger uhyre forsigtigt op til denne kulturdebat.
Redegørelsen indeholder en række betragtninger, almindeligheder og smukke ord, som det er overordentlig vanskeligt for ikke at sige umuligt at være uenig i.
Hvem kan f.eks. modsige, at Danmark skal være et godt land at leve i, og at de frivillige foreninger spiller en stor og betydningsfuld rolle i kultur- og samfundslivet i Danmark? Venstre er naturligvis enig i sådanne selvindlysende betragtninger.
Venstre er også enig i betragtninger om, at ytringsfriheden er en fundamental menneskeret og et bærende princip i kulturpolitikken.
Hvem deler ikke dette syn?
Det kan aldrig blive knægtelse af ytringsfriheden at undlade offenlig støtte til et projekt. Venstre er også enig i betragtningen om, at det ikke kan tages for givet, at markedsvilkårene giver kunsten og kulturlivet det fornødne rum.
Det er jo netop det forhold, der legitimerer al offentlig kulturstøtte overhovedet.
Den livsverden, der er danskernes, er præget af den folkelige kulturs styrke og ikke mindst dens karakter.
Vi skal derfor fortsat have brede og gode rammer for den folkelige kultur, der favner umådelig vidt.
At skabe rammer og rum for den folkelige kultur er ikke en opgave for markedskræfterne alene, men de kulturelle aktiviteter, som markedet notorisk kan klare, skal markedet naturligvis klare.
Det drejer sig primært om den skabende kunst.
Det er de få, der skaber kunst, og nogle er bedre end andre.
Det er ikke en offentlig opgave at fastholde et stort antal mennesker som fuldtidskunstnere på offentlig understøttelse.
Det kan være en offentlig opgave at belønne den skabende kunstner, som yder bidrag på højt kunsterisk niveau.
Det er selve grundideen bag Statens Kunstfond.
Venstre står bag Statens Kunstfond, men finder ikke aktuelt nogen baggrund for at udvide antallet af livsvarige ydelser.
Venstre er enig i princippet om, at Kunstfondens tildelinger til støtteværdige kunstnere finder sted på grundlag af uvildige kvalitetsvurderinger.
Da de danske kulturmiljøer imidlertid er ret små, lurer der til stadighed en mistanke om og en risiko for indspisthed.
Som et værn herimod ville det være formålstjenligt at inddrage udenlandsk kompetence i Kunstfondens forskellige udvalg.
En sådan internationalisering ville både kunne sikre niveau og perspektivering.
Venstre finder det værdifuldt, at samfundet giver gode uddannelsesmuligheder for talentfulde unge inden for musik, billedkunst, filmkunst m.m.
Vi finder det også vigtigt, at der gives færdiguddannede og autodidakter mulighed for at opnå arbejdslegater, så talentets bærekraft kan afprøves.
Legatet kunne modsvares af en ydelse fra kunstnerens side.
Det kunne ske i form af levering af et værk, en præstation eller lign. Men vi vender os imod den tankegang, at det er en offentlig opgave at sikre forsørgelse i videre omfang.
Venstre ønsker til gengæld at sikre skabende kunstnere bedre muligheder for at leve af deres kunst.
Enhver kunstner foretrækker vel at leve af sin kunst frem for af offentlige ydelser.
Man kan således sikre skabende kunstnere med svingende og stærkt spredte indtægter mod skatteplyndring.
Det kan ske ved at indføre konjunkturudligning.
En fremadrettet kunstpolitik bør også stimulere sponsorering af kunst og øge efterspørgslen gennem f.eks. skattefradrag for visse kunstkøb og for kunstdonationer til museer m.m.
Penge kan ikke fremkalde kunst pr. automatik.
Det turde være ret indlysende, men nu er i det i hvert fald efterprøvet i virkelighedens verden.
Kulturfonden har demonstreret det med stor tydelighed.
Når kulturministeren er nået til den erkendelse, er det al respekt værd at stille forslag om at nedlægge Fonden.
Pengene blev godt nok kastet ud, men der kom ingen kunst ud af det.
I stedet for at tage konsekvensen af de indvundne erfaringer og blot nedlægge Fonden lægges der nu op til, at der skal skabes en ministeriel udviklingsfond.
Med Kulturfonden ville man støtte samspillet mellem den folkelige og den professionelle kunst.
Det førte til et virvar af projekter på et overordentlig betænkeligt kvalitetsniveau.
Det skal nu være anderledes.
Nu skal det være det nye, det anderledes eller bare det, der går på tværs, der skal fremmes.
Ministeren er tilsyneladende meget optaget af det eksperimenterende.
Det påpeges, at den særlig interessante udvikling for kunsten ligger i samarbejdet på kryds og tværs mellem kunstarter, medier og videnskab.
Ja, det kan da godt tænkes, at det kan være rigtigt.
Kan hænde, at det er rigtigt, men med en sådan særlig tilskudsmulighed er jeg overbevist om, at vi vil se projekter designet lige præcis over denne specielle læst alene for at åbne vejen til pengene.
af Kulturministeriets placering i forhold til fornyelse i kunsten.
Her bygges der på besynderlige forestillinger om, at kunstens forhold til fornyelse, eksperiment og kvalitet kan fastlægges ministerielt.
Det er en ubehageligt central rolle, ministeren har tiltænkt sig selv her i prioriteringen af udviklingsveje for kunsten.
Redegørelsen fremhæver, at kulturpolitik skal bygge på et decentraliseringsprincip.
Det er vi enige i.
Venstre har derfor støttet loven om regionale kulturforsøg, og vi indgår gerne i seriøse drøftelser om ændret arbejdsfordeling mellem stat, amter og kommuner.
Jeg vil gerne understrege, at det er det seriøse, der har vores interesse.
Til redegørelsens formulering: »Tillige er det efterhånden relativt enkelt og billigt at bevæge sig rundt i landet, så alle har de kulturelle tilbud inden for rækkevidde,« er vel kun at sige, at lige præcis det samme argument kan benyttes til fordel for en spredning af de nationale kulturinstitutioner.
Ministeren peger i denne sammenhæng også på uklarheder og inkonsekvens omkring provinspuljens benyttelse.
Men at ophæve provinspuljen, alene fordi forvaltningen var skandaløs, er da en ulogisk konsekvens.
Den tidligere kulturminister havde den frimodighed at snuppe penge, der i finansloven direkte var reserveret til investeringer i provinsen, til at finansiere et nyt indgangsparti til Zoologisk Have i København.
Jeg håber, at vi fremover vil blive forskånet for tilsvarende despekt for den kulturelle jævnbyrdighed i forholdet mellem provins og hovedstad og for yderligere københavneri.
Ministerens postulat om en diskussion om placering af Det Kongelige Teater i Lemvig overraskede som sagt mange.
Her venter den hele by og det halve land spændt på regeringens løsningsbidrag til den heftige og pågående diskussion om Teaterfuglens placering på Kgs. Nytorv.
Princippet om decentralisering har for øvrigt været håndhævet på en ret speciel måde i ministerens håndtering af dette byggeri.
Det pres, regeringen har forsøgt at lægge på det folkevalgte bystyre, har været enormt.
Med trusler om, at det var Teaterfuglen eller ingenting, har kulturministeren mast på for at få Borgerrepræsentationen til at godkende byggeriet.
Det håb er der ikke meget der tyder på vil gå i opfyldelse.
Dagens debat vil derfor være en helt oplagt anledning for regeringen til at meddele Københavns Kommune, om det fortsat er regeringens politik, at Teaterfuglen er tilbudet , og at regeringen ikke vil arbejde for at finde en anden løsning på Det Kongelige Teaters problemer, hvis Borgerrepræsentationen lader projektet falde.