Martin Lidegaard (RV), 2005-11-03:
Det er jo i virkeligheden en ordentlig omgang, der er i dette lovforslag.
Der er syv forskellige delelementer, og flere af de delelementer er vi meget positive over for i Det Radikale Venstre.
Men der er også nogle, som vi gerne vil spørge lidt til og have uddybet, og måske kan ministeren allerede i dag gøre os lidt klogere på nogle af dem.
Ministeren har jo flere gange annonceret, at hun gerne vil stramme op på retssikkerheden på det sociale område i Danmark, så helt overordnet er vi spændt på, om det er det lovforslag, vi ser her, som skal gøre det, eller om der kommer flere boller på suppen.
Jeg er glad for at se, at ministeren nikker, for ellers synes jeg måske, det trods alt var et begrænset tiltag for at styrke retssikkerhedstilstanden i den danske socialpolitik.
Det første forslag er en sikring af borgerens retssikkerhed.
Det fastlægger, hvilken kommune som skal træffe afgørelse, når to kommuner er uenige om handleforpligtelsen, og det støtter vi fra radikal side.
Vi synes, det er god præcisering.
Det andet forslag er genindførelse af en retstilstand, hvor kommuner, der er passive og ikke overholder deres handleforpligtelse, kommer til at hæfte for betalingen, hvis det kan bevises, at det er tilfældet.
Det er jeg lidt usikker over for, for det fremgår af bemærkningerne til lovforslaget, at man tidligere har haft den regel, men at den aldrig er blevet brugt af Ankestyrelsen.
Der har åbenbart kun været én verserende sag, som endte i Højesteret.
Jeg kunne egentlig godt tænke mig at spørge ministeren, om hun forestiller sig, at denne regel vil blive brugt.
Jeg spørger, fordi ministerens partifælle, borgmesteren i Århus, jo har været ude i et helt rimeligt frontalangreb mod kommuner, som hun synes har forsømt deres integrationsforpligtelse og andre sociale forpligtelser og ligesom har tørret regningen af på Århus, når de pågældende flyttede til Århus.
Forestiller ministeren sig, at man mere systematisk og i større omfang kommer til at benytte denne nye hjemmel til at sagsøge andre kommuner?
Det kunne jeg godt tænke mig at blive klogere på, for hvis det er tilfældet, åbner der sig ret store perspektiver, men måske også problemer, for hvem skal afgøre i stor skala, hvor grænsen for passivitet går?
I lovforslaget siges det, at det skal være åbenbart, at der er tale om, at man har forsømt sine forpligtelser.
Men hvad vil det sige, og hvem skal afgøre, hvad der er åbenbart?
Det tredje forslag handler om forsorgshjem.
Flere har været inde på, hvor svært det også kan være, men grundlæggende er vi positivt stemt over for det forslag.
Det fjerde forslag er harmonisering af reglerne om adgang til refusion for plejevederlag, så de harmonerer med det, der gælder for hjemmehjælp.
Det er vi også positive over for.
Det femte forslag kan man forstå er et første, spædt skridt for at prøve at sikre frie plejehjem og selvejende institutioner samme vilkår i forbindelse med visitering fra kommunerne, og jeg tør godt gætte lidt på, hvad baggrunden er.
Som det også er nævnt i bemærkningerne, er ministeriet blevet opmærksom på en konkret sag.
Jeg gætter på, at det er sagen fra Margrethehjemmet i Roskilde, som har udløst, at man nu vil tage dette skridt, før kommunalvalgkampen er afsluttet.
Det er jo venligt, at ministeren vil give en håndsretning til sin partifælle i Roskilde, men selvfølgelig savner man, som også flere høringssvar gør opmærksom på, lidt om den fulde udmøntning.
Det er især KL, der er inde på, at forslaget her ikke kan stå alene, og jeg håber, vi kan få tilsagn om, at ministeren vil holde fast i, at der kommer lidt mere gennemgribende lovforslag, der gør det lettere at være byplejehjem, og som – og det er lige præcis det, det handler om – giver borgeren et reelt frit valg mellem forskellige former i stedet for den dåsevalgfrihed, som regeringen gør sig i.
Det skyldes simpelt hen retssikkerheden, og vi vil nærlæse og undersøge, om man har lagt snittet rigtigt med hensyn til, hvilke oplysninger man kan få.
Grundlæggende set bryder vi os ikke om at lempe på det område, og vi har også noteret, at flere handicaporganisationerne er lidt betænkelige, selv om de godt forstår hensynet til kommunerne.
Men det vil vi altså nærlæse.
Til sidst er der så forslaget om, at de lokale politikere med vold og magt skal forholde sig til disse ting.
Det er vi sådan set enige i at de skal, men det er klart, at det er lidt specielt, at vi herindefra lovgiver om, hvad der skal ske på kommunalbestyrelsernes møder.
Men vi forstår godt tanken bag det, for det er et problem, at tingene ikke bliver behandlet oftere og mere seriøst ude i kommunerne.