Vibeke Kiil (CD), 1998-01-16:
Da Centrum-Demokraternes ordfører på området, fru Addi Andersen, desværre ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende: Folkehøjskolernes oprindelige idé var at dueliggøre eleverne både fagligt og menneskeligt i bondesamfundet i tiden omkring grundlovens og folkestyrets indførelse. Det blev straks illustreret ved indvielsen af Danmarks første højskole i Rødding i 1844, hvor der dels blev holdt foredrag om spat hos hesten og dels om Nordens myter.
Grundtvig var som bekendt ikke nogen ven af Rigsdagen, men han så klart og fremadrettet, da han i fortalen til Nordens mytologi allerede i 1832 skrev, at uden en hensigtsmæssig dannelse af alle dem, der skal kunne være medlem af Folkeforsamlingen, må det blive en ulykke for staten og for videnskabeligheden.
For 150 år siden var der jo ikke noget uddannelsessystem, der blot tilnærmelsesvis gav den brede befolkning de nødvendige forudsætninger for at kunne medvirke aktivt i det nye folkestyre.
Selv om samfundet er forandret kolossalt siden da, mener CD grundlæggende, at den danske folkehøjskole stadig har en rolle at spille.
Ideen kan bære også i 1998 og videre frem.
Men højskolen må være online til livet i dag, hvor de gamle kernebegreber som livsoplysning og folkelighed ikke har samme slagkraft.
Ser man på udviklingen i antallet af højskoler, toppede antallet i 1994, og fra da af og til nu er der blevet 9 færre, så der i dag er 96 med et samlet antal årselever på 6.111 mod 7.777 i skoleåret 1993-94.
Det er derfor et nærliggende spørgsmål, om det er et mål
i sig selv at undgå flere højskolenedlæggelser.
Det tror jeg ikke det er, og CD går ikke ud og lover en kæmpepose penge, for det ville være urealistisk.
Men vi vil gerne være med til at se på hele regelgrundlaget, for måske er det en helt ny lov, der skal til.
Et væsentligt punkt at tage op, når man skal se på løsningsmulighederne, er kompetencespørgsmålet, og det skal stadig forstås med udgangspunkt i den placering, Grundtvig gav højskolerne, men det skal også ses i lyset af den tid, vi lever i nu.
Der er jo sket det med højskolerne, at de enten er flygtet ind i faglighed som en slags specialskoler eller ind i fritidstilbud og underholdning, og det er ikke det, CD vil sætte en redningsaktion i værk for.
Det er påtrængende at finde en måde at udvide kompetencebegrebet på, så det både rummer den teknisk-faglige kunnen og den menneskelige modning og fordybelse, og det bør ske i et samspil mellem de to former for kompetence og uden at give afkald på højskolernes identitet som frie skoler.
De unge vil i dag bruge livet målrettet, og det, de kaster sig over, skal kunne bruges til noget.
Og skal højskolerne tiltrække dem, skal kurserne derfor være mere end en indskudt fritidsbeskæftigelse og kunne knyttes til de planer, de unge har for deres liv og altså også deres arbejdsliv
Hvis dette samspil mellem en menneskelig og en faglig kompetence skal realiseres, mener CD, at det er påkrævet at inddrage erhvervslivet i overvejelserne, så meget mere som flere og flere virksomheder efterspørger medarbejdere, der har den menneskelige kompetence, som netop et højskoleophold kan bidrage til.
Én af mulighederne ville være at lade et højskoleophold overtage det tidligere filosofikums rolle.
CD har beklaget, at filosofikum er blevet afskaffet ved universiteterne, og det kunne være en meget velegnet opgave
for folkehøjskolerne.
Som systemet fungerer nu er der altså tale om en konkurrencesituation, som højskolerne umuligt kan hamle op med.
Et andet forhold, der også har at gøre med en udvidelse af kompetencebegrebet, er kursuslængden.
Her må der nok være tale om kurser for de unge af rimelig lang varighed, men generelt er CD åben over for at lempe på kravene til længden af de lange kurser.
Vi mener også, at højskolerne skal kunne tiltrække mennesker i en mere moden alder, der måske står i et skift i deres tilværelse, hvor de kunne have stort udbytte af et højskoleophold og dets fællesskab.
I den målgruppe er der i hvert fald mange, der kan have svært ved at være væk hjemmefra i 20 eller 12 uger, og derfor har de korte kurser
CD er endvidere åben over for at diskutere en stramning af, hvor meget højskoleelever må specialisere sig.
Angående fællesskabet er jeg nødt til at kommentere den måde, dét bliver behandlet på i redegørelsen:
Det er jo, som om der ikke eksisterer fællesskaber i samfundet mere, men det er nu at tage munden for fuld, for Socialforskningsinstituttet har for nylig offentliggjort en ny undersøgelse af levevilkårene i Danmark, som endnu en gang afliver myten om kernefamiliens død, og arbejdspladser, uddannelsessteder og foreninger mener CD bestemt også stadig byder på fællesskab og sammenhold.
Og den opgave, som er højskolens, må være at styrke de eksisterende fællesskaber og give dem et dybere perspektiv ved, at man ikke bare hygger sig sammen, men også arbejder sammen om væsentlige livsspørgsmål på tværs af meninger, arbejde, uddannelse og måske også etnisk oprindelse.
Netop integrationen af medborgere med en anden etnisk oprindelse mener CD er en oplagt opgave for både nutidens og fremtidens højskoler, og det bør med i udvalgsarbejdet sammen med hele den internationale dimension.
Derfor ønsker CD at få klarlagt, hvilke barrierer der er, og hvad der skal til, for at folkehøjskolerne kan påtage sig nye opgaver i den retning.
I højskolekredse eksisterer der jo en traditionsbunden modvilje mod al indblanding fra statens side, men som realiteterne er, er en redningskrans nødvendig, og vil man gribe den, må man derfor også affinde sig med nogle rammer, der fastlægges ovenfra.
Og den nidkære revision, som højskolefolk ikke er glade for, kommer de næppe uden om.
Men det har jo desværre vist sig, at ikke alle har gjort det, og det har givet stort politisk hovedbrud.
Man kunne kalde redegørelsen tøvende, fordi den alene rejser spørgsmål og ikke kommer med konkrete forslag.
Højskolen er sendt til hjørnespark, og ministeren vil nu nedsætte et udvalg og lade det vurdere, hvordan loven kan ændres. CD støtter imidlertid nedsættelsen af et sådant udvalg, for der er mange modstridende hensyn, der skal forenes, for at denne del af den danske kulturarv kan bevares.
Og havde vi ikke allerede højskolen, tror jeg, vi måtte opfinde den, for der er brug for at have det åndehul i spændingsfeltet mellem tradition og fornyelse, som ministeren kalder det.
Men man kunne måske i endnu højere grad tale om spændingsfeltet mellem informationssamfundet med alt dets flimmer og overfladiskhed på den ene side og en fastholden og videreudvikling af værdierne og kulturgrundlaget på den
anden.