Line Barfod (EL), 2004-02-06:
Nu er det ikke 20 om året, der bliver dømt til afsoning, så hvor mange der vil blive dømt, fra vi ophæver bestemmelsen, til man får bygget de nødvendige faciliteter i Grønland, er jo svært at sige.
Måske en, måske to, og så må man bruge ressourcerne til at sikre, at der bliver forsvarlige afsoningsforhold i Grønland, indtil man har fået bygget den lukkede anstalt, som vi formoder at Retsvæsenskommissionen vil anbefale, og som man har snakket om i mange år.
Angående dem, der i øjeblikket sidder i Herstedvester, må vi se på en plan for, at de hurtigst muligt kan komme tilbage til afsoning i Grønland.
Men det er et andet problem.
Det har ikke noget med beslutningsforslaget som sådan at gøre.
Beslutningsforslaget handler om, at der fremover ikke er nogen, der skal dømmes til tidsubestemt anbringelse i Danmark.
Fru Pia Kristensen har fuldstændig ret i, at det er meget svært for mig at forstå, at man går med ind og er med til at skære ned på ældreområdet, når man inden valget havde lovet, at man ikke ville være med til det; om der så slet ikke var nogen penge tilbage i kommunekassen, ville man ikke skære på ældreområdet.
Men det gør man altså alligevel, som fru Pia Kristensen indrømmer, og som Enhedslistens undersøgelse har vist.
Man gør i øvrigt alting op i minutter og får tildeling efter det i stedet for at give noget mere tid og bruge ressourcerne på noget mere hjemmehjælp, hvor den ældre og hjemmehjælperen selv kan tilrettelægge arbejdet, frem for at man skal bruge så mange ressourcer på at lave bureaukrati og opgøre alting i minutter.
Jeg vil også gerne takke den nordatlantiske gruppe for at have fremsat forslaget og stædigt holde fast i sagen
, og det glæder mig, at det ser ud til, at der nu er et flertal for forslaget, fordi Dansk Folkeparti bekræftede, at de også støtter det.
Det vil sige, at vi kan få stoppet, at flere personer fremover udsættes for at blive sendt til tidsubestemt afsoning i Danmark.
Tidsubestemt straf er en umenneskelig og hård straf.
Hvis man får en straf på 16 år for de allergroveste forbrydelser, vi kan forestille os, kan man dog alligevel se en ende på den, og man kan lægge en plan for, hvordan man kan blive udsluset og komme tilbage i samfundet.
Men at sidde tidsubestemt og ikke ane, hvor længe man skal være der, er en umenneskelig hård straf oven i det at skulle være indespærret.
Man kan ikke lægge nogen som helst planer, og man aner ikke, hvor lang ens tidshorisont er.
For folk fra Grønland er der oven i købet den ekstra straf, at de skal afsone i Danmark.
Man kan jo godt undre sig lidt over, at da vi diskuterede f.eks. den europæiske arrestordre, lagde de partier, der støttede den, stor vægt på, hvor vigtigt det var, at danskere kom tilbage til Danmark og afsonede, hvis de blev dømt i andre nordiske lande eller Tyskland osv. Det mener jeg også, men man må trods alt sige, at kulturforskellene er ikke så store, at det er lige så slemt for en dansker at komme til Sverige eller Tyskland, som det er for en grønlænder at komme til Danmark.
Dertil kommer de meget store udgifter, hvis familien skal besøge en osv. Som også andre har været inde på, mener jeg, det er helt utroligt, at det har kunnet gå i så mange år, og at man har kunnet blive ved med at udskyde at finde en løsning på problemet.
Fra Enhedslistens side mener vi, at man for længst burde have sikret, at grønlændere fik lov til at afsone i Grønland, og at man for længst skulle have fundet en løsning for dem, der har siddet alt for længe i Herstedvester.
Det glæder os, at der forhåbentlig ikke kommer flere herned, men under behandlingen i Retsudvalget skal vi huske at se på de mennesker, der allerede sidder her.
Jeg støtter ideen om, at vi skal tage ud til Herstedvester, snakke med dem og høre, hvad det er for ting, de vurderer kan bruges for at få lavet en plan for, at de kan komme tilbage til Grønland.
Jeg mener, vi skal forpligte os til at sikre, at der kommer en konkret tidsplan, og at der bliver afsat de konkrete ressourcer, der skal til, for at disse mennesker kan komme tilbage til Grønland og kan få en tidshorisont for, hvor hurtigt det kan lade sig gøre.
Vi må også afsætte de ressourcer, der er nødvendige for at sikre, at man fremover har mulighed for at afsone i Grønland i stedet for i Danmark.
Til allersidst vil jeg rette en tak til alle de mange uden for Folketinget, der er blevet ved med at holde liv i sagen.
De har udgivet bøger og skrevet artikler osv., og de har hele tiden vakt vores dårlige samvittighed, så ikke en eneste af os, som sidder herinde, kan sige: Det her er noget, jeg ikke vidste noget om.
Vi ved alle sammen, at denne helt uacceptable tilstand har stået på alt for længe.