Aage Frandsen (SF), 1998-12-02:
Da regeringen lancerede, at man ville komme med sådan et udviklingsprogram, syntes vi, at det lød meget godt.
Vi var meget positive over for det, og vi havde en vis forventning om det, der så ville komme fra regeringens side. Nu er det sådan, at regeringen normalt kommer med lovforslag og helt undtagelsesvis kommer med et beslutningsforslag, når det drejer sig om noget helt særegent.
Derimod har vi som opposition det privilegium, at vi kan komme med beslutningsforslag, og selv om man ikke skal være så grundig med beslutningsforslag, skal det alligevel være på et vist kvalitetsniveau, når man kommer med beslutningsforslag; man skal kunne se fra Folketingets side, hvad forslagsstillerne præcis mener, for at man kan forholde sig til det.
Ud fra de betragtninger er vi for det første skuffede over det, der er kommet her.
Vi synes det er for tyndt.
For det andet synes vi heller ikke ud fra de kvalitetskrav, man må sige hører til et beslutningsforslag, at det er godt nok. Jeg tænker på nogle af de tidligere beslutningsforslag
omkring uddannelsespolitikken, som et tidligere radikalt folketingsmedlem fremkom med omkring 7-punkts-programmer og 10-punkts-programmer, hvor der var nogle perspektiver i, som pegede fremad, og som viste, at der var nogle ideer og nogle visioner om, hvad uddannelsespolitikken inden for bl.a. folkeskoleområdet, men også inden for folkeoplysningsområdet kunne give.
Derfor er vi altså noget skuffede, og det er sagt af en, der kommer fra Jylland.
Hvad gør vi så ved det?
Ja, nu er jeg jo også underviser, og hvis nu der er en elev, der afleverer noget skriftligt til mig, og jeg ikke er helt tilfreds med det, så må jeg i stedet for at afvise det blankt, for det kan vedkommende, der har lavet arbejdet, blive ked af, give vedkommende nogle inspirationer til at gå videre med. Det vil jeg så gøre, for jeg regner med, at når regeringen har ønsket, at det skulle være et beslutningsforslag i Folketinget, så er det, fordi vi også skal have indflydelse på det.
Regeringen kan, så vidt jeg se, gøre det hele af sig selv, og så er det da prisværdigt, at regeringen går til Folketinget.
Som en god pædagog vil jeg sige til undervisningsministeren, at der er en række ting, som skal understreges mere præcist, så man ved, i hvilke retninger
udviklingsarbejdet skal gå.
Jeg vil pege på en række ting, hvor overskriften er, at man skal turde gå i gang med udviklingen.
Man skal turde det.
Det skal ikke bare være noget snævert noget, og selv om der ikke er frafald i gymnasiet, så mener jeg, man må sige, at gymnasiet, som er et af de områder, hvor der slet ikke sker noget i øjeblikket, er ved at blive støvet.
Det kan godt blive meget mere udviklende.
Hf har gode forsøg, erhvervsuddannelsen har haft det, og det har givet anledning til en ny reform, som lige er blevet behandlet i dag.
Men jeg vil pege på en række ting.
For det første mener jeg, at man skal være helt åben over for at røre ved fagrækken i uddannelsen, også i gymnasiet.
Der er ting i gymnasiet, som minder om det forrige århundrede.
For det andet skal man eksperimentere med arbejdsformer og organisering af undervisningen, ikke kun indholdet, det er også arbejdsformen.
For det tredje skal man se på, om man ikke kan smidiggøre gymnasiet også i forhold til andre uddannelser, sådan at det ikke er spildt.
Det ved jeg også regeringen har tanker om i forhold til meritoverførsel.
For det fjerde skal man se på selve arbejdets organisering, om man ikke kunne lave forsøg med hele skoler eller dele af skoler, hvor man tilrettelægger det på en anden måde, hvor man ser bort fra de stive former, som man ofte hører om, og som også er en realitet.
Med hensyn til arbejdstidsregler og med hensyn til skemaer og sådan nogle ting forudsætter det selvfølgelig et samarbejde mellem organisationerne og arbejdsgiverne.
For det femte skal man også prøve at lave forsøg på tværs af skoleformen.
Vi er tilhængere af, at man har det skolesystem, vi kender.
Vi er ikke tilhængere af enhedsskolen, men vi er tilhængere af, at man i langt højere grad samarbejder og tænker på, at bare fordi noget ligger et sted i dag, så skal det altid ligge det samme sted.
Hvordan kan man formidle de dér ting, hvordan kan man lave forsøg med at få udviklet pædagogiske former, sådan at man sikrer, at skolen er for alle, at uddannelse er for alle?
For det syvende skal man også arbejde med henblik på, hvordan man sikrer overgange.
Jeg tror ikke, at det så meget er spørgsmålet om overgang mellem folkeskolen og ungdomsuddannelserne - her gør vi nok gennem brobygning - det er i forhold til de videregående uddannelser.
Disse syv punkter synes jeg var værd at kigge lidt nærmere på, og der kan være andre punkter.
Vi kan så, når vi engang skal tage stilling til beslutningsforslaget, se på, hvordan vi i et betænkningsbidrag fra Folketingets Uddannelsesudvalg kan præcisere nogle ting, så de, der er ude og skal lave forsøgene, kan se, at her sker der noget; de kan få luft under vingerne.
Ellers tror jeg altså bare, at det her bliver ligesom så meget andet, at det ikke vil opleves som noget nyt, og det kunne man lige så godt have lavet fra ministeriets side, uden at vi i Folketinget skulle forholde os til det.
Når vi skal forholde os til det, så vil jeg gøre det på den måde, og det vil sige, at min vejledning til ministeren er, at det her er det første forsøg; vi arbejder videre med det, og ministeren kan også godt gå hjem og arbejde videre med det.