Jann Sjursen (KRF), 2000-10-26:
Tirsdag i sidste uge var FN's internationale dag for afskaffelse af fattigdom; den fattigdom, som betyder, at hver fjerde menneske på jorden må klare sig for mindre end 1 dollar om dagen; den fattigdom, som tvinger mennesker til at leve uden de mest basale ting: mad, tøj, rent vand, bolig, uddannelse og sundhedsydelser.
Den stærkeste trussel mod menneskerettigheder og menneskeværdet globalt set er fattigdommen.
Derfor skal Danmark give sin udviklingsbistand med udgangspunkt i, at den frem for alt er fattigdomsorienteret. Bekæmpelse af fattigdom forbliver ved »Partnerskab 2000« den overordnede målsætning for dansk udviklingspolitik, og det er helt afgørende for Kristeligt Folkeparti.
Specielt vil vi gerne se fokuseringen på fattigdommen i udmøntningen af de tværgående hensyn som miljø, kvinder, demokrati og menneskerettigheder.
Det gælder også de nye højt prioriterede områder som hiv, aids, børn og unge samt forebyggelse af konflikter.
Den nye strategi inddrager således også nye hensyn i udviklingsbistanden, hensyn, som alle er velbegrundede, men som gør det endnu mere nødvendigt at fastholde fokus på netop fattigdommen.
Vi kan fra Kristeligt Folkepartis side tilslutte os de grundlæggende målsætninger og strategiske valg i »Partnerskab 2000«.
Udviklingsministeren og også ministeriet fortjener efter vores opfattelse ros for den proces, der har ført til den nye strategi.
Alle har haft mulighed for at deltage aktivt i processen, og der er blevet lyttet, og der er også blevet taget hensyn.
Det er måske så også netop derfor, at udviklingsbistanden fremover skal ydes under hensyntagen til netop flere forhold end i dag.
Derfor Kristeligt Folkepartis klare understregning af, at en konsekvent fattigdomsorientering skal fastholdes, ikke mindst når det drejer sig om gennemførelse af sektorprogrammerne og valg af programsamarbejdslande.
Lad mig i forbindelse med spørgsmålet om valg af programsamarbejdslande, som jo følger, efter at strategien nu er fastlagt, sige, at regeringens overvejelser om at gøre Indonesien til et nyt programsamarbejdsland i Asien bestemt ikke virker overbevisende på Kristeligt Folkeparti.
Kan regeringen ikke fremkomme med bedre forslag end at erstatte Indien med Indonesien, ja, så ser vi faktisk hellere, at den regionale fordeling af bistanden forskydes fra Asien til fordel for Afrika.
Kristeligt Folkeparti er enigt i, at den bilaterale bistand skal koncentreres på højst 20 programsamarbejdslande.
I den forbindelse må vi så også konstatere, at regeringen med sin beslutning om ikke at ville afvikle bistanden til Indien i henhold til en tidligere beslutning, men at afvikle Indien som programsamarbejdsland, i realiteten fører til, at vi nu arbejder med flere slags samarbejdslande: dem med og dem uden en egentlig landestrategi som overordnet ramme.
Fleksibilitet er selvfølgelig nødvendigt, også i Kristeligt Folkepartis øjne, men vi synes igen, at det er vigtigt at fastholde netop koncentrationen af bistanden på de 20 programsamarbejdslande.
Når det gælder miljøhensynet, er der brug for at styrke integrationen af dette hensyn i forbindelse med udarbejdelse af ikke mindst sektorprogrammerne.
I et nyligt afgivet svar til Folketingets Udenrigsudvalg medgiver udviklingsministeren, at der til dato kun er udført et relativt begrænset antal særskilte miljøkonsekvensanalyser i forbindelse med udarbejdelse af sektorprogrammerne.
Det er jo et eksempel på, at det rent faktisk tager tid, før en ny strategi bliver implementeret, og i det her tilfælde den tidligere strategi »En verden i udvikling.«
Jeg bruger det også som eksempel på, at det jo rent faktisk også vil komme til at tage tid, inden vi får implementeret »Partnerskab 2000« fuldt ud, for jeg erkender da, at der kan være god grund til, at miljøhensynet og dets integration i sektorprogrammerne, altså når det gælder miljøkonsekvensvurdering, ikke er sket fuldt ud i dag.
De danske målsætninger skal også fremmes på miljøområdet som på andre områder via den multilaterale bistand, som fortsat skal udgøre ca. halvdelen af den samlede danske udviklingsbistand.
»Partnerskab 2000« understreger efter Kristeligt Folkepartis opfattelse dette på en god måde i forhold til den aktive multilateralisme.
Vi er enige i, at Danmark ved at tematisere sine bidrag til FN-organisationerne aktivt skal være med til at præge organisationernes politik og dermed den linje, som de vil føre.
Det kan vi også gøre ved jævnligt at vurdere, hvilke organisationer vi skal støtte, og med hvor meget vi skal støtte dem.
Kristeligt Folkeparti hilser det velkommen, at »Partnerskab 2000« byder på en mere offensiv dansk strategi i forhold til de internationale organisationer, ikke kun i forhold til, hvorledes vi bruger vores bistandskroner aktivt, men også i forhold til, hvordan vi anvender vores stemme.
Danmark skal ikke bare arbejde for, at ulandene får adgang til de internationale markeder.
Ulandene må altså, som de rige lande har haft det i mange år, have mulighed for at beskytte deres egen produktion, selv om tendensen nu går i retning af en større grad af liberalisme.
Vi tror, det er nødvendigt, at de får mulighed for at beskytte vitale dele af deres produktion, og EU og dermed Danmark har en væsentlig rolle at spille i denne sammenhæng, hvor verdenshandelen bliver liberaliseret.
Men der står også tilbage, at udviklingslandene ikke for alvor får gavn af adgangen til de internationale markeder og specielt EU's marked, så længe EU's landbrugsordninger er med til at skabe kunstigt lave priser på verdensmarkedet, og ulandenes varer altså fortsat ikke har fuld adgang til EU's marked.
Også af den grund må Danmark arbejde mere aktivt for at få revideret
EU's landbrugsordninger.
Danmark har været foregangsland på dette område, men jeg mener ikke, vi er helt i front længere, og heller ikke, at »Partnerskab 2000« er ambitiøs nok på dette punkt.
»Partnerskab 2000« giver sin fulde støtte til HIPC-initiativet, og det er også godt, men ikke godt nok, selv om det er blevet forbedret over tid, for det vil komme til at tage mange år, før HIPC-initiativet når til bunds i alle ulandenes gældsproblemer.
Danmark skal derfor udarbejde en national plan for gældslettelse, som f.eks. Norge har gjort det.
Vi bør eftergive den bilaterale gæld, som de fattigste ulande har til os, vel at mærke selvfølgelig hvis ulandene selv viser vilje til at komme af med gældsbyrden, og på samme måde bør det gå med eksportkreditterne.
Vigtigt er det, at pengene til gældslettelsen ikke findes inden for den nuværende ulandsramme, men uden for den, for ellers vil det jo blot betyde, at der bliver færre penge til andre ulandsprojekter. Kristeligt Folkeparti har sammen med SF og Enhedslisten i dag fremsat et forslag til vedtagelse, bl.a. for at understrege betydningen af, at gældsbyrden fjernes.
Udviklingssamarbejdet skal gøres til et partnerskab.
Det er en grundtanke i den nye strategi, og det kommer ikke mindst til udtryk gennem strategiens understregning af det civile samfunds betydning i udviklingsprocessen.
De partnerskaber, som er nødvendige, er ikke kun på regeringsniveau, men på alle niveauer.
Uden tvivl har vi her en stærk aktør i ngo'erne, som ofte på baggrund af mangeårige traditioner har opbygget stærke partnerskaber i de civile samfund i syd - partnerskaber, som også i mange tilfælde sikrer en folkelig forankring i syd, og som har stor betydning set i et udviklingsperspektiv.
Her er virkelig ngo'ernes styrke set i forhold til, hvad regeringer og internationale organisationer kan udrette, og vi ser frem til, at denne del af strategien bliver udviklet i et tæt samspil med ngo'erne og også i respekt for deres forskellighed.
Netop ngo'ernes folkelige forankring har været et tilbagevendende tema i processen frem mod »Partnerskab 2000«-strategiens færdiggørelse.
Kristeligt Folkeparti har bidraget til dette med et forslag om, at ngo'erne selv skal bidrage med en egenfinansiering på mindst 10 pct. af de samlede projektomkostninger til udviklingsrelevante formål, som får Danida-støtte, dog med undtagelsesmuligheder for især mindre ngo'er.
Forslaget har vakt megen debat, og nogle gange har det næsten set ud, som om det var det vigtigste spørgsmål i forbindelse med den nye strategi.
Jeg vil gerne understrege, at det så langtfra har været eller er det for Kristeligt Folkeparti.
Jeg er enig i, at egenfinansiering ikke er den eneste målbare størrelse for ngo'ernes folkelige opbakning, men det er dog en målbar parameter.
Med den nye strategi sættes der mere fokus på den folkelige opbakning bag ngo'erne, og jeg vil gerne takke organisationerne selv, fordi de aktivt er gået ind i debatten og selv har fremlagt et forslag vedrørende folkelige regnskaber.
Kristeligt Folkeparti er således tilfreds med den debat, vort forslag har skabt, og de ændringer, det har været med til at skabe i den nye strategi.
Folkelig opbakning er imidlertid ikke kun et anliggende for ngo'erne.
Kristeligt Folkeparti vil fastholde en fortsat høj dansk ulandsbistand på 1 procent af bruttonationalindkomsten, og vi finder det beskæmmende, at OECD-landene som helhed kun yder 0,23 pct. af BNI, det laveste niveau siden 1965.
Det er simpelt hen for fattigt, at verdens rigeste lande ikke har råd til mere. Fra Kristeligt Folkepartis side ser vi frem til den konkrete udmøntning af »Partnerskab 2000«'s målsætninger og strategier, og vi medvirker gerne til strategiens gennemførelse.
Det skal også tages som et håndslag fra Kristeligt Folkepartis side