Kim Behnke (UP), 2001-03-01:
Jeg synes, det er vigtigt, at spørgsmålet om udlicitering hele tiden er en del af den aktuelle debat, for de budgetudfordringer, som stat, amter og kommuner kommer ud for i de kommende år, tvinger til, at man hele tiden gør tingene så billigt som muligt.
Jeg synes, at nogle af de erfaringer, man har i Sverige, er spændende, og det er nogle erfaringer, som jeg synes, man burde inddrage i den danske udliciteringspolitik.
Det er et system, som går ud på, at der er en omvendt bevisbyrde.
Hvis en håndværker i Stockholm konstaterer, at kommunens elafdeling bruger lige lovlig meget tid på at skifte pærer ud i den kommunale belysning, kan den elinstallatør gå hen på rådhuset og sige: Det her kan jeg gøre billigere.
Og når han går hen og siger det, har kommunen pligt til at få afprøvet, hvad kommunen selv bruger af udgifter.
Der bliver altså en omvendt bevisbyrde, sådan at det er håndværkerne, der lige pludselig bliver den aktive part.
Det har man fået nogle kolossalt gode erfaringer med i
Og man kan jo ikke ligefrem påstå, at det er, fordi der sidder en eller anden Thatcher i Stockholm og styrer de her ting.
Det er socialdemokrater i Sverige, der har gennemført de her ting, fordi man i Sverige er udsat for nøjagtig det samme, som vi oplever i Danmark, nemlig at budgetterne er under pres.
Vi synes, det ville være fornuftigt, hvis hver kommune formulerer en udbudspolitik.
Og det synes vi af to grunde.
For det første, fordi - og det er måske den vigtigste - kommunen så selv skal overholde de betingelser, man stiller op, når man selv udfører det.
Altså, det er jo nemt at formulere, at den virksomhed, der byder, skal tilbyde samtlige sine ansatte en gunstig pensionsordning, at den kun må handle med politisk korrekt økologisk solidaritetskaffe, og hvad ved jeg. Man kan godt lave sådan en meget lang manual over alt det, virksomhederne skal opfylde.
Men hvis man formulerer den manual over for de virksomheder, der skal byde, så må den samme manual gøres gældende, når kommunen selv skal løse opgaverne, altså så disse krav vender begge veje.
Man lavede en budgetaftale.
Midt om natten skulle man have budgettet til at hænge sammen, og så blev man enig om, at: O.k. vi sætter en pulje på med lidt udlicitering. Så begyndte budgetåret at gå i gang, og man har så haft
politiske forhandlinger på rådhuset.
Og indtil videre er det ikke blevet til noget som helst.
For hver gang det bliver konkret, er der tusinde undskyldninger for, hvorfor der ikke skal udliciteres på lige præcis det her område.
Og resultatet er, at når året er omme, vil budgettet ikke hænge sammen, og skatteborgerne kommer til at betale en ekstra regning.
Århus Sporveje bliver jo i øjeblikket nævnt mange steder.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvorfor jeg skal det, når private vognmænd ville kunne gøre det 110 mio. kr. billigere.
Og så kan jeg altså godt få øje på nogle opgaver, som kommunen burde bruge de 110 mio. kr. til.
Det kunne f.eks. være nogle af de steder, hvor embedslægen Kate Runge har været rundt og set på ældre, der ligger i våde tissebleer osv.
Endelig vil jeg godt sige i forhold til Aalborg-sagen, at hvis man tror, at det, at man udliciterer, betyder, at vi får en tilstand af perfektionisme, så er det en fejl.
Der bliver også begået fejl, når private virksomheder løser nogle ting, lige så vel som der bliver begået fejl, når det er det offentlige, der gør det.
Og fordi en eller anden virksomhed, der skal levere potteplanter til rådhuset, leverer nogle, der visner for hurtigt, udnævner man jo ikke det til at være en samlet fiasko for det danske gartnerierhverv.
Så fordi der er en enkelt sag fra Aalborg, hvor der ikke er gjort rent i krogene, ja, så skal man ikke misbruge det som eksempel på, at udlicitering generelt er noget bras, for det er ikke tilfældet.
Tak for et godt forslag.