Morten Bødskov (S), 2004-11-18:
Internettet er af gode grunde karakteriseret som en af de seneste årtiers største ændringer af vores samfunds indretning og udviklingsmuligheder.
Også medierne er kraftigt påvirket af internettets muligheder og udbredelse.
Aviser, radio og tv-stationer og mange enkeltpersoner og organisationer og debatfora har alle veludviklede nyhedssider, nyhedssites på internettet.
Og i lyset af den udvikling kan det være yderst relevant at diskutere medieansvarsloven og dens bestemmelse om, hvilke medier der skal kunne drages til ansvar for misinformation, om Pressenævnet skal kunne behandle klagesager mod disse, og altså om de pågældende nyhedsformidlere skal kunne afkræves et genmæle.
I Socialdemokratiet mener vi, at personer, som føler deres ære krænket, skal have mulighed for at drage det enkelte medie til ansvar for dets handling.
I dag har vi faktisk også den mulighed, at sagerne jo kan føres ved domstolene, og der er jævnligt eksempler på, at et medie må betale erstatning til en ærekrænket.
Pressenævnet er med andre ord ikke for os at se at forveksle med en domstol, det er en del af et helt særligt presseretligt ansvarssystem, som kan behandle klagesager mod medier, der ikke har overholdt medieansvarslovens bestemmelser om god presseetik
Som det også har været fremme, kræver det, hvis Pressenævnet skal kunne behandle en klage over et medie, at mediet har tilmeldt sig nævnet, og at mediet kan sidestilles med traditionel nyhedsformidling, som det bl.a. kendes fra DR og TV 2.
Problemet med den nuværende model, som SF rigtigt nok peger på, er, at nogle medier tilsyneladende ikke har tilmeldt sig Pressenævnet.
Og konsekvensen er så, som det også var fremme, at Pressenævnet ikke vil kunne behandle sager mod disse medier.
Umiddelbart synes vi i Socialdemokratiet, at det lyder som et naturligt forslag, ikke mindst i lyset af internettets revolution af mediebilledet.
Men der er et par men’er, som gør, at Socialdemokratiet ikke kan støtte SF’s beslutningsforslag.
Dels er der ganske få sager, hvor Pressenævnet har måttet afvise at behandle en sag med henvisning til, at det pågældende medie ikke har anmeldt sig selv, og samtidig er medieansvarslovens ansvarssystem helt særligt.
Det skal ikke forveksles med en domstol, men ses i lyset af medieansvarslovens hovedformål om at sikre ytringsfriheden og samfundsdebatten de bedste vilkår.
Derfor må kredsen, der skal kunne drages til ansvar, nødvendigvis være begrænset til eksempelvis minimum den ansvarshavende redaktør.
I Socialdemokratiet mener vi, at den nuværende anmeldeordning grundlæggende er god, fordi det eksempelvis af egennytteinteresse burde sikre, at de enkelte nyhedsformidlere tilmelder sig ordningen.
Men den enkeltsag, som er havnet i SF, viser jo, at der er behov for at gøre medierne opmærksom på mulighederne for at tilmelde sig Pressenævnet, og umiddelbart synes det selvfølgelig også underligt, at ikke alle de relevante medier har gjort det.
Som sagt mener vi, at de har en klar egennytteinteresse i at tilmelde sig ordningen, da den jo begrænser andelen af personer, som vil kunne drages til ansvar i forbindelse med eventuelle klagesager.
Helt generelt skal vi selvfølgelig på den ene side sikre de bedst mulige vilkår for ytringsfriheden og samfundsdebatten, og på den anden side skal vi selvfølgelig sikre os, at de, der føler deres ære krænket af et medie, skal kunne anlægge sag mod det pågældende medie.
De muligheder har enhver ved domstolene i dag, og der er ganske mange eksempler på, at det sker.
I Socialdemokratiet mener vi således ikke, at der er et hul i lovgivningen, som det fremføres af SF som en af begrundelserne for forslaget, og vi kan på den baggrund ikke støtte beslutningsforslaget fra SF.
Men det er klart, som også justitsministeren er inde på, at der er en udvikling i gang på det her område.
Det er svært at trække grænserne.
Der er problemer med, at enkelte medier ikke tilmelder sig denne her ordning, og vi vil på den baggrund opfordre justitsministeren til, hvilket jeg også fornemmede, at justitsministeren gør, at holde et vågent øje med antallet af sager ved Pressenævnet og særlig se på antallet af sager, som afvises med den begrundelse, at det pågældende medie ikke har tilmeldt sig Pressenævnet, samt at man oversender redegørelser til Retsudvalget, således at vi også kan medvirke til den yderligere debat, som jeg synes er relevant at tage i lyset af udviklingen på medieområdet.