Villy Søvndal (SF), 2004-03-23:
Nogle dage kan man godt blive overrasket over at arbejde i Folketinget.
Det, man kan blive overrasket over sådan en stilfærdig aften som i aften, er, at et nænsomt, langtidsvirkende, lighedsskabende forslag i den grad kan få specielt de borgerlige ordførere op af stolene.
Det synes jeg er interessant, men det skal jeg lige vende tilbage til.
Den ene diskussion er sådan set, om vi, som det påstås i forslaget her, er på vej mod en situation med stadig stigende økonomiske forskelle i alderdommen; man kan sige, at ulighederne flytter med ind i alderdommen i et omfang, vi aldrig har set før.
Eller er det rigtigt, som socialministeren påstår, at vi er i gang med et kæmpestort lighedsskabende projekt, der betyder, at efterhånden som arbejdsmarkedspensionerne kommer med, bliver ligheden i alderdommen stadig større?
Jeg synes, vi skal afprøve synspunkterne under udvalgsarbejdet.
Jeg deltog i et studium, der hed det aldrende samfund, som var et meget grundigt studium, som jeg tror der deltog medlemmer fra alle Folketingets partier i.
Der var man af den modsatte opfattelse, men de kan jo tage fejl.
Det kan jo være, Socialministeriets folk har mere ret. Påstanden er, at vi er på vej mod en stigende ulighed, og det synes jeg egentlig også er logisk nok, for vi er på vej fra en situation, hvor folkepensionen var det lighedsskabende element for alle ældre, til en situation, hvor vi har en gruppe ældre, der har fået andel i arbejdsmarkedspensioner, i skattebegunstigede pensioner eller i store gevinster ved hussalg - det er dem, der er heldige - og en gruppe, der kun har den nøgne folkepension.
Skal vi gøre noget ved det, hvis man anerkender, at billedet er, at vi er på vej mod en situation med stigende ulighed?
Der var nogle, der sagde, at det jo skyldtes, at nogle havde taget sig sammen i løbet af livet, sparet op og sådan noget, mens andre ikke havde sparet op.
Men sådan er virkeligheden vel ikke.
Altså for nu at skære det lidt ud i pap: De, der har brugt rigtig mange penge i løbet af deres liv, gået rigtig meget på bar, haft det rigtig sjovt i løbet af deres liv, får det også rigtig sjovt i alderdommen.
Og modsat: De, der ikke havde ret mange penge i løbet af livet, og som har vænnet sig til ikke at have så mange penge, var kloge, for de får heller ikke så mange, når de bliver gamle.
Det er jo situationen og ikke det der underlige billede
af nogle, der har taget sig sammen, og nogle, der ikke har taget sig sammen.
Hele den ældregruppe i dag, der har levet i et forhold, hvor moderen har været hjemmegående, har ikke haft en kinamands chance.
Det er ikke, fordi de har levet et ødselt liv.
Det er, fordi de har levet det liv, der var konsekvensen af datidens måde at leve på.
Alle de, som taber i det nuværende system, er dem på dagpenge, selv om der er opbygget et svagt system for dem; det er dem på førtidspension, der først lige er kommet i gang, og hvor ydelserne er små, fordi indkomsten er lille; det er dem, som er på overførselsindkomst, på kontanthjælp, som ikke har noget som helst, og så er det dem, der har lavindkomster, de får langt mindre end dem, der har højindkomster.
Sådan er billedet, og det lader sig ikke fornægte.
Derfor synes jeg også, reaktionerne er interessante.
Jeg kan godt forstå, at de, der hovedsagelig samler vælgere i Nordsjælland og i Gentofte reagerer mod det her forslag.
Helt fint, sådan skal det være. Det her forslag vil ramme solidt ned, ramme konservative kernevælgere og Venstres velhavende kernevælgere, og det er helt fint; det har også været hensigten med forslaget. Det er også klart, at jeg ikke synes, man kan bebrejde hverken Det Konservative Folkeparti, Venstre eller Dansk Folkeparti, at når man forsøger at skabe lighed, så reagerer partier, der bygger på ulighed.
Sådan er det jo, og jeg synes, det er et godt og naturligt instinkt, at man forstår, hvor man hører hjemme i politik.
Så vil jeg sige til socialministeren, der siger, at man skal passe på ikke at udligne for meget, at jeg ikke synes, at man behøver at være bange.
Det her er som sagt et stilfærdigt, langtidsvirkende forslag, og det er vel stadig væk en kæmpefordel for dem, der har de supplerende arbejdsmarkedspensionsordninger, dem, der har de frivillige pensionsopsparinger, og dem, der får solgt deres hus rigtig godt.
De vil stadig have så ekstremt meget mere, at al tale om incitament - undskyld - forekommer mig en smule teoretisk.
Hr. Flemming Oppfeldts principielle vurdering var, at det virkede for sent, at det tog for lang tid.
Det er jo ikke et argument imod et forslag.
Altså hvis man i øvrigt synes, forslaget er rigtigt, så kan man jo godt have noget, der virker over længere tid, og selvfølgelig er det sådan, at når man kun skruer marginalt på ordninger, så virker det over lang tid.
Til gengæld har det jo en stadig stigende virkning, der virker udlignende mellem folk, der er velhavende, og folk, der ikke er så velhavende i deres alderdom.
Til fru Grete Schødts, der sagde, at hun var enig i målsætningen: Tak for det, det gør det kommende regeringsalternativ lettere, at uanset hvilket punkt vi her i dag behandler, så kan vi næsten runde af med sige, at vi er enige i målsætningen, men dog usikre på modellen. Det er klart, at alternativet til det her er at forhøje pensionstillægget.
Det er vi også enige i.
Vi diskuterer også gerne andre modeller og anden finansiering.
Men det er jo klart, at SF har det meget på rygmarven altid at være sikker på, at pengene er der, inden vi går ud og lover noget. Til fru Pia Kristensen, som siger nej til SF's forslag og hellere vil den supplerende ældreydelse, vil jeg bare sige, at jeg synes ikke, at de to ting er hinandens modsætninger.
Det synes jeg bestemt ikke man skal bebrejde fru Charlotte Dyremose, hun er jo ansat til at holde konservative taler i Folketinget.
Jeg synes måske, det blev lidt vel meget alligevel, da hun opgjorde befolkningen i to grupper, nemlig dem, der havde sørget for at lægge penge til side, og dem, der bare havde brugt løs.
Jeg savner bare lidt, at det bliver en del af den konservative analyse, hvem der havde chancen i det her liv til at lægge penge til side, og hvem der ikke havde det.
Jeg synes, at fru Margrethe Vestager holdt en klog tale om forholdet mellem størrelsen af ændringerne og størrelsen af armbevægelserne, og tak for tilslutningen til at kigge nærmere på det, også på nogle af de undersøgelser, som hænger tilbage efter i dag af stigende eller faldende ulighed. Fru Line Barfod er ikke enig i, at det er den her måde, vi skal regulere på.
Fair nok, det må vi så se på.
Det kunne være fristende, jeg synes bare, det forudsætter et meget klart svar på følgende spørgsmål: Hvis nu man ikke har meget stor tillid til de partier, der er det nuværende flertal, De Konservative, Venstre og Dansk Folkeparti, og jeg indrømmer gerne, at jeg ikke har den store tillid til dem, er det så klogt at afskaffe en regulering i tillid til de samme partier, hvor specielt De Konservative og også nogle af de yngre Venstrefolk, f.eks. hr. Søren Pind, jo hamrer mod regulering af overførselsindkomsterne?
Er det virkelig klogt i den situation at afskaffe den regulering, der trods alt giver løn- og prisudviklingen minus 0,3 pct., til fordel for en hel fri situation? Kunne man ikke forestille sig, at fristelsen i den situation er stor for flertalspartierne til at sige: O.k., vi kvitterer for opsigelsen, vi laver nu en ordning, hvor vi dynger dem til, vi holder allermest af, jeg skal slet ikke nævne navne, og til gengæld straffer vi systematisk de mest uaccepterede grupper, vi har i det her samfund? Jeg synes, det ville være en overmåde fristelse at udsætte de tre store partier for, og da jeg ikke har tillid til graden af deres omsorg og nænsomhed over for nogen af de svage gruppe, så vil jeg, indtil nogle kan forklare mig, at de har en sikkerhed for, at det her onde kunne de her partier slet ikke forestille sig at udøve, fastholde, at den her regulering trods alt er bedre end den regulering, den blev til på baggrund af. Man skal huske, at det var i den situation, at det daværende borgerlige flertal fuldstændig ville fjerne regulering af alle typer overførselsindkomster, at vi lavede satsreguleringen.
Men bortset fra det: Tak for en god debat.
Jeg synes, det har været spændende.
Jeg er ikke overrasket over reaktionerne.
Jeg synes kun, det bekræfter, at det politiske billede eksisterer på den måde, at højre stadig er højre og slås for privilegier.
Venstrefløjen har et ønske om at ændre på privilegier, det giver så et sammenstød i Folketingssalen, og det er vel selve meningen med folkestyret.