Anders Samuelsen (RV), 2001-04-19:
Dagens forespørgselsdebat om arbejdsmiljø fokuserer på arbejdsmiljø i forbindelse med udlicitering.
Debatten er vigtig, fordi vi aldrig kan gentage ofte nok, at laveste pris i forbindelse med udlicitering ikke må være et resultat opnået på bekostning af et ordentligt arbejdsmiljø.
At arbejdsmiljøet ligger regeringspartierne på sinde understreges såmænd også senere i dag, når vi skal behandle et arbejdsmiljøforslag, som skal være med til at støtte en indsats, som også Det Radikale Venstre lægger afgørende vægt på.
Udlicitering har jo været et varmt emne i mange år, og det er det vel stadig.
Men med debatten i dag og den vedtagelse, der er lagt op til, mener jeg faktisk, at vi er kommet et afgørende skridt i retning af en generel anerkendelse af, at udlicitering af opgaver er noget, der er kommet for at blive. Nu drejer diskussionen sig mere om, hvordan vi rent faktisk griber udliciteringen an, når den foregår.
Som det altså også konstateres i den vedtagelse, der er fremsat af Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre, SF og Enhedslisten, har regeringen allerede taget en række skridt
til at sikre et sundt og sikkert arbejdsmiljø for de ansatte i forbindelse med udliciteringer. Noget af det, vi i den kommende tid skal fokusere yderligere på, er, at vi optimerer opsamlende viden og analyser om arbejdsmiljøforhold i forbindelse med offentlige omstillings- og udbudsprocesser inden for de offentlige serviceområder, herunder ved udlicitering.
Det vil altid være sådan, at faktuel viden er en vigtig forudsætning for at komme videre i den rigtige retning.
Ligeledes vil vurderinger af konsekvenserne ved de eksisterende og kommende aktiviteter og initiativer, som regulerer området for udbud og udlicitering, være af central betydning, og herunder er det selvfølgelig optimalt, om der kan sigtes efter at udvikle inddragelsen af medarbejderne ved omlægning af de offentlige driftsformer, herunder altså ved udlicitering, så medarbejderne sikres en reel indflydelse på planlægningen og gennemførelsen af ændringer i arbejdet og driftsformen.
Når alt dette er sagt, vil jeg gerne vende tilbage til selve den grundlæggende debat om udlicitering.
Man kan spørge: Hvordan kan man gøre det?
Men svaret mener jeg er rimelig enkelt: Ved at give plads til forskelligheder og alternative løsninger, så inspirationen og udviklingen kan blomstre indefra i den offentlige sektor.
Man kan nedbryde de stive ledelsesformer, tro på den enkelte ansatte, slippe ressourcerne fri i stedet for konstant at overdænge en medarbejder med regler, regler og regler; i stedet for konstant at forfølge de ansatte med mistillid og detailstyring.
Vi har i Folketinget vores del af ansvaret, når vi pr. rygmarvsreaktion står klar med bud om nye reguleringer, hver gang vi får ét dårligt eksempel ude fra virkeligheden, f.eks. fra hjemmehjælpsområdet.
Hvordan kan man gøre sig nogen illusion om nogen sinde fuldstændig at undgå dårlige historier ved hjælp af nye regler?
Jeg tror det ikke.
Så vi har et symptom på, at vi er endt på et skråplan, som vi ikke kan være tjent med.
Måske er vi netop endt på et sted, hvor det bliver for nemt for private at konkurrere med den offentlige service.
Og hvor tages de ressourcer i bund og grund fra, der skal bruges til yderligere administration og sikring af, at man overholder alle reglerne?
De tages selvfølgelig i den sidste ende fra produktionslivet, hvor ellers?
Der er jo ikke andre steder at hente midlerne, og så har vi miseren.
Derfor må opfordringen i hvert fald fra Det Radikale Venstres side være: stol på medarbejderne, vis tillid, læg beslutningerne ud i de decentrale enheder og læg afgørende vægt på den sidste pind i vedtagelsen i dag.