Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-16:
Vil hr. Flemming Oppfeldt give mig ret i, at ganske rigtigt er der problemer med den svenske undersøgelse, men den konkluderer, at barnets tarv er opfyldt i forbindelse med homoseksuel adoption, og at der til gengæld ikke er fremlagt nogen som helst form for dokumentation for det modsatte synspunkt, blot politiske udtalelser fra interesseorganisationer i Sverige?
De seneste 3-4 årtier er der sket en udvikling i familiemønsteret i Danmark.
I dag eksisterer der en mangfoldighed af familieformer, meget større mangfoldighed
end tidligere.
Fordomme og barrierer er brudt ned.
Vi har med andre ord givet os selv og hinanden større frihed til at indrette os og vores privatsfære, som vi har lyst.
Den udvikling er vi glade for i Enhedslisten, og vi ønsker, at den udvikling skal fortsætte. De forslag, som vi behandler her i dag, er udtryk for ønsket om med lovgivning at følge den positive udvikling, som er i samfundet.
De tre af forslagene handler om, at homoseksuelle par skal kunne adoptere børn fra Danmark og udlandet.
Det sidste handler om, at homoseksuelle skal kunne adoptere deres partners barn allerede ved barnets fødsel.
I Enhedslisten mener vi ikke, at staten skal blande sig i, hvilken familieform folk ønsker, så længe ingen undertrykkes af familieformen.
Det skal alene være folks eget valg.
Staten skal til gengæld sikre barnets tarv, altså sikre, at barnet møder omsorg.
Dette selvfølgelig, fordi det lille barn ikke selv kan beskytte sig mod overgreb og omsorgssvigt.
I forbindelse med adoption har staten stillet en række
krav til adoptanterne netop for at sikre barnets tarv.
De krav skal naturligvis også gælde i forbindelse med homoseksuelles adoption.
For barnet er det vigtigste kærlighed, opbakning og omsorg, og hvorfor skulle homoseksuelle være dårligere til det end heteroseksuelle?
For mig og for Enhedslisten er der ingen tvivl om, at homoseksuelle kan være lige så gode og i øvrigt lige så dårlige forældre som heteroseksuelle forældre.
Vi mener også, at der er belæg for i det store svenske udredningsarbejde at komme med den påstand.
Her konkluderes bl.a., at børn, der vokser op med homoseksuelle forældre, udvikler sig socialt og psykisk på samme måde som andre børn.
I det stive, konservative England måtte man også erkende, at der ikke fandtes saglig begrundelse, ej heller dokumentation for, at barnets tarv ikke kunne varetages af homoseksuelle forældre, og at den eneste hindring for ligestilling var fordomme og/eller et ganske forældet syn på familien. Selv om vi i Enhedslisten og SF og De Radikale ikke synes at være i tvivl om, at barnets tarv kan varetages lige så fint af homoseksuelle som af heteroseksuelle, er det jo bestemt ikke nogen garanti for, at alle andre mener det samme, og det har vi jo også kunnet se her i dag.
vil jeg gerne spørge - nogle har jo gjort det klart, Kristeligt Folkeparti er f.eks. imod stedbørnsadoption, så det giver det sig selv: Hvis de andre partier ikke mener, at det er i barnets tarv at bo hos homoseksuelle, hvorfor tillader vi så stedbørnsadoption i dag, altså at den ene kan adoptere den andens barn? Hvorfor er det så tilladt for lesbiske at kunne blive befrugtet, så længe det ikke foretages af en læge?
Og hvorfor tillader vi med eller uden adoption eller kunstig befrugtning, at børn bor hos homoseksuelle, enlige forældre, hvis vi mener, at de ikke er i stand til at varetage barnets tarv?
Det virker ikke specielt konsekvent.
Jeg mener, at vi bør tage skridtet fuldt ud enten i den ene eller den anden retning konsekvent.
Og der er nok ikke tvivl om, i hvilken retning jeg mener, vi bør gå.
Jeg mener, vi skal sikre, at homoseksuelle også kan blive indstillet til at adoptere såvel danske som udenlandske børn.
I forbindelse med adoption af børn fra andre lande er der i såvel Enhedslistens, SF's som i De Radikales forslag lagt op til, at donorlandene kan tage forbehold for, at homoseksuelle skal kunne adoptere.
Det er allerede sådan i dag, at donorlandene indgår en aftale med Danmark, hvor begge parter kan tage forbehold.
Så det er der sådan set ikke noget nyt i, og sådan skal det naturligvis også være i fremtiden.
Begge parter skal selvfølgelig have noget at skulle have sagt i den sammenhæng.
I Sverige gælder samme princip.
I den forbindelse har det typiske svar desværre været, at donorlandet ikke ønsker at bortadoptere til homoseksuelle, men at Sveriges regler
ikke vil få konsekvenser for heteroseksuelles mulighed for adoption.
Det er selvfølgelig beklageligt, at de har den holdning, men forhåbentlig vil den ændre sig ad åre
, ligesom jeg tror, at det her Ting inden for de næste 10 år vil have vedtaget den lovgivning, vi har fremsat forslag om i dag. De Radikale og SF har begge fremsat forslag her i dag ligesom Enhedslisten.
Jeg forstår ikke helt, hvorfor vi er endt op med at skulle behandle tre forslag, eftersom jeg synes, de er temmelig enslydende.
De Radikale har dog en enkelt ekstra ting i beslutningsforslaget, nemlig at homoseksuelle skal kunne godkendes som plejeforældre.
Det kan Enhedslisten varmt støtte.
Det har selvfølgelig betydning for forældrenes orlovsmuligheder, men det har også betydning for barnet, som så bliver sikret begge forældre fra start af.
Jeg vil sige i den forbindelse, at der er kommet nogle bemærkninger dels fra De Radikale, dels fra Socialdemokratiet, hvad angår det sidste forslag, som jeg synes skal behandles under udvalgsarbejdet.
Det forslag er fremsat med sigte på lesbiske kvinder, som bliver insemineret, og hvor faderen har frakendt sig retten til barnet, altså har ønsket anonymitet.
Det er udelukkende sigtet med forslaget, og det vil sige, at de tekniske ændringer, der skal til for at få forslaget rettet derhen, er vi selvfølgelig åbne over for.
I forhold til den øvrige debat har jeg en række kommentarer.
Irene Simonsen har sagt ... undskyld, jeg har stadig ikke lært at snakke gammeldags, jeg skal nok forsøge mig.
Fru Irene Simonsen siger, at hun har fået mange henvendelser fra adoptivbørn, der siger, at de som adoptivbørn har identitetsproblemer nok i forvejen.
Det er én forening ud af mange.
Jeg synes, at vi i forbindelse med det her lovforslag selvfølgelig skal høre de parter, så vi får et bredere billede af, hvad indstillingen i Danmark er, og på baggrund af det tage fortsat stilling i sagen.
Jeg synes også, man skal tage til efterretning, at holdningerne blandt adoptivbørnene jo er forskellige på samme måde, som de er det i det her Ting.
De voksne adoptivbørn deler sig efter anskuelse, og vi har derfor, mener jeg, kun den svenske - hvor mangelfuld den end kan være - redegørelse at læne os op ad.
Det er et meget omfattende stykke arbejde, som jeg mener man kan lære meget af.
Den svenske lovgivning, den engelske lovgivning er blevet udarbejdet på baggrund af den undersøgelse. Det er klart, at man i sidste ende må tage stilling ud fra sin egen samvittighed og sit eget menneskesyn, hvad angår det her spørgsmål.
Jeg mangler dog fortsat at se dokumentation for, at barnets tarv ikke bliver varetaget af homoseksuelle par.
Der er masser af argumentation ud fra et menneskesyn, ud fra det, at man mener, at far og mor er bedst, men ingen dokumentation har jeg set for, ingen saglig begrundelse har jeg hørt for, at homoseksuelle ikke skulle kunne varetage barnets tarv. Hr. Helge Adam Møller henviser så i øvrigt til den passage, som SF har indskrevet i sit forslag, hvad angår de konflikter, som nogle børn af homoseksuelle får i de tidligere teenageår.
Det gælder vel, skal jeg sige, i øvrigt også for alle de børn, der ifølge den nuværende lov, som De Konservative har stemt for, er stedbørnsadopterede af homoseksuelle.
De Konservative har allerede i dag anerkendt, at homoseksuelle kan have børn og er dermed medvirkende til den passage, som SF indskriver i loven, altså det, at teenagerne i de unge år kan blive udsat for konflikter i forbindelse med det at være børn af homoseksuelle.
På den måde forstår jeg ikke konsekvensen i De Konservatives argumentation.
Konsekvensen af det, De Konservative siger, må vel være, at De Konservative er modstandere af, at homoseksuelle overhovedet kan have børn i vores samfund.
Hr. Helge Adam Møller siger så også, at homoseksuelle skal tage konsekvensen af deres biologi og lade være med at få børn i det hele taget.
Der var måske svaret på det første spørgsmål.
Til det skal jeg blot sige, at i det ægteskab, hvor manden er steril, tilbyder samfundet med Det Konservative Folkepartis stemmer kunstig befrugtning.
Altså tager hverken det par eller samfundet eller Det Konservative Folkeparti konsekvensen af det pars biologi.
Når Dansk Folkeparti så henviser til, at familiemønsteret i den kristne kultur er på den måde, til mor, far og børn osv. osv., jamen så er jeg stået af.
Det er sort middelalderlogik.
Jeg kan oplyse Dansk Folkeparti om, at vi er gået bort fra, at Gud forener os i ægteskabet, til døden os skiller.
Dér stod vi af for længst i dansk lovgivning.
Derfor kan man selvfølgelig godt - og respekt for det - tage det op i Folketinget, men jeg synes ikke, at det er noget, der er grund til at bruge mere tid på.
Verden har forandret sig, og det mener jeg også at lovgivningen bør gøre.
Jeg skal så til slut kommentere fru Lissa Mathiasen og Socialdemokraterne.
Jeg må sige, at jeg er meget, meget glædeligt overrasket over, at så stort et flertal i Socialdemokratiet har valgt at bakke op om de her forslag, for det betyder jo, at hvis det her forslag ikke bliver vedtaget ved tredje behandling, så vil det i hvert fald blive vedtaget i det øjeblik, Socialdemokratiet og De Radikale igen sidder med magten.
Så er jeg glad for den positive, principielle tilkendegivelse, hvad angår det fjerde forslag, både fra De Radikale og Socialdemokratiet.