Arne Melchior (CD), 2000-05-26:
Der hersker jo megen forvirring i denne sag, også ude i befolkningen.
Minsandten er der nogen, der påstår, at de vil stemme imod euroen på grund af Østrigsagen, som om de to ting havde nogen som helst sammenhæng.
Enhver, der tænker sig om, kan indse, at det har de selvfølgelig ikke.
Jeg føler derfor anledning til at minde om, at det jo ikke er første gang, der er en boykot imod Østrig.
Den samlede verden så at sige boykottede Østrig på det tidspunkt, da dette lands borgere havde valgt hr. Waldheim til deres præsident.
Det havde de demokratisk ret til at gøre, men verden havde så også en demokratisk ret til at sige: Det tager vi synligt og tydeligt afstand fra.
Hr. Waldheim var ikke velkommen nogen steder andet end i Libyen.
En klar, enig boykot, som først ophørte, da hr. Waldheim igen var borte fra præsidentembedet.
Og jeg skal minde om, at der jo ikke var noget folk, der modtog nazistyret fra Tyskland med så opstrakte og så åbne arme som netop Østrig, og hvor Tyskland har gjort sig umage for at rette sig op, hvor Tyskland valgte en humanist, frihedskæmper, antinazist som Theodor Heuss til sin første præsident, senere havde en kansler, Willy Brandt, senere havde præsidenter som Herzog og von Weizsäcker, dér valgte Østrig altså den tidligere SS-officer Waldheim til sin præsident.
Det er først nu i nyeste tid, at Østrig har gjort det, som andre lande, tidligere især Tyskland,
allertidligst gjorde, nemlig at rette op, søge at rette op, godtgøre i nogen grad, om end de aldrig kan erstattes, nogle af fortidens synder.
Og det, der nu sker i Østrig, viser, at den advarsel, der er givet fra de 14 lande, har haft succes. Situationen for denne aktion er i dag den, at det har været en afgjort succes.
Den nytiltrådte østrigske regering blev af sin præsident tvunget til at afgive en erklæring, som er, for nu at tale i det sprog, »einmalig«.
Det er aldrig sket før, at man har aftvunget en regering en sådan erklæring. Ligeledes fik den østrigske præsident gennem den internationale aktion baggrund for at afvise to af de ministre, som Jörg Haiders parti havde indstillet som regeringsmedlemmer.
Nu er Østrig slået ind på en langt bedre vej, og det er efter min mening et utilbageviseligt bevis på, at aktionen har virket efter hensigten.
Det er en succes for de 14 regeringschefer, som foretog aktionen.
Selv om det var lovlig hastigt og lovlig drastisk, så er resultatet alligevel en succes. Når man er i den situation, så hører vi i CD med til dem, der mener, at nu er advarslen givet, nu kan restriktionen ved passende lejlighed trækkes tilbage, idet advarslen så stadig vil stå klart og utvetydigt i luften over for østrigerne.
Sådan er situationen.
Jeg håber, at den nærmeste måneds tid eller så vil bringe en passende lejlighed, hvor de 14 lande samlet kan gå ud, ligesom de samlet gik ind.
Jeg håber, at den lejlighed vil komme inden så længe.
Jeg vil gerne kvittere med stor anerkendelse over for partiet Venstre, der længe har udtalt sin kritik af aktionen, men som dog viser, at man også i den slags forhold vinder mest ved at optræde i fællesskab, ved at være solidarisk, og det synes jeg tjener både partiet Venstre og Folketinget til stor gavn og ære.