Peter Skaarup (DF), 2003-05-28:
Det er en interessant debat, som Kristeligt Folkeparti har givet anledning til, at vi skal have her i dag.
Det er relevant i en tid, hvor FN netop har været ude i vel nok en af sine største kriser i organisationens levetid, igen at tage en holmgang om, hvordan vi ser, at FN udvikler sig i de kommende år. Selv om FN vel nærmest kan beskrives som værende i permanent krise, som også fru Hanne Severinsen var inde på, siden organisationens start, så er der alligevel noget specielt ved den aktuelle krise, som vi har været vidne til gennem efterhånden et stykke tid, fordi den peger hen imod nogle helt fundamentale problemer i FN-organisationen, herunder naturligvis ganske specifikt sammenhængen i Sikkerhedsrådets arbejde.
Forudsætningen for et FN, der kan fungere, er vel, at organisationens allervigtigste organ, nemlig Sikkerhedsrådet, kan træffe beslutninger, kan fungere effektivt i det daglige arbejde.
FN's Sikkerhedsråd har 5 permanente medlemmer: USA, Frankrig, England, Rusland og Kina.
Alle har de vetoret i Rådet.
De resterende 10 medlemsstater sidder med i Rådet i kraft af et rotationssystem, og det samme rotationssystem er det, der betyder, at Libyen, såmænd Libyen, i øjeblikket er formandsland i Menneskerettighedskommissionen i FN.
Lad det være sagt med samme: Denne sammensætning er ikke ideel.
Det er ikke rimeligt, at et land som Syrien, der hele tiden bryder frihedsrettighederne derhjemme og muligvis huser topfolk fra det afsatte irakiske styre og deres familier, kan være medlem.
Det er et enevældigt styre, hvor befolkningen nærmest har forbud mod at se på internettet.
Skal vi lade os lede i Sikkerhedsrådet af et land, der i så eklatant grad er ude af trit med demokratiske traditioner?
Forbryderstater som Syrien og Libyen bør naturligvis ikke spille en ledende rolle i FN.
De stater skulle tværtimod tugtes af FN til at acceptere de rettigheder for deres befolkninger, som de træder under fode.
Irak kunne, som hr. Jesper Langballe var inde på tidligere, såmænd lige så godt have været et land i Sikkerhedsrådet på det tidspunkt, hvor hele krisen omkring Irak foregik.
Ja, det kunne såmænd lige så godt have været Saddam Hussein, der sad ved bordenden, da man skulle tage stilling til, om der skulle laves en krigsindsats, en afvæbning af Irak, da det kom til stykket.
Enhver kan sige sig selv, at det selvfølgelig ikke er en rimelig situation, at et land, der i den grad bryder almindelig lov og ret for sin egen befolkning, på den måde kunne have siddet for bordenden, når det handlede om at udføre de handlinger, som FN's Sikkerhedsråd lagde op til med de vedtagelser, der har været. Et er, at de her diktaturstater sidder med ved bordet, men noget andet er, at en lang række særdeles fattige lande også sidder med i Sikkerhedsrådet.
Vi så jo desværre under Irakkonflikten, hvilke konsekvenser det fik.
, fordi det lige pludselig handlede om andre vigtige ting i Sikkerhedsrådet for de lande, som jeg taler om her.
Det handlede nemlig om, hvordan USA og måske Frankrig og andre lande, som vil have magt i Sikkerhedsrådet, kunne bestikke eller putte penge i statskassen hos Syrien eller Angola eller Cameroun og andre af de lande, der stadig sidder i Sikkerhedsrådet.
Om USA kunne stikke penge i statskasserne eller ej, fandt vi aldrig ud af, men hele forløbet var uværdigt, og det viser med al ønskelig tydelighed, at Sikkerhedsrådet har behov for en gennemgribende reform, som man klart her fra talerstolen i Folketinget, når vi har en debat om FN, burde erkende.
FN er også andet end Sikkerhedsrådet.
FN har mange forskellige opgaver i det løbende arbejde.
Og det er desværre ikke alle steder, som jeg har været inde på tidligere under debatten, at de embedsmænd, der sidder rundtomkring i systemet, er på det rigtige spor.
Nogle steder ser vi desværre, at man meler sin egen kage og ikke hjælper de befolkninger, som virkelig er i knibe.
Derfor synes jeg også, det er forkert, at man i et forslag til vedtagelse i dag antyder, at USA virkelig er problemet.
Man skulle vel snarere se på de lande, som ikke overholder almindelig lov og ret for deres befolkninger.
Og det antyder man jo i det forslag, som er fremlagt i dag.
Jeg ser gerne, at Danmark også i FN-regi fører en høj profil.
Vi vedtog sammen med andre lande at føre en høj profil i forhold til Kina, hvor vi kritiserede kinesiske overgreb mod almindelig lov og ret for dets befolkning.
Vi skal fortsat selvstændigt i FN kæmpe for de her initiativer, men det kræver, at vi taler fuldstændig frit og åbent omkring tingene i stedet for at stikke noget under stolen.