Christian Brix Møller (RV), 2002-03-11:
Lad mig først gentage, at Det Radikale Venstre betragter regeringens fremgangsmåde med at pulje hele fem vidt forskellige lovforslag som uacceptabelt lovsjusk.
Til indholdet vil jeg sige, at debatten jo allerede har talt sit tydelige sprog.
Vandfonden vil jeg slet ikke nævne, jeg vil ikke ødelægge effekten af de utallige dårlige argumenter, der er blevet præsenteret for at nedlægge Vandfonden.
Jeg forstår også udmærket miljøorganisationen NOAH, som har afgivet høringssvar under protest, fordi beslutningerne tilsyneladende er truffet på forhånd, og fordi den ikke forventer et blive hørt, uanset hvilke argumenter den måtte fremkomme med.
Vi er således positive over for regeringens gennemgang af råd, nævn, udvalg m.v., og vi skal da heller ikke afvise, at der er en vis fornuft i at nedlægge Koordinationsudvalget for skibsrelaterede spørgsmål, Ørestadsrådet og endda Den Grønne Jobpulje.
På den anden side er det altså et helt nødvendigt træk i et demokrati, at der er faglig kompetence uden for den lovgivende og udøvende magt, der kan forholde sig kritisk til beslutninger, afgørelser og lignende, bl.a. gennem høringssvar.
Folketingets medlemmer er ikke og skal ikke være eksperter, men de bestemmer naturligvis selv, i hvilket omfang de vil lytte til eksperter.
Det ville regeringen også gøre, hvis den bevarede mange af de her råd og nævn.
Meget tilsiger, at det var værd at tage Den Grønne Fond op til overvejelse, for man skal ikke altid gøre forsøg permanente.
Men det er simpelt hen for svagt, at regeringen, som det også anføres i mange høringssvar, ikke vil sætte noget andet i stedet, så vi kunne videreføre i det mindste store succeser som Grøn Information og de grønne guider, og så der var et sted at søge fremtidig støtte, eksempelvis i 92-gruppen.
Derfor kan vi ikke støtte den foreslåede nedlæggelse af Den Grønne Fond, og jeg håber virkelig, at ministeren vil kunne give tilsagn om at ville etablere andre offentlige finansieringskilder, hvor de organisationer, som i dag modtager støtte fra Den Grønne Fond, vil kunne søge. Det, som regeringen er ude i - dette forslag er jo bare ét i rækken - er et udtryk for knægtelse af opinionen og en indskrænkning af mulighederne for mangfoldighed i folkeoplysningen og i det folkelige engagement.
Der er ikke meget liberalt over det, og det er heller ikke et spørgsmål
om besparelser
Det er et korstog for den ene sande mening, nemlig regeringens.
Således kan vi høre igen og igen fra regeringen: Vi prioriteter altså bare anderledes, og i øvrigt er mange råd og nævn også overflødige.
Skattestoppet er en tåbelig idé og perspektivløst.
Besparelserne på dansk ulandsbistand og miljøbistand er indadvendte og kortsigtede, og regeringen har endda valgt at droppe den økologiske bæredygtighedsvurdering i finansloven, som ellers var et centralt element ifølge topmødet i Rio.
Og Miljøministeriet skæres ned til sokkeholderne, hvilket selvfølgelig også skal nævnes.
Det her lovforslag er ganske enkelt et element i den finanslov, som vil gå over i historien som den finanslov, hvor Danmark vendte verden ryggen og satte miljøet og folkeoplysningen adskillige år tilbage i tiden.
Og det andet
er, at regeringen overhovedet ikke beskæftiger sig med substansen i forslagene.
Klarest kommer det til udtryk i begrundelserne for at nedlægge Vandfonden og Den Grønne Fond.
Det har ikke spor med politik at gøre.
I hvert fald er det ren symbolpolitik hele vejen igennem, som dækker over et bevidst forsøg på i det her tilfælde at nedprioritere befolkningens engagement og muligheder for at handle i miljømæssige spørgsmål.
Man kan kun kalde det magtarrogance.