runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Margrethe Vestager (RV), 2002-12-11:
Også fra radikal side vil vi beklage, at der er flertal for det her forslag, som nok er blandt de mest uliberale forslag, regeringen endnu har udtænkt.
Det helt karakteristiske, det, som er grundtænkningen i det her forslag, er en nedvurdering af forældrenes vurdering af børnenes behov.
Det, der er kernen i det her forslag, er, at forældrenes vurdering af børnenes behov skal sættes til side i de kommuner, hvor man finder det mest hensigtsmæssigt ikke at sørge for, at børn kan blive passet.
Og det i en regering, som taler om frit valg.
Det er en regering, som hele tiden betoner, hvor afgørende det er, at den enkelte kan vælge frit på alle samfundets hylder.
Her taler vi om forældre, som faktisk gerne vil give deres børn den mulighed at komme ud blandt andre børn uanset forældrenes tilknytning til arbejdsmarkedet.
Det synes jeg er en nedvurdering af de forældre, som faktisk finder, at det er vigtigt for deres børn at lære noget, som forældrene ikke kan, uanset hvor dygtige disse forældre måtte være, uanset deres ubestridte forældreevne, nemlig at komme ud blandt andre, møde børn fra andre sociale lag, i andre grupper og med et andet forhold børnene imellem.
Jeg synes, det er helt paradoksalt, at det frie valg, som regeringen taler om, kun gælder dem, der er inde, dem, der er inde på arbejdsmarkedet, dem, der er inde økonomisk, dem, der kan sørge for, at deres børn får de nødvendige tilbud uden at skulle bede kommunen - med hatten i hånden - om en plads, også selv om man ikke er på arbejdsmarkedet.
Vi vil beklage vedtagelsen af det her lovforslag, og vi tror, det vil få meget hårde konsekvenser, at man ikke kan give børn en mulighed for at bryde den sociale arv, som regeringen ellers bryster sig meget af at ville sætte ind over for.
Eva Kjer Hansen (V), 2002-12-11:
Jeg vil sådan set bare gerne takke de tre ordførere, der netop har været på talerstolen for, at vi ligesom ved førstebehandlingen og ved andenbehandlingen får skabt fuldstændig klarhed over den forskel, der er i syn på situationerne.
Jeg synes, det er vigtigt, at man i de situationer, hvor pasning er afgørende for, at en forælder kan komme ud på arbejdsmarkedet, da kan prioritere den pågældende familie.
Det er det, vi åbner op for med det her lovforslag.
Men man skal jo også huske på, at i de kommuner, der har indført en pasningsgaranti - og det er heldigvis langt de fleste - vil det her ikke have nogen videre betydning.
Så vi taler altså først og fremmest om de ca. 40 kommuner, som i dag ikke har en pasningsgaranti.
Det er en klar forbedring i forhold til i dag, fordi man får at vide, nogenlunde hvad man kan regne med.
Det er så et nyt initiativ. Men jeg kvitterer som sagt for, at vi får skabt denne her klarhed, for jeg synes, det er vigtigt, at man giver mulighed for at kunne prioritere i lige netop de situationer.
Villy Søvndal (SF), 2002-12-11:
Jeg synes bare, at Folketingets medlemmer skal være sig meget bevidste om, hvad det er, de gør om lidt.
Vi er nemlig et samfund, der har haft en meget lang tradition for at holde børn samlet i forløb, men nu gør vi det modsatte.
Nu sætter vi børnene af de mest uheldige forældre, nemlig dem, der ikke er på arbejdsmarkedet, uden for det fællesskab med andre børn, der på det her alderstrin foregår i daginstitutioner.
Underligt nok foregår det her, samtidig med at regeringen taler om at bryde den sociale arv, hvor det i sidste uge blev konstateret, at et af de mest virkningsfulde midler, vi overhovedet har til at bryde den sociale arv, er børns deltagelse i et fællesskab i en daginstitution.
Det her er altså et forslag, der direkte vil medvirke til at forstærke og ikke bryde den negative sociale arv.
Det er vel en del af den byge af forringelser, som det nuværende flertal i Folketinget indfører over for den mest uheldigt stillede del af den danske befolkning, vi her møder.
Det er et tilbageskridt i forhold til Venstre og De Konservative, der, da vi lavede den her ny servicelov, var med til at stemme for det her princip.
Derfor bare en opfordring til, at Venstre og De Konservative følger det fornuftige standpunkt, Venstre og De Konservative havde, da vi vedtog serviceloven, og stemmer imod at vende tilbage til den situation, hvor børn af arbejdsløse får negativ særbehandling.
Søren Krarup (DF), 2002-12-11:
Det er fuldstændig rigtigt, at vi ikke skal rode i hr. Søren Søndergaards privatliv, og det vil jeg også meget nødig gøre.
Jeg er i øvrigt lige ved at tro, at han er blevet gift i en kirke.
Jeg tror ikke om hr. Søren Søndergaard, at han kunne finde på at svigte det, dvs. blive grebet i utroskab, men det ophæver jo ikke, at det løfte har betydning, når det aflægges.
På samme måde har det betydning, at man aflægger et løfte, der udtrykker loyalitet
mod den danske grundlov.
At man kan blive landsforræder ophæver ikke, at man har aflagt løftet, og at det har betydning.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-12-11:
Ja, netop: foragt for, at man udelukker en lang række mennesker fra også at stå på denne lov og dermed få dansk statsborgerskab.
Så skal jeg sige, at jeg tror ikke, hr. Søren Søndergaard er gift.
Nu skal vi selvfølgelig lade være med at rode i hans personlige forhold, men den slags loyalitetserklæringer mener jeg hører kirken til, og jeg kunne ikke forestille mig, at hr. Søren Søndergaard var blevet gift i en kirke, hvis jeg skal være helt ærlig.
Hvordan skulle vi ellers kunne have mulighed for at stille forslag om ændring af grundloven?
Så vil jeg gerne spørge fru Else Theill Sørensen:
Hvorfor skal man så oplyse, at man har gæld?
Else Theill Sørensen (KF), 2002-12-11:
Jeg vil godt sige til fru Pernille Rosenkrantz-Theil, at det, at man skal oplyse om gæld, har ikke noget at gøre med, at man ikke bliver optaget på lovforslaget. Det, der har indflydelse på, om man bliver optaget på lovforslaget, er alene, om man har forfalden gæld til det offentlige.
Der står ganske rigtigt, at man har pligt til at oplyse, om man har haft det, men det er ikke noget, der forhindrer, at man får statsborgerskab.
Så synes jeg, det er en besynderlig måde at bruge afstemningsknapperne på, når man undlader at stemme for, at nogle mennesker, som man egentlig gerne vil give statsborgerskab, får det, blot fordi man vil demonstrere foragt for flertallet i et demokrati.
Søren Krarup (DF), 2002-12-11:
Det er ordene fra Enhedslisten om det meningsløse i at aflægge et løfte om loyalitet, der kalder mig herop.
Jeg så i søndags, at hr. Søren Søndergaard skrev i en avis, at det betød, at man dermed var sigtet for illoyalitet, men det er totalt meningsløst.
Det er selvfølgelig klart, at når man indgår en aftale, aflægger man et løfte, og det gjorde hr. Søren Søndergaard også, da han blev gift.
Han lovede nemlig sin hustru troskab.
Det indebar rigtignok risikoen for, at han kunne blive grebet i utroskab senere, men skulle den risiko forhindre, at man aflægger et løfte?
Det er jo fuldstændig meningsløst og totalt blottet for indhold.
Jeg vil også påpege det, som jeg lige er blevet gjort opmærksom på, nemlig at når man bliver medlem af dette høje Ting, begynder det med, at man aflægger et løfte.
Man lover nemlig loyalitet mod grundloven, man skriver endda under på det, så det er fuldstændig det samme.
Når som helst man indgår i et nyt, afgørende forhold, aflægger man et løfte, og at man muligvis kan svigte det, betyder ikke, at det bliver meningsløst.
Margrethe Vestager (RV), 2002-12-11:
Jeg tror, Venstres ordfører mente, at hun udtrykte sig klart.
Derfor må det falde tilbage på undertegnede, at jeg ikke synes at forstå, hvad der blev sagt.
Jeg hørte nemlig ikke noget svar på nogen af de spørgsmål, som er blevet stillet.
Det eneste, jeg mener at kunne konkludere, er, at Venstre ikke synes, at pasning er vigtigt.
Venstre synes kun, at det er relevant, at børn passes, i det øjeblik forældrene er i beskæftigelse, for så yder de noget til samfundet.
Den mangel på respekt for forældrenes vurdering af børnenes behov for at komme ud blandt andre børn,
finder jeg er ganske besynderlig i et liberalt parti, som i modsætning til Dansk Folkeparti faktisk bl.a. går ind for både integration af forældre med anden etnisk baggrund, og i det hele taget har gjort det til en ambition at bryde den negative sociale arv.
Det er faktisk der, vi opnår positive resultater.
Hos forældre, som ikke er i beskæftigelse, men som vurderer, at det er godt for deres børn at komme ud blandt andre.
Det er det, Venstre gerne vil sætte en stopper for med det her forslag.
Karen Jespersen (S), 2002-12-11:
Jeg mener ikke, at der er nogen, der fra denne talerstol har sagt noget, der overhovedet kunne forstås i retning af, at mennesker, der er arbejdsløse, er dårligere forældre end andre.
Det drejer sig for det første om, at situationen jo er den i mange boligområder, at der ikke er ret mange børn hjemme, og derfor bliver de ret ensomme.
Det drejer sig også om, at forældrenes vilkår kan smitte af på børnene og være med til at præge dem, men det er jo overhovedet ikke det samme, som at man er dårlige forældre.
I den livssituation, man er i, har man måske ekstra meget behov for at være sammen
med andre børn, og forældrene ønsker selv en plads til deres børn.
Det er derfor, de er skrevet op til at blive passet.
Så vil jeg godt spørge fru Pia Kristensen, om der ikke også er en risiko for, at de forældre, der er arbejdsløse, må sige nej til et arbejde, netop fordi de ikke kan få deres børn passet sådan lige hu hej, vilde dyr.
De problemer mødte jeg i hvert fald tit som socialminister, dengang vi havde den tilstand, så hvorfor går Dansk Folkeparti ikke ind for en pasningsgaranti?
Pia Kristensen (DF), 2002-12-11:
I Dansk Folkeparti støtter vi dette lovforslag om at ændre den nuværende lovgivning, hvorefter børn får institutionsplads i den samme rækkefølge, som de er født.
Vi mener nemlig, at pladserne skal tildeles de børn, der har størst behov for det, og det er børn af udearbejdende forældre.
Lad os f.eks. tage fru Hansen, der skal tilbage på arbejdsmarkedet efter endt barselorlov.
Hun har meget svært ved at forstå, at der ikke er en institutionsplads til netop hendes barn, når den hjemmegående fru Olsen inde ved siden af har fået plads til sit barn, blot fordi hun fødte 2 måneder før fru Hansen.
Det princip har Dansk Folkeparti også meget svært ved at forstå, og derfor ønsker vi, at reglerne skal ændres, så man i højere grad kan tilgodese fru Hansen og hendes lidelsesfæller.
Vi mener, det er vigtigt, at forældre i arbejde kan bevare tilknytningen til arbejdsmarkedet.
Det må være sådan, at institutionspladser tildeles familier med det største behov, det er kun ret og rimeligt.
Der har været megen kritik af dette lovforslag, både i medierne og i de høringssvar, der er kommet.
Af et af høringssvarene fremgår det, at man frygter for de familier, hvor en af eller begge forældrene er arbejdsløse, og som i mange henseender allerede er underprivilegerede.
Mener man, at arbejdsløse forældre er blottede for evnen til at give deres børn pædagogisk og socialt indhold i hverdagen og er ude af stand til at udvikle barnets kompetencer?
I Dansk Folkeparti mener vi faktisk, det er dybt kritisabelt at betegne arbejdsløses børn som underprivilegerede.
Arbejdsløse forældre er nøjagtig lige så gode forældre som alle andre, og man kan måske ligefrem forestille sig, at det ville være et privilegium for små børn, at de kunne være mere tid sammen med forældrene, inden de startede i vuggestuen eller børnehaven.
Her fra Folketingets talerstol er lovforslaget blevet udråbt som modbydeligt og ondskabsfuldt, og vi, der støtter forslaget, er blevet beskyldt for at have et perverst menneskesyn.
I Dansk Folkeparti har vi kun hovedrysten tilovers for sådanne udtalelser, for hvad er det egentlig, det hele handler om?
Det handler om, at for det første må der ikke ændres ved børns grundlæggende ret til at få adgang til en institutionsplads; det handler om, at alle børn inden for en vis periode skal anvises en plads, og det handler om, at det kun er enkelte kommuner, der ønsker at prioritere efter behov, hvilket vil betyde, at nogle børn kommer til at stå på venteliste i lidt længere tid.
Jeg vil slutte med at sige, at vi faktisk ikke synes, det hverken er modbydeligt eller ondskabsfuldt, at børn skal være sammen med deres forældre.
Tværtimod tror vi faktisk, det er gavnligt.
Karen Jespersen (S), 2002-12-11:
Jeg mener, at det, Folketinget nu efter alt at dømme vedtager, er udtryk for et klart tilbageskridt for et af de vigtigste velfærdstilbud til borgerne her i samfundet.
Vi har netop bevæget os et stort skridt i retning af at give forældre en større tryghed for, at de ved, at de kan få deres børn passet, så de kan planlægge ud fra, hvornår deres barn kan få en plads i et dagtilbud.
Vi har haft en sikkerhed
for, at også de forældre, som er midlertidigt arbejdsløse, men gerne vil have deres børn passet, også har den mulighed på lige fod med andre forældre, netop fordi vi ved, hvor vigtigt det er for børn at blive passet og være sammen med andre børn. Jeg mener faktisk, der er noget, man godt kan kalde videnskabeligt belæg for, at børn trives og har nemmere ved at bryde med nogle negative mønstre i deres hjem, hvis de kommer i et dagtilbud.
Der er netop kommet en stor undersøgelse fra Socialforskningsinstituttet, hvor det bevises med eksempler og statistik, at de børn, der er i en daginstitution, har nemmere ved at bryde den negative sociale arv end dem, der ikke er det.
Det er altså også en stor håndsrækning til forældrene.
Derfor vil jeg gerne sige, at for Socialdemokratiet er det vigtigt, at vi får genindført anciennitetsprincippet.
Vi er bange for, at det bliver en sovepude for kommunerne, når man giver dem den håndsrækning, som fru Eva Kjer Hansen kalder det.
Man slapper af, når det drejer sig om at sørge for, at der er pasningstilbud til alle børn, og bruger pengene på andre tilbud, men sørger ikke for, at der er det nødvendige antal pladser, og derfor er det meget vigtigt for Socialdemokratiet at have som mål, at anciennitetsprincippet bliver genindført i loven så hurtigt som muligt.
Eva Kjer Hansen (V), 2002-12-11:
Til hr. Kamal Qureshi skal jeg kun sige, at det jo er en afgørende forudsætning, at der er nogle voksne til at tage sig af børnene, hvis man ikke selv har mulighed for det.
Det er den prioritering, der kommer ind her.
Til fru Karen Jespersen skal jeg sige, at i forbindelse med vedtagelsen af loven i 1997 indgik vi et forlig vedrørende serviceloven, og anciennitetsprincippet var en del af forliget.
Det, der kan undre, hvis man fra Socialdemokratiets side er så opsat på det, er, at man ikke gjorde kravet om børnepasningsgaranti i alle kommuner gældende, dengang man selv sad i regering, men at det først er noget, man er begyndt at tale om, efter at man har forladt ministertaburetterne.
Det, der er sket siden, er, at kommunerne har udtrykt et klart ønske om større fleksibilitet for at kunne lave nogle prioriteringer, og med den erfaring, jeg har fået gennem de år, der er gået, synes jeg, det er vigtigt at imødekomme det ønske.
Karen Jespersen (S), 2002-12-11:
Man får ikke den usikkerhed, som eksisterede under den retstilstand, man nu vil genindføre, siger fru Eva Kjer Hansen.
Jeg kan altså ikke forestille mig én eneste forælder, der ikke er klar over, hvad ventetiden er i den kommune, man bor i.
Jeg tror faktisk, det er meget normalt, at man er helt bekendt med det, og det, der gav usikkerheden, var jo, at man aldrig kunne stole på, at nu kunne man regne med en plads som nummer 2 eller 3 i køen.
Men egentlig stillede jeg kun det enkle spørgsmål, om Venstre har fortrudt, at man i sin tid stemte for, eller hvad begrundelsen var for, at man stemte for i 1997.
Enten har man fortrudt, eller også var der tale om en regulær studehandel dengang, hvor man ikke mente, det var rigtigt, men simpelt hen noget, man blev påtvunget, fordi man fik nogle andre indrømmelser.
Villy Søvndal (SF), 2002-12-11:
Jeg har fået en idé, som jeg tror vil være i stand til at overbevise Venstres gruppe om, hvad det er, vi taler om.
Næste gang, når vi står oppe hos Brydesen og venter på at få mad, og der står 15 Venstrefolk og 5 SF'ere bagved, så siger vi til Venstrefolkene: Vi smutter lige op foran, for I har jo jeres forestilling om, at det ikke betyder, at I kommer bagud.
Sådan er det ikke i virkeligheden.
I står jo præcis, hvor man altid har stået, ikke?
Så går man hen til bageren en morgen og siger: Der står godt nok 20 i kø, men vi går foran.
Det er dog en fantastisk form for logik, man anvender her.
Jeg håber, at Venstre selv er i stand til at se komikken. Men det, jeg i øvrigt synes er interessant, er, at det her sker under den overskrift, der hedder: »Frihedens århundrede«.
Altså den situation, hvor systemet ikke skulle have lov til at bestemme over folk, hvor mennesket skulle stå over systemet.
Ikke arbejdsløse.
Og ikke børn af arbejdsløse.
Der er ingen sammenhæng, må jeg sige til fru Eva Kjer
Hansen.
Kamal Qureshi (SF), 2002-12-11:
Jeg synes, der åbnes op for nogle spændende perspektiver, og jeg vil gerne spørge fru Eva Kjer Hansen og Venstre, om man har tænkt sig at udvide de perspektiver til andre områder.
Man kunne jo forestille sig, at man har fået en tid hos lægen klokken 1, men så kommer der nogle andre, som skal tilbage på arbejde, og så kommer de foran.
Men til gengæld får man at vide, at nu kan man komme til klokken 4, for man skal jo ikke bare sidde og vente på ubestemt tid.
Det kan også ske, hvis der er en kø ved et busstoppested, og der kommer nogle, der skal på arbejde, at de kan springe køen over, mens vi andre får at vide, at den næste bus kommer om 20 minutter.
Vi kan også forestille os, nu, hvor vi er ved at komme ind i udsalgstiden, hvor der er mange forretninger, der sætter køannoncer op, at man siger: Jamen jeg skal være tilbage på arbejdet klokken 10, kan jeg ikke springe køen over?
Så kan I andre til gengæld komme til en halv time senere.
Jeg synes altså, det åbner op for nogle meget, meget spændende perspektiver: hvis du har arbejde, kommer du foran i køen, og hvis du ikke har arbejde, jamen så er det ikke alene det, at du ikke har arbejde, som er problemet, men så bliver du også sat i anden række på en lang række andre områder.
Eva Kjer Hansen (V), 2002-12-11:
Jeg er sikker på, at fru Margrethe Vestager udmærket husker den debat, vi havde i forbindelse med et beslutningsforslag om, at der skulle være obligatorisk børnepasningsgaranti i alle kommuner.
Som allerede sagt viser undersøgelser, at langt de fleste kommuner har en børnepasningsgaranti i dag, og det synes jeg er fint.
Men der er stadig nogle kommuner, der ikke har det, og her vil det jo være oplagt at tage fat på den udfordring lokalt og diskutere, om man skal have det.
Det, vi gør med lovforslaget,
er, at vi giver kommunerne lidt mere fleksibilitet, end de har i dag.
Med hensyn til fru Line Barfods kommentar er der jo ikke noget nyt, det er stadig gentagelser.
Jeg har klart understreget, hvad vi synes er vigtigt, og det er at give fleksibilitet og mulighed for at prioritere, hvis pasningsbehovet er der, f.eks. fordi man har mulighed for at komme ud på arbejdsmarkedet.
Til fru Karen Jespersen skal jeg sige, at der jo netop i forbindelse med dette lovforslag indføres som noget nyt, at man skal oplyse familierne om ventetiden, så forældrene har en idé om, hvad de kan regne med og derfor også kan følge op over for kommunen.
Så får de ikke usikkerhed, nu får de tværtimod en tidsramme, så de ved, hvad de kan forvente.
Margrethe Vestager (RV), 2002-12-11:
Jeg synes, det er stort og positivt, at Venstre synes, det er meget afgørende at få slået fast, at man fra kommunens side ikke kan afslå at give et pasningstilbud; det synes jeg er flot.
Men betyder det så, at Venstres ambitioner højnes så meget i de kommende år, at man måske kunne strække sig så langt som til at sige, at det skal ske inden for en given tid?
Så ville man nærme sig noget, der lignede den tidligere regerings ambition om at få en reel pasningsgaranti i alle kommuner.
Jeg spørger kun for at få en fornemmelse af, hvor Venstres ambitionsniveau ligger, for nu kan jeg forstå, at det helt afgørende ikke er at respektere forældrenes ønske, men at respektere arbejdsmarkedets behov, også i en tid hvor ledigheden er stigende.
Vi kan se, at nogle af de forældre, hvis børn bliver passet i dag, får stadig sværere ved at komme på arbejdsmarkedet, og kan vi få en prognose for, hvornår Venstre vil give forældrene en fornuftig tidsramme at basere deres pasningsønsker på?
Line Barfod (EL), 2002-12-11:
Når man hører Venstres ordfører, skulle man tro, at det eneste formål med at have børnehaver og vuggestuer og andre dagtilbud er, at vi skal have opbevaret nogle børn, så deres forældre kan komme ud på arbejdsmarkedet.
Men det væsentligste i dagtilbud skulle jo gerne være, at børnene har nogle gode opvækstmuligheder, og at der er gode muligheder for, at børnene kan lege sammen med andre, få gode pædagogiske tilbud og have det godt.
Det kan også være med til at bryde den negative sociale arv for dem, der har det svært derhjemme, men det er åbenbart overhovedet ikke væsentligt for Venstre.
For Venstre er det kun et spørgsmål om at opbevare børnene af de forældre, der skal på arbejde.
Hvorfor i alverden går man ikke den anden vej og i stedet sørger for, at der er pladser nok, at der er gode dagtilbud til alle børn, så alle de børn, hvis forældre ønsker det, har en mulighed for at komme i dagtilbud?
Desværre går man den stik modsatte vej i øjeblikket med de stramme økonomiske aftaler, der betyder, at der bliver skåret ned rundtomkring i kommunerne.
Hvad er Venstres ønske?
Er det opbevaring af børnene af hensyn til arbejdsmarkedet?
Eller er det gode tilbud til børnene, også med hensyn til at bryde den negative sociale arv?
Karen Jespersen (S), 2002-12-11:
Det eksempel, der bliver brugt nu til at belyse, hvad det er, vi snakker om, illustrerer jo meget godt lige præcis, hvorfor vi indførte anciennitetsprincippet i den sociale lovgivning.
En af grundene var jo, at vi bragte mennesker i en meget usikker situation, fordi man hele tiden skulle lave den afvejning mellem det ene behov over for det andet behov.
Det resulterede i, at mange var i en meget usikker situation med hensyn til, hvornår de kunne få passet deres barn, hvad der skulle til af pres på kommunalpolitikere og embedsmænd osv., osv.
Det var noget, der var evigt bøvl med i en lang række år til stor gene for borgerne og ikke mindst for dem, der ikke havde et arbejde, så deres børn hele tiden kom bagest i køen.
Bl.a. Venstre stemte for den lovændring i sin tid.
Var det en fejl?
Beklager man i dag, at Venstre faktisk stemte for?
Carsten Hansen (S), 2002-12-11:
Fru Louise Frevert sagde, at det kun var ganske få og små grupper, der var blevet ramt.
Jeg fremhævede så bare et enkelt område, jeg kunne også tage hele efter- og videreuddannelseområdet med brugerbetaling helt op til 700 kr. pr. uge, vil jeg sige til fru Louise Frevert.
Med det her lovforslag er jeg nødt til at sige, er der altså en besparelse på 75 mio. kr. på de kortest uddannede.
Det er sådan ifølge alle de beregninger, vi har fået, at en almindelig 8., 9. eller 10. klasse vil koste 3.000-4.000 kr.
Er det for meget, må jeg spørge fru Louise Frevert.
Er det, fordi de uddanner sig for meget?
Det tror jeg Dansk Folkeparti mener, ellers havde de jo ikke stemt ja.