runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kent Kirk (KF), 1997-11-25:
Ja, jeg er også skuffet over Enhedslistens og hr. Keld Albrechtsens niveau, for vi har jo behandlet det her forslag én gang før, og man kunne måske sige, at det dengang var
på et tidspunkt, hvor man kunne diskutere, om det kunne være fornuftigt at få en sådan uafhængig vurdering, men da var der altså et flertal i Folketinget, der afviste det
Og efterfølgende har vi jo både fået selve Amsterdamtraktaten og Justitsministeriets gennemgang af forholdet mellem den danske grundlov og Amsterdamtraktaten, og så ville jeg jo have forventet af Enhedslisten, at hvis man ville rejse den sag igen, havde man i det mindste kigget på Justitsministeriets gennemgang og peget på nogle ting, som man var uenig i. Men det har vi jo ikke hørt noget om, og derfor er der ikke noget som helst grundlag for at sige, at Justitsministeriets gennemgang ikke er en gennemgang, som vi kan bygge videre på i vores arbejde her i Folketinget, og derfor skuffer det mig altså meget, for så synes jeg igen, Enhedslisten og hr. Keld Albrechtsen stort set kun bruger forslaget til at lave et shownummer udadtil i stedet for at forholde sig til tingene på et sagligt grundlag.
Og vi mener, at det grundlag, som Folketinget har at tage stilling på, er et sagligt grundlag, og derfor må vi igen afvise Enhedslistens forslag.
Charlotte Antonsen (V), 1997-11-25:
Venstre støtter ikke forslaget fra Enhedslisten, for vi er helt overbeviste om, at uanset hvem regeringen måtte finde på at udpege som såkaldt uafhængige juridiske eksperter, så vil Enhedslisten aldrig nogen sinde godtage resultatet som et uafhængigt resultat, og derfor er det fuldstændig meningsløst, at Enhedslisten beder om det. Til gengæld føler vi os overbeviste om, at mange jurister i det ganske land, bl.a. på landets højere uddannelsesinstitutioner, vil se med forskellige øjne på Amsterdamtraktaten og Amsterdamtraktatens forhold til grundloven, og det er vi meget tilfredse med, for vi mener, at det er fornuftigt, at mange øjne ser på en så væsentlig sag som Amsterdamtraktaten.
Men forslaget her tjener intet formål.
Ole Stavad (S), 1997-11-25:
Nu er det jo ikke sikkert, at hr. Keld Albrechtsen eller hr. Thulesen Dahl nogensinde får oplevelsen af at se et ministerkontor indefra som minister, men jeg mindes meget tydeligt, dengang vi lavede skattereform.
Da bad jeg selvfølgelig mit embedsapparat om, hver gang der var historier, jeg skulle have kendskab til - og det var typisk negative historier - at få et beredskabspapir, for det havde
jeg behov for.
Indimellem havde jeg også behov for, at der lå et udkast til en artikel, der kunne svare på forkerte historier, som jeg syntes var negative, for forkerte historier er negative.
Det er den måde, et ministerium og en minister arbejder på, og hvis ikke man har et embedsapparat til sin rådighed, så vil det simpelt hen være en umulighed at fungere som minister i de sammenhænge, hvor man har de store sager oppe til debat.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-11-25:
Jeg tager også kun ordet igen på grund af de kommentarer, udenrigsministeren kom med, for jeg synes nok, det var noget af en fordrejning af facts i den her sag.
Sagen er jo, at selvfølgelig skal centraladministrationen stå til rådighed for ministrene til at belyse f.eks. lovforslag, som ministeren brugte som eksempel, som der skal arbejdes med i Folketinget, selvfølgelig skal centraladministrationen det. Men skal centraladministrationen for at få et ja igennem ved en folkeafstemning om en Amsterdamtraktat stå til rådighed med at skrive artikler, med at lave pressemeddelelser, med at grave hele medielandskabet igennem med det ene formål at tage fat om enkeltsager, som kunne give anledning til en øget stemning for et nej?
Eller skal centraladministrationen loyalt, når der kommer forkerte faktuelle oplysninger, som både kan være til ja-sidens fordel og til nej-sidens fordel, så selvfølgelig gå ind i arbejdet med lige stor ildhu? Jeg mener, at loyale embedsmænd, som ikke bliver misbrugt, og som gør deres arbejde ordentligt, gør begge dele.
De trækker både de fejlagtige ting frem, som kommer til fordel for et ja, og som kommer til fordel for et nej, og klæder selvfølgelig ministeren på til at kunne korrigere de oplysninger.
Men det er ikke det, regeringen har spillet ud med i det, der er kommet, det er tværtimod alene til kamp for et ja til Amsterdamtraktaten.
Ole Stavad (S), 1997-11-25:
Det kan godt være, jeg skylder hr. Keld Albrechtsen en undskyldning, for jeg tror faktisk, at hr. Kristian Thulesen Dahl er bedre end hr. Keld Albrechtsen til at bortlede opmærksomheden fra sagen.
Men til spørgsmålet om embedsmændene, nu det er rejst af hr. Thulesen Dahl, uanset det ikke hører hjemme under det her punkt, og hans forsøg på at fremstille det som regeringens misbrug af embedsmænd:
Og i stedet for at forsøge at kaste et skær af mistænkelighed ud over det med løse og i øvrigt usande påstande, hvorfor læner hr. Thulesen Dahl sig så ikke lige så stille tilbage og siger: Hvis det er sådan, at jeg har ret i, at regeringen vil misbruge embedsmændene til at gøre noget forkert, så er embedsmændene jo uinteressante, og så er det kun ministrene, der er interessante?
Første gang hr. Thulesen Dahl tager regeringen og en minister i at misbruge embedsmændene til at sige noget forkert, så kan man direkte hænge ministeren.
Så viseligt er dansk lovgivning indrettet.
Men det ønsker hr. Thulesen Dahl ikke, for han ved godt, at det selvfølgelig ikke vil ske, at regeringen misbruger embedsapparatet.
Niels Helveg Petersen (RV), 1997-11-25:
Jeg troede jo egentlig, det var spørgsmålet om en uvildig juridisk undersøgelse af forholdet mellem grundloven og Amsterdamtraktaten, vi skulle diskutere, men det vil hr. Kristian Thulesen Dahl altså ikke diskutere.
Han vil diskutere noget helt andet, som ikke står på dagsordenen.
Derfor vil jeg gerne gøre et par bemærkninger om det.
Regeringen har organiseret sit arbejde med Amsterdamtraktaten på den måde, at centraladministrationen selvfølgelig står til rådighed for ministrene.
Ministrene er ansvarlige for centraladministrationens virksomhed, og ministrene har en forpligtelse til at kunne svare på de ting, der dukker op i den offentlige debat.
Det er Udenrigsministeriet, der står for koordineringen af dette, og dette er fuldstændig i overensstemmelse med almindelige regler for, hvorledes embedsmænd inddrages i belysningen af et lovforslag.
Det sker ved behandlingen af hvert evig eneste lovforslag her i salen, at embedsapparatet, centraladministrationen, inddrages i arbejdet med at belyse bestemt lovgivning.
Det er det, der sker også her, intet andet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-11-25:
Det er bare for at sige, at det jo er utroligt at skulle høre på den gang sniksnak fra hr. Ole Stavad, når han siger, at det er ynk og det er klynk at ville diskutere, hvordan regeringen forsøger at misbruge embedsmændene til kamp for et ja til Amsterdamtraktaten.
Det, vi har kunnet se, og det, der jo er kommet frem, er jo klokkeklart, at regeringen på et regeringsseminar har aftalt, hvordan de enkelte ministerier - vel alle med undtagelse af Kirkeministeriet - skal involvere embedsmændene i at danne grupper for at kunne modvirke en debat om enkeltsager, som kunne fremme nejsidens synspunkter.
Det er jo sagen i en nøddeskal, det er jo præcis det, der er foregået.
Når vi så ønsker at rejse sagen - og det har jeg i al ubeskedenhed forsøgt at gøre over for statsministeren her i Folketingssalen i en onsdagsspørgetid - så får vi ingen svar, for statsministeren vil ikke forholde sig til de spørgsmål, der bliver stillet.
Jeg håber, at det bliver anderledes under det samråd, vi skal have i Folketingets Europaudvalg sidst på eftermiddagen eller måske først på aftenen.
Jeg håber, hr. Ole Stavad får ret i, at nogle kloge folk vil give os svar på de spørgsmål, vi stiller.
Ole Stavad (S), 1997-11-25:
Jeg tror ikke, at mine evner rækker til at vinde en konkurrence om at debattere noget andet end det, debatten handler om.
Det erkender jeg fuldt ud, for når den foregår med hr. Keld Albrechtsen, så ville jeg uhjælpeligt tabe den.
Så forsøger hr. Keld Albrechtsen igen at køre ud ad et forkert spor, et sidespor.
Hvis det var sådan, at Justitsministeriets gennemgang af juraen i Amsterdamtraktaten indeholdt fejl og der var nogen former for enighed i den kreds, som hr. Keld Albrechtsen kalder for uafhængige jurister, så ville det stå fuldstændig lysende klart på nuværende tidspunkt.
Det tror jeg ikke der kan være nogen som helst tvivl om.
Hr. Kristian Thulesen Dahl vil gerne diskutere, siger han, og jeg kan bare vælge tid og sted.
, så hvis det kan lade sig gøre for hr. Kristian Thulesen Dahl at blive inviteret, så kommer jeg gerne.
Jeg har fornøjelsen af at skulle møde hr. Keld
Albrechtsen oppe i det nordjyske søndag formiddag
Det glæder jeg mig allerede til, men det er heller ikke dér mig, der er mødearrangør.
Og så er der det sædvanlige ynk og klynk om, at regeringen bruger sine embedsmænd.
Ja, hvad skulle regeringen ellers have embedsmænd til, hvis ikke den ville bruge dem? Regeringen vil ikke diskutere det, siger man.
Jeg synes sådan set, der er brugt masser af tid på at forsøge at diskutere det.
Jeg mener i øvrigt også, at vi har et samråd her senere på eftermiddagen, hvor man har involveret både statsminister, udenrigsminister og andre kloge folk, og hvor man bruger deres tid på at diskutere noget, som man i stedet for kunne bruge til en ordentlig politisk diskussion. Jeg synes, der fra modstanderside er for meget ynk og for meget klynk og for meget forsøg på at stille sig selv i en martyrrolle: Det er så synd for os, for vi kan ikke ret meget, hvis ikke der er nogen, der gør det for os.
Kunne vi ikke få lov at diskutere politik?
Jeg glæder mig til på søndag, hvor jeg skal møde hr. Keld Albrechtsen.
Så håber jeg, vi får lejligheden.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-11-25:
Jeg vil gerne sige til Socialdemokratiets ordfører, hr. Ole
Han kan vælge tid og sted og meddele f.eks. mig som modstander af det foretagende, hr. Ole Stavad går så stærkt ind for, hvornår vi skal tage den diskussion ud over her i Folketingssalen.
Men sagen er, at vi jo ikke kun kan diskutere, om Amsterdamtraktaten taler om det ene eller andet politiske mål.
Vi bliver også nødt til at diskutere, hvad det er for nogen rammer, debatten skal fungere i, og hvad det er for en informationskampagne over for borgerne, regeringen har sat op.
Og vi kan konstatere, at regeringen har en stor ulyst til at diskutere eksempelvis regeringens involvering af embedsmænd i kampen for et ja.
Vi kan notere os, at regeringen har en utrolig mangel på lyst til at diskutere, om man på en fair og objektiv måde får informeret borgerne om, hvad Amsterdamtraktaten egentlig indeholder, eller om man bruger regeringsapparatet og statens midler til ren propagandavirksomhed.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-25:
Når nu dette spørgsmål er kommet ind i debatten, og når ministeren tager ordet, så vil jeg gerne bidrage til, at den side af sagen i hvert fald kommer til at foregå på et faktuelt grundlag.
Det, som er en faktuel kendsgerning, er, at departementschef Jørgen Rosted efter at have været til møde med statsministeren skriver ud til sine embedsmænd, at de skal reagere omgående på negative historier og meldinger om EU - negative historier, ikke positive historier om EU naturligvis, men negative historier!
Det vil sige, at embedsmændene i Erhvervsministeriet af deres departementschef bliver pålagt at arbejde imod, at der i pressen er negative historier om EU, og der nævnes den såkaldte skiltesag.
Det er misbrug af embedsmændene, som hr. Thulesen Dahl var inde på, og det er jo veldokumenteret, for vi er i besiddelse af en kopi af departementschefens brev.
Jens Peter Vernersen (S), 1997-11-25:
Med hr. Keld Albrechtsens sidste indlæg står det jo klart - og jeg synes, det maner til eftertanke - at hr. Keld Albrechtsen faktisk ønsker at fastholde disse stater på det niveau, hvor de er, frem for at få disse stater udviklet og få dem udviklet i takt med den udvikling, der i øvrigt sker i Europa.
Det synes jeg er beskæmmende.
Kent Kirk (KF), 1997-11-25:
Jeg siger tak for svaret fra hr. Keld Albrechtsen, men jeg tror egentlig, det var meget nemmere - også af hensyn til Folketingets tid - hvis hr. Keld Albrechtsen tog ordet her fra talerstolen og sagde: Vi kan ikke støtte den her aftale, fordi det er EU, der indgår den.
Det er jo substansen.
Alt det andet er så bare påfund, der skal ind i billedet, og derfor ønsker jeg ikke at bruge mere tid på det.
Annette Just (FP), 1997-11-25:
Det må hr. Kent Kirk meget undskylde.
Jeg synes egentlig talt det er væsentligt, at vi får sat et par ting på plads, for hr. Keld Albrechtsen siger her bl.a. om Republikken Armenien, at det jo er forfærdeligt, og nu bliver de bare tvunget til det.
Hvis hr. Keld Albrechtsen rent faktisk havde læst, hvad det var, der stod, ville han vide, at Armenien har sagt - altså det siger de selv, inden man overhovedet begynder på selve aftalen - at de erkender, at Fællesskabet og Republikken Armenien ønsker at styrke disse bånd og oprette partnerskab og samarbejde, der kan styrke og udvide de forbindelser, der er etableret tidligere, særlig ved aftale med Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, Det Europæiske Atomenergifællesskab - jeg går ud fra, hr. Keld Albrechtsen godt kan lide, at vi prøver på at få lidt orden også i atomenergifællesskabet - og Unionen af Socialistiske Sovjetrepublikker.
Det er lige et par dage siden, kan jeg sige til hr. Keld
Albrechtsen, men allerede dengang lavede man altså en aftale. Så i virkeligheden ønsker man at sige: Kan vi hjælpe hinanden med at få lidt kontrol over de her atomreaktorer, som vi har rundt omkring?
Hvis hr. Keld Albrechtsen bare tager fat i den første side - det er på side 5 i beslutningsforslaget, men det er altså den første side i aftalen, hvor de skriver noget reelt - og prøver på at se, hvad det er, Armenien ønsker, så vil hr. Keld Albrechtsen erkende, at det her kun kan være til gavn for friheden, for det nye demokrati, det kan kun være til gavn for en selvstændig nation.
Og jeg kan altså ikke forestille mig, at selv Enhedslisten kan være imod, at Armenien får lov til at bevare sig selv som en selvstændig nation.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-25:
Man må da sige, at det efterhånden er lykkedes ordførerne at komme op i et ganske betydeligt stemmeleje, så det må jo åbenbart være lykkedes Enhedslisten at ramme et ganske ømt punkt.
Jeg skal ikke trætte med en gennemgang af de enkelte bestemmelser i aftalerne, det tillader tiden heller ikke, men man kan jo f.eks. tage fat i art. 53, hvor man aftaler, at der skal ske en privatisering, og sådan fortsætter det hele vejen igennem.
Jeg har også nævnt, at man skal indrette Armeniens internationale handel i overensstemmelse med WTO-reglerne.
Der er en lang liste, alle ordførerne kender den jo, over alle de lovgivninger, som skal tilnærmes til EU-lovgivning; den liste er så lang, at det ville være en væsentlig straf for ordførerne, hvis nogen begyndte at læse den op i sin fulde længde her fra talerstolen.
Men jeg må sige, at aftalen altså er så gennemsyret af EU-tilpasning, at hvis Enhedslisten stemte for en sådan aftale som den her, stemte vi i virkeligheden for EU som sådan, for det, man gør her, er simpelt hen, at man gør disse lande til kopier af EU.
Man ønsker at skabe resten af verden i ens eget billede.
Så hovmodig er ideologien bag denne aftale.
Jens Peter Vernersen (S), 1997-11-25:
I hr. Keld Albrechtsens forestillingsverden er det åbenbart sådan, at når der skal laves aftaler med landene i Østeuropa, har det noget med tvang at gøre.
Det ligger åbenbart helt uden for hr. Keld Albrechtsens forestillingsevne, at aftaler kan indgås, fordi der nu er to parter, der hver især ønsker at indgå en sådan aftale, fordi de finder, at aftalerne for begge parter er fornuftige og udviklende.
Jeg synes, det burde indgå i hr. Keld Albrechtsens tankegang.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-25:
Jeg kan ikke lade være at komme med den bemærkning, at når hr. Kristian Thulesen Dahl nu siger, at det her er et spørgsmål om markedsøkonomi, er det jo altså i virkeligheden slet ikke markedsøkonomi som sådan som et overordnet begreb, der er til debat, men der er tale om, at det er en ganske bestemt form for markedsøkonomi, man vil indføre, nemlig den form for markedsøkonomi, som består i den samlede EU-lovgivning om hele det indre marked, det, der på EU-sprog hedder acquis communautaire, og som er en ganske bestemt type markedsøkonomi, som vi er belemret med her i landet, og som jeg går ud fra hr. Kristian Thulesen Dahl i virkeligheden ikke bryder sig ret meget om.
Så kan man tage den diskussion, om det er en god ting eller en dårlig ting at have markedsøkonomi.
Det er jeg vist meget uenig med hr. Kristian Thulesen Dahl om på det helt ideologiske plan, men det var altså ikke det, der lå bag min kritik; det var den helt præcise, bestemte form for markedsøkonomi, som består i, at disse lande helt præcist skal kalkere EU's lovgivning på alle områder.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-11-25:
Dansk Folkeparti har en meget positiv indgangsvinkel til de diskussioner, der finder sted i dag og også vil finde sted under det kommende udvalgsarbejde om ratifikationen af disse partnerskabs- og samarbejdsaftaler mellem på den ene side De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater og på den anden side en række republikker.
Et af de problemer ved EU, vi finder der har været, er, at man har lavet en toldmur omkring sig, som har skullet forhindre andre landes varer i at kunne bevæge sig frit og ubesværet ind også på det europæiske marked. Så har man lavet nogle forskellige muligheder, givet nogle lande fortrinsstilling osv. for at hjælpe lidt på det, men det har efter vores opfattelse været et af hovedproblemerne.
Det, vi ser som målet med disse aftaler eller i hvert fald en del af disse aftaler - der ligger jo også en politisk del i aftalerne - er, at man prøver at få blødt op på de omstændigheder her, så man i højere grad giver andre lidt dårligt stillede lande mulighed for at søge ind med deres varer på vores markeder. Når det fremgår af forslagene, at et af målene er en højere grad af markedsøkonomi i disse lande, har vi svært ved at finde argumenter imod det.
Når det drejer sig om, at der skal være større frihandel og dermed altså markedsadgang, som jeg har nævnt, har vi svært ved at finde argumenter imod det, og de, som stiller sig op med argumenter imod markedsøkonomi for at gå imod disse aftaler, skulle næsten have lov til selv at leve i systemer, der ikke har markedsøkonomi i nogen form, for historien har altså vist, at lande med markedsøkonomi klarer sig væsentlig bedre på stort set alle områder end lande uden markedsøkonomi.
Derfor synes jeg da, det er at tilstræbe, at de lande, der ønsker at få en højere grad af samhandel med bl.a. vores markeder og derigennem helt sikkert bliver rigere på længere sigt, skal have lejlighed til det, og vi ser altså disse aftaler som aftaler, nogle lande ønsker at indgå for at få øgede muligheder for samhandel, og derfor kan vi naturligvis støtte dem.
Selvfølgelig siger det sig selv, at der er enkelte punkter i de enkelte aftaler, som vi ville have skrevet anderledes, hvis vi havde ført pennen, men vi har ikke ført pennen, og vi har ikke den forhåbning, at det vil være muligt at få ændret enkelte ting i dem.
Derfor er det arbejde, der kommer til at foregå i udvalget, primært et spørgsmål om, at vi måske får opklaret nogle elementer i aftalerne, som vi ikke er helt klar over, hvordan skal fungere.
Men vi synes, at hovedbudskabet i aftalerne er så positivt, at vi agter, når vi kommer til den endelige vedtagelse af beslutningsforslagene, at støtte dem.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-25:
Jeg vil først svare hr. Stavad.
f.eks. med USA med henblik på at hindre handelskrig
Men jeg indrømmer, at det ikke er daglig kost.
Så med hensyn til tvang eller frivillighed, ja, så er det sådan, at man må betegne det som frivillig tvang.
Der står f.eks. i aftalen med Armenien, at parterne erkender, at en tilnærmelse af Republikken Armeniens bestående og fremtidige lovgivning til Fællesskabets lovgivning
er en vigtig forudsætning - jeg gentager forudsætning - for en styrkelse af de økonomiske relationer mellem Republikken Armenien og EU.
Republikken Armenien bestræber sig på at sikre, at dens lovgivning gradvis bliver forenelig med Fællesskabets.
Det er altså det, man forstår ved at være på lige fod:
den ene part må fuldstændig kopiere den anden parts lovgivning og dermed samfundsforhold
, og det er en forudsætning for at udvikle de økonomiske relationer, altså for at få markedsadgang, for at få økonomisk bistand osv.
Det vil sige, at det selvfølgelig er frivilligt, om man overhovedet vil have markedsadgang, om man overhovedet vil have økonomisk bistand, om man overhovedet vil have mulighed for at være her - det er helt frivilligt, man er bare nødt til at skrive under.
Sådan er den sag.
Men naturligvis er det da juridisk, officielt frivilligt.
Man har da ikke med pistolen for brystet tvunget nogen til at skrive under.
Men der er jo den tvang, som ligger i, at hvis man ikke skriver det her under, ja, så går økonomien jo simpelt hen ned for disse lande, og den magt bruger EU til at tvinge lande til at underskrive sådanne formuleringer.
Ole Stavad (S), 1997-11-25:
Jeg kan fuldt ud tilslutte mig det, som udenrigsministeren allerede har sagt, og jeg synes faktisk, der anlægges en ganske tilfredsstillende procedure her.
8-9 måneder inden vi har folkeafstemningen den 28. maj 1998,
har Justitsministeriet fremlagt en ganske omfattende gennemgang
af Amsterdamtraktaten med de juridiske vurderinger, og alle, der er kloge udi det juridiske, kan forholde sig til Justitsministeriets gennemgang.
Man kan vel sige det sådan, at Justitsministeriet virkelig kommer til eksamen i fuldt dagslys, for hvis der skulle være nogen som helst betydende jurister, der kunne få medløb af andre jurister ved at påpege, at Justitsministeriet var gået galt i byen, ville det være noget, som virkelig ville vække opmærksomhed.
Derfor tror jeg, at man også fra forslagsstillernes side bør erkende - det er ikke sikkert, man vil gøre det i fuldt dagslys - at den procedure, der her foreligger, netop sikrer, at vi får alle, der har en saglig juridisk indgang til den her problemstilling, til at forholde sig til den, og derfor mener jeg heller ikke, der er behov for det forslag, som hr. Keld Albrechtsen fra Enhedslisten har fremsat, i hvert fald ikke for, at det bliver vedtaget.
Hvilke muligheder og i øvrigt også problemer, hvis der er nogen, der mener det, er det, at Amsterdamtraktaten vil give os?
Hvorfor er man så bekymret fra modstanderside for at tage en indholdsdiskussion?
Min oplevelse er, at når man kommer med det her forslag og når man kommer med det næste forslag, så er det et forsøg på at undgå at diskutere indhold og i stedet for diskutere juridiske spidsfindigheder og få diskussionen i offentligheden til at handle om alt muligt andet end det, der er den faktiske dagsorden.
Man ved nemlig godt, at den Amsterdamtraktat, som udenrigsministeren og statsministeren kom hjem med i juni måned, indeholder en række gode udviklingstendenser.
Den indeholder mulighed for, at vi nu meget hurtigt kan komme i gang med optagelsesforhandlinger med de øst- og centraleuropæiske lande.
Den indeholder mulighed for, som vi har set det her i sidste uge, at vi på en langt stærkere måde kan få sat beskæftigelsen på den europæiske dagsorden.
Den indeholder mulighed for, at miljøet kan komme til at spille en endnu stærkere rolle i det europæiske samarbejde osv. osv. Men man ved godt fra hr. Keld Albrechtsens side, at den diskussion taber man, og derfor ønsker hr. Keld Albrechtsen at føre diskussionen om det konkrete indhold mindst muligt og i stedet for diskutere juridiske spidsfindigheder.
Jeg synes, vi skal tage den åbne, den ærlige, den regulære debat om indholdet og så erkende, at på det juridiske område har vi et ganske udmærket grundlag at forholde os til, og det har befolkningen i øvrigt også.