Aage Frandsen (SF), 2002-04-04:
SF's syn på de frie skoler bygger på, at vi vil slås for andres frihed til at oprette frie skoler, også frie skoler, hvis skolesyn og pædagogiske syn vi klart er uenige i.
Det er fuldstændig ligegyldigt for os, om vi er enige i det syn eller ej.
De skal have ret til at lave deres frie skoler.
Og vi vil såmænd også slås for deres frihed, som Voltaire engang sagde, uanset at de vil forhindre os i vores frihed. Det er vores frihedssyn på de frie skoler, og det er tilkendegivet flere gange, også i forbindelse med vedtagelsen af Tvindloven i sin tid, hvor vi var uenige i det pædagogiske syn, vi var uenige i en række synspunkter, der lå om den måde, de drev skoler på, men de skulle have retten til det, hvis de i øvrigt opfyldte alle andre betingelser.
Det gjorde de så ikke, og så er det i orden, at man skrider ind.
Det gælder også en række andre frie skoler, som vi har set rundtomkring i landet.
Det er jo ikke noget nyt, at der er frie skoler, hvor man kan diskutere, om deres måde at gribe tingene an på altid står mål med folkeskolens.
Det er jo det, det drejer sig om.
Det skal ikke være ligesådan, men det skal stå mål med folkeskolen.
Vi har forsvaret deres ret, og vi vil forsvare deres ret, hvis de altså netop står mål med folkeskolen. Vi vil godt se på, om der er behov for et bedre tilsyn, men vi mener rent faktisk, at meget af det, der var gældende regel indtil nu, og som stadig væk gælder, godt kunne bruges bedre og mere effektivt, hvis det var det, der var ønskeligt.
Vi mener f.eks., at den måde, som det er blevet praktiseret på, har været meget tilbageholdende, meget nølende, og vi har også flere gange tilkendegivet, at man burde bruge tilsynet mere aktivt for at sikre, at de frie skoler i højere grad står mål med folkeskolen.
Når vi taler om de frie skoler, kan der være enkelte frie skoler, som så i den forbindelse er problematiske; det er ikke noget med, at det er generelt for de frie skoler.
Det næste problem, der ligger i dette, er, at man lovgiver ud fra nogle få eksempler.
Man lovgiver, bare fordi der måske er to eksempler, i stedet for at gribe ind over for de to eksempler.
Vi har ikke noget imod, at man ser på, om der skal være nogle ændringer her og der.
Det er vi tilhængere af at man godt kunne se på.
Det, der i denne forbindelse er problematisk, er, at jeg ikke ved, hvad denne lov betyder, hvis man vedtager den.
Jeg ved det ikke.
Det vil vi grave mere i under udvalgsarbejdet, for der er en række ting, hvor det er svært at vide, hvad konsekvensen bliver, hvis man vedtager det.
Der er en masse ord, men hvad betyder de rent faktisk i virkelighedens verden, når dette skal udføres af en minister?
Ministeren har de bemyndigelser, som ministeren hidtil har haft, plus nogle flere, men det er bare på et andet grundlag.
Og jeg ved ikke, hvad det betyder.
Det vil vi i hvert fald spørge om.
Vi betragter det f.eks. som en selvfølge, at de frie skoler skal overholde dansk lovgivning.
Det skal de også i dag.
Vi betragter det også som en selvfølge, at de anerkender den europæiske menneskerettighedskonvention som noget, man skal overholde, for den er implementeret i dansk lovgivning helt tilbage i 1992.
Vi mener også, at det er en selvfølge, at de skal formidle noget om menneskerettighederne, for man skal da selvfølgelig formidle det, der er centralt, det kan være i undervisningen i historie, det kan være undervisningen i samfundsfag.
Det skal man da gøre.
Men vi betragter det også som en ret, en frihedsret, at man har lov til at være uenig i menneskerettighederne.
Det har man lov til at være.
Jeg synes, at menneskerettighederne, som vi kender dem både i den europæiske menneskerettighedskonvention og i den danske grundlov, er glimrende ting.
Det, der så er er mit spørgsmål,
er: Hvad betyder det, der ligger i lovforslaget, i forhold til det, jeg nu har beskrevet som værende efter min mening tingenes tilstand i dag?
Hvad er der af nyt, der ligger i det?
Det, der er noget helt afgørende, når vi vedtager en ny lovgivning, er, at vi skal vide, hvad det betyder i praksis, hvis vi vedtager det.
Og det ved jeg ikke.
Det undrer mig ikke, at Socialdemokratiet er begejstret for forslaget, for jeg har deltaget i en række møder med Venstrefolk, socialdemokrater og også radikale i de sidste par år om de frie skolers og efterskolers forhold og har hørt socialdemokraterne tale om, at der skulle være fælles regler.
Og jeg har hørt Venstrefolk sige, at det skal der under ingen omstændigheder være.
Vi mener også, at det er problematisk, at der bliver detailstyret på området ud fra nogle enkelte eksempler, for det, der er det generelt gældende for de frie skoler, er jo ikke det, man tager udgangspunkt i.
Og så siger man her, at det her er en del af regeringens udlændingepakke.
Det er jo altså utroligt, at man pludselig skal ændre den frie skolelovgivning ud fra det. Så vil jeg da sige, at når det drejer sig om, at lederne skal kunne tale dansk og forstå dansk, er det formentlig meget fornuftigt.
Det går vi da også ind for.
Men altså som sagt: Vi vil godt være med til at se på, hvor der er behov for stramninger, men jeg vil også vide: Hvad betyder det her i praksis, hvis det bliver vedtaget?
Det mener jeg altså ikke er tydeliggjort, hverken i fremsættelsestalen eller i lovforslaget.
Hvad er det nye i forhold til hidtidig praksis?