runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Dalgaard (DF), 2003-05-13:
Jeg må jo sige tak for den pæne, faste holdning, som hr. Klaus Hækkerup fremførte her til sidst. Jeg har et par spørgsmål i forbindelse med ordførertalen.
Tidligst muligt skal de have lov til at deltage i de kommunale valg, blev der sagt.
Jamen er 3 år så ikke for lang tid, vil jeg gerne spørge hr. Klaus Hækkerup om.
Kunne vi ikke sætte det ned til 2 år eller 1 år for den sags skyld?
Der er et foreningsliv, de kan deltage i, hvilket jeg ikke kan få øje på, at de gør forfærdelig meget.
Der kan man jo bl.a. på basis af den bog, som hr. Klaus Hækkerup nævner, fra Togeby se, at et af grundlagene for at opbygge et demokratisk samfund, sådan som vi i hvert fald i de vesteuropæiske lande har gjort det, bl.a. er foreningslivet.
At deltage i foreningslivet er et af basiselementerne i at opbygge et demokrati.
Arne Toft (S), 2003-05-13:
Nej, det kan nok ikke gøres på 2 minutter, men jeg tror, at fru Marianne Pedersen skulle spørge indenrigsministeren.
Jeg tror, situationen er den, at man har lavet alle undersøgelserne.
Man ved godt, hvad den betyder.
Problemet er bare, at man ikke tør gennemføre den, fordi rigtig mange af de gode venner ville blive hårdt ramt.
Jeg ved da godt, at en udligningsreform er en anden fordeling af pengene fra bloktilskuddene.
Jeg tror, man er blevet bange, da man har set, hvad det egentlig betød, men man har lovet det, man har lavet en aftale, og så synes jeg, man skal gennemføre aftalen, og tallene ligger der sandsynligvis.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-05-13:
Jeg skal gøre det kort.
Jeg havde egentlig ikke nogen planer om at tage ordet, og selv om det kunne være spændende nok, skal jeg afstå fra fristelsen til at indgå i en stor diskussion med fru Line Barfod, der tegner billedet af en regering, der er ved at rive hele det offentlige sundhedsvæsen fra hinanden, sætte det hele på aktier og privatisere det i stumper og stykker.
For mig at se stemmer det dårligt overens med, at denne regering har kunnet levere markante aktivitetsstigninger i det offentlige sundhedsvæsen.
Hvis jeg ikke husker meget galt, blev der sidste år behandlet 60.000 flere patienter end i 2001, så billedet passer dårligt.
Hvis man har det godt med at tegne det billede retorisk, skal man da være velkommen til det
, men det passer ikke med det billede, jeg møder ude i virkeligheden.
Ellers var det sådan set hr. Kamai Qureshi, som tegner et billede af, at vi nu skaber valgfrihed for de rige, der fik mig til at gå på talerstolen.
Det er jo ikke noget rigtigt billede, for valgfriheden for de rige har været der hele tiden.
Det er ikke sådan, at lovforslaget skaber valgfrihed i børnetandplejen, for den har været der
hele tiden.
der gør brug af den valgfrihed på børnenes vegne
Men der er jo nogle spilleregler, der betyder, at forældrene skal betale 100 pct. selv, og i virkeligheden er det sådan set det, vi retter op på med dette forslag.
De mennesker, der af den ene eller anden grund - jeg skal ikke gøre mig til dommer over dem - vælger, at deres børn ikke skal gå i den kommunale tandpleje, men f.eks. hos den private tandlæge, forældrene selv har, kommer til at slippe noget billigere.
Det forstår jeg simpelt hen ikke, men det kan hr. Kamal Qureshi sikkert forklare, selv om jeg alligevel ikke tror, det kan forklares på en sådan måde, at jeg forstår det.
Så vil jeg også gerne sige, at jeg synes, der er et element i forslaget, man har forbigået, nemlig det element, der går ud på at give kommunerne flere værktøjer i tilrettelæggelsen af deres børnetandpleje.
Et af formålene med forslaget er netop at give mulighed for, at man også i de mindre kommuner, hvor man måske har svært ved at tiltrække arbejdskraften eller fastholde et privat tandlægetilbud, kan begynde at se den kommunale børnetandpleje og den private tandpleje i et mere dynamisk samspil.
Marianne Pedersen (V), 2003-05-13:
Så vil jeg gerne spørge hr. Arne Toft, om Socialdemokratiet er blevet bange for sin egen skygge, i forhold til at det er Socialdemokratiets udligningsreform, kommunerne i dag arbejder efter.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-05-13:
Jeg ved ikke, hvor grænserne for, hvilke ord man må tage i sin mund her, præcis går.
Så jeg prøver lige at tøjle
mit temperament og siger, at det dog er en frygtelig masse vrøvl, man skal lægge øre til her.
Først har vi hr. Arne Toft - nu har jeg desværre ikke citaterne med i dag, men jeg kan finde dem frem meget hurtigt - som jo i sin egenskab af tidligere formand for Det Skæve Danmark var ude og revse den daværende indenrigsminister, fru Karen Jespersen, for den forfærdelige måde, den daværende regering maltrakterede kommunestyret på.
Over for det står den selv samme forening, Det Skæve Danmark, som sidste år var ude med roser til den nye regering.
Skræl nu al den retorik væk og se på kendsgerningerne.
Kendsgerningerne er, at for hver gang den gamle regering lagde en halvtredser på bordet til de vanskeligst stillede kommuner, lægger denne regering hundrede kroner på bordet.
Det er kendsgerningerne.
Så forstår jeg, at hr. Arne Toft siger, at den daværende regering indgik en aftale om en udligningsreform, der skulle træde i kraft den 1. januar 2004.
Allerede dér har man givet sig.
Men lad så det være.
Det er så ikke længere noget løftebrud fra vores side.
Det takker jeg for.
Jeg kan forstå på hr. Arne Toft, at det lå helt klart, hvad det var for en udligningsreform, der skulle laves.
Det synes jeg da vi skal høre noget mere om.
Det, vi gør, er jo, at vi skræller et tyndt lag af hos samtlige kommuner med henblik på målrettet at kunne tilføre de vanskeligt stillede kommuner flere ressourcer.
Det er da at tage fra alle og give til de få, der har hjælp behov.
Hvis ikke det er udligning, hvad er det så? Jeg har stor respekt for, at man så vil klandre os for, at vi ikke laver en større reform, fint nok.
Men så kan man bare ikke tillade sig samtidig at klandre os for, at vi laver udligning for 0,5 mia. kr. Alle synspunkter er ikke lige gode, og i hvert fald kan man ikke have dem alle sammen på én gang, når de peger forskellige steder hen. Jeg glæder mig til at høre det socialdemokratiske bud på en udligningsreform.
Jeg kan ikke acceptere påstanden om løftebrud.
Regeringen har meget klart markeret, at ambitionsniveauet står vi ved.
Vi ønsker at lave en omkalfatring af det eksisterende udlignings- og finansieringssystem.
Men det giver ikke nogen mening at sætte en reform igennem på det ambitionsniveau, samtidig med at vi mere grundlæggende - i øvrigt i samklang med Socialdemokratiet har jeg forstået - har en debat om opgavefordeling i det danske samfund.
Det er derfor, vi står ved vores løfte og indfører det i to faser.
Og der er smæk for skillingerne her; der er for 0,5 mia. kr. udligning.
Jeg kan altså ikke acceptere, at man på en og samme tid klandrer os for at lave for 0,5 mia. kr. udligning og for, at vi ikke laver en udligningsreform.
Det hænger jo slet ikke sammen.
Kamal Qureshi (SF), 2003-05-13:
Jeg skal gøre det kort og primært anføre, hvordan dette forslag på linje med en række andre viser en klar forskel mellem den linje, regeringen lægger over for børn og unge, og linjen over for de ældre.
Der er ikke nogen tvivl om, at man ikke kunne have forestillet sig en lignende ordning, hvis det var de ældre, forslaget her vedrørte.
Man kunne ikke forestille sig, at der skulle være egenbetaling involveret.
Her er der tale om, at de børnefamilier, der skulle vælge at benytte sig af tilbuddet om at kunne få en anden tandlæge end den kommunale tandlæge, skal betale en stor del selv.
Det gør selvfølgelig, at tilbuddet udelukkende vil blive benyttet af den rigeste del af forældrene, så reelt er der alene tale om et tilbud om, at de rigeste forældre kan få offentlige penge med, når de vælger et andet tilbud end det kommunale. Kunne man forestille sig, at regeringen havde lavet noget lignende på ældreområdet?
Man kan ikke forestille sig, at regeringen havde sagt: O.k., de ældre må godt vælge at få en kunstig hofte, hvis der er for lange ventelister, men de skal betale selv.
Men her præsenterer man børnefamilierne for et forslag, hvor man vitterlig siger til dem: Det frie valg, I har, er afgrænset til dem, der har mulighed for at betale selv.
Forestiller man sig f.eks. en udgift på 10.000 kr. til tandregulering, skal forældrene selv betale 3.500 kr.
Det er det, forslaget lægger op til.
Så vidt jeg kan forstå, er regeringen og Dansk Folkeparti imod det ændringsforslag, SF har stillet, hvor vi i det mindste skaber social lighed, så ordningen også kan benyttes af de forældre, der ikke har mange penge på lommen.
Det synes jeg i den grad viser, hvor regeringen står rent ideologisk, og al respekt for det, jeg har sådan set intet imod, at man gør det.
Men man præsenterer et forslag, som ikke har nogen social lighed og oven i købet også er generationsskævt.
Det er meget klassisk at ramme to fluer med ét smæk, som man gør med dette forslag.
Ved en lang række andre forslag har SF påpeget, at regeringen igen og igen præsenterer forslag, hvor den ældre del af befolkningen får tilbud om gratis vaccinationer - i hvert fald de sundeste, som selv kan gå hen og få dem.
Man præsenterer forslag om gratis behandling af nedslidningssygdommene, men man skærer ned på forebyggelsesområdet.
Man laver tilbud af en sådan karakter, at de kun er for de rigeste familier, så der er ikke nogen tvivl om, at denne regering vil kun gøre noget for de ældre.
Børnefamilierne og de unge er man ret så ligeglad med.
Lone Møller (S), 2003-05-13:
Børnetandplejen i Danmark er det bedste bevis på, at en politisk satsning vedrørende forebyggelse virker.
I dag får omkring 99 pct. af alle børn i Danmark efterset og behandlet
Systemet er yderst velfungerende, og det viser sig klart ved, at over halvdelen af samtlige børn, der forlader folkeskolen, forlader den uden huller i tænderne.
Man kunne forstå, at en regering ville ændre en ordning, hvis den ikke fungerede, og man kunne også forstå det, hvis der ikke var ret mange, der benyttede sig af ordningen.
Men det er utrolig svært at forstå, at en regering vil ændre det vel nok flotteste forebyggelsesinitiativ, vi har i Danmark, og som vel at mærke samtidig virker. Der er tale om et klart ideologisk forslag, hvor man fuldstændig fokuserer på et frit valg, som bestemt ikke giver mere sundhed for pengene.
Det er ikke engang et folkekrav fra børnefamilierne.
Sundhedsministeren har i svar til udvalget oplyst, at gennem alle årene er det et meget, meget beskedent antal, der overhovedet har ytret ønske om ikke at benytte børnetandplejen.
Det er også bemærkelsesværdigt, at så at sige samtlige høringsberettigede i denne sag, både børnetandlægerne og de private tandlæger, er skeptiske over for forslaget.
De private tandlæger har endda været ude med meldinger om, at de rent faktisk mener, at de private tandlæger overhovedet ikke er kompetente til at behandle de børn, som man i frihedens navn eventuelt vil hive over i den private tandpleje.
Hverken uddannelsesmæssigt eller pædagogisk er alle tandlæger overhovedet parat til at behandle børnene, og hvis de skal give en kvalificeret behandling, er de i hvert fald nødt til at hive børnene ud af børnetandplejen.
Men det kommer der kun én ting ud af, og det er, at børnetandplejen i Danmark bliver forringet.
Der er overhovedet ikke noget som helst, der løfter sundheden, hvis forslaget her vedtages, vi kan endda risikere tværtimod.
Derfor er det dybt bekymrende at have en regering, som ikke er optaget af at få mere sundhed for pengene, men simpelt hen handler ud fra ideologiske overvejelser. Socialdemokratiet vil følge forslaget meget nøje.
Hvis vi får en mulighed for at ændre det, gør vi det, men vi anbefaler klart at stemme imod forslaget.
Gudrun Laub (V), 2003-05-13:
Ændringerne i den kommunale styrelseslov er en konsekvens af Farumsagen og følger de 13 anbefalinger, som er anvist i Jens Peter Christensen-betænkningen.
De træder i kraft den 1. januar 2004, og tilsynet med kommunerne bliver herefter nyorganiseret.
Der skal ikke længere være politikere i tilsynsrådene.
Tilsynet skal fremover udøves af statsamtmænd, der får mulighed for at gribe ind, hvis en borgmester eller et flertal i en kommunalbestyrelse misrøgter kommunen.
Statsamtmanden får bl.a. kompetence til at sætte en beslutning ud af kraft, hvis den strider mod lovgivningen, og statsamtmanden kan pålægge kommunalbestyrelsesmedlemmerne at betale erstatning for tabsgivende dispositioner eller pålægge dem bod.
Det glæder mig, at vi kan vedtage lovforslaget med et bredt flertal, som alene Enhedslisten står uden for.
Socialdemokraterne har under udvalgsarbejdet fremsat forslag om, at en fjerdedel af kommunalbestyrelsens medlemmer kan kræve forelæggelse af revisionens beretninger for kommunalbestyrelsen som et supplement til forslagets bestemmelse om, at revisionen har adgang til at forelægge revisionens beretninger.
Venstre har i udvalget tilsluttet sig disse ændringsforslag, nr. 1 og 2.
Enhedslisten foreslår, at tilsynet fremover skal ligge hos alle statsamtmænd og for København og Frederiksberg Kommuners vedkommende hos Overpræsidiet.
Kommunaludvalgets medlemmer, bortset fra Enhedslistens, er imidlertid enige om at støtte ministerens forslag, hvorefter tilsynet med kommuner og amter fremover ligger hos fem nærmere angivne statsamtmænd.
Det er udtrykkeligt anført i betænkningen, at tilsynsopgavens placering i fem statsamter ikke foregriber Strukturkommissionens arbejde, og at tilsynet ikke svækkes ved samlingen af tilsynsopgaven i fem statsamter, idet koncentrationen af opgaverne alene har til formål at styrke det faglige miljø.
Venstre kan fuldt ud tilslutte sig disse synspunkter.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-05-13:
Jeg er ikke sikker på, at jeg kan bibringe debatten noget nyt.
Det ville jo fordre, at de, der har haft ordet før mig, havde bibragt debatten noget nyt, og den oplevelse har jeg
sådan set ikke.
Jeg må bare gentage det, der er regeringens position, nemlig at regeringen med dette lovforslag laver en mekanisme, der betyder, at der reelt udlignes for et betragteligt beløb, nemlig 500 mio. kr. Sådan er det.
Så forstår jeg, at der er nogle, der synes, at der skulle udlignes mere.
Det har jeg stor respekt for, men jeg synes altså, at de, der har det synspunkt, mangler at udbygge det med en anvisning af: Hvordan, hvornår, hvorfor?
Hvad er det for nogle kommuner, der skal betale?
Jeg går ud fra, at vi er enige i det grundsynspunkt, at udligning er et nulsumsspil.
Det, vi så kan diskutere - og det var det, jeg sagde før - er, at det nulsumsspil kan jo foregå på forskellige niveauer.
Det er hele debatten om vækstprocenter, der skal føres, men det ville være utidigt at tage hul på den debat i dag.
Jeg må bare konstatere, at ingen kan sige noget meningsfuldt om, hvilket bloktilskud der meldes ud henholdsvis primærkommunalt og amtskommunalt, før kommuneøkonomiforhandlingerne er afsluttet, men det er sådan set en anden debat.
Debatten her handler om: Når vi nu har en given økonomi til rådighed for det danske kommunestyre, hvordan kan de ressourcer så fordeles mellem landets - ikke 279 kommuner, som hr. Arne Toft sagde tidligere - 271 kommuner på en sådan måde, at alle har nogenlunde og rimelig ensartede konditioner?
Det er helt oplagt, at oprindelig havde regeringen en anden intention om, hvilken teknik der skulle tages i brug for at nå det resultat.
Derfor er det også helt ærligt spil, når regeringen har sagt, at efter nedsættelsen af Strukturkommissionen forekommer det uhensigtsmæssigt at dykke ned i det eksisterende udligningssystem og omkalfatre det.
Vi er jo midt i en debat, der ikke kun handler om kommunestørrelser og volumen, men også om opgavefordeling.
Vi har jo ikke bare snakket udligningsreform, men udlignings- og finansieringsreform, og derfor har vi valgt en anden rute til det samme mål.
Målet er en mere jævn fordeling af det økonomiske råderum mellem landets kommuner, og det kan man gøre ved enten at omkalfatre det eksisterende system eller skyde den genvej, som denne særlige pulje er et udtryk for.
Jeg synes ikke, vi skal vurderes efter, om vi går
den snørklede vej eller skyder en genvej
Vi skal vurderes på effekten af det, vi gør, og det stiller vi gerne op til, for som sagt tilfører denne regering ressourcer til de vanskeligst stillede kommuner i et omfang, der slår den tidligere regering med faktor 2.
Klaus Hækkerup (S), 2003-05-13:
Den tidligere regering havde stillet en udligningsreform i udsigt pr. 1. januar 2004, og det bekræftede den nuværende regering, da den tiltrådte.
Men som følge af gennemførelsen af grundtakstmodellen har den nuværende regering efterfølgende opgivet at gennemføre en udligningsreform pr. 1. januar 2004. Vi ved, at der allerede i dag er mange kommuner, der har det økonomisk svært.
Vi ved, at de vil få det endnu sværere til næste år, og problemet er, at det lovforslag, vi behandler i dag, ikke løser disse kommuners problemer - langtfra.
Derfor kan vi selvfølgelig heller ikke stemme for lovforslaget.
At forslaget ikke løser problemerne, erkendte indenrigs-
og sundhedsministeren i virkeligheden også, da han sluttede sit sidste indlæg med at sige: Jamen venner - ja, venner sagde han ikke - endnu har vi jo ikke forhandlet puljen for næste år med kommunerne, men regeringen arbejder med en målrettet pulje til de særlig vanskeligt stillede kommuner, når vi skal forhandle bloktilskuddet. Det synes jeg er fint, og hvis det bliver resultatet af debatten i dag, tror jeg, at jeg allerede kan sige tak til regeringen på kommunernes vegne.
Det er et godt skridt i den rigtige retning at give nogle ekstra penge i bloktilskuddet til de vanskeligst stillede kommuner, og tak for det.
Det er en god målsætning, men det bekræfter jo kun, at lovforslaget her er helt utilstrækkeligt, og at der må lappes på det.
Arne Toft (S), 2003-05-13:
Ministeren spørger, om det, vi ønsker, er, at man skal drysse penge ud over alle.
Nej, det ønsker vi ikke, men jeg vil meget gerne spørge ministeren: Vil ministeren ikke godt fortælle mig, hvad han tænkte sig, da han skrev under på aftalen med kommunerne og dermed skrev under på, at vi skulle have en udligningsreform? Hvad havde ministeren tænkt sig? Tænkte ministeren: Ja, nu skrev jeg under, og når vi kommer lidt længere frem, laver vi bare om på det?
Regnede ministeren ikke med, at man ville overholde den aftale, man indgik?
Vil ministeren ikke godt fortælle det?
Ole Vagn Christensen (S), 2003-05-13:
Ministeren talte om solidaritet, men jeg vil godt spørge ministeren, om den måde, man har inddraget pengene fra området på, sådan set ikke er det samme, som at ministeren har grebet ind og har sagt: Jamen vi kan altså finde nogle penge.
Men det store spørgsmål er sådan set: Hvem er det så, der skal have disse penge?
I de områder, hvor man har lave indkomster, har man også inddraget penge, og så burde det jo sådan set være en selvfølge, at det var staten, der medvirkede, og derfor er der ikke tale om, at det bare er noget med, at der skal falde manna ned fra himlen. Selvfølgelig er det et kompliceret spørgsmål, det er ikke så enkelt, som ministeren gør det til: nu har vi bare krattet lidt, og så giver vi lidt til dem, der har det svært, uanset om vi får løst de opgaver, de sådan set står med, nemlig de svære opgaver.
Det, vi efterlyser, er sådan set, at de vanskeligt stillede kommuner virkelig mærker, at der bliver taget hensyn til dem.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-05-13:
Jeg indrømmer gerne, at i forebyggelsesmæssig henseende har jeg et uudnyttet potentiale, men jeg er dog ikke begyndt at gå med seler endnu.
Det går jo ud på at skabe det indtryk ude i den danske kommunale sektor, at hvis man havde magt, som man har agt, så ville der falde guld ned over alle dem, der synes, at de har for lidt, uden at man vil give noget som helst bud på, hvorfra det skulle tages.
Det er jo den øvelse, man er ude i.
Det tror jeg sådan set også at det kommunale Danmark kan gennemskue.
Jeg tror, at det kan vurdere det her på realiteterne.
Realiteterne er ikke, at vi stjæler noget, og jeg synes i øvrigt, at det er en mærkelig form for ordvalg, altså sådan at tegne et billede af, at jeg nærmest sådan personlig skulle gå rundt og stjæle penge op af kommunekasserne.
Tænk, hvis man i tidligere tider havde forsøgt sig med et tilsvarende billede af, at den daværende skatteminister hr. Ole Stavad gik og stjal penge - nå, gjorde man det?
O.k. Se, det var jeg slet ikke bekendt med.
Det bringer jo straks lidt mere rimelighed ind i det.
Men jeg kan nu ikke genkende det billede, for det er ikke rigtigt.
Billedet er sådan set, at med dette lovforslag bidrager denne regering konkret til at øge udligningen i samfundet.
Det gør vi!
Når vi i princippet beder alle kommuner om at skillinge sammen til en pulje på 0,5 mia. kr., som er reserveret til dem, der har det sværest, er det jo solidaritet eller udligning, eller at de bredeste skuldre skal bære de største byrder, eller hvilke ord man nu ellers har lyst til at sætte på det.
Det er det!
Det er fair nok, hvis man synes, det ikke er nok; det er fair nok, og det har jeg stor respekt for.
Jeg synes bare, man skal huske at få det sagt de steder, hvor man synes, at kommunerne ikke bidrager nok til udligningen, men det er fair nok.
Men det, jeg bliver irriteret over, er, at man på én og samme tid angriber os for at lave en solidarisk pulje på 0,5 mia. kr. og angriber os for, at vi ikke vil udligne.
Det hænger ikke sammen.
Så vil jeg gerne sige om det kommunale bloktilskud, at det er der jo ingen der kan udtale sig om, før de kommunaløkonomiske forhandlinger er afsluttet.
Hvis man tager aftalen fra sidste år, vil man se ganske præcist, at den merbevilling, staten kom med til puljen til vanskeligt stillede kommuner, er meget specifikt bestemt for 2003, og derfor er der ikke nogen, der kan have en berettiget forventning om, hvorvidt der vil være et målrettet, statsligt bidrag til den pulje, vi taler om her, før kommuneforhandlingerne er afsluttet.
Også i det perspektiv er det altså forkert at bruge ordet løftebrud.
Ole Vagn Christensen (S), 2003-05-13:
Sagt til indenrigsministeren: Der er tre elementer i det her.
Det ene er de penge, som man har inddraget fra de svagere stillede kommuner.
Det andet er de stigende sociale udgifter, overførselsindkomster, hvilket er helt naturligt.
Og så er det tredje spørgsmålet om indkomstfremgangen; hvordan den bliver fordelt landet over.
Der ved vi jo fra nogle af dem, der har det svært, at der har indkomstudviklingen ikke fulgt den udvikling, som man har andre steder.
Derfor synes vi ikke, at det kan være så svært for indenrigsministeren at forstå, hvorfor vi lægger stor vægt på, at vi får skabt en udligningsreform, som faktisk kan ligestille den her situation lidt bedre, end den er i dag, så vi kan få et lige Danmark og ikke et skævt Danmark.
Men jeg er også helt sikker på, at disse bemærkninger vil komme frem i den kommende tid, hvor Det Skæve Danmark skal diskutere, hvorfor det her skal hænge i luften.
Hvorfor tager de ikke fat på den udligningsreform, som man er blevet lovet?
Men vi har jo hørt, hvad der er grunden til det, nemlig at ministeren finder, at det er meget svært.
Ja, det er svært at have de ansvarliges seler på, og sådan er det for enhver regering.
Arne Toft (S), 2003-05-13:
Med hensyn til fordelingen af midlerne til grundtakstmodellen er vi da godt klar over, at det ikke kan foregå flere år.
Det her er noget, der skal virke, indtil vi får den nye udligningsreform.
Det er da urimeligt, at en kommune, der har store udgifter til overførselsindkomster, har et kæmpetab
, hvorimod andre kommuner, der ingen udgifter eller kun få udgifter har, har en kæmpegevinst.
Ministeren hentyder til formanden for Det Skæve Danmark.
Det er jo let nok, når man er en del af Venstre, at sige, hvordan situationen er.
Det må komme til udtryk, når vi kommer til årsmøde, for så bliver det sagt.
Så siger ministeren også: Jamen han kan da ikke forstå det.
Han ved godt, at udligning er et problem.
Men jeg kan da ikke forstå, at man ikke, når ministeren godt ved, at udligningen er et problem, laver en udligningsreform, eller også siger, at det kan vi desværre ikke nå.
Det burde man gøre i stedet for bare at nedsætte en kommission til at forhindre, at reformen kommer i gang.
Jeg må tage det som udtryk for, at man ikke ønsker at lave den.