Charlotte Fischer (RV), 2006-05-24:
Som det er sagt før, er det et glimrende lovforslag – jeg takker for de venlige smil.
Det er et udmærket lovforslag, der ligger her, og der er klare forbedringer på en række punkter.
Det gælder ægdonation, hvor alle kvinder nu kan give æg i modsætning til i dag, hvor det kræver, at man selv er i behandling med kunstig befrugtning, og så gælder det opbevaringstiden, der nu forlænges til 5 år.
Det er klare forbedringer, som jeg tror vi alle er enige om.
Der er så nogle punkter, hvor vi ikke er enige, og hvor vi er medforslagsstillere til nogle ændringsforslag.
Det ene, jeg vil komme ind på, drejer sig om det her med anonymitet.
Som udgangspunkt er vores holdning, at det er barnets tarv at kende sit biologiske ophav.
Derfor har vi – også i erkendelse af at det er meget kompliceret stof, og at der også er spørgsmålet om, hvordan det vil virke, hvis man over night indførte et krav om, at nu skulle alle donorer være kendte og ikke anonyme – kigget på muligheden for at indføre et tostrenget system, som rummer den fordel, at det vil give en valgmulighed både for donorerne, der vil kunne vælge at være anonyme eller ikkeanonyme, og for forældrene, der kan vælge anonym donor eller ikkeanonym donor.
Det synes vi på mange måder, i hvert fald på skrivebordsplan, rummer nogle muligheder.
Men hvis vi skulle have den her model op at stå, ville det kræve et noget grundigere arbejde, og vi har spurgt ministeren, som har afvist det.
Derfor har vi faktisk heller ikke været i stand til at komme med en mere konkret model for, hvordan man kunne lave det her, og det beklager vi dybt, for vi tror på, at det kunne være en forbedring set fra børnenes vinkel.
Det bringer mig over til at omtale det andet ændringsforslag, som handler om 100 pct. infertile par, og der mener vi, at sådan som et moderne samfund fungerer, er det et mærkeligt sted at sætte grænsen, at vi ikke vil give kunstig befrugtning til par, hvor både kvinden og manden er infertile.
Det er en kunstig grænse på den måde, at vi jo for længst har sagt, at den der meget klassiske kernefamilie baseret på biologisk ophav, far, mor og børn, har vi sådan set forladt.
Jeg læste engang, at det er noget i retning af 9 pct. af husholdningerne i det her land, der består af far, mor og to børn, så man kan rolig sige, at det ganske Danmark har bevæget sig i en helt anden retning.
Det er jo ganske få, det drejer sig om, men vi synes, at det vil være en mulighed for mennesker til at kunne få et barn.
Og vi tror på, at de her børn vil få det lige så godt som andre.
Til sidst angående de lesbiskes og enliges adgang til kunstig befrugtning vil jeg sige, som jeg var inde på før, at det er en meget principiel sag, og vi mener, at udgangspunktet for enhver herinde som sagt må være spørgsmålet: Tror man, at enlige og lesbiske kan være lige så gode forældre som heteroseksuelle forældre?
Det har vi en fast overbevisning om at de kan, og det handler om, at de både kan være gode og dårlige forældre, men så er det nogle helt andre ting, det handler om.
Det handler ikke om seksuel orientering.
Vi mener, at hvis man har det synspunkt, at de er lige så gode forældre, giver det ikke meget mening at stemme imod det ændringsforslag, der er i dag.
Det vil blive opfattet som diskrimination, for hvad vil folk sige?
De vil sige: De siger, at vi er lige så gode forældre, men vi skal betale.
De to ender tror jeg at man har meget svært ved at få til at mødes.
Derfor synes jeg, at konsekvensen – jeg har selv som sagt tænkt rigtig længe og grundigt over det og faktisk også skiftet mening i løbet af det sidste halve år – er, at man ikke kan lande på andet, end at man må stemme for det her ændringsforslag, også i erkendelse af at kunstig befrugtning er et helt anderledes område end andre behandlingsområder i sygehusvæsenet.
Der er masser af par, der får kunstig befrugtning, uden at de har den ringeste diagnose.
På samme måde synes jeg at vi skal behandle enlige og lesbiske.