runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-04-02:
Jeg er slet ikke enig i hr. Villy Søvndals analyse af situationen.
Jeg tror tværtimod, at der i den amerikanske administration er en god forståelse for, at det af mange forskellige grunde, herunder politiske, er en fordel at få hele verdenssamfundet inddraget i genopbygningen af Irak.
Det kan ikke være i USA's interesse at blive opfattet som en besættelsesmagt i Mellemøsten med de konfrontationer, det kan give, og den udvikling af antiamerikanske følelser, det kan give, og derfor tror jeg, der er et amerikansk ønske om, at verdenssamfundet bliver inddraget.
Derfor må jeg også sige til hr. Holger K. Nielsen, at jeg ikke er enig i, at hvis der bliver en diskussion i FN's Sikkerhedsråd, er det USA, der er problemet.
Vi må da sige, at i de drøftelser, der fandt sted op til udbruddet af krigen mod Saddam Hussein, var det USA, Storbritannien og Spanien, der forsøgte at følge FN-sporet ved at forsøge at få en resolution vedtaget.
Det var Frankrig og Tyskland, der ikke ville være med, så jeg mener altså ikke, at man kan udpege USA til at være problemet.
Der er mange, der har et ansvar for at nå til enighed i FN's Sikkerhedsråd, og vi opfordrer kraftigt medlemmerne af Sikkerhedsrådet til at nå til enighed.
Villy Søvndal (SF), 2003-04-02:
Det er i forlængelse af hr. Holger K. Nielsens spørgsmål.
Der er jo to ting at spille om, og jeg vil spørge statsministeren, om han er enig i det.
Der er dels magten over et område, altså magten over Irak, dels pengene.
Der skal bruges rigtig mange penge på genopbygning af Irak, og hvis man orienterer sig i den internationale debat, kan man se, at store amerikanske virksomheders lyst til at komme i gang meget hurtigt er meget stor.
Jeg har set den danske statsminister opfordre til, at danske virksomheder også holder sig til for at være sikre på at få del i det, der skal bygges op efterfølgende, og jeg vil spørge: Ser statsministeren slet ingen mulighed for, at amerikanerne kunne have både en magtinteresse og også en økonomisk interesse for amerikanske firmaer i at sikre, at FN-sporet heller ikke denne gang blev til noget, så man så at sige kunne taget rovet selv, selvfølgelig delt lidt ud til flinke allierede som Danmark, men ikke bredt i verdenssamfundet?
Holger K. Nielsen (SF), 2003-04-02:
Ja, men problemet her er jo USA.
Det er fremgået helt tydeligt af den internationale presse, at USA har en forestilling om, at det skal have magten over Irak efter krigen.
En tidligere general, Jay Garner, er udset til at være statholder og skal være den, der overtager magten i Irak.
Der er en diskussion om, hvorvidt han skal have irakere som rådgivere og ministre osv., og om man skal inddrage irakerne en lille smule.
Der kører en kæmpe diskussion om det i øjeblikket, og det var vel også derfor, at Tony Blair og George Bush ikke kunne blive særlig enige i sidste uge, da Tony Blair var i Washington.
Debatten kører, og det, jeg ser foran mig, når udtrykket »der bør være en FN-administration« bliver brugt, er en gentagelse af det, vi så før krigen: at den danske regering, som jo er logrende skødehund for USA, gør det, som USA ønsker.
En hovedgrund til, at det gik så galt før krigen, var, at USA kørte sit spil uden hensyntagen til det internationale samfund og med Danmark som logrende skødehund.
I dette tilfælde er USA problemet.
Hvis USA vil en FN-løsning, kan der blive en FN-løsning, og derfor ligger sagen også på regeringens bord, når det gælder om at lægge et pres på USA.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-04-02:
Jeg kan sige til hr. Holger K. Nielsen, at det danske synspunkt er blevet og også fremover vil blive fremført over for amerikanerne.
Over for alle gør vi det klart, at det er det danske synspunkt, at FN bør være rammen om genopbygningen af Irak.
Det kan altså ikke nytte noget, at hr. Holger K. Nielsen har indvendinger mod ordet bør, for
det, der er situationen, er jo, at det kan Danmark ikke bestemme.
Vi prøver på alle de planer, hvor vi har mulighed for det, at gøre vore synspunkter og indflydelse gældende.
Jeg er vidende om, at der i morgen skal være møde i NATO og EU-kredsen med den amerikanske udenrigsminister.
Vores egen udenrigsminister deltager ved den lejlighed.
Sådan er der forskellige situationer, hvor vi kan gøre vores indflydelse gældende.
Men til syvende og sidst er det altså op til FN's Sikkerhedsråd at blive enige om den eller de resolutioner eller et andet grundlag, der kan skabe baggrund for FN's deltagelse i genopbygningen af Irak, for jeg deler da hr. Holger K. Nielsens synspunkt, at det absolut ville være det ønskelige.
Jeg tror da også, at det går sådan.
Vi er bare nødt til at sige, at med de erfaringer, vi har med diskussionerne i FN's Sikkerhedsråd, er man nødt til at tage det forbehold, at hvis ikke FN's Sikkerhedsråds medlemmer kan blive enige, må andre jo tage sig af opgaven i den mellemliggende tid.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-04-02:
Jamen statsministeren er jo også rekordagtig polemisk i sine besvarelser i dag, må man sige.
Så vil jeg gerne spørge statsministeren om det konkrete, selv om jeg har på fornemmelsen, at statsministeren ikke vil ind i noget konkret i dag, men så er det jo godt, at hr. Søren Søndergaard har nogle spørgsmål om FN-sagen til udenrigsministeren.
Så kan vi håbe, at udenrigsministeren vil gøre en bestræbelse på at få hævet niveauet lidt.
Det trænger regeringen i hvert fald alvorligt til efter den her spørgetid.
Jeg vil godt spørge statsministeren helt konkret: Vil Danmark gå til Tyskland og Frankrig for at forsøge at finde frem til en FN-løsning, som kan bære igennem i Sikkerhedsrådet?
Det er jo ingen hemmelighed, at Danmark har indtaget en position, som ikke har nogen opbakning i Tyskland, Frankrig, Grækenland og andre steder i Europa.
Danmark har stillet sig ud på et sidespor i Europa.
Derfor kunne det måske være klogt, at Danmark forsøgte at bygge en bro til lande som Frankrig og Tyskland, der jo har en helt anden holdning.
Det er lande, som sidder i Sikkerhedsrådet, og som er afgørende for, at det her spørgsmål kan lykkes.
Men det har regeringen formentlig også fuldstændig forsømt.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-04-02:
Det sidste siger jo alt om niveauet i svarene fra statsministeren her i dag.
Det skal jeg ikke kommentere videre.
Når der ikke er nogen særlig fasthed i holdningerne, ligger det jo i det udtryk, der bliver brugt af statsministeren, nemlig at FN bør være rammen.
Det er jo det, der ikke er nok.
I betragtning af, at der vil komme en konflikt mellem USA på den ene side og nogle europæiske lande på den anden side, er det helt afgørende at få afklaret, hvor den danske regering vil placere sig i denne konflikt.
Før krigen placerede man sig på den amerikanske side.
Det er en præmis, man er nødt til at gøre noget ved, og det gør man kun ved, at man lægger pres på USA, således som Tyskland og Frankrig gjorde før krigen.
Spørgsmålet er: Vil den danske regering være villig til at lægge et pres på den amerikanske regering i denne her sammenhæng, således at FN skal ind og have en rolle at spille?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-04-02:
Hr. Holger K. Nielsen efterlyste en fastere dansk holdning
til spørgsmålet om FN-inddragelse i genopbygningen af Irak.
Jeg synes nu ikke, at den kan udtrykkes meget fastere, end jeg gjorde, nemlig at den danske regerings holdning er meget klar, at FN bør være rammen om en genopbygning af Irak.
Vi har også gjort det i fællesskab med andre europæiske allierede.
Så den side af sagen er meget klar.
Jeg er nødt til at sige til hr. Holger K. Nielsen, at ligegyldigt, hvor meget vi insisterer fra dansk side - nu tror jeg, at det var det udtryk, hr. Holger K. Nielsen brugte - hjælper det jo ingenting, hvis FN's Sikkerhedsråd ikke kan blive enige.
Og så er det bare, jeg siger, at man da ikke bare kan overlade det irakiske folk til deres egen skæbne, så må nogen jo tage sig af situationen og genopbygningen.
Så kun til hr. Keld Albrechtsen, der mener, at svarene fra min side udtrykker et absolut lavpunkt.
Jeg kan kun sige, at svarene nogenlunde svarer til spørgsmålene, der er stillet.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-04-02:
»Hvordan vil regeringen efter Irakkrigen sikre en verdensorden, hvor magten ikke står over retten, og hvor FN igen får en central rolle i forbindelse med løsning af internationale konflikter?«
Jytte Andersen (S), 2003-04-03:
Jeg har ikke på nogen måde givet udtryk for, at jeg ikke mener, fru Louise Frevert har arbejdet med teaterspørgsmål.
Men det er jo lige præcis det arbejde bl.a. med en lang række spørgsmål i udvalget, der afdækker den forskel, der er imellem de holdninger, som Dansk Folkeparti har til teatret, og behovet for at understøtte dansk teaterliv, at understøtte det danske sprog, at understøtte det, at publikum og kunstnere i mødet med hinanden live får følelser, får fantasi i sving, som flytter ting.
Det vil vi også gerne give penge til.
Det er, kan man sige, den risikovillige kapital, der understøtter vækstlaget, som fremmer nye talenter, som vi ikke på forhånd kan se bliver den nye Ghita Nørby eller Steen Springborg eller Søren Spanning.
Peder Sass (S), 2003-04-03:
Jeg vil godt gentage, hvad der har været sagt tidligere heroppefra i forbindelse med min ordførertale, at vi altså
gennem en mere moderne og fleksibel abonnementesordning ønsker at sikre en bredere adgang for hele befolkningen til at få teateroplevelser.
Det er det, der er vores udgangspunkt.
Det, jeg vil spørge fru Louise Frevert om, handler så om dansen, som jo er en smal udtryksform, dansen, som jeg jo selv får lejlighed til en gang imellem at tage ud på Østerbro og se på den spændende scene, der ligger derude, og som jeg ser, at en pæn gruppe københavnere tager ind og ser på.
Jeg vil gerne spørge fru Louise Frevert: Hvordan tror fruen, at dansen kan overleve ude i provinsen?
Har fru Louise Frevert statistikker for, hvor mange mennesker der egentlig tager ud og oplever dansen i provinsen?
Louise Frevert (DF), 2003-04-03:
Nej, det kan vi ikke.
Peder Sass (S), 2003-04-03:
Jeg skal ikke undlade at sige med det samme
, at det var en meget positiv kvittering fra fru Carina Christensen omkring det udspil, vi er kommet med.
Men der er bare en enkelt ting, vi har brug for at få præciseret, og det er, at for vores vedkommende er der ikke tale om noget som helst ønske om at bryde med armslængdeprincippet.
Hvis vi ikke har fået det skrevet tydeligt nok, så er det i hvert fald sagt nu fra talerstolen, så det kan blive protokolleret, at det har vi ingen ønsker om at ændre på.
Det samme vil jeg også sige i forbindelse med den klare melding omkring det at prioritere teatrene med høje belægningsprocenter.
Det synes vi også var en meget fin kvittering på det synspunkt, som vi også tidligere har givet udtryk for i debatten.
Men mit spørgsmål handler om: Mener man nu ikke alligevel set i forhold til den virkelighed, der er ude omkring for andre institutionsledere inden for det offentlige område, inden for det private område, at det er nødvendigt, at man kigger nærmere på, hvordan ledelsesstrukturen er inden for teaterverdenen?
Mener man ikke, at der er brug for en opkvalificering?
Louise Frevert (DF), 2003-04-03:
Jeg vil starte med hr. Peder Sass.
Af gode grunde er man ikke i stand til at kunne fremvise statistikker, fordi det faktisk er inde i en forsøgsperiode.
Men det er en af grundene til, at vi mener, det er vigtigt, at man igen etablerer det, der hedder Danserotation, hvor man kan lave forestillinger ude omkring for at kunne se, om der er den fornødne tilgang til forestillingerne, som vi egentlig ville håbe, der var.
Så det vil sige, at det her er på et tidligt stadie.
Man må også regne med, at Skolen for Moderne Dans kun er 10 år gammel, og det vil sige, at man vel rent faktisk først nu har fået nogle dansere ud; det tager 10 år at blive danser.
Sådan er det.
Så vi har først nu nogle danske dansere, som vil være kvalificeret til at kunne indgå i professionel sammenhæng.
Min bevæggrund har været, at problemet er, at af de dansere, som er tilknyttet de etablerede kompagnier såsom Peter Schaufuss Balletten og Nyt Dansk Danseteater, er 80 pct. af dem udenlandske dansere, og det kan jo ikke være rigtigt, når vi har et potentiale herhjemme, der danser moderne dans og halvklassisk dans og modernistisk dans, at de ikke kan udfylde de roller.
Hvorfor skal vi have fremmed arbejdskraft ind, når vi har en danseuddannelse, som skal optimeres?
Det er en af grundene til det.
Og bare vent og se: Det her bliver chancen til, at moderne dans kan komme til at spille en stor rolle i teaterlivet og i teaterbilledet.
Til fru Jytte Andersen: Jeg har aldrig nogen sinde sagt, at vi ikke ønsker at støtte teatret overhovedet.
Vi har bare sagt, at det er et spørgsmål om i hvor stor udstrækning.
, det vil vi da hellere end gerne.
Det er jo lige netop det, der er hele pointen i det.
Det er jo ikke en dansk forestilling, men det er en oversættelse.
Man kan da ikke negligere, at det også er en smal forestilling, som har relevans.
Det, vi taler om, er et spørgsmål om udbud.
Hvor meget udbud skal der være?
Skal der være 10 kg æbler, eller skal der være 5 kg æbler?
Skal der være 14 bananer, eller skal der være 3 bananer?
Det er heller ikke et spørgsmål om at tage bredden af repertoiret.
Det her er simpelt hen et spørgsmål om at reducere mængden, hvis det er det, der skulle være tale om, inden for rammen.
Så vi har aldrig nogen sinde talt om, at vi vil begynde at squeeze eller presse - vi må hellere tale dansk oppe fra denne her talerstol - repertoiret sammen.
Undskyld.
Peder Sass (S), 2003-04-03:
Til fru Louise Frevert vil jeg sige, at man jo også skal høre efter, hvad der bliver sagt, når der bliver holdt ordførertaler heroppefra.
Det mener vi fortsat at vi vil.
Men det med, at man vil opprioritere et område, er ikke lig med, at vi nødvendigvis vil nedprioritere noget andet.
Det, vi ønsker, er jo, som jeg nævnte, at der tilføres midler.
Det var både til satsningsområdet børn og unge, og det var som sagt også til at skabe bedre kvalitetsteater, skabe bredere udbud og dermed generelt gavne alle områder inden for teaterverdenen.
Vi ønsker at prioritere det ene område, men ikke på bekostning af de andre.
Til hr. Eyvind Vesselbo må jeg sige, at vi ønsker, og det er der også givet udtryk for i vores bemærkninger til vores beslutningsforslag, at forbedre den statistik, der danner grundlag for at kunne diskutere teaterpolitik.
Det skal så være mit svar til det om belægningsprocenter, for vi mener som sagt ikke, at det
grundlag, der på nuværende tidspunkt er for at vurdere det, er godt nok.
Derfor mener vi, at der er brug for at kigge på området, og det kan vi så kun gøre ved at gøre det bedre fremover. Omkring konkurrencen: Nej
vi mener ikke, at teatret bliver dårligt ved, at der er konkurrence mellem teatrene, men vi er opmærksomme på den problemstilling, der handler om underholdningsteater, altså teater, som jeg nævnte før i et tidligere spørgsmål, som ikke er teater, der er udviklet af instruktører, forfattere osv., men som er et færdigt koncept, som er fuldkommen ens, om det spilles i den anden del af verden eller herhjemme.
Der er det, at vi gør en forskel og siger, at de må klare sig selv på kommercielle vilkår, hvorimod de andre dele af teaterverdenen har brug for offentlig støtte, for at vi kan sikre alsidighed og kvalitet.
Louise Frevert (DF), 2003-04-03:
Jeg tror, at vi skal lade det med, hvem der har beskæftiget sig mest med teatret, ligge.
KL. 15.25 Det her er simpelt hen et spørgsmål om at have en politisk ideologi og en politisk holdning til tingene.
Der kan vi nok ikke blive enige, og det behøver vi heller ikke at være, men vi kan respektere hinandens holdninger.
Med hensyn til, hvorvidt man skal tilføre smalle ting og smalle produktioner noget, vil jeg nok sige, at jeg godt kan forstå, at fru Jytte Andersen nu er helt næsten blæst tilbage, for det har faktisk været med Dansk Folkepartis hjælp, at et af de mest uglesete stedbørn i dansk teaterliv, nemlig ny dansk dans, er blevet tilgodeset i tipsaktstykket.
Så jeg synes, det er på tide, man lukker øjnene lidt op og ser på, hvad det egentlig er, man skal gå ind og give støtte.
Skal man bare fuldstændig bevidstløst kaste penge ned i en dyb brønd og så ikke se på, hvad der kommer ud af det i den anden ende?
Men det kan jo ikke nytte noget, at man tror, man kan udvikle talentmasse og gode teaterforestillinger ved bare massivt at tilføre området penge i stedet for at se på, hvad det er, der kommer ud i den anden ende.
Det aspekt har jeg aldrig nogen sinde hørt Socialdemokraterne diskutere, aldrig nogen sinde.
De siger bare: Flere penge til området, og aldrig noget visionært om, hvad der vil komme ud af den anden ende af produktionsleddet.
Det, jeg mente, var et bredt forlig i forbindelse med en ny teaterlov.
Det var faktisk det, jeg mente, og der tror jeg måske vi har misforstået hinanden.
Til hr. Peder Sass: Jeg har ikke glemt det med, hvor mange teatre jeg mener, der egentlig skulle lukke i København.
Det vil jeg overhovedet ikke udtale mig om her.
Jeg vil blot henholde mig til, hvad visse teatre selv i DST har udtalt, og det er, at det ikke ville gøre noget, at man gik ind og så på, om et par stykker af teatrene skulle lukke.
For man kan ikke her som politiker gå ind og sætte sig til dommer over, hvilke teatre der skal lukke eller ej, men faktisk har DST jo selv været indstillet på - med Socialdemokraternes egen partifælle Mona Heiberg i spidsen - at tage en diskussion om, hvorvidt man efter 2005 skulle gå ind og se på, hvilke teatre man skulle lukke.
Jeg synes bare ...
Jytte Andersen (S), 2003-04-03:
Nu er det to beslutningsforslag, som vi har stillet her i Folketinget, og det betyder jo, at det er nogle retningslinjer og nogle præciseringer, vi lægger frem med henblik på en drøftelse med alle Folketingets partier.
Det vil jeg da godt som udgangspunkt sige.
Men når jeg sådan måske fik sagt det lidt upræcist før, så er det jo på baggrund af den indstilling, som
Dansk Folkeparti har til teatre, altså den der megen, megen fokuseren på markedsmekanismen.
Det fremgår af nogle af de spørgsmål, som fru Louise Frevert har stillet til kulturministeren, og hvor kulturministeren heldigvis - og tak for det - har afvist, at penge kun skal gå til de teatre, som kan samle mange publikummer, men faktisk også kan gå til noget af det, der udvikler vores kultur, udvikler vores teatre og dermed bidrager til et samfund, som også udvikler sig, bidrager til, at det enkelte individ får nogle oplevelser, der gør, at det enkelte individ med sin fantasi, med sin sjæl, med sine følelser flytter sig, når den pågældende går i teatret. Og det er slet ikke nogen af de tanker og toner, vi indtil nu har hørt fra fru Louise Frevert.
Peder Sass (S), 2003-04-03:
Vores to beslutningsforslag er jo ikke sådan grebet ud af den blå luft.
Det er jo forslag, som har været drøftet med teatermiljøet, teaterforeningerne over det ganske land.
Derfor er det vigtigt for os sådan set at præcisere, at det er en justering, det er en præcisering på en række områder
, vi ønsker at få drøftet i et fællesskab, som også fru Jytte Andersen har givet udtryk for.
Men mit spørgsmål til fru Louise Frevert går på, at man gav udtryk for, at der er for mange teatre i København.
Det kunne da være interessant at få at vide af fru Louise Frevert, hvad det er for nogle teatre, der er for mange af i København.
Hvad er det for nogle, man vil lukke?
Louise Frevert (DF), 2003-04-03:
Jeg er da glad for, at fru Jytte Andersen kan bringe
Dansk Folkeparti ud af deres vildfarelse, for jeg læser jo ellers som regel tingene for pålydende, men så er det måske formuleringen, der ikke er helt så klar, at jeg som ordfører har været i stand til at kunne forstå helheden i det. Til gengæld troede jeg så på den anden side, at Socialdemokratiet var indstillet på at lave brede forlig, men det ved jeg jo så til en anden gang, at man ikke er.
Jytte Andersen (S), 2003-04-03:
Jeg er sådan set meget tilfreds med, at Dansk Folkeparti ikke kan støtte vores forslag; det må jeg sige.
Vi har jo sådan set ikke lagt op til den helt store teaterrevision som sådan, men nogle klare præciseringer på nogle områder, hvor vi fornemmer, der er nogle problemer, og det fornemmer vi ikke bare her i den her debat, vi allerede har haft, men også i det ganske teaterlandskab.
Men når jeg tager ordet, så er det for at rette fru Louise Frevert i den opfattelse, at der i vores forslag skulle være noget som helst ønske om central styring.
Der er tale om i vores forslag, at vi gerne vil have, at teatrene lever op til en kvalitet og en kunstnerisk udvikling, at de lever op til nogle krav om udbud og alsidighed.
Men jeg vil benytte lejligheden til at sige, at vi intet som helst problem ser i, at teatre kan konkurrere med hinanden, hvis det blot er på et godt grundlag og sikrer alsidigheden.
Peder Sass (S), 2003-04-03:
Jeg får lyst til at gentage et enkelt afsnit fra den tale, jeg startede med at holde, for jeg må klart afvise den påstand, at der skulle ligge sådanne bevæggrunde bag vores ønske om at støtte teaterlivet.
Vi siger klart og tydeligt: »Kulturel aktivitet er med andre ord en vigtig faktor i folks vilje til omstilling og nyskabelse.«
Det kan man jo ikke ligefrem sige, at der har været tale om i den østlige del af Europa.
Der står også, at erhvervslivet også har forstået, at impulser fra kulturlivet kan være en vigtig drivkraft for virksomhedernes vækst og udvikling.
Og jeg kan fortsætte: og for samfundets udvikling.
Dermed mener jeg i og for sig, at jeg har svaret på spørgsmålet.
Carina Christensen (KF), 2003-04-03:
Jeg har lige et opklarende spørgsmål til en formulering, der er i bemærkningerne.
Jeg må sige, at mig minder det lidt om den rolle, man tiltænkte teatrene i Østlandene.
Jeg håber meget, at jeg tager fejl, men jeg vil da godt have uddybet den her formulering, og så vil jeg meget gerne bekræftes i, at jeg tager fejl i, at det er den rolle, man har tænkt sig.
Jytte Andersen (S), 2003-04-03:
Det, der bringer mig herop, er, at jeg tror, der er en misforståelse omkring, hvad ændringen egentlig er i vores abonnementsordning.
Vi er sådan set meget bevidste om, at der er et ansvar ude i amterne for børn og unge.
Men det, vi sådan set prøver at signalere med vores abonnementsforslag, er, at vi mener, at abonnementsordninger og de penge, vi bruger til abonnementsordninger, ene og alene skal kanaliseres ud til det kommende teaterpublikum, nemlig børn og unge.
Det er sådan set det, vi prøver. Det, der yderligere ligger i vores forslag, er, at man som privatteater godt kan komme med i formidlingsordningen, men hvis man vil have en abonnementsordning eller rabatordning, må man selv betale.
Der er en række abonnementsordninger, som vi ikke vil gå ind og pille ved.
Men jeg siger det blot, fordi det godt kunne lyde, som om der var en misforståelse, eller at man ikke havde været opmærksom på det fra konservativ side.
Jeg vil i øvrigt også gerne kvittere for talen.
Louise Frevert (DF), 2003-04-03:
Man skal høre meget heroppefra.
Det vil altså sige, at hr. Peder Sass faktisk står og indrømmer, at det er næsten 30 års børneteater, som er forfejlet, når hr. Peder Sass siger, at man først nu efter de sidste statistikker fra 1997 vil optimere børneteatrene.
Det synes jeg er skuffende, eftersom Socialdemokraterne selv har siddet på regeringsmagten i en lang periode og havde kunnet gøre noget ved sagen.
Jeg synes, det er lidt sent at komme i tanke om, at man skal gøre noget ved børneteateret i 2003.
Det, der også er bekymrende, er, at man kun fokuserer på en lille gruppe, hvor det oven i købet måske ikke har andet end en - hvad kan man sige - fritidsfunktion, hvor de får noget åndeligt ind på et eller andet niveau.
Det er foruroligende, hvis Socialdemokraterne kun fokuserer på den gruppe.
Hvad med hele mellemgruppen?
Hvad med ungdomsgruppen og hvad med den gruppe op til 40 år?
Man ved jo statistisk, at den største gruppe teatergængere er dem, der er over 40 år.