Holger K. Nielsen (SF), 1997-12-04:
SF finder det vigtigt at have et internationalt samarbejde om miljø, og vi finder det også vigtigt at bruge EU i den sammenhæng.
Miljøet skal styrkes i forhold til markedskræfterne i det indre marked.
Der er for os to niveauer.
Der er dels en styrkelse af EU's generelle miljøpolitik, dels muligheden for, at man nationalt kan gå videre.
Og det er det sidstnævnte, den her debat handler om, nemlig muligheden for at få en reel miljøgaranti.
Op til regeringskonferencen stillede vi to hovedkrav til en revideret miljøgaranti.
Det første var, at garantien skulle præciseres, så vi i det mindste fik det, der var en forudsætning for folkeafstemningen i 1986.
Det er blevet et tema i debatten, at det bare var noget, som hr. Uffe Ellemann-Jensen gik og lovede os sådan helt uforpligtende, men det passer altså ikke.
Det var en helt klar del af forudsætningen for folkeafstemningen i 1986, det var en del af bemærkningerne
til lovforslaget i 1986, at Kommissionen ikke skulle have den godkendelsesret, som Kommissionen har fået nu.
Det var noget, medlemslandene kunne indføre. Blev der en tvist, så kunne man så gå til Domstolen efterfølgende.
Det led, som Kommissionen har skudt ind,
var ikke med i forudsætningerne i 1986.
Det var det heller ikke som en forudsætning for folkeafstemningerne i 1992 og 1993.
Det var først efter den såkaldte PCP-dom i 1994, så vidt jeg husker, at det blev et problem.
Der siger vi så, at hvis der har været den usikkerhed, så bør man i det mindste få en præcisering, der får os tilbage til det, der var forudsætningerne i 1986, i 1992 og 1993.
Hr. Bent Hindrup Andersen havde jo fuldstændig ret i de bemærkninger, han havde tidligere i dag, at i forhold til vækstfremmere, i forhold til pesticider kan miljøgarantien ikke bruges.
Jeg husker engang i sommer, hvor miljøministeren var ude med nogle meget ramsaltede bemærkninger om, at hvis der skulle ske det, at man i EU godkendte stoffet diquat - jeg tror endda, han sagde - at så måtte vi forlade samarbejdet.
Meget stærke bemærkninger, meget stærke bemærkninger.
Det må få konsekvenser, sagde han.
Og der må man så sige, hvis det er så katastrofalt, at EU godkendte stoffet diquat, burde regeringen så ikke have sørget for, at vi fik en miljøgaranti, der kunne sikre, at vi ikke blev nødt til at godkende dette stof?
Men det er ikke tilfældet i den nye traktat.
Den modsætning er jo ikke løst i det her.
Tværtimod kan man sige, at den formulering om det indre markeds funktion kan betyde, at vi måske står lidt svagere her.
Men der er i høj grad tale om juridisk voodoo, og det er umuligt i dag - umuligt i dag - at sige, hvordan Domstolen i givet fald vil fortolke de ting.
Men min pointe er, at i forhold til det, som burde være opnået omkring en forbedring af miljøgarantien, omkring en præcisering af miljøgarantien, er det her på ingen måde noget at prale af.
Det er derfor, at vi har svært ved at se de store fremskridt i de her ting.
Der er stadigvæk tale om meget vanskelige betingelser, hvis man vil bruge miljøgarantien.
Det er et skønmaleri.
Vi kan heller ikke stemme for Enhedslistens forslag til vedtagelse, for jeg forstår ikke helt, hvad vi skal med det her.
De manglende præciseringer skal da ud af traktaten.
At man får sådan en juridisk bindende aftale - hvad det så end er - er for mig at se da ikke en forudsætning for, at Domstolen vil dømme anderledes.
Det er traktatteksten, der skal forandres.
Jeg synes, man er lidt reformistisk, lidt svag i sine krav omkring de her ting.
Vi skal have traktaten ændret, og det er derfor, vi skal stemme nej den 28. maj.
Det er netop for at få denne manglende præcision ud af selve traktaten.
Den løsning, man foreslår her, har jeg svært ved at se det meningsfyldte i.