runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ulla Tørnæs (V), 2002-02-28:
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil har nu spurgt syv gange, tror jeg det må være, hvorvidt det er bedre, om man har sammensat et uddannelsesforløb under den fri ungdomsuddannelse eller har en studentereksamen som adgangsbetingelse til en række uddannelser.
Jeg vil gerne gentage, hvad jeg sagde i min besvarelse af forespørgslen: Jeg betvivler sådan set ikke, at der er en række unge mennesker, der har haft glæde af den fri ungdomsuddannelse.
Alt andet ville også være komplet tåbeligt, i og med at Folketingets Uddannelsesudvalg har stiftet bekendtskab med en række unge mennesker, som har haft glæde af den fri ungdomsuddannelse.
Men som jeg også sagde i min besvarelse, og som jeg også sagde i min anden svartale, at når regeringen ønsker at nedlægge den fri ungdomsuddannelse, er det udtryk for en helt klar prioritering, hvor vi ønsker at prioritere de egentlig kompetencegivende uddannelser til fordel for uddannelser, der ikke giver egentlig kompetence.
Så spørger fru Pernille Rosenkrantz-Theil, hvad der er bedst: om man er 2 år på den fri ungdomsuddannelse, eller om man er 3 år i gymnasiet forud for et uddannelsesforløb, som ikke kræver en studentereksamen som adgangskrav.
Til det vil jeg sige: Hvorfor søger man så ikke blot ind?
Man behøver jo ikke at tage den fri ungdomsuddannelse først, og derfor er den alt andet lige et fordyrende led for den unge med hensyn til at komme i gang med sin uddannelse.
Til fru Marianne Jelved: Det er en kendsgerning, at der har været konkurrenceforvridning på folkeoplysningsområdet i en årrække.
Min ambition er, at vi én gang for alle får samtidighed i de forskellige betingelser, som udbyderne på området har, for problemet er, at der ikke har været samtidighed i de lovændringer, der er sket undervejs, og dermed heller ikke i de betingelser, som oplysningsforbundene og andre udbydere har haft.
Hr. Carsten Hansen spørger, om det, at man indfører brugerbetaling, nødvendigvis sikrer en bedre kvalitet.
Man kan i hvert fald ikke afvise, at det sikrer en bedre kvalitet, for i og med at man skal have penge op af lommen, tror jeg også på, man stiller større krav til indholdet af den uddannelse eller det tilbud, man betaler for at få.
Marianne Jelved (RV), 2002-02-28:
Vi vil selvfølgelig gerne tage imod undervisningsministerens invitation til at deltage i forhandlinger om en flerårsaftale
for erhvervsskolerne, men jeg har ikke den store forståelse for, at det ikke kan ske på nuværende tidspunkt.
Det må jeg beklage.
Så synes jeg, der bliver skabt en urigtig konflikt
, hvis jeg nu skal være venlig over for regeringen.
Oppositionen har ikke tilkendegivet, at vi bare skal have så mange som muligt gennem uddannelsessystemet, og at dét skulle være i konflikt med kravet om mere kvalitet i uddannelserne, er jo ikke rigtigt.
Vi kan konkludere nu, at både regeringspartierne og i hvert fald Det Radikale Venstre, og sådan har jeg også forstået de andre partier, ønsker, at alle unge skal have en kompetencegivende uddannelse.
Det er målsætningen, og det er godt, for så er vi nået så langt.
Så vil jeg sige om voksenuddannelsescentrene og fagene
dér, at man kan ikke først fordoble deltagerbetalingen på folkeoplysningsundervisningen og bagefter sige, at konkurrencen er slem for folkeoplysningen, og derfor skal gebyrerne på voksenuddannelsescentrene hæves.
Sådan spiller klaveret ikke.
Vi er meget optaget af den sociale profil i uddannelsessektoren, og vi er meget optaget af at genoprette folkeoplysningsdelen af hensyn til demokrati og folkeoplysning i det hele taget i det danske samfund.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-02-28:
Så har jeg tre korte bemærkninger igen, så jeg kan komme op på ni gange.
Jeg håber, at jeg får svar første gang, så bliver det kun syv, og så kunne det være, jeg fik lidt af min tiltro til systemet tilbage.
Det ville jo være fantastisk.
Først og fremmest vil jeg gerne høre, hvad der er mest relevant, hvis man skal have en videregående uddannelse, der ikke kræver en studentereksamen.
Er det at tage en fri ungdomsuddannelse, der kan pege frem imod denne specifikke videregående uddannelse, eller er det at tage en studentereksamen?
Fri ungdomsuddannelse eller studentereksamen?
Så vil jeg gerne spørge, hvad regeringen vil stille op med den gruppe unge, som har brugt den fri ungdomsuddannelse og daghøjskolerne, indtil man får skabt dette fleksible uddannelsessystem, hvor der er plads til alle, og som jeg kan forstå regeringen gerne vil lave. Til sidst vil jeg gerne igen kommentere vejledningen.
Carsten Hansen (S), 2002-02-28:
Jeg vil starte med at takke ministeren for tilbuddet om flerårsaftaler.
Men lad mig tage fat i et andet område.
Ministeren siger, at mere kvalitet ikke er lig med flere penge, men er mere kvalitet lig med mere brugerbetaling? Får man mere kvalitet, når der er brugerbetaling?
Når man lægger brugertaling på AMU-uddannelserne, når man lægger mere brugerbetaling på aftenskolerne, er det så lig med bedre kvalitet? Er det sådan, ministerens svar skal forstås? Så er jeg også lidt optaget af det, ministeren har skrevet i sit betænkningsbidrag, nemlig at hun vil se på konkurrenceforholdene.
Betyder det, at der på på VUC-området, hvor der er tale om voksne mennesker, der ikke har trukket på uddannelseskontoen, skal lægges øget brugerbetaling på kompetencegivende uddannelse?
Er det for at gøre billedet helt komplet?
Er der måske et enkelt område, man mangler at lægge brugerbetaling på?
Det kunne jeg godt tænke mig at få uddybet lidt.
Karina Sørensen (DF), 2002-02-28:
I Dansk Folkeparti finder vi det positivt, at undervisningsministeren kommer med et forslag som dette, som går ud på at forenkle reglerne.
Med dette forslag bliver det mindre kompliceret for de involverede skoler, som da også overvejende har været positive i deres høringssvar.
I Dansk Folkeparti finder vi, at det er en god idé at forenkle og effektivisere tilskudssystemerne på de frie skolers område.
Dansk Folkeparti finder det ligeledes positivt, at man fra og med 2011 afskaffer muligheden for at skifte mellem fast tilskud og et taxametertilskud, således at alle skoler fremover overgår til at få taxametertilskud.
Alt i alt ser Dansk Folkeparti dette forslag som mindre bureaukratisk, og vi er derfor positivt indstillet over for lovforslaget under det forestående udvalgsarbejde.
Helle Sjelle (KF), 2002-02-28:
I Det Konservative Folkeparti kan vi godt lide, at vi har nogle klare, enkle og gennemskuelige strukturer i vort samfund.
Det medfører imidlertid også, at der indimellem er et behov for at ændre de eksisterende strukturer.
Det er jo netop det, der er baggrunden for det her forslag, der har til formål at forenkle og effektivisere tilskudssystemerne på de frie skolers område ved at ændre tilskudsreglerne. Vi synes, det er et fornuftigt forslag, og derfor støtter vi det.
Anne Baastrup (SF), 2002-02-28:
Jeg skal ikke bruge tid på at gennemgå lovforslaget, det er der flere andre ordførere, der har gjort, men der skal ikke herske tvivl om, at det er en meget dramatisk omlægning af tilskudsordningerne, der er indeholdt i det her lovforslag, og at der er skoler, for hvem det kommer som noget meget ubehageligt, når det her lovforslag bliver gennemført.
Men omvendt skal jeg så også sige, at SF er tilhænger af, at skolerne får så lige forhold som muligt, og det kan jo undertiden være lidt vanskeligt, fordi forudsætningerne er så forskellige.
Det afgørende for SF's tilgang til behandlingen af det her lovforslag i Uddannelsesudvalget er, at der er nogle rimelige og fornuftige overgangsordninger.
Derfor vil vi naturligvis studere konsekvenserne for de forskellige skoler med stor omhu, men vores udgangspunkt er, at vi efter omstændighederne er relativt positivt indstillet.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-02-28:
Jeg takker for den brede tilslutning til lovforslaget.
Vi kan jo glæde os over, at denne mangeårige sag nu hermed endelig er bragt ud af verden.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-28:
Det er man også nødt til under det system, som vi har.
Men jeg er indædt modstander af systemet, jeg accepterer det ikke.
Ole Sohn (SF), 2002-02-28:
For at undgå misforståelser, vil jeg sige, at det ligger mig meget fjernt at forsvare den nuværende regerings arbejdsmarkedspolitik, men alligevel kan jeg godt forklare, hvorfor ministeren har skrevet sådan.
Det er jo netop, fordi der er et bredt flertal i Folketinget, der som udgangspunkt har sagt - og jeg håber også, at man fortsat mener det resten af dagen - at grundlaget for arbejdsmarkedspolitikken i Danmark reguleres via det fagretlige system, via overenskomstsystemet.
Det kan man så diskutere, det er jeg måske nok personlig lidt uenig i, men nu er det sådan.
Lige i den her sag er der faktisk meget fornuft i det, der er sket.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-28:
Hvor vi i Kristeligt Folkeparti en gang imellem kan være skeptiske over for EU's fremturen, er vi her ualmindelig godt tilfredse med, at EU står fast og kan gennemskue, at den ordning, vi har i Danmark, ikke er fuldkommen.
Så vi synes, at det er et rigtig godt forslag det her.
Det er fantastisk, at de fleste af Folketingets partier står her og beklager, at vi ved lov skal skaffe lønmodtagerne nogle minimumsrettigheder.
Men det er sådan, det er.
Så verden er somme tider af lave og vender fuldstændig på hovedet, hvis ellers jeg har gennemskuet, hvad det handler om.
Det forbehold kan vi da godt tage, at der kunne være noget, jeg ikke har fundet ud af endnu. Jeg synes, at det er et godt forslag.
Det er fantastisk, at regeringen forhandler med nogle parter ude i samfundet, nogle interesseparter, i stedet for at forhandle med Folketingets partier om at lave lov.
Men jeg kender nok baggrunden for det hele.
For mig vender det bare på hovedet.
Jeg mener, at man skulle starte med at implementere sådan et direktiv her ved lov, og så kan arbejdsmarkedets parter inden for nogle rammer aftale sig til noget, der er bedre, men mindst lige så godt som det, der er i loven.
Det er selvfølgelig rækkefølgen for mig.
Vi kan tilslutte os det her.
Vi synes, det er helt fint.
Søren Søndergaard (EL), 2002-02-28:
For Enhedslisten har forspillet til det her lovforslag været interessant at følge, for lige siden 1997 har den tidligere regering og de nuværende regeringspartier haft en fælles illusion om, at EU's direktivstyring i forhold til arbejdsmarkedet kunne matches med den danske overenskomstmodel gennem overenskomstimplementering - en illusion der bristede med Kommissionens åbningsskrivelse fra den 20. november 1999. I Enhedslisten er vi egentlig ikke særlig interesserede
i, om illusionen viste sig at være rigtig eller, som det nu skete i det her tilfælde, viste sig ikke at holde stik. For det grundlæggende problem ved EU's direktiver på det her område er ikke, om de implementeres i overenskomster, eller om de implementeres via lovgivning.
I begge tilfælde kan der være tale om en undergravning af aftaleretten mellem arbejdsmarkedets parter og en afløsning af kollektive rettigheder med individuelle.
Når det er sagt, vil vi i Enhedslisten i forhold til hvert enkelt lovforslag, der følger af et EF-direktiv, tage stilling ud fra to meget enkle principper: Vi er imod en undergravning af aftaleretten i overenskomsterne, og vi er imod forringelser for lønmodtagerne.
Det sidste vender vi tilbage til under et senere punkt på dagsordenen.
Det her foreliggende forslag handler jo om et supplement til overenskomstimplementering af direktivet ud over de dele af direktivet, der omhandler hviletid og fridøgn, som er kommet med i arbejdsmiljøloven.
Der er således tale om et lovforslag, der giver minimumsrettigheder til de lønmodtagere, der ikke er overenskomstdækkede.
For så vidt angår den maksimale ugentlige arbejdstid på 48 timer set over en periode på 4 måneder, kan man roligt sige, at det er en meget begrænset beskyttelse af lønmodtagerne.
Ikke desto mindre er det bedre end ingenting for nogle grupper på det moderne arbejdsmarked.
En anden positiv ting ved lovforslaget er, at omfanget af natarbejde præciseres, og at lønmodtageren skal tilbydes en gratis helbredskontrol, inden han begynder på natarbejde, fulgt op af et helbredstjek hvert tredje år.
Der er således tale om et lovforslag, som ikke griber ind i aftaleretten, og som medfører nogle forbedringer - ikke store, men dog forbedringer - for ikkeoverenskomstdækkede lønmodtagere.
Derfor kan Enhedslisten stille sig positivt til forslaget.
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-28:
»Hvad sagde SF?«, spurgte SF's ordfører.
Og endnu en gang må vi konstatere, at SF sagde forkert.
Jeg har fået at vide af min socialdemokratiske kollega, at det ikke var i 1993, men i 1996.
Så det var ikke helt præcist.
Mange andre ordførere har begrundet, hvorfor det er en rigtig god idé, at vi går denne her vej nu.
Om ikke andet så er vi i hvert fald udefra blevet presset til, at det skal vi gøre, vi er forpligtet til at gennemføre den arbejdsretlige del af Rådets arbejdstidsdirektiv. Den forrige regering var selv på vej, da den blev afbrudt af et folketingsvalg og en tid i opposition, og da der stadig væk - må vi konstatere - er en del af arbejdsgiverne, som ikke er dækket ind på området, er der ikke nogen andre veje end at få vedtaget et lovforslag, som det, der ligger her.
Derfor kan vi også støtte det fra Det Radikale Venstres side.
Bodil Kornbek (KRF), 2002-02-28:
Kristeligt Folkeparti vil gerne være med til at vurdere de enkelte uddannelser
, både når det drejer sig om struktur, indhold og kvalitet.
Måden at ændre og forandre på
er ikke ligegyldig.
Det er jo ikke ligegyldigt, om man afskaffer eller man forringer muligheder, hvis ikke man har visioner eller noget at sætte i stedet for.
Et arbejde skal være konstruktivt.
Med hensyn til den debat, der har været i dag, er det vigtigt for Kristeligt Folkeparti at understrege, at uddannelse også udvikler kompetencer, som er givtige for den enkelte og ikke bare er noget, der kan vejes og måles, nemlig personlige kompetencer. Nogle kan opleve det som en omvej, men det er med til at give den enkelte selvtillid, selvværd og tro på, at det nytter noget, at noget kan lykkes.
Det er personlige kompetencer, men det er kompetencer, som er med til at opkvalificere faglige kompetencer.
Det ene udelukker ikke det andet.
Det er beklageligt, at regeringen ikke har konkrete planer, når det gælder uddannelse af en vis gruppe unge, som ikke har så mange ressourcer.
Sådan er det.
Jeg tror på, regeringen har et ønske om, som fru Gitte Lillelund Bech også har givet udtryk for, at størstedelen af en ungdomsårgang får en uddannelse.
Men hvis dette skal lykkes, er det nødvendigt at se på de ting, der skal til for at nå de mål, man har sat sig.
Med den mangfoldighed, der er blandt bl.a. unge, vil de naturligvis have forskellige behov, og netop den fri ungdomsuddannelse er med til at opfylde nogle af disse behov.
Men konsekvensen af uddannelsesudviklingen eller den mangel på udvikling, som Venstre nu står for, er jo, at nogle af disse unge ikke bliver mødt dér, hvor de har et behov, og derfor måske ingen uddannelse får, og det er ikke ønskeligt.
Netop daghøjskoleområdet formår jo også at se på såvel de menneskelige som de faglige kompetencer i den helhed, der er nødvendig.
Det at kunne vægte og se de behov, der er hos den enkelte, og sørge for, at alle kan komme videre i tilværelsen, er ikke bare noget, man udelukkende kan ordne via fleksibilitet og skolevejledning og kvalitetsmålinger.
Der er andre måder at nå gennem en uddannelse på, og det skal vi ikke glemme.
Vi går ikke alle den samme vej for at nå målet, og derfor er det vigtigt, at der er mange veje til at nå et uddannelsesmål.
Vi skal ikke indskrænke, men vi skal sørge for at kunne tænke stort og have visioner på uddannelsesområdet, så derfor er den udvikling, der sker nu, bekymrende.
Det kommer til at gå ud over en vis gruppe mennesker, og jeg synes ikke, debatten har vist, at der vil ske en hel masse godt på området, og det beklager jeg.
Ole Sohn (SF), 2002-02-28:
Jeg har lige bekendtgjort for mine kolleger, at jeg vil starte med at sige: Hvad sagde vi?
Det er jo den situation, vi er kommet i med den aftale, som blev lavet af et bredt flertal i 1993 om, at vi stod vagt om den danske model på arbejdsmarkedet.
Det er ret vigtigt at have det in mente, ikke alene når vi diskuterer L 83 om implementering af arbejdsmarkedsdirektivet, men også i en af de efterfølgende sager; da er det ret vigtigt at vide, hvad der blev sagt i 1993.
Vi står ved, at vi mener, at arbejdsmarkedet er det bedste til at klare implementeringen af arbejdsmarkedsstoffet.
Vi sagde også dengang, at vi ikke troede på, at det holdt - Danmark har jo en særegen rolle i forbindelse med arbejdsmarkedet, hvor vi netop har en meget partsstyret arbejdsmarkedspolitik, hvorimod man længere sydpå i EU-landene lovgiver meget mere.
Vi sagde allerede på det tidspunkt, at vi ikke troede, at man kunne holde linjen, og det viser sig nu også, at det kan man ikke.
Vi kunne måske godt have ønsket, at man havde kørt linen ud og taget en retsafgørelse på det, for vi mener faktisk, at der ligger et tilsagn fra EU-systemet om, at de ville anerkende, at vi implementerede via overenskomstsystemet.
Det viser sig ikke at være tilfældet.
Det er også muligt, at vi vil stille et ændringsforslag om det, men som sådan er vi enige i den model, der så er lagt an til i lovforslaget, at vi hele tiden satser på, at overenskomsterne har forrangen, og at man så efterfølgende kan lave en eller anden form for fejeblad, altså en opsamlingsmodel, sådan at alle bliver omfattet af reglerne.
Men for os er det helt afgørende, at det er overenskomstsystemet og arbejdsmarkedsmodellen, der til stadighed har forrang for lovgivningsarbejdet, når vi taler arbejdsmarkedsimplementering.
Med de bemærkninger vil vi selvfølgelig se positivt på lovforslagets behandling i udvalget, men vil tage spørgsmålet op om, hvorvidt vi skal sætte en senere ikrafttræden på end den, der er tiltænkt.
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-28:
Regeringen ønsker at gennemføre de arbejdsretlige dele af Rådets direktiv af 23. november 1993 om tilrettelæggelse af arbejdstiden.
Det skulle have været gennemført den 20. november 1996.
Hvorfor den tidligere regering ikke har fået det gennemført, skal jeg ikke kunne udtale mig om, men hr. Jan Petersen har lige forklaret mig hvorfor.
Det er et arbejdsmiljødirektiv udstedt med hjemmel i EF-traktatens artikel 118 A.
De arbejdsretlige bestemmelser har hidtil været gennemført alene ved kollektive overenskomster og aftaler mellem arbejdsmarkedets parter.
Da man vurderede implementeringen i efteråret 1996, kunne man konstatere, at de fleste var dækket af aftaler, der var indgået, men der var også grupper, navnlig på det private arbejdsmarked, der ikke var direkte omfattet af aftalerne.
I 1997 meddelte den daværende regering, at man havde gennemført direktivet via kollektive overenskomster. Den 20. november 1999 sendte Kommissionen en åbningsskrivelse om et indledende skridt til en retssag mod Danmark.
EU mente ikke, at implementeringen alene ved kollektive overenskomster var tilstrækkelig.
Derfor er vi nærmest tvunget af EU til at gennemføre denne lov.
Det er lidt uheldigt, at det skal være sådan, og det er ikke første gang, det sker, og det bliver heller ikke sidste gang, at et EF-direktiv laver indgreb på det danske arbejdsmarked.
Der vil komme mere af den slags.
Derfor må vi i lovgivningen prøve at være på forkant med EU, så vi kan få mere indflydelse på de love, vi skal vedtage.
Det er en ulempe, som Dansk Folkeparti før har påpeget, og nu kan vi gøre det igen.
Det mest positive ved dette lovforslag er, at det ikke laver indgreb i gældende overenskomster på området, og at arbejdsmarkedets parter altid kan forhandle sig frem til en aftale, der kan være bedre end EF-direktivet, der er et minimumsdirektiv, der ikke forhindrer medlemstaternes adgang til at indføre bestemmelser, der er gunstigere.
Der er arbejdsområder, hvor arbejdstidsdirektivet først skal gennemføres senere, og her vil der blive taget stilling til en eventuel supplerende lovgivning, når parterne tilkendegiver, at der er forhandlet færdigt om aftaleimplementering af ændringsdirektivet.
Det vil gælde såvel tidligere indgåede aftaler som eventuelle aftaler, der indgås efter lovens ikrafttræden.
Regeringen har i enighed med arbejdsmarkedets parter fundet det rigtigst at afslutte sagen med en lov, der skal gælde for de ikkeoverenskomstdækkede lønmodtagere.
På den baggrund stemmer Dansk Folkeparti ja til forslaget.
Jan Petersen (S), 2002-02-28:
Som en af forfatterne til beretning nr. 4 fra folketingssamlingen 1996-97 om netop det her problem, er det lidt ærgerligt at skulle stå her og sige, som vi skrev i beretningen: Kun som en sidste udvej og som en sikkerhedsventil vil national lovgivning kunne komme på tale. Og det gjorde det så.
Ærgerligt, men vi forpligtede os dengang - og det vil vi selvfølgelig også stå ved i dag i Socialdemokratiet - til, at hvis ikke vi kunne overbevise EU om, at det var tilstrækkeligt at implementere på den måde, vi havde lagt op til i beretningen, og som vi alle var enige om, arbejdsmarkedets parter og de politikere, der bar den her beretning, ja, så måtte vi ty til den sidste udvej.
Derfor skal jeg give tilslutning til, at beskæftigelsesministeren kan få det her forslag igennem Folketingssalen med vores stemmer, og vi lægger også til grund, at man har anlagt samme vurdering på arbejdsmarkedet, idet høringssvarene fra hovedorganisationerne bekræfter, at det så er det, vi må gøre. Så derfor er det et tilsagn om, at Socialdemokratiet selvfølgelig støtter det, vi også selv har været med til at tilrettelægge.
Ulrik Kragh (V), 2002-02-28:
Forslaget, vi står med her i dag, er en opfølgning på arbejdstidsdirektivet fra 1993, der oprindelig skulle have været implementeret i 1996, men da vi har det system i Danmark, at vi forsøger på at få overenskomstparterne til at implementere så stor en del som muligt, har tingene kørt frem og tilbage nogle gange.
Nu er der så en restgruppe, som ikke er reguleret gennem overenskomster, og for at leve op til direktivets krav laver vi nu en lovgivning om, hvorledes vi får de ting kørt på plads for dem også, således at der er de samme rettigheder for dem.
Lovforslaget går ind og giver en regulering med pauseret.
Det går ind og sætter en maksgrænse for den tid, der kan overarbejdes over en gennemsnitlig periode på 4 måneder.
Og hvis det er sådan, at man har farligt arbejde, er der yderligere nogle skærpelser.
Der er nogle regler vedrørende helbredskontrol, som man har ret til, hvis man har natarbejde.
Og endelig er det således, at der er mulighed for, at man, hvis det er muligt, kan overflyttes fra natarbejde til dagarbejde.
Der er i dette forslag indarbejdet, at man, i det omfang, der kan laves aftaler, så kan undgå lovens hensigter, idet de aftaler så vil være gældende i stedet for. Vi skal anbefale lovforslaget.
Ulla Tørnæs (V), 2002-02-28:
Jeg vil gerne takke Folketingets partier for den brede tilslutning, som L 112 hermed har fået, og jeg skal blot give mit tilsagn om at bidrage undervejs i udvalgsbehandlingen.
Hvis der er nogle spørgsmål undervejs, stiller vi os naturligvis til rådighed med besvarelse af de spørgsmål, der måtte være.
Bodil Kornbek (KRF), 2002-02-28:
L 112 er jo en forenkling af tilskud til friskoler, private grundskoler etc.
Kristeligt Folkeparti er tilhænger af at forenkle der, hvor det er muligt, hvilket det jo er på netop dette område.
Som jeg har forstået af nogle af de øvrige ordførere, har der også været et grundigt forarbejde med de berørte parter.
Og ud fra høringssvarene er de også positive, så vi er også i Kristeligt Folkeparti positive over for dette forslag.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-02-28:
Forslaget handler om en forenkling af tilskudsregler til friskoler og højskoler osv., og da der, så vidt vi kan se, er tale om et nulsumsspil, altså ingen nedskæringer, og da de berørte skoleforeninger i høringssvarene generelt har været enige i forslaget, kan Enhedslisten også støtte det her lovforslag.
Vi er dog en lillebitte smule interesseret i at høre, hvor langt drøftelserne er vedrørende fastsættelse af regionaliseringsfaktoren
, fordi det kan være en lillebitte smule vigtigt, når det gælder de frie skoler.
Men det vil vi vende tilbage til under udvalgsarbejdet.
Enhedslisten støtter forslaget og håber på et godt udvalgsarbejde.