runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Vibeke Peschardt (RV), 1997-12-02:
Jeg mener simpelt hen ikke, hun har forstået lovforslaget rigtigt.
Arbejdsministeren får en lillebitte indflydelse på, hvordan reglerne for belønningsordningen skal udformes.
Men hvis man kigger i bemærkningerne til lovforslaget, vil man se, at det er en temmelig lille indflydelse.
Det er rent efter den danske model arbejdsmarkedets parter, der har lavet det her, og det koster ikke én krone mere, end det gjorde i forvejen.
Poul Erik Dyrlund (S), 1997-12-02:
Det er mere et spørgsmål til arbejdsministeren, som ministeren, når det bliver hendes tur, kan be- eller afkræfte. Jeg har egentlig forstået det sådan, at alle de grundlæggende principper i denne belønningsordning er arbejdsmarkedets parter fuldstændig enige i.
Det er faktisk dem, der har siddet med ved bordet, da man har formuleret, hvordan disse principper skulle være.
Vi kan altså ikke have nogen problemer i den retning, når vi taler om principperne.
Så er der spørgsmålet om det med at pålægge arbejdsgiverne at få bragt orden i eget hus.
Der er jo mange måder at gøre det på, og en af de måder, man kan gøre det på, og som er med i dette forslag, er lige præcis at ramme de arbejdsgivere på pengepungen, som ikke har orden i eget hus.
Det synes jeg er et glimrende incitament til at få skabt orden i eget hus, således at man kan få nedbragt sine forsikringspræmier.
Det er kernen i dette forslag, og det er det, der efter vores opfattelse er det geniale i det, at man siger: Hvis I ikke vil sørge for at få bragt orden i eget hus, så kommer I til at betale, venner.
Det er et godt incitament.
Vibeke Kiil (CD), 1997-12-02:
Centrum-Demokraterne ser umiddelbart positivt på lovforslaget om belønning i form af en rabatordning til virksomheder, der gør en ekstra indsats for arbejdsmiljøet.
CD støtter sigtet i forslaget, og vi vil gerne være med til at udforme det.
Det er vigtigt, at vi får et bredt forlig, og CD vil derfor advare arbejdsministeren mod at køre dette lovforslag igennem med venstrefløjen hen over hovedet på de borgerlige partier.
Der er to vigtige hensyn at tage i denne sag.
For det første må en omstrukturering af loven om arbejdsmiljø ikke medføre yderligere administrative byrder
for erhvervslivet.
Udformningen af rabatordningen må nøje overvejes.
Der må etableres et smidigt og enkelt system, hvilket arbejdsministeren i øvrigt selv gør opmærksom på.
For det andet er CD betænkelig ved den foreslåede opkrævningsordning for arbejdsgiverne, men jeg har under forhandlingerne her i Tinget forstået, at der er tale om en omfordeling af allerede indbetalte midler og ikke en yderligere indbetaling.
CD vil se positivt frem til en bedre udformning af ordningen under udvalgsbehandlingen.
Poul Nødgaard (DF), 1997-12-02:
Det er et lidt ejendommeligt forslag, vi behandler her, for hvis man læser bemærkningerne til lovforslaget, som arbejdsministeren har fremsat, står der noget om, at de kriterier, der skal være til stede for at få en belønning,
er, at man går ud over det, som arbejdstilsynet kræver af de pågældende virksomheder.
Jeg går ud fra, at de krav, som arbejdstilsynet helt korrekt og helt fint stiller på forskellige områder, så nogenlunde skulle være niveauet.
Så vil man lave en slags
belønningssystem, hvis man nu kan præstere noget andet og mere end det, som arbejdstilsynet kræver
Der står i bemærkningerne, at når virksomhederne skal søge om det her, skal de indberette det på et eller andet skema.
Jeg vil nærmest tro, at det kommer til at gå over computer.
Man kører det ind i en eller anden maskine, der afgør, om nu man har opfyldt nogle ekstra kriterier.
Så står der også noget om, og det synes jeg nok er væsentligt at få frem,
at ministeren eller hendes folk formentlig - hun går nok ikke selv ud og gør det - vil lave nogle stikprøvekontroller med hensyn til, om virksomhederne nu har givet de rigtige oplysninger, og om de lever op til de ting, som de har skrevet på det pågældende skema. Det virker lidt underligt for Dansk Folkeparti, at ministeren fremsætter et sådant forslag, for hvis man mener, at kravene, som arbejdstilsynet stiller på en lang række områder, er lidt for lave, hvorfor hæver man så ikke niveauet og siger, at det er dér, det skal ligge?
Jeg tror, at det her rent ud sagt vil give en bunke administration.
Det andet forslag, vi havde til behandling for lidt siden, L 104, giver også en bunke administration med at lave to forskellige forsikringssystemer.
Den udmærkede socialminister kom med sådan en gang, nu må jeg ikke sige det, men en lang ordstrøm, vil jeg så sige for at sige det
mildt, der forklarede, hvorfor man skal gøre det, og det er lidt det samme med dette forslag.
Jeg tror, at vi i Danmark efterhånder væver os ind i administrative systemer, og til sidst ved den ene hånd ikke, hvad den anden gør.
Men lad nu være at udlægge det, som om at Dansk Folkeparti ikke er inde på, vi skal have et godt arbejdsmiljø.
Det er vi inde på, og det tror jeg alle i Folketinget er.
Vi har et ansvar over for alle dem, der arbejder på virksomhederne, ingen diskussion om det, men at lave sådan noget som det her, hvor det igen bliver en ny pyramide oven på de andre pyramider, vi har, synes jeg ligesom ikke rigtig, vi har brug for, så umiddelbart er vi rimelig kritiske over for det foreliggende lovforslag.
Ole Vig Jensen (RV), 1997-12-02:
Forslaget er således allerede annonceret på lovprogrammet, og jeg kan oplyse, at vi i den forbindelse også vil se nærmere på de samme aktiviteter på en række ungdomsuddannelser.
Gennem de seneste år har der være megen debat om, hvorvidt forældre kunne eller skulle bidrage til udgifter til aktiviteter, som skolen forestår.
Praksis er meget forskellig, og meningerne herom er også meget delte. Som et eksempel kan jeg nævne, at Morgenavisen Jyllands-Posten den 20. oktober 1997 fremlagde resultatet af et rundspørge blandt et repræsentativt udsnit af personer over 17 år vedrørende spørgsmålet, som lød: »Bør skoleudflugter efter Deres mening betales helt af det offentlige, eller bør forældre også bidrage?«
Resultatet viste, at cirka to tredjedele mente, at forældrene også bør betale.
I ministeriet har vi i de seneste år modtaget rigtig mange henvendelser fra elever, forældre, lærere og kommuner
Også her gives der udtryk for meget delte meninger.
Som sagt er lovforslaget under udarbejdelse.
Når et endeligt udkast foreligger, vil det på sædvanlig måde blive sendt til høring hos de involverede parter, hvorefter det vil blive fremsat i Folketinget.
Jeg mener derfor, at det på nuværende tidspunkt er for tidligt at lægge sig fast på, om lejrskoler og skolerejser under alle omstændigheder skal være vederlagsfri for forældrene, eller om vi kan finde en anden model, der både er forsvarlig og i overensstemmelse med den grundlovssikrede ret til fri undervisning i folkeskolen. Jeg vil derfor anbefale, at en drøftelse af hele problemstillingen afventer det kommende lovforslags behandling i Folketinget, og jeg skal i den forbindelse gøre opmærksom på, at problemstillingen forud for en behandling i Folketinget sædvanen tro vil blive drøftet med forligspartierne bag folkeskoleloven.
Annette Just (FP), 1997-12-02:
Når man hører fru Peschardt, burde man blive vildt begejstret og sige, ih, hvor er det godt.
Nu bliver det alt sammen flyttet fra en lille privat forsikring over i Arbejdsministeriet, og så går det hele så nemt som ingenting.
Efter at have lyttet til fru Peschardt kunne man næsten blive foranlediget til at tro, at det nærmest bliver billigere af det her, for man behøver næsten ikke at betale noget, bare man gør det lidt bedre, end man har gjort det før.
Desværre er det altså ikke det indtryk, man får, hvis man læser lovforslaget.
Jo, bevares, tingene flyttes fra at være i privat regi over til at være styret af Arbejdsministeriet, og det er absolut ikke Fremskridtspartiets kop te. Så er der sådan noget fint noget med, at vi laver belønningsordninger.
Det er nok ikke arbejdsministeren selv, der skal sidde og bestemme, hvem det er, der skal have disse belønninger, men Arbejdsministeriet nedsætter en lille gruppe, hvor der sidder fine folk, og de skal kunne klare sig for, er det 10 mio. kr. om året, det koster at administrere det her?
Så skal de sidde og finde ud af, hvem der nu har gjort det lidt bedre, end man ellers kunne have forventet, at de ville have gjort.
Fremskridtspartiets grundindstilling er, at man skal straffes, hvis man ikke gør det, som ville være fornuftigt for at forhindre erhvervssygdomme. Selvfølgelig skal vi bekæmpe erhvervssygdomme, det er ikke det, der er problemet. Men man skal ikke ekstrabelønnes, fordi man er god ved sine medarbejdere.
Det er nemlig belønning nok i sig selv.
Vi går ikke ind for at lægge ekstra og nye afgifter på erhvervslivet.
Vi går ikke ind for den slags omfordelingsordninger, som kan blive politisk besluttet.
Vi går ikke ind for, at man på den måde skal kunne lave belønninger ud fra godt nok i første omgang kun 100 mio. kr. af de 800 mio. kr., som man på nuværende tidspunkt betaler.
Men vi har jo hørt, at det gerne skulle op på 200 mio. kr., hvis det står til Socialdemokratiet.
Det er en gang sammenblanding.
Det er bestemt ikke motiverende for privatejede virksomheder med hensyn til at forebygge arbejdsskader, og det er det, som burde være det reelle indhold i det her.
Det er utroligt, at man i dette lovforslag når frem til, at den, der har, skal have mere, og den, der ikke har råd, skal man tage lidt mere fra.
Det er jo reelt det, det drejer sig om: at de virksomheder, der har råd til at sørge for at sikre et ordentligt arbejdsklima, får lov at slippe lidt billigere, mens de, der ikke føler, at de har råd til det,
får lov til at betale mere i stedet for at få pålagt at sætte det i værk, således at der kommer noget fornuftigt ud af det, så vi får forhindret erhvervssygdomme og får et bedre arbejdsklima for alle arbejdstagere, og ikke det her socialistiske miskmask.
Bruno Jerup (EL), 1997-12-02:
Grunden til, at jeg allerede nu tager en kort bemærkning til ministerens indledning til dette beslutningsforslag, er, at ministeren ikke forholder sig til den enkle problemstilling, der hedder, at der ikke eksisterer et lovgrundlag for den nuværende praksis.
Derfor undrer det mig meget, at ministeren ikke for adskillige uger eller længere tid siden har meddelt kommunerne og Kommunernes Landsforening, at der ikke eksisterer et lovgrundlag for den hidtidige praksis og den derfor må stoppe dags dato.
Det undrer mig meget, at ministeren overhovedet ikke forholder sig til den problemstilling, men alene endnu en gang snakker om et kommende lovforslag, som skal prøve at forholde sig til det her, når sagen er - og det er tydeligt ud fra Ombudsmandens redegørelse - at der ikke findes lovgrundlag for ministerens ministerførelse.
Poul Nødgaard (DF), 1997-12-02:
Der er noget, der kan tyde på, at regeringen er splittet i den her sag.
Det kan da kun være ganske gavnligt.
Jeg synes, at undervisningsministeren optrådte med stor kløgt i sagen.
Det kan da godt være, at det skal være gratis, eftersom Ombudsmanden har bestemt det, men nu er Ombudsmanden altså ikke nogen gud her i Folketinget.
Vi har også selv en mening om tingene.
Der kan jo også være nogle ting, som man lægger oven i den plan, man har.
Det kan f.eks. være, hvis man er på en lejrskole og så siger, at det er lejrskolens reelle indhold, men så lægger man det ind, at hvis der er nogle, der har lyst til at deltage i f.eks. en teatertur eller noget andet en aften, mens man er på en lejrskole, så koster det x antal kroner.
Det er faktisk det, der foregår i kommunerne.
Jeg har siddet og administreret det her i 20 år i en kommune til forældrenes store tilfredshed, og jeg kan ikke forstå, at det store Socialdemokrati ikke kan indse, at det ikke er sikkert, at alt, hvad der gror i den socialdemokratiske have, har forældrenes opbakning.
Det har
den sag her i hvert fald ikke.
Spørg forældrene ude omkring i skolerne!
Hvis man lægger spørgsmålet i munden på dem ...
Anne-Marie Meldgaard (S), 1997-12-02:
Hvis det var så vel, at det var det, der foregik ude i skolerne, så havde vi såmænd ikke noget imod det.
Det, vi gerne vil fastholde i princippet om gratis undervisning, er, at det ikke er økonomien for deltagelsen i undervisningen, der skal afskære elever fra at komme med.
Aktiviteter, der kan være på en skole for at få nogle penge samlet sammen til, at man i fællesskab kan forsøde opholdet under lejrskolen, har vi bestemt ikke noget imod, men selve det at deltage i lejrskoleophold skal være vederlagsfrit.
Poul Nødgaard (DF), 1997-12-02:
Den skal nok blive meget kort.
Jeg vil bare sige, at vi faktisk er enige om, at det kan lade sig gøre, at forældrene betaler visse dele af udgifterne.
Det er faktisk det, hele striden står om.
Det vil sige, at det kan altså godt lade sig gøre, at forældrene betaler visse dele, som forældrene ønsker, for at de ture kan gennemføres, og det er det, der i realitetens verden sker ude omkring.
Der er meget, meget nøje tjek på de her ting, og jeg synes ikke, man har grund til at være så bekymret, som man tilsyneladende er i det store Socialdemokrati.
Frank Dahlgaard (KF), 1997-12-02:
Jeg bliver lidt forundret, når Socialdemokratiets ordfører siger, at hendes parti står for, at man vil fastholde den nuværende linje.
Den nuværende linje er jo, at der er nogle forældre, der bliver pålagt at betale i nogle tilfælde flere tusinde kroner for nogle skolerejseaktiviteter, som nogle gange er så ferieprægede, at man tager sig til hovedet.
Selv om det kun er nogle få forældre, der har økonomisk besvær med det, og det store flertal går ind for det, er det så en form for socialt acceptabelt demokrati, at det store flertal pålægger et lille mindrebemidlet mindretal nogle udgifter eller gør dem til sociale klienter, så de skal have penge fra skolens fælleskasse eller på anden måde, fordi de ikke har råd til det?
Der er et problem.
Vil den socialdemokratiske ordfører arbejde for, at man fastholder den nuværende linje, som er, at det hele flyder, og som Ombudsmanden har givet ministeren en næse for?
Eller hvad vil Socialdemokratiet?
Vibeke Peschardt (RV), 1997-12-02:
Det har været en lille smule forunderligt at følge debatten her i eftermiddag, så jeg vil gerne starte mit indlæg med at sige, at det danske samfund, altså skatteyderne, os alle sammen, over skatten betaler 25 mia. kr. om året
for et dårligt arbejdsmiljø
Derfor synes jeg, det er en lidt sjov debat, når man i den grad kan sige, at der her indføres en bureaukratisk ordning, som vil koste arbejdsgiverne ekstra penge.
Det, som lovforslaget egentlig handler om, er en opfølgning af den arbejdsmiljølov, som vi fik lavet i sommer, og det er den sidste del, nemlig den del, der hedder belønningsordning.
Det handler om, at man udskiller hele det kompleks, der hedder erhvervssygdomme, fra den arbejdsskadeforsikring, som ligger, hvor den altid har ligget, nemlig i Socialministeriets regi, og fører det over i et helt nyt regi.
Grunden til, at man gør det, er noget forsikringsteknisk, nemlig det, at en arbejdsskade jo er en begivenhed, der indtræffer, mens en erhvervsskade er noget, man pådrager sig løbende under et arbejde.
Derfor er det meget naturligt, at erhvervsskader bliver ført over og får deres eget kapitel i loven. Det handler om, at de 800 mio. kr., som arbejdsgiverne allerede i dag indbetaler til deres forsikringsselskaber, nu skal administreres af et særligt erhvervssygdomsråd, hvor der sidder 20 af arbejdsmarkedets parter, der i samarbejde med arbejdsministeren skal administrere det her.
Administrationen kommer til at gå ud på, at man får en rabat, der starter med 100 mio. kr.
En virksomhed får kun rabatten udbetalt, hvis den gør noget ekstra, altså hvis den opfører sig bedre end det kræves i den arbejdsmiljølov, som vi lavede her i sommer.
Det er egentlig et fuldkommen enkelt system.
Man tager altså en pose penge, putter den et andet sted hen, og så kører man rundt med den, således at de virksomheder, der opfører sig fornuftigt, får en rabat på deres forsikring.
Det er det, lovforslaget handler om, og alle burde egentlig klappe ad det, for det er et lille skridt i den rigtige retning.
Bruno Jerup (EL), 1997-12-02:
Der er to ting, jeg kunne have lyst til at spørge hr. Dyrlund om.
Den ene er omkring belønningsordningen, hvor der er afsat disse 100 mio. kr., mens LO jo har været ude med noget, der ligner ti gange så meget, idet de nemlig gerne ville have 800-900 mio. kr. som målsætning, som det volumen, der skal være i det her.
Og det spørgsmål, jeg godt kunne tænke mig at stille hr. Dyrlund, er: Hvis man ser på, hvad det koster f.eks. at lave en konkret forbedring på en arbejdsplads, og sammenligner det med de beløb, vi snakker om her, er der så overhovedet nogen realisme i det?
Altså, hvis man ser på den forsikring, man skal betale, det beløb, man skal indbetale til en sikringsordning, og det, man kan få igen ved en konkret forbedring, er det så ikke sådan, at vi i realiteten er nede på promiller af de udgifter, der er til forbedringen, og at det derfor ikke vil få nogen reel effekt? Det er i hvert fald et punkt, som jeg synes det er vigtigt at få vurderet, om det ikke bare er noget, der ligesom er lavet for - jeg ved ikke, hvorfor det er lavet.
Og den anden er omkring den dér skriftlige arbejdspladsvurdering: Hvad er det, der ligger i den skriftlige arbejdspladsvurdering?
Er der andet i det, end at EU kræver det, og så skal der laves noget bureaukrati omkring det?
Er der knyttet nogen som helst forbedring af miljøet til denne arbejdspladsvurdering?
Poul Erik Dyrlund (S), 1997-12-02:
Jeg er nødt til at sige til hr. Jerup, at for os at se er der
nogle forudsætninger, som skal være opfyldt for at få belønning, bl.a. at gængse regler skal være opfyldt.
Vi har så foreslået, at man kunne bruge arbejdspladsvurderingen til denne kontrol, men der kan selvfølgelig indføres andre muligheder, hvilket ministeren i øvrigt også har beskrevet i bemærkningerne til lovforslaget.
Men hensyn til omfordelingen har jeg ikke observeret, at LO har været ude med tanker om omfordeling af 800-900 mio. kr.
Jeg tror det i øvrigt næppe, al den stund det samlede volumen i den her ordning udgør 800 mio. kr. Det vil altså sige, at man ifølge hr. Jerup skulle omfordele flere penge, end der i det hele taget bliver opkrævet, og det lyder ikke særlig sandsynligt.
Jette Gottlieb (EL), 1997-12-02:
Nu er det jo ikke, fordi Enhedslisten er imod den skriftlige arbejdspladsvurdering, men mere fordi vi er bekymrede for, at der ligger et rent bureaukratisk formkontrolsystem i den måde, det er beskrevet på, hvor man ikke går ind og vurderer, om der rent faktisk er tale om et forbedret arbejdsmiljø, men kun vurderer, om formkravene er opfyldt, og det virker jo en lille smule absurd.
Det, jeg vil spørge om, er det problem, der kan opstå, når en virksomhed rent faktisk har økonomisk fordel af ikke at anmelde en arbejdsskade af en slags.
Jeg vil godt høre, hvordan den socialdemokratiske ordfører vil løse det problem. Hvordan vil man sikre sig, at der sker de fornødne anmeldelser?
Hvordan vil man sikre sig imod, at en virksomhed laver en eller anden fiks aftale, der bevirker, at en skade ikke bliver anmeldt?
Bruno Jerup (EL), 1997-12-02:
Hr. Dyrlund har helt ret, når han påpeger, at de 800-900 mio. kr., som LO har været ude med, faktisk svarer til hele det volumen, der er i ordningen, men det er jo også lige præcis derfor, det er så interessant, hvis det er målsætningen.
Der står jo også i fremsættelsen af lovforslaget, at der som en start skal være 100 mio. kr., og det vil sige, at det jo godt kunne være, at der lå en målsætning om 800-900 mio. kr., hvilket vi synes kunne være interessant.
Men forudsætningen for, at man kan forestille sig det, er jo, at volumen i den samlede ordning, dvs. arbejdsgivernes samlede bidrag til AES, bliver udvidet over en periode, og det er faktisk det vi synes man skulle prøve at gå efter.
Poul Erik Dyrlund (S), 1997-12-02:
Jeg vil først sige til fru Jette Gottlieb, som spørger, hvordan man vil sikre sig imod, at en skade ikke bliver anmeldt, altså sikre sig, at arbejdsgiveren ikke snyder på vægten, det var det, der lå i spørgsmålet: Jamen det er jo sådan, at der er lagt op til i lovforslaget, at lønmodtagerne skal tages med på råd, når man skal ansøge - i gåseøjne - om belønning.
En eventuel ansøgning skal jo attesteres også af arbejdstagersiden, og det giver i hvert fald for mig en sikkerhed for, at risikoen for, at man snyder på vægten, skulle være minimal.
Til hr. Bruno Jerup: Det er jo sådan, at det er lagt op til, at AES-bestyrelsen i sit daglige virke fremover skal diskutere spørgsmålet om volumen, spørgsmålet om beløbet på de 100 mio. kr. og om, hvornår vi skal skrue beløbet højere op.
Der er jo faktisk lagt op til i lovforslaget, at man kan komme med indstilling til ministeren, således at det måske efter en kort tid ikke - som der står i lovforslaget - skal være 100 mio. kr., men man kan komme med en indstilling om 200 eller 250 mio kr.. Som jeg sagde i min ordførertale, havde vi gerne set, at det havde været mere end 100 mio. kr., netop af hensyn til den gulerod, der ligger i den her ordning, og vi har da også en forventning om, at man fra parternes side vil gå ind og kigge på det her og hen ad vejen skabe et større volumen.
Jette Gottlieb (EL), 1997-12-02:
Det var derfor, jeg gerne ville have en debat om, hvordan man kunne prøve at udarbejde nogle retningslinjer for at sikre, at anmeldelse rent faktisk finder sted.
For det er i forvejen et stort problem, og der er fare for, at det her system vil gøre problemet større.
Jeg mener, vi har en fælles interesse i at sikre, at de her ting bliver anmeldt.
Har den socialdemokratiske ordfører et lidt mere udfoldet forslag til, hvordan man kunne sikre det?
Charlotte Antonsen (V), 1997-12-02:
De ansatte på virksomhederne har sammen med ledelsen de bedste forudsætninger for at forbedre arbejdsmiljøet på den enkelte virksomhed og dermed reducere omfanget af arbejdsskader.
Derfor er det rigtigt at overveje, hvordan man politisk kan forbedre incitamentet til at gøre noget ekstra for arbejdsmiljøet på den enkelte virksomhed.
Og derefter har regeringen så den 26. november i år fremsat sit eget forslag. Venstre er enig i intentionerne i forslaget.
Det burde være sådan, at virksomheder, der gør en stor indsats for at reducere medarbejdernes risiko for at komme til skade, også slap med en billigere forsikringspræmie.
Det kan sammenlignes med elitebilister, der betaler en lavere pris for ulykkesforsikringen, fordi de gennem en række år har bevist, at de er involveret i færre ulykker end de øvrige bilejere.
Det er jo fornuftigt nok.
Problemerne med de gode intentioner opstår først, når vi skal til at konkretisere modellen.
For Venstre er det for det første vigtigt, at den ordning, vi indfører, bliver så enkel og ubureaukratisk som overhovedet mulig.
I udvalgsarbejdet vil vi nøje granske, om det fremlagte forslag kan forbedres ved en forenkling.
Dernæst er det vigtigt, at modellen tilpasses de enkelte branchers særlige behov.
I Venstre ønsker vi så lidt politisk indblanding i de enkelte detaljer som overhovedet muligt.
Arbejdsministeren har foreslået, at virksomhederne straks skal pålægges yderligere 100 mio. kr. i udgifter.
Nu hører vi, hvordan hr. Poul Erik Dyrlund, ordføreren fra Socialdemokratiet, fører sig frem med 250 mio. kr., og det mener vi helt klart er et forkert signal at sende.
Hvis man ønsker, at den nye model skal vinde indpas og forstås i erhvervslivet, er det altså ikke den måde, man lancerer den på, at slå ud med armene og sige, at her er der også en ny afgiftsskrue.
Socialdemokraterne er allerede langt inde i overvejelserne om, hvordan man kan skrue denne afgift i vejret. Det synes vi er meget, meget uklogt.
Vi synes, det var bedre, om man koncentrerede sig om modellen i første omgang og pengene på et andet tidspunkt.
I Venstre kan vi ikke se begrundelsen for, at vi skal starte med at benytte denne nye model til at lægge en ekstra afgift på den produktive sektor.
Til sidst vil jeg godt sige, at i lighed med det forslag, der lige er blevet behandlet, finder vi
, det er meget kort tid, der gives Folketinget til at forhandle denne meget komplicerede sag.
Vi har en positiv indstilling til det her, men det ville være rart, hvis ministeren fremsatte et så kompliceret forslag i god tid, så vi havde mulighed for en reel og fornuftig udvalgsbehandling.