Mia Falkenberg (DF), 2006-02-03:
Da vores ordfører, fru Tina Petersen, ikke kan være til stede, skal jeg læse hendes tale op: I dag skal vi behandle et forslag, som omhandler definitionen af, hvad fattigdom i Danmark kan være.
Som det er kendt, rejser SF årligt denne debat om ulighed og fattigdom i Danmark – en debat, som omhandler de allersvageste og de mest udsatte grupper i vores samfund.
Det er noget, som Dansk Folkeparti tager meget alvorligt, men det skal dog siges, at vi ser en del anderledes end SF på, hvad fattigdom kan være.
Hermed ikke sagt, at de emner, som fremhæves i forslaget, ikke er relevante, men der har altid været forskel på rig og fattig, og vi tror ganske enkelt ikke på, at den kan udlignes med en fattigdomsgrænse.
Men her i Danmark skal vi bestræbe os på, at forskellen ikke bliver større, og vi skal foretage de nødvendige foranstaltninger, der skal til for at undgå fattigdom.
Danmark er et rigt land.
Økonomisk står vi stærkt, og materielt hører den danske befolkning til blandt de allerbedst stillede i verden.
Risikoen for at blive socialt udsat er forholdsvis lille hertillands, da indsatsen prioriteres temmelig højt, og vores samfund bruger milliarder af kroner på netop at forebygge, at nogen skal nå dertil, hvor de for alvor mærker, hvad fattigdom er.
Indsatsen for de socialt udsatte i Danmark er stor, men vi skal huske, at penge ikke gør alt.
En væsentlig prioritering må og skal være, at initiativerne på området har en effekt, så den indsats, der ydes, passer bedst til den enkelte og er helhedsorienteret, og den opgave kan i sig selv være relativt svær at løse.
Det sværeste er at definere fattigdom og hvem, begrebet omhandler.
Vi snakker om mennesker, og mange har ikke kontakt til det offentlige system.
De problemer, de har, og problemernes årsager er tit så komplekse, at vi har svært ved nå ind til og ikke mindst at forstå dem.
Vi ved alle, at en person måske ikke alene er hjemløs, men også sindslidende eller alkoholiseret hjemløs, og der findes selvfølgelig også stofmisbrugerne.
Systemet forsøger på mange måder at være fleksibelt.
Man forsøger at skabe de rigtige rammer og de rigtige tilbud, hvor man både ser og behandler de sociale problemer, før man forsøger at knytte den enkelte til enten arbejdsmarkedet, et fleksjob eller et andet alternativ.
Nogle organisationer har peget på en gruppe mennesker, som har det dårligt.
Dette vil Dansk Folkeparti altid være lydhøre over for, og vi tager disse udmeldinger meget alvorligt.
Men at indføre en fattigdomsgrænse alene baseret på økonomisk indkomst hverken vil eller kan vi, for fattigdom er noget relativt, og fattigdom skal ikke og må aldrig kun kunne anskues ud fra den økonomiske indkomst.
For Dansk Folkeparti kan fattigdom være meget andet end økonomisk små kår.
Hvad med afmagt, ensomhed, mangel på selvrespekt, mangel på muligheder eller mangel på et reelt valg?
På finansloven bliver der hvert år afsat mange midler, og i satspuljen er disse midler målrettet de svageste grupper i vores samfund.
De går til behandlingsgaranti for stofmisbrugere, vikarog mentorordninger, udvidelse af støtte- og kontaktpersonordningen, bekæmpelse af den negative sociale arv og meget mere.
I 2006 er der f.eks. afsat 400 mio. kr. til bedre kvalitet i dagtilbud målrettet de udsatte børn.