Tom Behnke (FP), 1997-12-12:
Tak for de mange positive ord om forslaget og også tak til de mange partier, som har ytret sig meget positivt over for forslaget, og som er klar til at stemme for forslaget.
Jeg havde egentlig fået opfattelsen af, at både Socialdemokratiet og socialministeren var ved at bevæge sig på det her område og faktisk var ved at være enige i, at det her var et område, hvor vi skulle se at få gjort noget ved tingene.
Derfor er det så uforståeligt, at Socialdemokratiet så bastant afviser forslaget og overhovedet ikke vil være med til, at der skal gøres noget på det her område.
Det kan jeg ikke forstå.
Når man kigger rundt i salen her, så vil man konstatere, at presselogen er fuldstændig tømt, til trods for at det jo er et ualmindelig vitalt område, som har betydning for masser af mennesker i Danmark.
Når man ser de sager, der er i dagspressen fra tid til anden, men også i tv, ja, så vil man jo vide, at det emne normalt er noget, som optager medierne utrolig meget.
Men det kan jo selvfølgelig være, at medierne kun vil beskæftige sig med det her emne, når der er nogle konkrete sager, hvor man viser nogle levende mennesker, der er kommet i klemme i systemet. Området her burde have langt større bevågenhed, end det faktisk har.
Jeg får i hundredvis af henvendelser fra ulykkelige borgere, som står fuldstændig uforstående over for, hvorfor de skal pines og plages og kastes som en anden bold fra den ene instans til den anden.
De har været ved deres egen læge, de har været ved en speciallæge, de har måske endda været ved to speciallæger.
Kommunen siger: Vi skal lige have en ekstra speciallæge.
Der kommer en ekstra speciallæge ind, og så sidder borgeren dér med en stribe erklæringer, tre, fire, måske nogle gange fem erklæringer, hvor der i dem alle står: Denne person er 100 pct. uarbejdsdygtig.
Og så indgiver borgeren sin ansøgning om at få pension.
Så sidder der nogle mennesker, der aldrig nogen sinde har set den borger - de kender ikke borgeren, de har nogle stykker papir, hvor de kan sidde og se, at på hvert eneste af de papirer, de har fra speciallæger, står der: 100 pct. uarbejdsdygtig - og med et pennestrøg siger de: Nej, vi tror kun, at vedkommende er 50 pct. uarbejdsdygtig.
Det er fuldstændig uforståeligt ikke kun for de borgere, der er i klemme i systemet, men også for mig, hvordan nogle mennesker, der aldrig har set den borger, der søger om at få førtidspension, ud fra papirer, der alle siger 100 pct. uarbejdsdygtig, pludselig kan sige: Nej, vi synes kun, at vedkommende er 50 pct. uarbejdsdygtig.
Det kan selvfølgelig ikke lade sig gøre, og et eller andet sted må vi jo se i øjnene, at det system ikke kan blive ved med at fortsætte.
Jeg kunne referere et hav af de henvendelser, jeg har fået, men jeg vil kun nævne én af dem.
Vedkommende, som er dværg, har været til en masse forskellige speciallæger og fået konstateret, at ryggen er vokset forkert sammen.
Alle siger, at vedkommende er 100 pct. uarbejdsdygtig.
Den pågældende ansøger indtager smertestillende medicin hver eneste dag bare for at have livet til at køre nogenlunde fornuftigt.
Så sidder kommunen alligevel og siger: Nej, det synes vi egentlig ikke, vedkommende er.
Så vedkommende skal i arbejdsprøvning og ned til Revacentret og prøve, om ikke der er lidt arbejdsevne tilbage.
Alene turen hjemmefra og så ned på Revacentret kræver, at vedkommende tager en stor mængde ketogan for overhovedet at holde smerterne ud.
Tænk, at vi i dagens Danmark kan behandle borgere på den måde.
Det er så åbenlyst for enhver - selv for mig, som ingen former for lægefagligt kendskab har, for jeg aner intet om området - at menigmand blot ved at sidde og se, hvordan det hele er forløbet, og hvordan den sag har udviklet sig, kan sige til sig selv: Her er ikke rest af erhvervsevne tilbage.
Der er intet at komme efter.
Lad dog den borger få fred.
Men det vil man ikke.
Nej, nej, arbejdsprøvning efter arbejdsprøvning, og selv om arbejdsprøvningen så viser, at vedkommende ikke er i stand til at udføre nogen som helst form for arbejde, så sidder man alligevel oppe på kommunen og siger: Nej, vi synes nu alligevel kun, at vedkommende skal have 50 pct. tilkendegivelse, når vi taler om førtidspension.
Det kan jeg ikke forstå, og jeg kan ikke forstå, at en minister fra et parti, der kalder sig Socialdemokratiet, intet foretager sig her.
Jo, der kommer nogle vejledninger til kommunerne osv., men der skal jo gribes revolutionerende fat i det her område, og så skal det gøres klart for de mennesker, der sidder og træffer de her afgørelser: Vi vil ikke finde os i, at borgere, som er syge eller handicappede, bliver behandlet på den her måde.
Det vil vi ikke.
Når vi taler om lægekonsulentens rolle, vil jeg godt indledningsvis lige citere, hvad det er, der står i forslaget, for det er ministeren tilsyneladende kommet lidt let hen over.
Der står jo: »Folketinget opfordrer regeringen til snarest muligt at tage initiativ til at sikre, at der skabes øget troværdighed og gennemsigtighed om den virksomhed, som udøves af lægekonsulenter i forbindelse med afgørelse af spørgsmål vedrørende pension, forsikringserstatning m.v.«
Vi har altså ikke i vores forslag her sagt, at det er lægekonsulenten, der træffer afgørelsen, men vi siger netop »i forbindelse med«, og dermed understreger vi også, at lægekonsulenten har en vis indflydelse.
Sagen er jo, at det godt kan være, at lovgivningen foreskriver, hvor stor en rolle lægekonsulenten skal spille og spiller, men ude i det virkelige samfund - og det kunne godt være, at ministeren skulle prøve at bevæge sig ud i den virkelige verden og se, hvad det er, der foregår derude - ser det anderledes ud, end man tror, når man sidder og kigger i støvede bøger herinde på Christiansborg.
Lægekonsulenternes rolle er langt større, end vi overhovedet drømmer om herinde i Folketinget. Der er heller ingen tvivl om, at lægekonsulenternes rolle er blevet misforstået, men hvem har så æren eller ansvaret eller skylden for, at lægekonsulenternes rolle er misforstået?
Det har socialministeren, for hver eneste gang jeg sender en sag over til socialministeren og spørger, hvordan det kan dog være, at en borger ikke kan få tilkendt 100 pct. pension, når alle speciallæger siger, at vedkommende er 100 pct. uarbejdsdygtig, så svarer ministeren jo: Det afgøres ud fra en samlet vurdering, herunder lægekonsulentens vurdering af sagen.
Derfor skal ministeren ikke komme her på talerstolen og som svar på Fremskridtspartiets ganske glimrende forslag beskylde Fremskridtspartiet for, at vi prøver på at gøre lægekonsulenterne til noget, de ikke er.
Det er socialministerens egne ord, og det kan selvfølgelig dokumenteres i svar efter svar fra socialministeren.
Det, lægekonsulenten gør, er jo netop at sidde og tolke og vurdere speciallægernes vurdering og diagnose af den pågældende borger.
Det er jo klart, at den pensionsgivende myndighed, der sidder og skal kigge på det her, som oftest er lægfolk, som ikke har den store speciallægeviden, og derfor hægter de sig ofte op på, hvad det er, lægekonsulenten siger.
Og når lægfolk sidder og kigger i nogle papirer, hvor enhver kan se, at speciallæge efter speciallæge efter speciallæge og måske endda også arbejdsprøvningen nede ved Revacentret siger 100 pct. uarbejdsdygtig, så er spørgsmålet, hvordan disse lægfolk pludselig kan komme frem til, at vedkommende kun er 50 pct. uarbejdsdygtig.
Det må være, fordi der er en eller anden instans, der på et tidspunkt kommer ind og siger det.
Almindelige mennesker kan ikke sidde og sige 5 gange 100 divideret med 5, det giver 50.
Det kan almindelige mennesker simpelt hen ikke, så der må være en instans, der kommer ind på et tidspunkt.
Og det er her, lægekonsulenten kommer ind.
Det ved vi jo godt, det ved vi jo godt, og hvis ikke man ved det, så burde man prøve at tage ud og følge nogle af de sager ude i kommunerne.
Det her forslag er jo alt andet lige blevet langt mere relevant, i og med vi nu er kommet i den situation, at hele kompetencen bliver lagt ud til kommunerne, og nævnene ikke længere skal sidde og træffe afgørelse i de her sager.
Og hvis der findes misforståelser, og det tror jeg gerne der gør, ikke mindst takket være ministeren, så burde ministeren sørge for, at de misforståelser blev ryddet af vejen, og det er jo sådan set det, forslaget siger.
Så hvis ministerens mening var, at misforståelserne skulle ryddes af vejen, ja, så bør man støtte Fremskridtspartiets forslag.
Det er netop det, det går ud på.
Så vil jeg godt sige, at jeg er da helt enig med SF's hr. Villy Søvndal, der siger, at man ikke nødvendigvis behøver at have en skriftlig redegørelse for, hvorfor man har truffet den afgørelse, man har gjort.
Det kun er i de sager, hvor den bevilgende myndighed eller lægekonsulenten omgør de indstillinger, der ligger fra speciallægerne, at det er vigtigt, at vi får en eller anden form for skriftlig begrundelse for, hvorfor man pludselig har fundet ud af, at vedkommende ikke er 100 pct. uarbejdsdygtig, selv om alle papirer viser, at vedkommende er det.
Og så kan jeg heller ikke lade være med at tro, at hr. Villy Søvndal ret i, at der ude i kommunerne er en eller anden økonomisk interesse i, at man sætter pensionerne lavere, end man egentlig burde gøre, hvis man så objektivt på det her.
Desværre tror jeg, at der i nogle kommuner, hvor økonomien kan være lidt trængt, ligger et dårligt incitament til, at man siger: Vi skærer lidt ned på det her område.
Det er i hvert fald den fornemmelse, man får, når man læser de mange, mange, mange henvendelser, jeg har fået.
Der ligger et eller andet økonomisk incitament til at skære ned og sætte folk på en lavere pensionsgrad, end de egentlig burde være.
Jeg synes også, det var interessant at bemærke, at såvel Venstre, SF, Enhedslisten og CD som Fremskridtspartiet kunne være enige om det her område.
Det er så vigtigt et område, at det skal vi gøre noget mere ved, og jeg glæder mig utrolig meget til udvalgsarbejdet, for det ser ud til, at der kommer noget konstruktivt ud af det.
Det glæder jeg mig til.