Ole Stavad (S), 2005-06-01:
Jeg vil godt starte med at takke SF for, at SF i år har taget initiativ til, som der efterhånden også nærmest er tradition for, at vi får den her debat, for selv om finansministeren ikke vil fortælle meget, så mener jeg alligevel, det er nyttigt.
Så vil jeg godt gøre to bemærkninger til hr. Peter Christensens besvarelser og talen, hvor jeg mener, der er sagt noget faktuelt forkert.
Hr. Peter Christensen svarede på mit spørgsmål, at den offentlige andel af BNP var stigende.
Det mener jeg er forkert.
Jeg mener endda, det er en del af regeringens målsætning, at den skal være faldende.
Hvis vi skal oversætte det til almindeligt, forståeligt dansk, så vil det sige, at den andel af vores samlede produktion, vores samlede samfundshusholdning, vi bruger til den offentlige sektor og dermed til offentlig service over for borgerne, er ikke stigende, den er faldende.
Den anden bemærkning, jeg godt vil gøre i indledningen, er om Bornholm.
Jeg mener faktisk, at de tal, som hr. Peter Christensen har gjort meget ud af både i sin ordførertale og i sin besvarelse af spørgsmål om Bornholm, ikke holder ifølge de oplysninger, vi har fået.
Jeg mener, det er i Folketingets Kommunaludvalg, vi har fået det kommenteret.
Jeg tror, at hr. Peter Christensens tal har sin baggrund i en artikel i dagbladet Børsen, som efterfølgende har været til vurdering, og hvor vi har fået oplysninger om, at det godt kan være, man havde den målsætning, der byggede på budgetter.
Men det, der efterfølgende var kommet ud af den virkelighed, som man havde kunnet realisere, var blevet en ganske anden.
Bare for ikke at blive misforstået vil jeg godt føje til, at dermed har jeg ikke sagt, at jeg ikke tror på, der kan være et potentiale, hvis man griber ting klogt an.
Det tror jeg sådan set der kan.
Men jeg mener, at det eksempel, man skamrider, efter at vi har fået det nærmere undersøgt, har vist sig ikke at holde vand.
Som fru Line Barfod var inde på, er noget af det, man har hentet på Bornholm, også sket ved, at man nedlægger nogle små institutioner, nogle små skoler.
Det er jo en lidt anden diskussion.
Jeg er ikke sikker på, at det af borgerne alle steder opleves som en serviceforbedring – måske det modsatte.
Måtte jeg så sige om forespørgslen, at vores råd til finansministeren til de forhandlinger, der nu er gået i gang, er, at man jo ikke helt kan spørge, hvad det så egentlig er for et målebånd, man skal måle forhandlinger på, og hvad regeringen er parat til.
Der kan vi jo alle sammen have forskellige ønsker.
Jeg synes, at det fair målebånd som minimum for en regering, når befolkningen kigger på, hvad der er kommet ud af det her, må være, at vi stiller krav til regeringen om, at den er med til at sikre en økonomi for kommunerne og amterne, som betaler for den lovgivning, regeringen har et ansvar for, som betaler for de løfter, som borgerne har fået fra regeringen og ofte på kommunernes og amternes vegne, og som betaler for de forventninger, regeringen har skabt.
Det ansvar synes jeg er endnu tungere i år, i og med at den grad af ligeværdighed, der jo trods har været i de forhandlinger, i og med at kommunerne og amterne har haft en skatteudskrivningsret, fjerner regeringen nu definitivt med det lovforslag, som kommer til afstemning inden sommerferien, hvor man ikke fast laver et skattestop, men hvor man fastlåser skatterne i kommunerne og amterne.
Derfor er det eneste sted, man kan hente pengene, ved besparelser.
Derfor er ligeværdigheden i forhandlingerne fuldstændig væk, og derfor ligger der et endnu tungere ansvar på finansministeren.
Den ramme, man har til rådighed, er mindre, end den historisk nogen sinde har været.
Af de 2 mia. kr., som regeringen siger der er til rådighed pr. år at forhandle om, har regeringen allerede disponeret over de 1,6 mia. kr., hvis vi kigger på det regeringsprogram, der blev offentliggjort efter valget.
Så må jeg sige til sidst, også i relation til det forslag til vedtagelse, som er fremsat også på vores vegne, at vi mener, det er uanstændigt, at når vi skal til kommune- og regionsrådsvalg den 15. november, vil ingen af kandidaterne i nogen kommune ane, hvilken økonomi denne kommune har at disponere efter.
De valgprogrammer, som partierne laver, de løfter, man giver vælgerne, ved man ikke om der er noget politisk belæg for at kunne realisere, eller om der sker det, der er mere sandsynligt, at man bliver tvunget ud i massive besparelser af regeringen.
Derfor har regeringen en pligt til at lægge tingene offentligt og åbent frem inden kommuneog regionsrådsvalget den 15. november.