Per Clausen (EL), 2006-05-30:
Det er vi, fordi vi faktisk mener, at det på mange måder er uacceptabelt at gennemføre et sådant nyt tvangselement i lovgivningen.
Vi mener sådan set også, hvis vi kigger på det belæg, man har for, at de her ting ville forbedre livskvaliteten for de mennesker, der skulle omfattes af de her regler, at det er et meget tyndt grundlag, der er for det.
Vi synes også, at det er et meget dramatisk virkemiddel at bringe i anvendelse, og det kan også medvirke til at dæmonisere og marginalisere psykisk syge, fordi man får indtryk af, at det er folk, som der oftest skal anvendes tvangslignende foranstaltninger over for for at få dem til at gå i behandling.
Vi synes også, at det er betænkeligt, at man ændrer på retstilstanden.
I dag kan et menneske kun tvinges ud af eget hjem, hvis vedkommende er erklæret aktivt sindssyg, er blevet umyndiggjort, eller hvis der foreligger en dommerkendelse.
Med regeringens forslag etableres der en ny mulighed.
Hvis et menneske, som ikke er sindssygt, holder op med at tage den foreskrevne medicin, skal vedkommende kunne tvinges ud af sit eget hjem for at blive medicineret.
Vi kan altså ikke se, at den her øgede tvang er medvirkende til at mindske tvangen i behandlingssystemet.
Der er en risiko for, at man vælger den her metode, ud fra at den også, når alt kommer til alt, er den billigste.
Det skyldes jo ikke ondskab, men på den anden side må vi sige, at hvis vi kigger på, hvordan udviklingen har været i psykiatrien og behandlingen af de psykiatriske patienter her i Danmark gennem årene, er det jo ikke så sjældent, at man er gået den vej, hvor man valgte de billige i stedet for de gode løsninger.
Ellers må man jo sige, at det her lovforslag på en række områder er en forbedring i forhold til det hidtidige lovgrundlag.
Alligevel vil vi dog godt komme med nogle enkelte kritiske bemærkninger til processen.
Vi synes, at det i den undersøgelse, som blev gennemført forud for lovrevisionen, var kedeligt, at man der koncentrerede sig om virkningerne af de i juni 1998 vedtagne lovændringer og ikke om virkningerne af hele psykiatriloven.
Vi synes, at en sådan bredere undersøgelse af hele lovens virkninger, faktisk stadig er nødvendig med særlig vægt på patienters og pårørendes erfaringer, som kun i meget ringe omfang indgår i Rambøllundersøgelsen.
Det betyder altså, at vi sådan set mener, at når man har vedtaget det her lovforslag, så er man slet ikke færdig med at gennemføre de nødvendige forbedringer i psykiatrien i Danmark.
Vi mener også, at det er et problem at basere de her lovændringer på en utidssvarende og ensidig biomedicinsk opfattelse, hvor man også ser bort fra den viden, som vi nu har, nemlig at mange psykiatribrugere kommer sig, og at anvendelse af tvang ofte er med til at forsinke og vanskeliggøre denne proces.
Som det blev påvist i Amtsrådsforeningens magasin, Mandat, nr. 10, 2005, er den dokumentalistrapport, der indgår som bilag i undersøgelsesrapporten, behæftet med nogle alvorlige fejl og er vildledende i sine konklusioner, når det gælder dokumentationen for de påståede positive virkninger af ambulant tvang i andre lande.
Nu er det så også kommet frem i debatten i dag, at de erfaringer kan man heller ikke bruge til noget, fordi det er noget helt unikt, man har fundet på i Danmark, men altså også noget unikt, som der ikke findes noget egentligt belæg for at tro på skulle kunne virke.
Det er afgørende, at der sker en udvidelse af døgnåbne tilbud ud over de psykiatriske afdelinger og skadestuer overalt i landet, og at man i forbindelse med behandlingsgaranti bør have mulighed for at vælge mellem psykosocial, psykologisk eller medicinsk behandling.
For os at se må det være sådan i fremtiden, at frihedsberøvelse, tvangsindlæggelse, kun bør finde sted med henblik på at afværge en situation, hvor en person er til fare for eget liv eller for andres liv og førlighed.
Vi mener således, at frihedsberøvelse på såkaldt behandlingsindikation helt bør afskaffes.
Vi bør begrænse tvangsbehandling til påviselige og overhængende livstruende tilstande og under ingen omstændigheder bruge tvang ved behandlingsmetoder, der kan påføre patienten uoprettelig skade.
Vi mener i Enhedslisten også, at psykiatriske forhåndserklæringer, der angiver, hvilke behandlingsformer og foranstaltninger der foretrækkes og frabedes i forbindelse med en eventuel frihedsberøvelse, bør have retsgyldighed.
Vi vil arbejde for, at brugen af bæltefiksering afskaffes med henblik på at sikre, at den bl.a. af Europarådets Antitorturkomité kritiserede overdrevne brug af tvangsfiksering i dansk psykiatri bringes til ophør.
Vi ønsker, at man i alle andre situationer i stedet arbejder med individuel skærmning.
Men sidst og ikke mindst: Vi er meget glade for, at der i behandlingen af det her lovforslag har vist sig et flertal for at fjerne den del af lovforslaget, der handlede om såkaldt tvungen opfølgning.