Bjarne Laustsen (S), 2004-02-27:
Som afslutning på dagens arbejde vil jeg selvfølgelig gerne takke ordførerne for alle de bemærkninger, der har været.
Allerførst må jeg jo sige, at ministeren lagde for, og der var jo ikke meget nyt under solen dér i forhold til at fremme et godt arbejdsmiljø.
Det står jo hen i det uvisse, hvorfor regeringen egentlig har den dagsorden med arbejdsmiljøet, som den rent faktisk har.
Vi må konstatere, at man helt har undladt at føre forhandlinger med dele af Folketinget.
To partier har været udeladt. Socialdemokratiet fik en invitation til at komme, hvor vi fik lejlighed til at fortælle, hvad vi mente, der skulle ske, og regeringen fremlagde deres tanker.
Det er jo helt, som det skal være, men reelle forhandlinger har regeringen ikke ønsket at føre med os.
Under forhandlingerne fik vi som sagt også et brev om, at regeringen og ministeren ikke mente, at vi kunne få enderne til at nå sammen.
Det havde jeg nu svært ved at se, men sådan er det.
Vi har måttet tage til efterretning, at man ville noget andet.
Derfor er det jo, at der, når alt kommer til alt, tilbage står en afskaffelse af BST-ordningen, og så en smileyordning og så et filialkontor i Aalborg-Nørresundby.
Det er sådan set de tre ting, der er sket i den nye reform, som regeringen har aftalt, og der er heller ikke noget succeskriterium for, hvad det er, man vil opnå med det, andet end at få afskaffet BST.
Det er selvfølgelig fattigt
kun at have så lille et udgangspunkt. Vi synes, det er dårligt, at man ikke prøver at involvere arbejdsmarkedets parter mere i
arbejdsmiljøarbejdet
Derfor forstår vi selvfølgelig ikke, at regeringen ikke kan byde ind på det forhold omkring de små sikkerhedsorganisationer.
Det må altid være godt, som mange ordførere også har været inde på, at virksomhederne gør noget selv, at medarbejderne gør noget selv, at man forpligter dem gennem et samarbejde.
Det betyder også, at man skal have et kursus til sikkerhedsrepræsentanterne, for at de kan sætte sig ind i det kæmpestore arbejde, det er at være sikkerhedsrepræsentant på en virksomhed med alle de mange farlige stoffer og processer, der findes i vores produktion nu om dage.
Så der er faktisk grund til at holde fast i stedet for at slappe af.
Derfor er jeg selvfølgelig ked af, at regeringen har valgt side i den her sag og har valgt at udelukke store dele af Folketinget.
Det er også sådan i forhold til Venstres ordfører, at der jo ikke var meget nyt at byde på.
Det står også meget uklart, hvad det var, man rent faktisk har opnået med det her.
Vi kan forstå på det, at det er i orden, at man sender signalet: Nu kan I godt slappe af derude, for nu kommer vi først ud og besøger de virksomheder inden for rengøringsområdet, transportområdet og daginstitutionsområdet om en 5-6-7 år.
Det er konsekvensen af det nye forlig, der ligger, i stedet for at man udbyggede det og gik ind og kiggede på, hvor der var udtalte arbejdsmiljøproblemer.
Der kunne man have taget fat i det her med det samme og få lavet
en udbygningsplan.
Jeg kan så også forstå, at man er tilfreds med, at der kun bliver ansat tre ekstra i Arbejdstilsynet i forhold til udgangspunktet for et par år siden, men det skal holdes op imod det antal, som bliver afskediget i BST, når den kommer under pres.
Så er der spørgsmålet om Dansk Folkeparti, som står lidt hen i det uvisse, fordi man har en vældig debat med De Radikale om, hvem det er, der har opnået mest her.
Jeg vil gerne kvittere for, at hr. Bent Bøgsted og Dansk Folkeparti har fået et regionskontor, tror jeg nok, det hedder, i Aalborg-Nørresundby-området.
Det var der ikke lagt op til.
Det er jo selvfølgelig en idé, som man bl.a. har taget fra Socialdemokratiet.
Det gør ikke noget, at man bliver inspireret af gode ideer, det skal man ikke have utak for.
til regeringen, at man skulle sætte strukturdebatten med hensyn til, hvor mange regionskontorer der skulle være i Arbejdstilsynet, på standby, indtil regeringen havde spillet ud med, hvordan og hvorledes den nye kommunale struktur skulle se ud
De to ting hænger meget væsentligt sammen for mig.
Men nu forstår jeg så, at hvis det er det, der skal tegnes landkort efter, så har vi jo tegningen til det.
Jeg synes bare, at Dansk Folkeparti skulle have holdt lidt mere ved.
Jeg tror, at vi godt kunne have gjort lidt mere.
Det er bestemt ikke uden problemer.
Så det er utroligt, så lidt der skal til for at stille Dansk Folkeparti tilfreds.
Det har vi noteret os, og vi har også noteret os, at det, man gik og sagde ude i forsamlingshusene om, at man ville sikre, at man fik et reelt forløb a la arbejdsskadereformen, ikke holdt stik, da det kom til stykket.
Hvad angår De Konservative, kan vi se, at man ligger
meget tæt op ad regeringens ideologiske holdning om, at det, der var vigtigst, var at få afskaffet BST.
Incitamenterne til at få et ordentligt arbejdsmiljø er ikke til stede.
Og så har man simpelt hen en dobbeltmoral.
Det har man også i Venstre, til dels også hos Dansk Folkeparti, men især hos Venstre og De Konservative, for man havde muligheden for at afskaffe arbejdsmiljøafgiften.
Det daværende Kristeligt Folkeparti foreslog faktisk, at man skulle stoppe med indbetalingerne til den arbejdsmiljøafgift, som man sagde var en ren skat.
Det stemte man ned herinde i Folketinget.
Det, man havde lovet arbejdsgiverne, var, at når man fik et certifikat, så kunne man få pengene tilbage.
Det har man stoppet, tror jeg nok, på opfordring af Dansk Folkeparti.
Men man er jo lidt herre i eget hus, og i hvert fald kunne man være kommet og have spurgt adskillige andre partier her i Folketinget, om de vil være med til at sikre, at de penge, der blev indbetalt til det formål for at få et bedre arbejdsmiljø, også kommer ud at virke, i stedet for at de bare ligger i Finansministeriets kasse.
Men nu har i hvert fald De Konservative meldt klart ud og har sendt det samme signal til virksomhederne: Tag det nu bare roligt, I behøver ikke at gøre noget ved arbejdsmiljøet; det er uden betydning.
En 5, 6, 7 år kan de værste virksomheder godt vente, inden de får besøg af Arbejdstilsynet.
Det bliver ikke bare i dag.
SF har været med hele vejen igennem, siden vi fik den første arbejdsmiljølov, og som også påpeget af fru Lene Garsdal handler det om forebyggelse, og det kan man bestemt ikke se der er meget af i regeringens politik.
Så skal jeg måske sige om vores tidligere venner hos Det Radikale Venstre, at jeg kan se, at man har opnået to resultater.
Det ene er at få afskaffet BST-pligten.
Så må vi se, om der så er nogen, der vil bruge det i fremtiden, og hvordan udviklingen vil være.
Jeg tror, at der vil være færre virksomheder, der i fremtiden skal modtage rådgivning, end der er i dag, og det synes jeg er skidt.
Som vi tidligere har været enige om, var vi også her enige om, at der var en lang række brancher, der havde behov for mere rådgivning, og det får de ikke nu.
Så det eneste, man kan kvittere for over for De Radikale, er, at de har fået en smileyordning, der koster mange penge uden effekt.
Enhedslisten er ligesom SF meget konsekvent i deres arbejdsmiljøpolitik og har været med til at støtte den tidligere SR-regerings incitamentpakke.
Samtidig kunne fru Line Barfod jo påpege, at der stadig væk er mange væsentlige arbejdsmiljøproblemer.
I stedet for at slappe af og lade stå til, så var det bedre, at man konkret gik ind og tog fat på dem.
Der spiller også både rengøringsområdet og daginstitutionsområdet og transportområdet en rigtig stor betydning.
Fru Line Barfod udstillede jo også på flotteste vis, at man kan simpelt hen ikke sammenligne en bagerforretning og et jernstøberi, når det gælder smileyordningen.
Til, hvad der må være vores nye venner, nemlig Kristendemokraterne, som kvitterede ved at sige, at vi skulle have tak, fordi vi havde stillet de her forslag, og at det var godt, vi satte fokus på arbejdsmiljøet, vil jeg sige, at det selvfølgelig er derfor, men også fordi vi er kede af, at vi ikke kunne lave en større og bredere aftale i Folketinget. Kristendemokraterne konstaterede også, at det var langt bedre at ansætte ekstra folk i Arbejdstilsynet frem for en dyr smileyordning.
Vi er helt enige på den led.
Som ministeren også lige nøjagtig har skrevet til os, i hvert fald til Socialdemokratiet, som begrundelse for, at vi ikke kunne være med, så var det jo, fordi vi havde en forskellig opfattelse af, hvornår man skal starte den screening, der skal til at foregå ude i virksomhederne.
Vi synes, at vi skulle starte med de virksomheder, der ikke har nogen BST-pligt i dag.
Hvis ministeren lyttede til det gode råd, ville det jo også være sådan, at hvis man besøgte alle de virksomheder, og der ikke var noget grundlag for at påbyde dem rådgivning, så ville vores partier jo stå med en dårlig sag, et svagt argument om, at der skulle påføres rådgivning.
Og hvis man havde gennemført det og bagefter havde sagt, at så tager vi fat i de andre, så kunne det godt være, at vi havde kunnet finde ud af et eller andet.
Det var man slet, slet ikke interesseret i, overhovedet ikke.
Det, det drejede sig om, var bare at afskaffe BST-pligten.
Konsekvenserne af det er man sådan set ligeglade med.
Derfor kunne det være meget interessant, det, som hr. Mogens Nørgård talte om, at man skulle sikre BST i en årrække og måske også åbne op for andre.
Det er da i hvert fald en konstruktiv idé, selv om vi må erkende, at BST-ordningen har meget, meget dygtige medarbejdere med en høj kompetence; de har arbejdet med området.
Der er også valgfrihed inden for BST-ordningen.
Den er også uafhængig.
Man kommer ud på virksomheden for at løse opgaverne derude på den enkelte virksomhed.
Frem for måske som Arbejdstilsynet at komme ud som kontrollanter, der kan give påbud og bøder osv., så kommer de her som uafhængige, fordi de er interesseret i én ting, og det er at få løst de problemer, som de er sat i verden for at løse. Så skal jeg sige i forhold til administrative bøder, at det er en sag, vi også var meget optaget af, som hr. Mogens Nørgård Pedersen også korrekt siger, med hensyn til retssikkerheden.
Men det var også sådan i det gamle system, at hvis en virksomhed fik en administrativ bøde på nogle af de felter her, ja, så kunne man altid afprøve det ved domstolene.
Men i masser af tilfælde ville arbejdsgiveren sige, at han betalte den bøde, ligesom man kan betale en bøde for at holde ulovligt parkeret, og så er den sag ude af verden.
Der er ingen grund til at belaste et i forvejen anstrengt retssystem med bagatelsager.
Men det, der var det gode ved ordningen, var alt det præventive, der skete, ved at man havde mulighed for at gøre det; det var, at det simpelt hen væltede ind med alt det, som virksomheden skulle have gjort, og så sendte man det signal: Hvis I gør noget selv, får I selvfølgelig heller ingen bøder. Derfor må vi sige, at det, der står tilbage i dag, er, at det kunne være blevet godt, hvis man havde lyttet til de tre partier, som har fremsat de fire beslutningsforslag.
Men det, vi står tilbage med, kan sagtens blive et attentat på arbejdsmiljøet.
Vi ved, at der er 1.000 anmeldte arbejdsulykker om ugen.
Regeringen har ikke engang med forligspartierne turdet sætte tal på, hvad det skal bringes ned til.
Man siger bare, at hvis det ikke virker, så snakker vi om det igen.
Et latterligt lille beløb på 400 kr. pr. medarbejder for at være med i en god ordning, hvor vi har udsagn fra både arbejdsgiver og lønmodtager om, at det er godt, skal give sig udslag i, at man skal lave lovgivning for, at man ikke skal være med i fremtiden.
Vi synes, at det er meget lidt, regeringen har her, især også når man ved, hvor mange penge sygefraværet koster, og at der er en direkte sammenhæng imellem det dårlige arbejdsmiljø og sygefraværet.
Vi ved, at en sygefraværsdag i en almindelig virksomhed koster omkring 2.000 kr. pr. medarbejder.
Så hvis man kan reducere sygefraværet bare en lille bitte smule, ved at man har den her rådgivning, så er pengene tjent ind adskillige gange.
Vi havde håbet, at de fire forslag, vi her i dag har haft til behandling, kunne have nydt fremme.
Men vi erkender, at tingene er, som de er p.t., men vil bejle til vælgernes gunst ved førstkommende lejlighed for at få ændret på tingenes tilstand.