Tove Videbæk (KD), 2004-01-22:
B 92 foreslår, at der skal oprettes lokale/regionale afdelinger til modtagelse af berusede personer.
I Kristendemokraterne har vi altid ment, at det egentlig er besynderligt, at berusere og mennesker, der på grund af alkohol- eller anden stofpåvirkning er til fare for sig selv eller andre eller forstyrrer den offentlige orden, bliver anbragt i en detention på en politigård.
P.t. er det sådan, at berusede i en detention skal tilses hver halve time, enten ved fremmøde eller ved hjælp af elektronisk overvågning.
En arbejdsgruppe fra Indenrigs- og Sundhedsministeriet og Amtsrådsforeningen offentliggjorde i oktober 2002 en rapport om bl.a. dette område, og der lægges i rapporten vægt på, at afrusningen skal ske på en forsvarlig måde, og at den afrusede motiveres til at søge behandling.
Rapporten indeholder også en beskrivelse af tre modeller for organiseringen af afrusningen i amtsligt regi, f.eks. afrusning på sygehuse, i socialt regi på forsorgshjem og ved inddragelse af behandlingsinstitutioner.
Ved hvert af disse forslag er der plusser og minusser.
Vedrørende sygehusbehandlingen kan man sige, at en del berusere jo slet ikke har brug for sygehusbehandling, og at sygehusenes ressourcer nok kunne anvendes på en bedre måde.
Vedrørende forsorgshjemmene kan man sige, at i dag har kun få amter forsorgshjem med døgnbemandede sygeafdelinger, og vedrørende alkoholbehandlingsinstitutioner ved vi jo, at der kun er få behandlingsinstitutioner på landsplan, og at det kan være demotiverende for de klienter, der indgår i et længerevarende behandlingsforløb, hvis der bliver indbragt berusere på institutionen til kortvarig afrusning.
Det vil altså sige, at anbringelse alle de tre foreslåede steder faktisk kan være problematisk; men afrusning i detentionen synes vi bestemt også er et problem. Vi har undervejs i debatten hørt om dødsfald i detentionen, og der er flere andre problemer.
For et par år siden, da vi stadig havde et alkoholpolitisk kontaktudvalg, diskuterede vi dette problem en hel del, for
selv om den førnævnte rapport anbefaler, at de berusede får tilbud om afvænning og behandling umiddelbart efter afrusningen, ved vi jo, at dette ikke foregår som en naturlig opfølgning på anbringelsen.
Vi synes, at forslaget i B 92 er godt, fordi der er et forsvarligt tilsyn med berusere, samtidig med at den berusede får tilbud om rådgivning om alkoholbehandling umiddelbart efter afrusningen.
Det er netop på dette tidspunkt, at de pågældende personer er mest motiverede, og det er på dette tidspunkt, de skal have tilbuddet præsenteret.
Derudover er der dukket så mange nye stoffer op, at det kan være vanskeligt for en politibetjent på vagt at have den fornødne uddannelse, kompetence og tid til at vurdere, om en person, som er anbragt i detentionen, er i fare for at blive syg eller endog dø.
F.eks. kan en kokain- eller medicinmisbruger lige så stille sove ind i døden i detentionen.
Der kan naturligvis argumenteres for, at det måske er lovlig meget at skulle oprette lokale eller regionale afrusningscentre alle steder; men hvis vi om nogen tid kun har syv, otte eller ni regioner eller måske færre, kan det vel ikke være så slemt.
Det sidste kan ikke koste alverden.
Der må absolut kunne findes en model, som kan bruges de forskellige lokale steder,
så politiet kan bruge sine knappe ressourcer på konkret politiarbejde, og sundhedspersonalet tager sig af det, de har forstand på, så personen ikke bare får både den bedste og den mest forsvarlige behandling under beruselsen, men også tilbud om afvænning eller direkte behandling for sit misbrug, som det også nævnes i rapporten.
Vedrørende denne del af opgaven kan man indgå aftaler med lokale frivillige organisationer, som i forvejen arbejder med forebyggelses- og informationsarbejde på alkoholområdet.