runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 1998-11-27:
Det Radikale Venstre vil gerne afvente landsrettens dom i den her sag.
Jeg synes, det er helt forkert på nuværende tidspunkt, hvor der kun foreligger en afgørelse fra første instans, at ændre lovgivningen, fordi man synes, at dommen har været for mild, eller der er andre ting, der ikke har passet til de fornemmelser og hensigter, som forslagsstillerne har haft.
Jeg synes altså med andre ord, at vi skal vente, til landsretsdommen foreligger.
Det er den første pointe, jeg vil fremføre.
Den anden er, at jeg synes, der er gået lidt selvsving i denne diskussion om, hvor høje straffe man skal bruge over for disse forbrydelser.
Hr. Nonbo fra Venstre holdt en meget, meget fornuftig ordførertale, hvor han sagde, at der også er nogle problemer her med unge mennesker, som naivt lader sig lokke ud i nogle ting, de ikke kan overskue.
Problemet er, at vi har unge mennesker, der er myndige, de er fyldt 18 år, som foretager sig nogle ting, de ikke burde gøre, og bagefter kommer i økonomiske vanskeligheder.
Eksemplet med den brugte bil var måske lidt dristigt af hr. Nonbo, det er dog ikke endnu blevet forbudt at sælge brugte biler.
Der er Forbrugerklagenævnet, der er nogle muligheder for at få erstatning, der er muligheder for at lade handelen gå tilbage, men det er dog stadig væk tilladt folk at dumme sig.
Det er ikke forbudt ved lov.
De får nogle dispositionsmuligheder og må tage et ansvar, og de kan altså også komme til at dumme sig og tabe nogle penge.
Det skal ikke forstås på den måde, at Det Radikale Venstre ikke ønsker, at overtrædelser af lovgivningen om lotterier skal straffes.
Selvfølgelig skal de det, men jeg mener, det er for vildt at foreslå, at det skal være frihedsstraf.
Vi skal reservere frihedsstraf til folk, der begår vold, indbrud, hærværk på andre menneskers ejendom, ikke til folk, der snyder nogle, der er mindre kloge end dem selv.
Jeg synes ærlig talt, at pengepungen må være det ømmeste sted på de personer, og at det er der, man skal ramme dem.
De skal have nogle ordentlige bøder, de skal have konfiskeret deres fortjeneste, og så synes jeg, man skal lade det blive ved det.
Men jeg kan se på forslagsstilleren, der ryster på hovedet, at det ikke ville få hendes tilslutning.
Det beklager jeg, det havde jeg nok heller ikke ventet, men jeg synes altså, vi skal passe på, at denne sag ikke går i selvsving.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-11-27:
Man har jo tidligere oplevet, at indlæg kan høres forskelligt.
Jeg hørte både hovedindlægget og de følgende indlæg, og det er min faste overbevisning, at det var en defensiv tale, ministeren holdt, som konkluderede i, at dette forslag skulle afvises.
Jeg synes, det havde været klogere at gå ind i et samspil, men det kommer ministeren også til, da jo samtlige partier uden om regeringen støtter de her intentioner. Det er jeg glad for.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-11-27:
Jeg havde det næsten som Socialistisk Folkepartis ordfører, da jeg fik det her forslag i hånden og skulle begynde at finde ud af, hvad det handlede om, for det er jo rigtigt, som forslagsstillerne skriver, at det er en vigtig debat, og at det er en vigtig del af dialogen mellem borgere og myndigheder, at man har en fornemmelse af, at man får en ordentlig behandling, at man får en svarfrist, og at man får svar tilbage på sin henvendelse så hurtigt som muligt.
På den anden side er det også svært at se, hvordan man ved hjælp af de ting, der er foreslået her, skal kunne sikre, at sådan noget faktisk sker.
Der findes mange forskellige slags sager og mange forskellige slags kommuner.
Der findes også forskellige stilarter og forskellige kulturer i de forskellige kommunale forvaltninger, som gør, at man, synes jeg, skal være forsigtig med at prøve at pålægge offentlige forvaltninger et ganske bestemt, strømlinet system.
Jeg så egentlig meget hellere, at kommunerne internt konkurrerede med hinanden om, hvem der kunne være mest effektiv, mest kundevenlig, mest serviceminded over for borgerne.
Jeg så også gerne, at de kommunale forvaltninger indbyrdes konkurrerede om, hvilken forvaltning der var bedst til at give svar til deres borgere.
Jeg har selv boet i flere kommuner og har haft mange forskellige erfaringer med forskellige kommunale skatteforvaltninger.
Det har været meget forskelligt, og jeg synes, det ville være spændende at have nogle prisuddelinger hvert år til kommuner, som var fremragende, forvaltninger, som var fremragende, for derved at lave en slags ædel kappestrid om, hvem der bedst kunne leve op til idealet om at være en god serviceorganisation for brugerne.
Jeg tror, det ville være meget svært at indføre et centralt styresystem, som sagde: Nu skal alle give svar efter så og så mange dage, uanset hvad det er for komplicerede sager, det drejer sig om.
Jeg tror, det ville være papirnusseriets genkomst rent ud sagt at få lavet sådan et analysearbejde, som står beskrevet her: løbende at registrere sagsbehandlingstider, opstille tidsmål for sagsbehandlingen og at følge op herpå.
Det tror jeg ville blive et meget stort bureaukratisk apparat og ikke føre til ret meget nyt.
Jeg synes, debatten er spændende.
Det vil vi meget hellere have fra radikal side end et centralt styret system, som vi presser ned over kommunerne.
Det vil vi ikke få tak for.
Det Radikale Venstre kan derfor ikke støtte forslaget.
Line Barfod (EL), 1998-11-27:
Jeg havde det samme problem som fru Anne Baastrup, da jeg læste forslaget: at jeg synes, det kan være lidt svært, når man ser forslaget sammenholdt med bemærkningerne, at finde ud af, hvad det helt konkret er, forslaget går ud på.
Men som jeg har forstået forslaget, bemærkningerne og debatten her i dag, er intentionen, at alle offentlige myndigheder skal lave en registrering af deres sagsbehandlingstider og skal opsætte nogle tidsmål for de forskellige sagsbehandlinger, de har. Det synes vi i Enhedslisten bestemt er en god idé.
Det burde jo være sådan, at alle offentlige myndigheder for længst som følge af almindelige forvaltningsretlige principper om god forvaltningsskik havde indført mål for den normale sagsbehandlingstid og havde indført regler om, at borgeren straks ved henvendelsen til myndigheden skal have besked om, at henvendelsen er modtaget, og hvor lang tid der kan forventes at gå, før henvendelsen bliver besvaret, og oplysning om, hvordan sagsbehandlingen foregår, herunder om der skal være partshøring undervejs, osv. Desværre er der stadig en del myndigheder på alle niveauer, som ikke lever op til det, og der kunne så være et behov for at få en bedre registrering og nogle regler i de myndigheder.
Vi tror også, at hvis der kommer en offentliggjort registrering af sagsbehandlingstiderne, især fra de forskellige kommuners side, kunne det danne grundlag for, at der blev lavet nogle undersøgelser af, hvad årsagen er til, at der på nogle områder er så store forskelle i sagsbehandlingstiderne.
Derimod mener vi, at den anden del af forslaget om, at der skal være et negativattestsystem, er alt, alt for vidtgående.
I indviklede sager om f.eks. byggetilladelser og godkendelse af nye produkter kan der være mange grunde til, at sagsbehandlingen trækker ud, og det ville kunne få vidtrækkende konsekvenser for miljøet, for sundheden osv., hvis en virksomhed automatisk fik en tilladelse, bare fordi sagsbehandlingstidsmålet var overskredet.
Derimod synes vi godt, man kan gå ind og overveje, hvad
man så kan gøre, om man kan finde andre måder, således at overskridelse af sagsbehandlingstiden skal medføre en eller anden form for reaktion over for myndighederne, så de ikke bare kan trække deres sagsbehandlingstid ud i det uendelige. Men dér vil vi så opfordre forslagsstillerne og alle andre til at prøve at lægge hovedet i blød én gang til.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-11-27:
Da mit partis ordfører er forhindret i at være til stede, skal jeg udtale følgende: Det er et godt forslag, der her er lagt frem. Vi kender jo alle eksempler på, hvordan vi har fået for langsomme svar fra det offentlige.
Nogle gange har vi også prøvet at bore i det, og nogle gange har vi nok følt, at det var lidt af en søforklaring, vi fik, og at det var et sammenfald af uheldige omstændigheder osv., fordi man ikke var nok bevidst om at prioritere sit arbejde, så borgerne fik svar hurtigt nok.
Jeg synes, der er argumenteret udmærket i bemærkningerne for behovet for en opstramning.
Derfor var det også lidt skuffende at høre justitsministerens tale.
Man havde på den ene side fornemmelsen af, at ministeren godt kunne se, at her kunne der strammes lidt op, men på den anden side var den
utrolig defensiv.
Det er jo altid sådan, at så prøver man at skyde skylden over på andre i stedet for realistisk at erkende, at her burde vi da have et ambitionsniveau, som var lidt højere.
Hvorfor var ministeren ikke mere offensiv og gik ind og tog teten og sagde: Her er en opgave, vi kunne være fælles om?
Der er selvfølgelig altid problemer forbundet med det.
Men i stedet for bare at forsvare det bestående og fremtræde som systemets mand, der mangler politiske visioner og selvstændig tænkning, hvorfor så ikke en offensiv holdning, hvorfor så ikke gå med?
Alle partier uden om regeringen har jo også kunnet se, at her bør vi naturligvis have den ambition som politikere - der i sidste ende er ansvarlige for den offentlige sektor, da det er os, der fastlægger lovgivningen - at her bør vi naturligvis gøre tingene bedre.
Vi kan varmt støtte forslaget og er overbevist om, sådan som meldingerne har lydt, at der vil være flertal for forslaget, og så vil vi også se, at regeringen bliver nødt til at være med på vognen, og det er jo fremragende.
Frank Jensen (S), 1998-11-27:
Ja, det med at være offensiv eller defensiv afhænger jo ofte af, om man selv er på banen eller ej.
Det, jeg gav udtryk for, var faktisk, at regeringen har været på banen i denne sag siden denne regerings overtagelse
af regeringsansvaret i 1993.
Det må fuldstændig være forbigået hr. Kofod-Svendsens opmærksomhed under hans overværelse af forhandlingerne.
Jeg ved ikke, om hr. Kofod-Svendsen var her, da jeg holdt mit hovedindlæg.
Det gik nemlig ud på at beskrive, hvad regeringen havde taget af initiativer.
Og de er lykkedes.
Vi har faktisk oplevet, at vi har fået en nedsættelse af sagsbehandlingstiderne i den samlede offentlige forvaltning.
Det glæder jeg mig over.
Det bør hr. Kofod-Svendsen også glæde sig over.
Det, jeg beskrev derudover, var, at regeringen heller ikke er tilfreds, og at vi netop derfor har sat en række initiativer i gang og ikke kun inden for justitsministerens område, målrettet mod hele den statslige sektor gennem henvendelser til alle mine kolleger i regeringen, men også inden for indenrigsministerens område.
Er det fuldstændig forbigået hr. Kofod-Svendsens opmærksomhed under overværelsen af forhandlingerne her?
Hr. Kofod-Svendsen tager fat i det, som jeg lod mig provokere af af ordføreren for forslagsstillerne, som brugte sin taletid som ordfører for Venstre til at tage fat i noget almindeligt politisk drilleri om svartider med hensyn til § 20-spørgsmål, som der er gode forklaringer på kan trække ud også for en statsminister, som må hente mange af sine svar ude hos ressortministrene.
Det ved hr. Kofod-Svendsen også fra sin egen ministertid.
Dengang blev han også ofte af statsministeren bedt om at bidrage til svar fra statsministeren.
Mit hovedindlæg var båret af en vision om, at vi skal
videre, så jeg håber, at hr. Kofod-Svendsen om ikke andet så vil tage de grønne hæfter og læse det hovedindlæg, jeg havde i debatten, og ikke henholde sig alene til de korte bemærkninger.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-11-27:
Man har jo tidligere oplevet, at indlæg kan høres forskelligt.
Jeg hørte både hovedindlægget og de følgende indlæg, og det er min faste overbevisning, at det var en defensiv tale, ministeren holdt, og som konkluderede i, at dette forslag skulle afvises.
Jeg synes, det havde været klogere at gå ind i et samspil, men det kommer ministeren også til, da samtlige partier uden om regeringen jo støtter de her intentioner.
Det er jeg glad for.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-11-27:
Efter hr. Svend Erik Hovmands svartale føler jeg mig altså forpligtet til at gå op og sige, at det ikke er rigtigt forstået, at jeg er positivt indstillet over for beslutningsforslag nr. B 42, som vi behandler her.
Der står, at regeringen skal udarbejde et regelsæt, der forpligter statslige og kommunale råd og nævn samt andre myndigheder med borger- og virksomhedskontakt til løbende at registrere sagsbehandlingstider og opstille tidsmål for deres sagsbehandling og følge op herpå.
Præcis det punkt gik jeg meget imod i min ordførertale og sagde, at det vil blive papirnusseriets genkomst, og at vi får et stort arbejde, hvis vi skal pålægge nogle bestemte kommuner nogle bestemte procedurer for alt det, de skal registrere.
Det bryder jeg mig ikke om.
Men jeg vil meget gerne have, at der er tilfredse borgere, som har en god dialog med deres forvaltning om, hvordan forvaltningen opfører sig over for borgerne.
Det ser jeg meget gerne, men jeg er ikke tilhænger af det her forslag.
Svend Erik Hovmand (V), 1998-11-27:
Jeg har ellers altid haft opfattelsen af, at Det Radikale Venstre var tilhænger af en reel forbrugeroplysning.
Men o.k., nu kan vi altså så sige, at de to regeringspartier står last og brast i denne sag.
Det ændrer jo ikke på, at der er en meget positiv stemning uden for regeringen, og det er jo også værd at tage med.
Frank Jensen (S), 1998-11-27:
Som opsamling på debatten kan man vel konkludere, at for så vidt angår det med sagsbehandlingstider, er der et meget stort flertal i Folketinget, der er enig i regeringens bestræbelser på det felt.
Det er vi glade for.
Det er da glædeligt, at det også er kommet til partiet Venstre og dets ordfører, at det har betydning for borgerne, at der er korte sagsbehandlingstider. Man kunne ønske sig, at de havde været optaget af det projekt i de 10½ år, hvor de havde regeringsansvaret, men det er glædeligt, at det er kommet til dem, og at de også kan glæde sig sammen med os andre over, at det går den rigtige vej. Det er også glædeligt, at vi i de bestræbelser, vi gør os i vores cirkulæreskrivelse til kommuner og statslige myndigheder, bakker det projekt op, så det er en åben dør, hr. Hovmand løber ind i med hensyn til den ene del af beslutningsforslaget.
Den anden del, det er den med negativattestsystemet, tvivler jeg på hr. Hovmand har flertal for her i salen, for den har jeg ikke hørt der var noget flertal for.
Det ene projekt er vi glade for at have et stort flertal bag, for det er allerede sat på skinner.
Det andet projekt tror jeg hr. Hovmand også må erkende kan være ganske vanskeligt at lave som et overordnet projekt.
Der må man tage stilling fra sag til sag på de konkrete lovområder, som vi behandler i Folketinget.
Det tjener også kvaliteten bedst, og den er jo i hvert fald et af Venstres folketingsmedlemmer en del optaget af.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-11-27:
Da mit partis ordfører er forhindret i at være til stede, skal jeg udtale følgende: Det er et godt forslag, der her er lagt frem. Vi kender jo alle eksempler på, hvordan vi har fået for langsomme svar fra det offentlige.
Nogle gange har vi også prøvet at bore i det, og nogle gange har vi nok følt, at det var lidt af en søforklaring, vi fik, det var et sammenfald af uheldige omstændigheder, osv., fordi man ikke var nok bevidst om at prioritere sit arbejde, så borgerne fik svar hurtigt nok.
Jeg synes, der er argumenteret udmærket i bemærkningerne for behovet for en opstramning.
Derfor var det også lidt skuffende at høre justitsministerens tale.
Man havde fornemmelsen af, at på den ene side kunne ministeren godt se, at her kunne strammes lidt op, men samtidig var den utrolig defensiv.
Det er jo altid sådan, at så prøver man at skyde skylden over på andre i stedet for realistisk at erkende, at her burde vi da have et ambitionsniveau, som var lidt højere.
Hvorfor var ministeren ikke mere offensiv og gik ind og tog teten og sagde, her er en opgave, vi kunne være fælles om?
Der er selvfølgelig altid problemer forbundet med det.
Men i stedet for bare at forsvare det bestående og fremtræde som systemets mand, der mangler politiske visioner og selvstændig tænkning, hvorfor så ikke en offensiv holdning, hvorfor så ikke gå med?
Alle partier uden om regeringen har jo også kunnet se, at her bør vi naturligvis have den ambition som politikere - der i sidste ende er ansvarlige for den offentlige sektor, da det er os, der fastlægger lovgivningen - at her bør vi naturligvis gøre tingene bedre.
Frank Jensen (S), 1998-11-27:
Ja, det med at være offensiv eller defensiv afhænger jo ofte af, om man selv er på banen eller ej.
Det, jeg gav udtryk for, var faktisk, at regeringen har været på banen i denne sag siden denne regerings overtagelse
af regeringsansvaret i 1993.
Det må fuldstændig være forbigået hr. Kofod-Svendsen under hans overværelse af forhandlingerne.
Jeg ved ikke, om hr. Kofod-Svendsen var her, da jeg holdt mit hovedindlæg.
Det er lykkedes.
Vi har faktisk oplevet, at vi har fået en nedsættelse af sagsbehandlingstiderne i den samlede offentlige forvaltning.
Det glæder jeg mig over.
Det bør hr. Kofod-Svendsen også glæde sig over.
Det, jeg beskrev derudover, var, at regeringen heller ikke er tilfreds, men vi har netop derfor sat en række initiativer i gang.
Det er ikke kun inden for justitsministerens område, som er målrettet mod hele den statslige sektor gennem henvendelser til alle mine kolleger i regeringen, men det er også inden for indenrigsministerens område.
Hr. Kofod-Svendsen tager fat i det, som jeg lod mig provokere af af ordføreren for forslagsstillerne, som brugte sin taletid som ordfører for Venstre til at tage fat i noget almindeligt politisk drilleri om svartider med hensyn til § 20-spørgsmål, som der er gode forklaringer på kan trække ud også for en statsminister, som må hente mange af sine svar ude hos ressortministrene.
Det ved hr. Kofod-Svendsen også fra sin egen ministertid.
videre, så jeg håber, at hr. Kofod-Svendsen om ikke andet så vil tage de grønne hæfter og læse det hovedindlæg, jeg havde i debatten, og ikke at henholde sig alene til de korte bemærkninger.
Jan Petersen (S), 1998-11-27:
Jeg bliver nødt til at sige, at hr. Svend Erik Hovmand ikke kan sige, at det gælder alle uden om regeringspartierne, i hvert fald ikke når det drejer sig om Socialdemokratiet.
Vi er enige i de mål, og det har jeg tydeligt sagt.
De indlæg, jeg i øvrigt har hørt, bortset fra hr. Svend Erik Hovmands, har været præget af, at man ønsker en fortsat dialog på baggrund af det cirkulære, der foreligger.
Det er vi enige om, og i den forstand er beslutningsforslaget i vores øjne en opfordring til, at vi arbejder videre med det, har en dialog om det. Jeg er egentlig lidt i tvivl om, hvad det er, hr. Svend Erik Hovmand har villet med den her debat.
Jeg er ikke i tvivl om, hvad alle de andre ordførere har villet, det synes jeg har været ganske klart, men hr. Svend Erik Hovmand har forplumret det, og efter hr. Svend Erik Hovmands indlæg blev jeg i tvivl om, hvad det egentlig var, han forfægtede.
Så kan jeg konstatere, at der i flere partier er en betydelig skepsis over for den negative attestation.
Den tvivl forstår jeg godt, og den deler jeg fuldt ud.
Aage Frandsen (SF), 1998-12-01:
SF kan også støtte lovforslaget, idet vi forventer, at skatteministeren har styr på, at der ikke er huller eller mulighed for smutveje i sådan en overenskomst, hvad der jo somme tider kan være, måske ikke umiddelbart, men hvor det senere viser sig, at nogle vil kunne udnytte dem.
Det regner vi med at skatteministeren har styr på.
Tove Videbæk (KRF), 1998-12-01:
Lovforslaget har til formål at skubbe lidt til udviklingen, sådan at flere forskningsresultater opnået af ansatte i offentlige institutioner bliver omsat i patenter og erhvervsmæssig udnyttelse.
Ofte er det meget besværligt, meget bekosteligt og meget tidkrævende at få udtaget patent, og yderligere kræver det et godt kendskab til erhvervslivet, til produktionsvirksomhed, til investorer, til markedsforhold osv., hvis en opfindelse skal omsættes til erhvervsmæssig udnyttelse til glæde for opfinderen og for det danske samfund.
Det virker meget sympatisk og positivt.
Jeg har dog en række spørgsmål, som vi ønsker belyst i forbindelse med dette lovforslag.
Hvis f.eks. rettighederne overdrages til en offentlig institution, er det så for et bestemt åremål, eller er det for evigt?
Vedrørende § 5, stk. 2, har jeg også et spørgsmål om, hvorfor klinisk videnskabeligt arbejde i sygehusvæsenet, der udføres af ansatte i klinisk videnskabelige stillinger ved universiteterne, er undtaget.
Til § 11, stk. 3, har jeg et spørgsmål vedrørende tidsfristerne.
I den forbindelse kan man være bekymret for, hvor længe dette kan trække ud.
I § 12, stk. 3, står der: »Institutionen fastsætter regler for beregning af vederlag ...«.
Skulle eller burde det ikke være efter aftale med arbejdstageren?
Ifølge § 18 kan arbejdstageren som sagt ikke indbringe afgørelsen for anden administrativ myndighed, så han eller hun er på en måde solgt og kan ikke klage ved eventuel utilfredshed med vederlaget. I forbindelse med disse spørgsmål kunne jeg tænke mig under udvalgsarbejdet at høre både fra arbejdstagere og fra erhvervsfolk, hvad de mener om dette forslag.
Hensigten med loven er meget positiv, men vil loven få den rette virkning, eller vil den i stedet demotivere arbejdstagerne?
Og hvordan tjener vi bedst denne sag, denne både for den enkelte opfinder, for institutionerne, for erhvervslivet og for hele det danske folk så vigtige sag?
Der er således flere punkter, vi gerne vil gennemgå grundigere, og vi vil studere høringssvarene nøje, før vi kan tage stilling til lovforslaget.
Brian Mikkelsen (KF), 1998-12-01:
Jeg kan også give Det Konservative Folkepartis tilslutning til lovforslaget.
Per Kaalund (S), 1998-12-01:
Jeg skal ganske kort på den socialdemokratiske folketingsgruppes vegne anbefale dette lovforslag.
Vi har hidtil haft en dobbeltbeskatningsoverenskomst med Thailand, og den, vi får, når lovforslaget er vedtaget, vil være bedre end den foregående.
Så vi anbefaler det.