Susanne Clemensen (CD), 2000-05-04:
I CD har vi fremsat det her beslutningsforslag om indførelse
af et såkaldt greencard i Danmark, fordi vi ønsker at forbedre danske virksomheders muligheder for at tiltrække og ansætte højt uddannede udenlandske medarbejdere.
Det er i øvrigt en ordning, som bl.a. Det Danske Handelskammer har været ude med tidligere på året, vi ønsker indført.
Og vi mener, at der er et behov for den, fordi virksomhederne opfatter, at det er der.
Vi mener, at Danmark skyder sig selv i foden med den nuværende, meget stramme administration af indvandrerstoppet fra 1973.
Virksomhederne oplever det altså i praksis som meget vanskeligt og usikkert for dem at få tilladelse til at ansætte højt kvalificeret udenlandsk arbejdskraft.
Det kan så godt være, at der her på det seneste er sket en imødekommelse, men det kan jo så bl.a. også være, at det er, fordi vi har fået fremsat det her beslutningsforslag og der netop er blevet sat fokus på problemstillingen. Vi mener ikke, det er særlig intelligent set i lyset af, at danske virksomheder allerede i dag har problemer med at skaffe sig den højt kvalificerede arbejdskraft, som de behøver, at vi så har den meget bøvlede administration.
Danmark er et lille land uden råstoffer, og vi klarer os i konkurrencen på, at vi har et forholdsvis højt uddannelsesniveau.
Med andre ord er det vores arbejdskraft og vores viden, der er utrolig vigtig, når vi skal klare os i den globale konkurrence, og derfor må vi sørge for, at vi har så meget viden som muligt, også mere, end vi selv kan generere, hvis vi skal styrke den private motor, som virksomhederne udgør i samfundet.
Både Det Danske Handelskammer og Dansk Industri har jo tidligere på året advaret om, at Danmark er ved at sakke
agterud inden for IT-teknologien, fordi der er mangel på højt uddannet arbejdskraft.
Og de bakkes op af Arbejdsmarkedsstyrelsen, der i sin redegørelse for fjerde kvartal sidste år har vurderet, at Danmark i år 2003 vil mangle 42.500 IT-folk, og det er de sidste nye tal, vi har fra Arbejdsmarkedsstyrelsen.
Problemet for virksomhederne er jo konkret, som jeg var lidt inde på før, at de oplever en bøvlet administration af den gældende lovgivning, at det er for svært at få arbejdstilladelse, at det tager for lang tid, at der er for meget bøvl med høring af de regionale arbejdsmarkedsråd og fagforeninger, og at arbejdstilladelsen kun gives for 1 år ad gangen og for bestemte job.
Jeg kan så høre - og det er jeg selvfølgelig glad for - at der er noget i gang, som tyder på, at regeringen er indstillet på at imødekomme vores forslag om at gå fra arbejds- og opholdstilladelse på 1 år til 3 år.
Men det er altså derfor, vi i CD har foreslået en model for indførelse af et såkaldt greencard, som i korte træk går ud på følgende: at arbejdsmarkedsråd og fagforeninger ikke skal høres, at sagsbehandlingstiden maks. må være 30 dage, og at opholdstilladelser skal kunne gives for 3 år ad gangen.
Til gengæld stiller vi også nogle krav om, at ansøgeren for at få udstedt et greencard skal kunne dokumentere, at løn- og ansættelsesvilkårene ikke er konkurrenceforvridende, og at vedkommende ansøger kan forsørge sig selv og sin familie.
Og ophører arbejdsforholdet, så ophører opholds- og arbejdstilladelsen også, forstået på den måde, at det skal være muligt at skifte job uden at miste sin opholds- og arbejdstilladelse, men ophører éns beskæftigelse i Danmark, så ophører arbejds- og opholdstilladelsen også.
Og så er der desuden, som jeg også nævnte tidligere, et krav om, at man skal forsørge sin egen familie.
Så det er ret skrappe krav.
Men indførelse af et greencard vil efter vores mening alene være til gavn for samfundet. I den debat, der har været her i dag om forslaget, har modargumenterne hovedsagelig koncentreret sig om to forhold, som i hvert fald er de væsentlige ting, nemlig at vi hellere skal uddanne og skaffe de nuværende ledige, herunder nydanskere - det var bl.a. fru. Sandy Brinck fra Socialdemokratiet, der var inde på det - i arbejde i stedet for at importere ny arbejdskraft.
Og det andet hovedargument var, at det er synd for de udviklingslande, som vi dræner for dygtige folk. Selv om jeg kan have stor sympati og forståelse for det synspunkt, så mener jeg ikke, at det er så indlysende rigtigt eller enkelt.
Ønsket om at uddanne ledige, herunder nydanskere, som er i Danmark, har naturligvis CD's fulde støtte.
Og som hr. Henrik Svane fra Det Radikale Venstre var inde på, så skal det her ikke opfattes som en nem løsning for at omgå det, at man satser på at efteruddanne sine medarbejdere og at tage folk ind i lærlingeforløb osv.
Men det er en illusion at foregive, at uddannelse kan løse virksomhedernes akutte behov for højt kvalificeret arbejdskraft.
Det er ikke noget, man skaffer her og nu ved at sende folk på kurser eller for den sags skyld tage lærlinge ind eller sende dem i andre uddannelsesforløb.
Det er lange uddannelser, vi taler om, eller folk med en praktisk erfaring, der kan svare til en lang videregående uddannelse. Under alle omstændigheder vil det langtfra dække virksomhedernes behov.
Jeg har også noteret mig, at selv om kommunerne har ansvaret for integrationsindsatsen og derfor en stor interesse i at finde beskæftigelse til nydanskere, så er det værd at bemærke, at Kommunernes Landsforenings formand, Anker Boye, som jo i parentes bemærket er socialdemokrat, mener, at fuld integration af nydanskere på arbejdsmarkedet ikke alene kan afhjælpe fremtidens behov for arbejdskraft.
Og det er Kommunernes Landsforening og erhvervslivets organisationer jo ikke alene om at mene.
Som jeg har nævnt tidligere, er det også noget, som Arbejdsmarkedsstyrelsen påpeger.
Derfor synes jeg ikke, at integration af ledige nydanskere på arbejdsmarkedet og indførelse af en greencardordning er hinandens modsætninger, eller at det ene nødvendigvis skal komme før det andet.
De to ting har i den nuværende arbejdsmarkedssituation slet ikke noget med hinanden at gøre.
Det er naturligvis også sympatisk, at man ikke ønsker at dræne udviklingslandene for deres mest kvalificerede arbejdskraft, men de højtuddannede i Indien står, som jeg nævnte tidligere i debatten, ikke og vælger mellem Indien og Danmark; deres reelle valg er mellem Indien og Frankrig, Tyskland, USA, Italien og Danmark, og da er det spørgsmålet, hvordan vi vil stå i den konkurrence fremover.
Samtidig viser det sig jo også, at det, man kalder en dræningseffekt, ikke er så drænende for udviklingslandene
alligevel
Tværtimod fungerer indiske IT-specialister i USA faktisk som lobbyister for deres hjemland og formår at kanalisere store dele af de amerikanske softwareinvesteringer tilbage til Indien, samtidig med at hjemvendte IT-specialister investerer en stor del af deres fortjeneste dér.
I Tyskland har den rød-grønne regering jo netop indgået en aftale med tysk erhvervsliv om en lempelse af reglerne for arbejds- og opholdstilladelse for højtuddannede IT-folk, som skal gælde allerede fra august i år.
Det bekræfter netop, at hvis vi i Danmark ikke gør noget, så er det lande som USA, Tyskland, Italien og andre store lande, der løber med de højtuddannede indiske IT-specialister - hvis det nu er dem, vi fokuserer på, for der er også mange andre. Jeg mener heller ikke, man behøver være bange for, at vi bliver oversvømmet af arbejdskraft; det er jo lidt den gamle diskussion om udvidelse af EU med de sydeuropæiske lande om igen.
Selv om der inden for EU er fri bevægelighed for arbejdskraft, er vi jo ikke blevet oversvømmet med f.eks. græsk og italiensk arbejdskraft, og det ser jeg heller ingen grund til vil ske, når der er tale om at lempe reglerne for højtuddannet udenlandsk arbejdskraft.
Det er trods alt
ikke helt ubetydelige krav, man skal opfylde ifølge vores beslutningsforslag.
Og det skal så også være mit svar til indenrigsministeren, som jo desværre på et meget afgørende punkt ikke på nuværende tidspunkt kan bakke CD's forslag op, nemlig at Arbejdsmarkedsråd og fagforeninger ikke skal høres i hver enkelt ansøgning om arbejds- og opholdstilladelse.
Det er for virksomheden et væsentligt usikkerhedsmoment, og det gør det yderligere kompliceret at tiltrække udenlandsk arbejdskraft.
Og jeg tror, at erhvervslivet har ret, når man siger, at hvis man kunne få de højtuddannede medarbejdere, som man har brug for, i Danmark, så ville man ikke gøre sig alle de anstrengelser for at tiltrække udenlandsk arbejdskraft.
Men i betragtning af, at det faktisk er noget, som indenrigsministeren kan afprøve gennem en ændring i bekendtgørelsesform, som ikke kræver lovændring, så var der jo i den nuværende situation for mig at se ingen tvivl om, at det skulle prøves af, og så kunne man sige, at hvis situationen ændrer sig, så kan ministeren jo også tage en ændring af bekendtgørelsen op til overvejelse.
Så jeg vil slutte med at sige tak for de mange positive bemærkninger, som vi heldigvis også fik til forslaget,
fra ordførerne og fra indenrigsministeren.
Og så vil jeg da opfordre alle ordførere og indenrigsministeren til, at vi fortsætter vores drøftelser af forslaget i detaljer i udvalget, så vi forhåbentlig kan blive enige om, hvordan vi forenkler og forbedrer den nuværende administration af reglerne, så vi kan finde frem til noget, som et flertal og herunder regeringspartierne kan tilslutte sig.