Lene Jensen (S), 2003-01-24:
For Socialdemokratiets vedkommende er udgangspunktet for at ændre lovgrundlaget for universiteterne, at universiteterne skal have de bedste muligheder for at være en hovedrolleindehaver i vidensamfundet.
Vores beslutning om at tage medansvar for dette lovforslag, vi behandler i dag, bunder derfor ikke i en eller anden himmelråbende utilfredshed eller dyb mistillid til universiteterne og den måde, som tingene foregår på i dag.
Vi er os meget bevidst, at vi faktisk får ganske meget god undervisning og forskning af høj kvalitet for forholdsvis få penge.
Når vi alligevel mener, at der er behov for at lave om på tingene, skyldes det to forhold.
Det ene forhold handler om vidensamfundets sejrsgang og internationaliseringen.
Begge dele gør videnudvikling stadig mere afgørende, både når det gælder velfærdssamfundets værdi- og kulturmæssige udvikling i en international virkelighed, og når det gælder konkurrenceevnen på viden og dens konkrete anvendelse af helt centrale konkurrenceparametre i den internationale økonomi.
Vi har kun set begyndelsen af, hvad de forhold gør ved den måde, vi lever vores hverdag på, og den måde, vi driver samfund på.
At spille en hovedrolle i denne kontekst stiller enorme krav til universiteterne nu og i fremtiden, ikke mindst på ledelsesniveau.
Man skal kunne navigere i et farvand, hvor strategiske beslutninger skal tages i et højt tempo, uanset om man synes, det er sjovt eller ej, og i samspil med resten af samfundet.
Det kræver stærk ledelse, og det kræver fleksible rammer.
Det har vi ønsket bedre vilkår for, og vi tror på, at det er det, der kommer med det lovforslag, vi behandler her i dag.
I forhold til ledelsen erstattes det gammelkendte system med noget nyt: en bestyrelse sammensat af studerende, af medarbejdere, af folk fra resten af samfundet med flertallet blandt sidstnævnte og ansatte m.v.
Vi tror på, at det giver mere beslutningskraft, og at det giver større gennemslagskraft på universiteterne.
I forhold til fleksibiliteten skal den bl.a. fremmes gennem nogle flere frihedsgrader til universiteterne.
Disse intentioner er i lovforslaget, og det er nogle frihedsgrader også.
Men intentionerne forpligter til at gå videre ad den vej, og det er en forpligtelse, der gælder Videnskabsministeriets fremtidige rolle, men også andre ministeriers roller i forhold til universiteterne, herunder også Finansministeriets.
Det andet forhold, der ligger til grund for, at vi mener, at det her er den rigtige vej at gå, handler så omvendt om det danske samfunds behandling af universiteterne.
Der er simpelt hen brug for en større grad af forståelse for universiteternes rolle og virke.
Det er til dels en politisk opgave at prioritere tilstrækkelige ressourcer i universiteternes retning, og for os har det været helt afgørende, at vi i forbindelse med den politiske aftale om universiteterne også har lavet en flerårig økonomiaftale, der om ikke andet sikrer universiteterne kendte rammer i de kommende år.
Det er noget, man har ønsket sig meget.
Men den større forståelse er også en opgave for universiteterne selv.
Det kræver åbenhed, det kræver relevans, og det kræver synlighed i den offentlige debat.
Jeg tror, at tilskyndelserne hertil og vilkårene for det vil være bedre i den nye universitetslov end i den gamle.
Nu er det så op til både universiteterne selv og resten af samfundet at bruge den.
Hvis andre uddannelsesinstitutioner eller for den sags skyld virksomhederne og andre potentielle samarbejdspartnere stadig væk, hvad de jo gør i mange tilfælde, unddrager sig at samarbejde med universiteterne, så er det deres ansvar.
Også de må åbne op for universiteterne.
Det er baggrunden for, at vi slutter op om den nye ledelsesmodel og selvejet som defineret i bemærkningerne til lovforslaget.
I forhandlingerne om den nye universitetslov har mange emner været oppe at vende, og det har der jo også i debatten allerede i dag.
I de indkomne høringsforslag har der været en række forslag til forbedringer, og mange af dem er at genfinde i lovforslaget.
Det har været fuldstændig afgørende, jeg tror for alle forligspartier, men ikke mindst for Socialdemokratiet, at den akademiske frihed og forskningsfriheden står helt og aldeles uantastet.
Det mener jeg den gør, selv om både debatten her i dag og den debat, der har været i det offentlige rum, sår tvivl herom.
Jeg vil gerne sige fuldstændig klart, at hvis det kan påvises i lovforslaget eller i bemærkningerne, at forskningsfriheden bliver indskrænket med det her forslag, så skal lovforslaget laves om.
Det er min holdning, og jeg håber
meget, at det vil være noget, vi i givet fald kan blive enige om blandt forligspartierne.
Jeg mener, at fru Hanne Severinsens bemærkninger vidner om, at vi deler den vurdering, ikke fordi det er sødt og sundt for forskerne, men fordi forskningsfriheden faktisk er nødvendig for, at institutionerne kan leve op til deres egenskab som kultur- og vidensbærende institutioner, sådan som det også står i loven.
Det kræver også, at man ikke lader sig styre af kortsigtede hensyn og særinteresser.
Herudover har vi som Socialdemokrater lagt vægt på nogle konkrete forhold i forbindelse med at opnå de ting, som jeg talte om først i min ordførertale.
For det første, at den nye struktur ikke bare skal være en, der passer alle, men den skal være noget, der kan tilpasses det enkelte universitet med udgangspunkt i dets historie, rolle og særlige profil.
Det har vi bl.a. søgt sikret ved, at universiteterne og de nuværende styrende organer tilrettelægger overgangen til den nye model og udstikker retningslinjerne herfor.
Det er også søgt sikret ved at henlægge de allerfleste beslutninger til det enkelte universitets vedtægter.
For det andet har vi faktisk været meget optaget af de studerendes forhold omkring undervisning og vejledning.
Det har været afgørende for os, at der bliver sat mere fokus på vejledning, både studievejledning og erhvervsvejledning, og at den forskningsbaserede undervisning styrkes. Jeg mener, at begge dele sker.
Et kernepunkt har også været, at den eksterne censur skal fastholdes, og som det fremgår af lovforslaget, fastholdes også principperne om censorkorps, hvilket er direkte foranlediget af høringssvarene. For det tredje har vi insisteret på, at de nye ledelsesformer ikke må koble de ansatte og de studerende ud af de interne beslutningsprocesser.
Der er sat en lang række krav til vedtægterne for at sikre studerende og ansatte indflydelse, herunder at man fortsat vælger sine repræsentanter til bestyrelsen, til Akademisk Råd, til studienævn og andet.
Socialdemokratiets intention er at tilføre universiteterne de bedste muligheder for at agere på nye måder og få nye muligheder og også at skærme universiteterne for de værste måder at få de samme goder på.
Vi har indædt kæmpet imod enhver tendens til erhvervsvælde på de danske universiteter.
Naturligvis er der i lovforslagene, som vi behandler i dag, tale om et kompromis, og hvis der viser sig løse ender, om jeg så må sige, eller uforudsete problemer, som ikke har været tilsigtede i de politiske beslutninger, så er det klart, at vi skal se på det under udvalgsbehandlingen.
Men for Socialdemokratiets vedkommende er det sådan, at både fordi vi har opnået ganske meget af det, vi gerne vil, og fordi vi med vores deltagelse i forliget fortsat er med til at forankre dansk universitetspolitik på den politiske midte, kan vi støtte lovforslag nr. L 125 og nr. L 126, som i hvert fald stort set følger af nr. L 125.