runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Sohn (SF), 1999-03-16:
Jeg ville ønske, at virkeligheden var, som hr. Knud Erik Kirkegaard udtrykker den, at man kunne nå meget langt, hvis man alene byggede på det praktiske samarbejde på virksomhederne mellem arbejdsgiverne og lønmodtagerne.
Desværre er virkeligheden ikke sådan.
Det viser de utrolig enorme udgifter, samfundet bruger på grund af dårligt arbejdsmiljø ude på arbejdspladserne.
Derfor er der behov for regler, klare regler, restriktive regler, ikke for at genere erhvervslivet, men for at sikre, at man får det bedst mulige arbejdsmiljø for at undgå nedslidning, for at undgå arbejdsskader og for at undgå, at folk får ødelagt deres helbred.
Når det er sagt, vil jeg godt sige, at jeg også er glad for ministerens indledende bemærkninger, hvor han oplyste, at regeringen vil komme med en redegørelse omkring arbejdsmiljøloven og reglerne her i denne samling i april/maj måned, og det ser vi frem til.
SF er også enig i de ændringer, som Enhedslisten foreslår, selv om vi på enkelte punkter kunne ønske os mere klare og præcise formuleringer. Vi har en række bemærkninger til de konkrete elementer i lovforslaget, som vi vil rejse under udvalgsarbejdet, og jeg håber, at udvalgsarbejdet om det her lovforslag måske også kan komme til at gå i spænd sammen med de udspil, som kommer fra regeringen.
Men alt i alt er SF enig i lovforslaget som formuleret af Enhedslisten.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-03-16:
Nej, det kniber ganske meget med hr. Søren Kolstrups forståelse.
Med hensyn til regler er det sådan i vore dage, at det samarbejder vi om landene imellem på EU-niveau, og det er en god idé ud fra en række synspunkter, som jeg har gjort
rede for
Men hvis man på en dansk virksomhed i fred og fordragelighed i et godt samarbejde mellem arbejdsgivere og arbejdstagere rent faktisk forbedrer arbejdsmiljøet, uanset om der er regler om det, eller der ikke er regler om det, synes jeg da det er godt.
Og jeg vil næsten vove den påstand, at det er langt den overvejende del af de forbedringer af arbejdsmiljøet, der finder sted, der kommer til verden på den måde.
Som jeg sagde før, fokuserer Enhedslisten alt for meget på reglerne og meget mindre på den praktiske virkelighed ude i de danske virksomheder.
Søren Kolstrup (EL), 1999-03-16:
Har jeg forstået den konservative ordfører korrekt, at når det drejer sig om regler, jamen så bør det finde sted i EU?
Men f.eks. forslaget om metodesubstitution, som det er nævnt her i forslaget, vedrører jo slet ikke regler.
Her er jo netop tale om, at man bruger folks erfaringer og deres fantasi, og det er jo en form for frihed, som jeg går ud fra, at den konservative ordfører så kan gå ind for.
Men jeg er med på, at hvad angår regler, så er det et nej tak, men hvad angår metodesubstitution, er det et ja tak. Er det korrekt forstået?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-03-16:
Hr. Søren Kolstrup begår en grundlæggende fejl i den måde, han betragter arbejdsmiljøspørgsmål på.
For hr. Søren Kolstrup er arbejdsmiljøspørgsmål noget med regler.
Regler og regler og flere regler.
I Det Konservative Folkeparti er vi ikke så meget interesseret i reglerne, men vi er interesseret i at få forbedret arbejdsmiljøet, og det foregår faktisk på trods af regler i et vidt omfang, hvor man i danske virksomheder derved får et bedre arbejdsmiljø end man får i andre virksomheder i EU-lande.
Det synes vi da er fint og godt og i orden, og det støtter vi fuldstændig virksomhederne i.
Det bakker vi op helt og fuldt.
Det, jeg talte om, var regler.
Skal der strammes regler, bør det primært ske på EU-niveau.
Det er der flere lønmodtagere der får gavn af over hele Europa, og så undgår
man den konkurrencemæssige belastning, det vil være med et forskelligt regelsæt i de forskellige EU-lande.
Søren Kolstrup (EL), 1999-03-16:
Kan den konservative ordfører bekræfte, at jeg forstod ham helt korrekt: Der må ikke røres ved dansk arbejdsmiljø, selv om vi udmærket ved, at en lang række stoffer, farlige stoffer, kan erstattes af mindre farlige stoffer, eller stoffer der overhovedet ikke er farlige.
Det må der overhovedet ikke røres ved.
Vi må overhovedet ikke gøre noget ved det.
Det skal udelukkende finde sted i EU-sammenhænge.
Hvis man har farlig mineraluld, og vi ved, at man kan bruge papiruld i stedet for, o.k., så må vi ikke gå enegang.
Er det helt korrekt opfattet?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-03-16:
Lovforslaget fra Enhedslisten lægger op til mere vidtgående regler angående substitution af farlige stoffer og materialer i produktionen og lægger ligeledes op til regler angående substitution i forbindelse med valg af produktionsmetode.
Det vil måske overraske, men i Det Konservative Folkeparti er vi ganske som Enhedslisten tilhængere af, at risikobetonede materialer erstattes af mindre risikobetonede og ligeledes, at virksomhederne i deres produktionsmetode tager et vidtgående hensyn til medarbejdernes helbred og trivsel. Nedslidning og helbredsrisiko på jobbet skal naturligvis begrænses
mest muligt.
Enhedslisten hævder, at der på det kemiske område kun er sket landvindinger på et enkelt område, nemlig angående brug af organiske opløsningsmidler.
Jeg er temmelig sikker på, at Enhedslisten slet ikke har ret i det synspunkt.
Man anskuer forholdene i virksomhederne ud fra et klassekampssynspunkt, hvor fæle arbejdsgivere hensynsløst sjakrer med medarbejdernes helbred.
Men virkeligheden er en helt anden.
Et tæt samarbejde mellem parterne er faktisk selve grundlaget for den danske arbejdsmiljøindsats, og resulatet er skam slet ikke så ringe endda, i al fald ikke så ringe, som Enhedslisten vil gøre det til.
Enhedslisten vil have flere regler og skrappere regler og flere beføjelser til arbejdsministeren, til Arbejdstilsynet og til sikkerhedsorganisationen.
Virsomhedsøkonomisk og konkurrencemæssige synspunkter tillægges ingen vægt.
Resultatet ville jo så blot være, at produktionen flyttes til andre lande, hvor arbejdsmiljøreglerne er ganske anderledes end i Danmark, og det er ud fra et globalt arbejdsmiljøsynspunkt meget lidt hensigtsmæssigt.
Skal reglerne strammes, bør det ske på EU-niveau.
Så er der flere lønmodtagere, der får gavn af reglerne, og samtidig bliver vore virksomheder ikke udsat for en konkurrencemæssig belastning i forhold til de andre EU-lande.
For os i Det Konservative Folkeparti er viden, information og samarbejde mellem parterne
det, der skal til for at forbedre arbejdsmiljøet.
Enhedslisten vil gå en helt anden vej, og derfor kan vi ikke medvirke til vedtagelse af dette forslag.
Jens Vibjerg (V), 1999-03-16:
Intentionerne med det lovforslag her tror jeg såmænd er meget gode.
Men efter Venstres opfattelse giver den nuværende lovgivning egentlig ministeren de nødvendige redskaber.
Det lovforslag her vil i sin yderste konsekvens efter vores opfattelse give et overvældende bureaukrati, og vi må vel også sige, at det er slut med at male stuen; nu må man kun have den stående med de rå, skurede vægge.
Venstre støtter intentionerne om at prioritere arbejdsmiljøet, men kan ikke støtte det foreliggende lovforslag.
Carsten Hansen (S), 1999-03-16:
Jeg har over for hr. Søren Kolstrup tilkendegivet
vores holdning på området, men jeg vil dog sige, at der kan være enkeltområder, hvor det er hensigtsmæssigt at se på det, og det har arbejdsministeren også tilkendegivet her fra talerstolen. Men jeg vil sige, at hvis man benytter metodesubstitution på visse områder, kan det altså risikere at give nogle fysiske belastninger på andre områder, det vil sige, at man altså ikke får et bedre arbejdsmiljø udelukkende ved at erstatte kemiske stoffer på det ene område frem for det andet.
Jeg vil ikke her lægge mig fast på, på hvilke områder det skulle være, men vi er villige til at kigge på sagen og se på problemet.
Søren Kolstrup (EL), 1999-03-16:
Jeg vil godt have hr. Carsten Hansen til at præcisere, hvor det er, Socialdemokratiet evt. kunne acceptere en metodesubstitution.
Jeg forstod det sådan, at det ikke var en 100 pct.s afvisning, det var kun en, ja, o.k., så en 90 pct.s afvisning.
Og det er dog interessant, hvor man eventuelt kunne snuppe en metodesubstitution, for så måtte vi jo drøfte den.
Jeg er udmærket klar over, at man som hovedpunkt ikke bryder sig om forslaget her, det er jeg med på.
Men der var jo en sprække, og det er den, jeg er interesseret i at høre nærmere om.
Carsten Hansen (S), 1999-03-16:
Vi ser i disse år en helt klart faldende tendens, som arbejdsministeren også redegjorde for, i forhold til kræft, hvor der var et fald på 8,5 pct. og et fald i antallet af anmeldte sygdomme i forhold til svækkelser af centralnervesystemet på 44 pct., et fald i antallet af anmeldte ikkeallergiske luftvejssygdomme på 29 pct. osv. Der er klart en rigtig tendens i det her, og i den arbejdsmiljølov, som Enhedslisten selv har været med til at vedtage, ligger der faktisk også et princip, et grundfæstet princip om, at det er arbejdsgiveren, som sørger for gode og sunde arbejdspladser.
Men derudover er der jo lagt op til en lang række tiltag.
Ministeren har redegjort for en lang række tiltag på det her område, bl.a. handlingsplanen med de 10 farlige job osv.
Så jeg mener egentlig, at der er lagt op til et sundt og et fornuftigt forslag, som kan fortsætte, og dermed mener jeg, at Enhedslistens forslag griber ind i den arbejdsgang og den metodesystematik, der er tilkendegivet fra ministerens side her fra talerstolen.
Søren Kolstrup (EL), 1999-03-16:
Vi ved, at den kemiske belastning ikke er blevet mindre.
Den er blevet mere alvorlig.
Der er kommet stadig flere farlige stoffer.
Mit spørgsmål til hr. Carsten Hansen lyder: På hvilke områder ville Socialdemokratiet eventuelt kunne acceptere en metodesubstitution? Jeg forstod, det var et generelt nej, men så blev der alligevel åbnet op et par enkelte steder.
I andre sammenhænge har jeg i den her sal - f.eks. fra miljøministerens side - hørt, at det ville være meget væsentligt, hvis man inddrog de ansattes egne erfaringer.
Jeg vil gerne have at vide: Er det Socialdemokratiets nagelfaste ønske, at arbejdsgiveren fortsat ubetinget skal have en sådan vetoret eller hvordan?
Aase D. Madsen (DF), 1999-03-16:
Jeg må beundre den tilfredshed, som Socialdemokratiet har med det nuværende system.
Derfor klynger Dansk Folkeparti sig til den lille åbning, der ligger i den redegørelse, vi skal have fra ministeren.
Men det kan vi ikke en gang klynge os til, kan jeg forstå på den hovedrysten fra den socialdemokratiske ordfører.
Søren Søndergaard (EL), 1999-03-16:
Det er efterhånden 4 år siden, at Folketinget behandlede et forslag fra Enhedslisten om etablering af en egentlig social sikringsordning for kunstnere.
Dette forslag blev fremsat med udgangspunkt i flere undersøgelser af kunstneres sociale forhold - vilkår, som betyder, at kunstnere generelt hører til blandt landets socialt dårligst stillede.
Det blev såvel dengang som senest i sommeren 1997 bekræftet af nye undersøgelser.
Kunstnerne er glemt mellem dagpengereglerne og bistandshjælpen.
De er som kunstnere i modsætning til andre faggrupper uden social sikring.
Kunstnernes problem er ikke arbejdsløshed.
Det er en kendsgerning, som udviklingen de seneste år ikke har rokket ved.
En bred social sikring af indtægt og indtægtsgaranti, som er baseret på en kombination af objektive og kunstneriske kriterier, var og er fortsat, hvad Enhedslisten foretrækker.
Et flertal i Folketinget inklusive Enhedslisten vedtog dengang som en slags kompensation for de dårlige vilkår at øge bevillingerne til Statens Kunstfond.
skulle der ske dels en udvidelse og dels en yderligere tildeling af midler til danske kunstnere.
Enhedslisten vil med denne forespørgselsdebat lægge op til en diskussion, om disse midler reelt når ud blandt kunstnerne, så det ikke kun er en mindre gruppe eller udøvere af bestemte kunstretninger, der støttes.
Vi ønsker derfor at få belyst, om der er behov for i takt med de stigende bevillinger at få justeret de regler, vi har for de statslige institutioner, der indkøber og støtter dansk kunst og danske kunstnere.
Besvarelse
Poul Nødgaard (DF), 1999-03-16:
Hr. Brian Mikkelsen siger, det er vigtigt at give støtte til noget, der kan give folk glæder, jamen det er jo ikke det, vi diskuterer i dag.
Vi diskuterer efter Dansk Folkepartis opfattelse ene og alene den måde, de offentlige midler anvendes på, og om det kammerateri og den sammenspisthed, der er inden for den kunstelite, vi sender pengene til, er acceptabelt ud fra et politisk synspunkt. Dér vil jeg godt sige hr. Brian Mikkelsen endnu en gang: Prøv lige at gå ind til benet af, hvad denne her sag drejer sig om.
Den drejer sig om alle de afsløringer, der er bragt på det seneste.
Vil det sige, at Det Konservative Folkeparti ud fra de regler, der er lagt for støtte til museer osv., siger: Dér giver vi bare de penge, og hvordan de får de penge
til at jonglere rundt i systemet, og hvem der hjælper hvem osv., er vi for resten fuldstændig ligeglade med?
Det er jo ikke den måde, man administrerer andre budgetområder på inden for stat, amter og kommuner.
Dér har man utrolig meget indsigt i, hvad det er, der foregår.
Jeg fatter simpelt hen ikke Det Konservative Folkeparti i den her sag.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-03-16:
Jeg vil godt sige til hr. Poul Nødgaard, at jeg foretrækker nu altså, at det er en konservativ, som definerer, hvad der er konservativ kulturpolitik og ikke hr. Poul Nødgaard.
For selvfølgelig holder vi fast i, at det er vigtigt, at der gives en fornuftig støtte til at bevare de kulturhistoriske værdier, vi har i det danske samfund.
Det er med til at bringe en ekstra dimension ind i vores samfund og give os noget, som vi alle sammen kan have glæde af.
Så er spørgsmålet så det rent principielle, om mine vælgere - der var eksempelvis 11.000 mennesker, der stemte mig ind - nu er enige med mig i den holdning, som Det Konservative Folkeparti her giver udtryk for.
Det er jo altid en spændende diskussion.
Det kan godt være, der er endnu flere, der er det.
Men jeg er valgt, og det samme er Tingets øvrige 178 jo, til at stå ved nogle holdninger, til at sende
nogle signaler ud, til at repræsentere nogle værdier.
Og de værdier, vi har i mit parti,
er altså nogle kulturbærende værdier.
Vi mener, der er nogle ting, der er værd at bevare, at der er nogle ting, der er værd at værne om.
Der er også nogle ting, som det er værd at investere i for fremtidige generationer, for vores egen generation.
Og det er altså vores definition af den politik, vi har.
Så vil vi ikke gå ind og diskutere, om Carstensens kultur nu er fornuftig, og om man nu skal købe 241 af hans slags eller hvad
; men det, vi godt vil diskutere, og det er det, der er relevant ved den forespørgsel, der er sat på dagsordenen her i dag, er, at der selvfølgelig skal noget inspiration ind.
At der også skal være nogle andre mennesker, der sidder og kommer med nogle gode råd til de mennesker, der sidder og indkøber denne her kunst. Vi vil ikke gå ind og give karakterer til de forskellige kunstnere; det er vi slet ikke kompetente til.
Vi har vores egen private mening om det, men det må være sådan, når der sidder nogle fagudvalg og bedømmer det.
Det vil være for vilkårligt og for diffust, hvis der skulle sidde nogle politikere og bestemme, hvad for noget kunst der skulle købes.
Aase D. Madsen (DF), 1999-03-16:
Ja, det lyder da godt med tillid, men altså kendsgerningen er jo en anden.
Jeg taler her om tilliden til de dér mennesker, vi har sat til at indkøbe kunst til Statens Museum for Kunst og andre steder.
Af Ekstra Bladet fremgår det i øvrigt, at det er meget lidt smigrende for de offentlige kunstindkøbere, at alle ude på kunstmarkedet tilsyneladende ved, at de private kunstgallerier først skummer fløden kvalitetsmæssigt hos kunstneren og overlader resten til museets vægge.
Poul Nødgaard (DF), 1999-03-16:
I begyndelsen af marts sidste år kom jeg på Ringsted station - jeg bor i det område.
Der så jeg hr. Brian Mikkelsen stå på stationen, og jeg troede, hr. Brian Mikkelsen skulle med det samme tog som jeg til København, men det viste sig, at hr. Brian Mikkelsen kun var optaget af én ting: at kapre stemmer på Ringsted station, og det synes jeg var en god ting.
Men jeg vil godt spørge hr. Brian Mikkelsen: Hvis nu man forestiller sig, at hr. Brian Mikkelsens vælgere, som han vil have til at sætte et kryds ud for sig, på det tidspunkt havde vist denne avis frem til de mange, der stod på stationen og spurgt, hvad mener hr. Brian Mikkelsen om det, der står heri, ville svaret så have været det, som hr. Brian Mikkelsen har givet her fra Folketingets talerstol?
Det svar, vi har fået her, eller det indlæg, hr. Brian Mikkelsen har holdt, vil ikke sige fru Jensen eller hr.
Hansen noget som helst om, hvad den her debat i virkeligheden drejer sig om.
Det var sådan set en gang sort snak fra ende til anden.
Og derfor vil jeg gerne sige: Jeg synes ikke, at hr. Brian Mikkelsen kan være det her bekendt over for de vælgere, der trofast sendte ham i Folketinget ved sidste valg.
Det er i hvert fald ikke konservativ kulturpolitik.
Ester Larsen (V), 1999-03-16:
Der spørges: Hvorfor er der ikke stillet spørgsmål før?
Ja, jeg har ikke været vidende om, at direktøren for Statens Museum for Kunst har solgt ud af museets værker.
Da jeg bliver bekendt med det, rejser jeg spørgsmålet over for ministeren for at få den sag belyst.
Og jeg skal give Dansk Folkeparti det tilsagn, at den sag følger jeg selvfølgelig op på.
Aase D. Madsen (DF), 1999-03-16:
Ja, nu kommer fru Ester Larsen ind på noget af det væsentligste: at nu er der stillet spørgsmål. Jamen det, Dansk Folkeparti vil ind til, er netop: Hvorfor er der ikke stillet spørgsmål før?
Det er det, der er det essentielle.
Kan vi dog ikke grave ned i det her cirkelsystem af lukkede øjne?
Vi må også kunne sætte nogle beløb på.
Hvad er der sket?
Hvis det havde været ethvert andet ministerium, havde der jo været ministerstorm, og vi havde forlangt ministerens hoved på et fad.
Og det kan da godt være, at det er dertil, vi skal.
Nu har Venstre jo siddet i mange regeringssammenhænge i 10 år, og dér er da sket noget tilsvarende i systemet og på nøjagtig samme måde.
Det er da dér, vi skal hen.
Det er da at tage en overordnet diskussion af, hvad der foregår.
Det, at man fuldstændig vil undgå at gå ned i materien, kan jeg altså ikke forstå en brik af.
Ester Larsen (V), 1999-03-16:
Sagen fra Århus var uheldig.
Det var en usmidig administration.
Den har ført til en ændring af bekendtgørelsen, sådan at modtager også inddrages.
Med hensyn til Dansk Folkepartis nidkærhed må jeg jo sige, at den er stor, når man fra Folketingets talerstol beskæftiger sig med en trykfejl, hvor der skrives 60 år i stedet for 50 år.
Med hensyn til den konkrete sag om, at Statens Museum for Kunst har solgt ud af værker,
har jeg rejst den over for ministeren og bedt om at få den undersøgt, for det er faktisk den måde, man arbejder på som parlament: at man beder om at få belyst de sager, som der er rejst kritik af.
Det vil jeg til enhver tid gøre.
Når jeg siger, at der er brugt præcis de penge, som der var afsat til kunstindkøb, så var det et forsøg på at svare fru Aase D. Madsen, som spørger: Hvad har det kostet?
Og de indkøb, der er foretaget, har præcis kostet de penge, som det offentlige har afsat på deres budgetter til kunstkøb.
Og jeg vil gerne have mig frabedt at blive betegnet som en, der slår armene om Socialdemokratiet.
Birthe Skaarup (DF), 1999-03-16:
Jeg har et enkelt spørgsmål til fru Ester Larsen, for fru Ester Larsen omtalte kulturen i Århus og den skulptur, som skulle opstilles i Århus, og som der blev sagt nej til.
Her rejste der sig en bred folkelig debat mod en finkulturel indstilling.
Jeg kunne godt tænke mig til at spørge fru Ester Larsen, om fru Ester Larsen ikke mener, at det er en god idé, at folket også inddrages, når der på byens torv skal opstilles en skulptur, som befolkningen skal kigge på i rigtig mange år.
Aase D. Madsen (DF), 1999-03-16:
Det lader jo til, at hr. Nødgaard og jeg er de eneste her i Folketinget, som virkelig vil tage de ting op, som fru Ester Larsen har sagt, men det gør vi også gerne.
Men hvis en museumschef handler i strid med loven, er det så ikke vores ansvar herinde?
Det vil jeg da tro det er.
De, der har været inde i systemet, i ministeriet og alle vegne, kender da den cirkel, og det er jo foregået i årevis.
Hvor mange lukkede øjne har det været i vores system herinde
og i de systemer, som vi selv har sat til at varetage millionerne
Det var dér, jeg ville hen.
Poul Nødgaard (DF), 1999-03-16:
Det var dog en besynderlig udtalelse: Der er ikke brugt flere penge, end der er sat af på finansloven.
Det er jo ikke det, sagen drejer sig om.
Til de midler, vi sætter af på finansloven, har staten, kommunerne og amterne
på en lang række områder, selv om man har sat nogle midler af, samtidig lavet nogle håndfaste regler for, hvordan de penge kan anvendes, således at befolkningen, som har valgt os, på intet tidspunkt kan kritisere os for vores dispositioner.
Så nævnte fru Ester Larsen også noget om principperne.
Jamen det er jo principperne i alt det her, der er forkert. Der er fastlagt nogle principper, siger fru Ester Larsen.
Det er vi enige om.
Men når de principper er sådan, at man kan lave det cirkus - hvis jeg må bruge det udtryk - som er blevet afsløret her på det seneste, så synes jeg, at Venstre, der står for at vogte nogle ting her i samfundet, burde være meget, meget mere oppe på dupperne.
Sådan virker det i hvert fald på mig.
Ester Larsen (V), 1999-03-16:
Jeg takker for de positive kommentarer til min nydelige tale.
Nu ved jeg ikke, om nydelig er noget plusord i denne her sammenhæng.
Jeg vil godt gøre klart, at vi har forskellige opgaver.
Det er ikke Folketingets opgave at bestemme, hvilke kunstværker der skal indkøbes til de danske museer.
Det er Folketingets opgave at fastsætte nogle principper, hvorefter de mennesker, der skal forestå indkøbene, skal udpeges.
De principper er vigtige, og hovedprincippet bør efter min bedste formening være, at der skal være rotation, at man skal have opgaven i en kort periode, stå til ansvar for sine indkøb, og så skal man afløses af andre. Jeg foreslog, at man for Statens Museum for Kunst kan danne et panel af rådgivere, som kan sikre, at der bliver et bredere vurderingsgrundlag for de indkøb, der bliver foretaget.
Det har præcis kostet de midler, som man har sat af til kunstkøb på finansloven og i andre sammenhænge.
Der bliver ikke brugt flere midler til kunstkøb, end der er lovligt bevilget af Folketinget.
Aase D. Madsen (DF), 1999-03-16:
Ja, jeg kan gentage det med den nydelige tale.
Det er lige som med de ældre ude i kommunerne, dér har vi også armslængdeprincippet, men det har jo altså ikke virket, og det her har heller ikke virket. Så vil jeg gerne spørge fru Ester Larsen: Hvor mange millioner kroner har det kammerateri, som Dansk Folkepartis ordfører har været inde på, mon kostet det danske samfund
gennem årene?
Det har kostet mange, mange millioner kroner.
Og derfor vil jeg da gerne spørge Venstre, om man er interesseret i, at vi laver en fuldstændig opgørelse for at se, hvor meget der er kørt rundt i det her lukkede system, for det er jo os her i Folketinget, der har det store ansvar for, at der ikke sker misbrug af skatteydernes penge.
Det kan vi da ikke lægge fra os.
Vi må da selvfølgelig lægge al den vægt, vi overhovedet kan, på de ting, der er kommet frem i Ekstra Bladets artikler.
Vi kan da ikke lukke øjnene.
Vi har et stort ansvar.
Poul Nødgaard (DF), 1999-03-16:
Først lige en bemærkning til hr. Søren Hansen
, selv om den sådan set skal rettes til Venstres ordfører.
Jeg synes, det er utrolig dybt skuffende, at når en ordfører får stillet et par spørgsmål, er man så arrogant, at man overhovedet ikke går på Folketingets talerstol og besvarer dem.
Vi skal egentlig ikke drøfte dansk kulturpolitik.
Vi skal drøfte den måde, som midlerne administreres på, og alt det, der på seneste er foregået inden for kulturverdenen, specielt inden for billedkunsten.