Margrethe Vestager (RV), 1999-05-20:
I januar 1998 modtog Folketinget fra min forgænger en redegørelse om det repræsentative demokrati i uddannelsessystemet, nemlig redegørelse R 5.
Redegørelsen slog fast, at der faktisk er meget store forskelle på elevers og studerendes mulighed for at få indflydelse på deres uddannelser.
På grund af den mangfoldighed, som jo kendetegner det danske uddannelsessystem, blev det i redegørelsen antaget, at mange af de forskelle må bero på tilfældigheder, snarere end at de afspejler de forskelle, der i øvrigt findes.
Redegørelsen indeholdt på den baggrund en række forslag til at styrke det repræsentative demokrati i uddannelsessystemet på såvel Undervisningsministeriets område som Forskningsministeriets område, og alle forslagene var blevet formuleret efter en dialog med elever, studerende og deres organisationer.
To forslag i redegørelsen, der var specielt rettet mod universitetsområdet, er nu indarbejdet i et lovforslag om ændring af universitetsloven.
Det drejer sig konkret om, at de studerende får 25 pct.s indflydelse på rektor- og dekanvalget, og at de studerende sikres en næstformandspost i studienævnet. Som opfølgning på et forslag fra demokratiredegørelsen, der retter sig mod hele uddannelsessystemet, opnår de studerende endvidere medlemskab
af institutbestyrelsen
Forslaget har været førstebehandlet her i Tinget den 15. april i år som lovforslag nr. L 205.
Vi arbejder ligeledes for tiden på et lovforslag, som bygger på de forslag, der var indeholdt i redegørelsen, og jeg håber at kunne fremsætte forslag i næste folketingssamling, som vil dække uddannelsessystemet generelt.
Det er også en opfølgning på vort ungdomspolitiske udspil fra august 1997, hvori det bl.a. hed: »At give de unge medindflydelse og medansvar for anliggender, der vedrører dem, er en måde, hvorpå unge gøres fortrolige med demokratiske værdier. Hvis unge er vokset op og har uddannet sig, hvor demokrati og medbestemmelse er en del af dagligdagen, er der gode muligheder for, at de tager denne livsform med sig senere i tilværelsen.«
Det kommende lovforslag vil supplere de eksisterende regler om indflydelse og medbestemmelse på det enkelte uddannelsesområde, således at der fremover sikres et ensartet niveau for demokratisk indflydelse gennem hele systemet.
På dette tidspunkt kan jeg ikke angive det helt præcise indhold og omfang, men det vil komme til at omfatte næsten alle uddannelsesområder inden for Undervisningsministeriets område, og dermed mener jeg også, det vil bidrage til at styrke det repræsentative demokrati i hele uddannelsessystemet. Det er givet, at uddannelse skal give elever og studerende de nødvendige faglige, personlige, sociale kvalifikationer.
Et vigtigt element af udviklingen er det, man kunne kalde demokratisk kompetence, altså at uddannelserne bidrager til, at det enkelte menneskes forståelse og lyst til at deltage som aktiv borger i et demokratisk samfund styrkes, og i flere uddannelseslove og -bekendtgørelser har vi allerede mål af den karakter.
Elever, kursister, studerende, hvad man nu hedder, bliver repræsenteret i institutionernes bestyrelse, får ret til at nedsætte rådgivende organer og organer, hvor man kan drøfte, hvordan man vil bruge sin demokratiske indflydelse: elevråd, kursistråd, de studerendes råd.
Og man får også ret til at blive repræsenteret i de råd og udvalg, der måtte blive nedsat af ledelsen på den enkelte uddannelsesinstitution.
Forslaget skal jo selvfølgelig følges op af bestemmelser på bekendtgørelsesniveau, hvorefter skolerne får en vis pligt til at stille lokaler, kontorinventar og lignende til rådighed for elevrådene, samt bestemmelser, der fastsætter generelle regler for elevrådenes virksomhed og herunder selvfølgelig også, hvordan man vælger elevråd.
Jeg vil dog allerede på det her tidspunkt pointere, at lovforslaget, i modsætning til beslutningsforslaget, ikke vil operere med, at ledelseskompetencen på den enkelte uddannelsesinstitution fjernes fra skolelederen.
Forslaget vil altså ikke indebære en magtforskydning, men inddrage elever og studerende gennem demokratiske beslutningsprocesser og dermed også som kontrol af magten.
Jeg forestiller mig desuden, at Undervisningsministeriet i tilknytning til lovgivningen udgiver en publikation, sådan at både elever og skoleledelse, anvisninger og råd kan få samarbejdet til at fungere.
Som jeg håber det fremgår, vil mange af de såkaldt basale rettigheder, som beslutningsforslaget handler om, indgå i det lovforslag, vi arbejder med.
Og derfor vil jeg nøjes med at kommentere enkelte dele af forslaget i denne her omgang.
Med hensyn til kravet om 6 m3 pr. person er vi jo enige om, at By- og Boligministeriets bygningsreglement for 1995 indebærer, at normalklasserum på undervisningsinstitutioner skal have et rumindhold på 6 m3 pr. person, vel at mærke forudsat, at der etableres effektiv mekanisk ventilation.
I tilknytning til det kan jeg fortælle, at vi i Undervisningsministeriet har udgivet flere publikationer om undervisningsinstitutioner, om indretning af dem.
Det gælder »Skolebyggeri nu og i fremtiden. Gymnasier, HF-kurser og VUC'er« fra 1998, og på folkeskoleområdet har vi udgivet »Skolebyggeri med eksempler« i 1997.
Så allerede i henhold til bygningsreglementet har elever og studerende altså krav til indeklima.
I øjeblikket er der meget fokus på de fysiske rammer for folkeskolen.
Samtidig har bygningsvedligeholdelsen vist ikke i alle tilfælde været fuldt tilstrækkelig.
Og derfor er der i mange kommuner en meget stor og optaget aktivitet for at vurdere de eksisterende bygninger og se, hvad det kan være nødvendigt med af om- og nybygninger. For at støtte den proces har Undervisningsministeriet sammen med Byggedirektoratet under Forskningsministeriet indbudt arkitekter og andre til en skolebyggerikonkurrence, hvor man har bedømt de indkomne forslag.
Og det, som jo selvfølgelig er hovedtemaet i en sådan konkurrence, er samspillet mellem pædagogik og bygninger.
Hvordan kan bygningen understøtte den skole, den pædagogik, det formål, som vi ønsker os?
Konkurrencen bestod af tre kategorier: en nybygning, en ombygning af en nyere skole og en ombygning af en ældre skole.
Og det resultat af konkurrencen, som blev offentliggjort i den her uge, vil jo selvfølgelig blive formidlet.
Vi vil forsøge at tage det bedste ud af også de forslag, som ikke blev præmieret, så vi kan inspirere og give et beslutningsgrundlag for alle kommuner.
Mere konkret stilles der forslag om, at der maksimalt må være 22 i en klasse, hvor bogligt orienteret undervisning finder sted, mens der maksimalt må være 8 på et hold, hvor praktisk undervisning finder sted.
En undersøgelse, som ministeriet netop har offentliggjort, viser, at der i folkeskolens klasser er et elevgennemsnit på 18,9.
Ved skoleårets start i 1998 var der kun 876 ud af 27.404 klasser, der havde 26 elever eller flere.
Tidligere internationale undersøgelser har sammenlignet Danmark og andre lande og placeret Danmark som landet med verdens laveste klassekvotienter.
Som det selvfølgelig er forslagsstillerne bekendt, er der under den projektplan i udviklingsarbejdet, som »Folkeskolen år 2000« er udtryk for, et fokuspunkt 2 med titlen, som hedder »Udfordringer til den enkelte elev«.
Der er netop udgivet et temahæfte med titlen »Fleksibilitet i folkeskolens skemalægning«.
Det, som vi arbejder med dér, er at anvise helt andre metoder end kvantitative enhedsstørrelser for klasser og hold, sådan at skolen kan skabe rum for oplevelse og fordybelse med bedre plads til udfordringer, som rettes til den enkelte elev - altså at man rent faktisk bliver set.
Med hensyn til undervisningsmateriale og udstyr kan jeg bekræfte, at der de senere år har været en del berettiget kritik.
Kritikken er især gået på, at materiale og udstyr ikke vedligeholdes eller fornys i tilstrækkelig grad.
Men hvordan forestiller man sig, at vi ved central regulering af elevers og studerendes basale rettigheder skulle sikre dette? De konkrete beslutninger på det her område tages jo lokalt, ofte på den enkelte skole, måske endda oftere i den enkelte klasse, og det, vi vil gøre, er at styrke elevernes medindflydelse på prioriteringen via nye demokratiske spilleregler.
I Undervisningsministeriet er vi selvfølgelig opmærksomme på, at der er behov for at udvikle nye og tidssvarende undervisningsmidler.
Det var baggrunden for, at vi for 2 år siden i samarbejde med Erhvervsfremme Styrelsen iværksatte et projekt, der skal skabe eksempler på nye, banebrydende undervisningsmidler, som både integrerer traditionelle undervisningsmidler og indfører de nye medier og informationsteknologien.
Resultatet af dette arbejde vil forhåbentlig foreligge til sommer.
Ydermere kan jeg nævne, at vi allerede i 1996 aftalte med Kommunernes Landsforening, at der i 2003 skal være en nyere pc for hver 10 elever i folkeskolen.
Endvidere gør vi i ministeriet faktisk en meget stor indsats for at give alle uddannelsesinstitutioner adgang til Internettet, således at elever og lærere kan gøre brug af dette redskab i deres arbejde og i deres undervisning.
Det er selvfølgelig bare eksempler på den indsats, der er inden for området for undervisningsmidler og materialer, men at formulere basale rettigheder på operationelt plan om dette emne, anser jeg for udelukket, og jeg anser det også for at være i strid med den ansvarsfordeling, vi har mellem stat, amt, kommune og den enkelte institution, som det helt overvejende flertal her i Folketinget jo heldigvis går ind for.
Sammenfattende vil jeg runde af med at understrege, at vi i regeringen ikke kan støtte forslaget, selv om vi faktisk støtter intentionerne et stykke ad vejen.
Bl.a. har vi netop nedsat en tværministeriel arbejdsgruppe med repræsentanter
Og i den forbindelse skal jeg bare henvise til arbejdsministerens oplysninger her i salen, hvor man jo netop har diskuteret dette emne i forbindelse med beslutningsforslag B 101 om elevers og studerendes arbejdsmiljø.