Mimi Jakobsen (CD), 2000-05-17:
Nede på min yngstes skole har jeg lært, at man sådan meget groft sagt kan dele sådan en gruppe individer op i tre grupper. Der er den første gruppe, der er bærende.
Det er dem, der byder ind, kommer med forslag, byder sig til, leverer nogle ideer, dem, der deltager.
Den næste gruppe er tilskuerne.
Det er dem, der har planket den for at sidde oppe på stakittet og ser til, men de deltager ikke.
Og den tredje gruppe er dem, der sidder ovre i hjørnet og spiller fedtspil og brokker sig over alle de andre.
Jeg skal ikke overføre billedet på deltagerne i denne debat, det er ikke det, der er mit ærinde, selv om det ikke er vanskeligt at genkende typerne, men jeg vil gerne sige, at det i virkeligheden jo er en af hovedgrundstenene i hele CD's engagement i det europæiske.
Danmark skal være bærere, medbærere, deltagere, dem, der byder ind, dem, der kommer med alternativer, dem, der kan forholde sig positivt kritisk til ting, men som er med, hvor det foregår, og - i modsætning til ikke mindst Dansk Folkeparti - vil jeg understrege, ikke bare med, hvor det foregår, når det drejer sig om at rage fordele til sig til Danmark.
Enhver skal selvfølgelig varetage sit lands interesser, men det gælder også, når der skal bydes ind på, hvordan det Europa, som vi bor i og lever i hver eneste dag, skal udvikle sig.
Det gælder også om at få tingene til at glide.
Det gælder også om at hjælpe andre lande i en situation, hvor man kan se, at her er det nødvendigt at byde ind og få ordnet ting, så vi i fællesskab kan køre videre.
Det er CD's vision for det her, og det er en af de vigtigste grunde til, at vi også i denne situation varmt anbefaler og virkelig tror på, at der er langt større fordele
ved et ja, end der er ved et nej.
Vores andet argument er spørgsmålet om Danmarks selvstændighed og frihed til at handle.
For mig at se
svarer det præcis til, at hvis vi opfører os rigtig tåbeligt, ja, så kan policen stige lidt, men det er dog intet at regne imod de omkostninger, der vil være, hvis vi ikke har forsikringen, hvis skaden sker. For det er ikke os, der afgør, hvad der så skal ske.
Det er markedet ude omkring, der vil sætte skarp fokus på Danmark, hvis vi ikke er med, og selvfølgelig kan man sige, at så længe vi underkaster os alle de forpligtelser, som de andre har, og opfører os pænt og ordentligt, så kan vi måske nok klare den, bare vi er lidt skrappere end de andre.
Men ve os den dag, det kan begynde at gå galt.
Så tror jeg nok, at jeg ville foretrække, at policen steg en lille smule, hvis det var, og at det ikke var selve forsikringen, der ikke virkede i den situation.
Det tredje argument er trygheden.
Enhver, der ser naturfilm i fjernsynet - det er blevet så populært - ved, at ser man en flok af disse hjorte, der løber hen over sletten, så ligger rovdyrene og venter på den, der står alene, på den, der er lidt svagelig, på den, der ikke er med flokken, og på den, der ser ud til at være nemmest at angribe.
Så nemt er det.
En dansk valuta kan ikke stå alene.
Og det er jo deri, det ligger.
Jeg forstår nu, at et stort flertal i Folketinget i en helt overskuelig fremtid vil sørge for, at kronen ikke står alene.
Det er meget klogt.
Men der jo ingen som helst grund til at tvivle på, at fokus under alle omstændigheder vil blive sat på kronen i langt højere grad uden for forsikringsselskabet end inden for. Og hvad i alverden skal vi med den opmærksomhed.
Ellers tak!
Jeg sagde det før, men det er vigtigt at gentage: Det er fint, og det er storslået, at vi har fået skabt euroen på et tidspunkt, hvor det gik rimelig godt i Europa. Vi har overlevet Sovjetunionens sammenbrud; vi har overlevet Tysklands genforening.
Men man behøver ikke at spole båndet
ret mange år tilbage - ja, for nogle er det måske mange, men for os andre er det ikke så mange - til 1970'erne, hvor hver gjorde, hvad der nu kom dem bedst ved, og blæste på alle de andre, når der var krise. Det er det, euroen skal være garantien mod.
Euroen er jo ikke noget nyt; det er videreudviklingen af EMS'en, der heller ikke var stærk nok, når det kneb.
Så røg den også i
svinget
Vi har brug for en mekanisme i Europa, der holder landene sammen, når det gælder.
Vi ved, at så snart krybben er tom, bides hestene, og mere økonom behøver man altså ikke at være.
Det drejer sig om noget med valutaer og penge.
Det ved vi alle sammen går på tværs af grænser.
Når som helst der er tale om store ting, der går på tværs af grænser, så skal Danmark ikke stå alene.
EU-samarbejdet drejer sig om to ting.
Det drejer sig om for det første at løse nogle opgaver dér, hvor de bedst løses, hvis vi alle sammen prøver at have samme mål at løfte i flok.
For det andet skal EU-samarbejdet gælde dér, hvor et enkelt land ved at skeje ud og kun tænke på sig selv kunne skade de andre, for sådan kan man ikke opføre sig i en forening.
Mere besværligt er det ikke.
Men det er klart, at det gør det ikke lettere, at jeg kalder det et forbedret og øget samarbejde i Europa, hvor hr. Keld Albrechtsen kalder det øgede magtbeføjelser til Unionen. Det dækker måske over de samme beslutninger, men der er meget langt imellem.
Derfor tror jeg, at befolkningen vil være fuldt i stand til at sætte sig ned og prøve at tænke det igennem.
Som CD er et selvstændigt parti - lidt irriterende, kan nogle mene - så er Danmark et selvstændigt land.
På præcis samme måde er det med Danmark.
Når det drejer sig om forhold, som vi ikke kan løse alene, jamen så er der kun én vej, og jeg ønsker ikke for Danmark, og CD ønsker ikke for Danmark, hverken at vi skal sidde på stakittet og glo, eller at vi skal sidde som en gang brokmåse - det ligger vist inden for forretningsordenens rammer - og bare brokke os over de andre.
Vi skal ikke ende som nordmændene foran telefaxen.
Når de ikke bruger olie, så sidder de foran telefaxen og venter på, at tingene ruller ind på fransk, og så kan de oversætte dem til norsk, og så er det ned i Stortinget, og så er det norsk lov, og de har ikke haft en dyt indflydelse på det.
Det ville være en rigtig, rigtig dårlig handel for Danmark - også i denne sag.
CD støtter dette lovforslag.