Henriette Kjær (KF), 2000-01-19:
I Det Konservative Folkeparti synes vi, det er godt og prisværdigt, at man i regeringen har formuleret en række målsætninger for at forbedre den danske sundhedstilstand.
En regering skal have ambitioner på befolkningens vegne med hensyn til befolkningens sundhed og velfærd.
Der er også mange gode intentioner, som vi helt kan støtte, men der er altså også meget, som bærer præg af, at det mere er embedsmændene i diverse ministerier, der skal have motion, end det er befolkningen.
Jeg kan blive helt forpustet over alle de embedsmænd, der skal i gang med at overvåge dette eller hint, eller alle de arbejdsgrupper, det ser ud som om der skal nedsættes for sammen at komme med et udspil om et eller andet, der skal få os til at leve sundere.
Her tænker jeg ikke mindst på afsnittet »Kost og motion«, hvor Sundhedsministeriet vil tage initiativ til at oprette et forum for motion med deltagelse af relevante myndigheder, herunder Kulturministeriet, Undervisningsministeriet, Trafikministeriet, By- og Boligministeriet samt frivillige organisationer.
Samarbejde er godt, men man skal også passe på det gamle ordsprog om, at for mange kokke fordærver maden, ikke får sin berettigelse her.
Der er altså også noget af det, vi bliver præsenteret for i redegørelsen, som jeg gerne vil sætte spørgsmålstegn ved.
Når vi nu ud til de målgrupper, man har udvalgt sig, rammer man rigtigt?
F.eks. ønsker regeringen at inddrage arbejdspladserne aktivt og bredt i det forebyggende og sundhedsfremmende arbejde.
Det er fint nok, men så står der i redegørelsen
: »Arbejdsministeriet offentliggjorde i januar 1999 en handlingsplan for forbedring af arbejdsmiljøet. Planen indeholder både forskningsaktiviteter og aktiviteter, der skal understøtte overvågningen af udviklingen i arbejdsmiljøet, samt handlingsplaner for ti særlig farlige jobgrupper.« »Understøtte overvågningen« står der.
Det lyder i mine ører meget teoretisk og meget lidt til gavn for de folk, vi har ude på arbejdspladsen.
Men jeg håber selvfølgelig, det på et eller andet tidspunkt må udmønte sig i nogle anbefalinger, der kan sikre et fald i arbejdsulykker og arbejdsskader.
Jeg ved heller ikke, hvor meget vi får ud af, at Fødevareministeriet skal udarbejde materiale om sund kost målrettet kantinepersonale.
De fleste, der arbejder i en kantine og har ansvaret for maden, er uddannede økonomaer eller kantineassistenter eller kokke, og de har da fået den undervisning, der er nødvendig.
Jeg mener, det er dårlig brug af ressourcerne, og dér, hvor problemet er, får man til gengæld ikke grebet ind.
Pølsedame, tænkte jeg, hvad er
Jo, fortalte de på et tidspunkt, hvor de præsenterede
deltagerne, hun tog ud på byggepladserne og stillede sin pølsebiks op, så arbejderne kunne købe pølser i frokostpausen, for der er sjældent en kantine i forbindelse med et byggeri; så skal det da være et større byggeri. Men de mennesker og denne Janne rammer man jo ikke.
Hun får vel ikke brev fra Fødevareministeriet om, at pølser er usunde, og at de burde spise noget andet og mere sundt, så jeg finder det ærlig talt lidt paradoksalt og en smule urealistisk at tro, at vi kan flytte ret meget ved sådanne kampagner.
Regeringens ambition om mere social lighed i sundhed er rigtig.
Jeg synes, det er uhyggeligt, at de dårligst stillede grupper i Danmark også er mere syge og lever mere usundt end de bedrestillede, og jeg mener, der skal gøres en indsats.
Man kan lave fælles spisning, hvor man sammen laver maden og lærer at lave den billigt og sundt.
Gulerødder, hvidkål og kartofler er jo billige råvarer, og man kan lave en masse spændende ud af det.
Men det er selvfølgelig svært at få fat på enlige mænd, der mest opholder sig på bodegaen.
Det er en svær nød at knække
Jeg har ikke et svar, men det er et af de områder, jeg synes vi skal gøre noget ved.
Jeg har læst, at tandlægernes nye landsforening har lavet et projekt, hvor de i tandplejen vil have fat i dem med dårlige tænder, fordi det sikkert skyldes problemer derhjemme.
Det finder jeg helt forkert og på grænsen til overvågningssamfundet.
Medmenneskelighed skal man altid have med sig, og det tror jeg såmænd også at tandlægerne altid har haft
, så hvis man opdager noget, der er rivravruskende galt, ja, så råber man selvfølgelig vagt i gevær. Men ellers har vi jo allerede sundhedsplejersker, der kommer i hjemmet.
Vi har opmærksomme pædagoger i vuggestuer og børnehaver, og i skolen har vi lærere, der er interesserede i deres elever, så vi har altså offentlig observation nok i forvejen.
Men oprigtig medmenneskelig interesse kan vi aldrig få nok af, og der er det vigtigt, at vi bekymrer os om hinanden; men det må aldrig få et skær af systematisk overvågning.
Når jeg nu har trukket disse efter min mening ikke særlig effektive foranstaltninger frem, er det ikke for at være gold og negativ, for jeg ved, at regeringen har oprigtigt gode intentioner, og der er også gode ting i redegørelsen.
Jeg finder det rigtigt og godt, at regeringen vil etablere et center, som skal fremme brugen af effektive forebyggelsesmetoder og skabe et større overblik over den eksisterende forebyggelsesforskning.
Igen skal det blot påpeges, at det derefter skal føres ud i praksis, amterne skal tage det til sig, ellers er det intet værd. Det samme gælder intentionerne om, at sundhedsvæsenet skal gøre mere ud af det forebyggende over for f.eks. hjertepatienter, sådan at de bliver bedre vejledt og mere motiverede til at lægge deres livsstil om.
Og det fører mig så over til vores eget forslag.
Jeg mener nemlig, at der er behov for at gøre en ekstra indsats i forhold til de store folkesygdomme såsom knogleskørhed, sukkersyge, astma, allergi, dårlig ryg osv.
Vi sidder inde med en masse viden, der er forsket op ad vægge og ned ad stolper, men det er, som om det er svært at drage nytte af resultaterne og bruge de gode erfaringer, man har fra ét sted i landet, et andet sted i landet.
Det Konservative Folkeparti foreslår derfor, at der udarbejdes handlingsplaner for disse folkesygdomme, hvor man kortlægger sygdommen, behandlingsmetoder, forebyggelse osv. for til sidst at lægge en national strategi.
Det er nødvendigt, at vi gør en ekstra indsats og på den måde får fat i den enkelte patient, så vi kan minimere omfanget af sygdommens indvirkning på den enkelte person.
Det vil give den enkelte borger bedre livskvalitet og forhåbentlig et længere liv, og samtidig tror jeg, det vil spare samfundet for enorme summer i udgifter til hospitalsindlæggelser og medicin.
Vi vil derfor stille et konkret forslag til regeringen om at iværksætte de nødvendige initiativer for at få sat gang i disse nationale handlingsplaner, fordi vi mener, at det virkelig vil gøre en forskel, når vi taler folkesundhed.
Et andet vigtigt element, der må fremhæves, når vi diskuterer folkesundhed, er folks adgang til at blive behandlet.
Det er ganske uhørt, at man skal vente urimelig længe på at blive opereret.
Det er opslidende at være sygemeldt fra sit job, hvor man kan frygte at blive fyret.
Det er psykisk nedslidende at gå syg rundt derhjemme; ens netværk falder jo fra hinanden, når man er sygemeldt, man har ingen at snakke med om dagen, fordi de alle sammen er på arbejde.
Det skal vi have gjort noget ved, og vi foreslår en behandlingsgaranti, der sikrer, at alle bliver behandlet inden for en lægefagligt fastsat tidshorisont.
Men også alkoholikere, der slider sig selv og deres familie op, er ringe stillet, for den dag, de er motiverede og har indset, at nu går den ikke længere, og derfor gerne vil i behandling, ja, så er der optaget på det afvænningssted, de gerne vil til.
Det er nedslående at have med at gøre, og her skal vi også sikre os, at der er de tilbud til de folk, der ønsker det.
Det samme gælder narkomanerne, der også skal have flere tilbud og længerevarende tilbud, fordi de i dag er for kortvarige, og fordi vi ikke sikrer os, at de får en bolig og et job, hjælper dem til et job, når de er færdigbehandlede.
Vi står derfor over for en meget stor opgave, og vi hjælper gerne regeringen til at gøre noget effektivt ved folkesundheden.
Jeg glæder mig til de initiativer, der kommer fra regeringen, og jeg kan sige, at jeg støtter forslaget om, at man forbyder rygning på folkeskoler.
Jeg synes, det er uhørt, at man har rygerum for de unge, det er at sende nogle helt forkerte signaler, så det vil vi gerne indgå i en aktiv og positiv udarbejdelse med regeringen om.
Jeg synes, spørgsmålet om tobaksreklamer er ved at være afklaret, i og med at vi jo får et forbud.
Det skal jeg så sige, at jeg er imod, for jeg tror slet, slet ikke, det er det, der får folk til ryge.
Det er, som hr. Preben Rudiengaard sagde, den holdning, der er dér, hvor man nu færdes: Er det in, eller er det out at ryge, og der skal vi selvfølgelig prøve med noget holdningsbearbejdelse, så vidt vil jeg gerne gå.
Men lad os endelig få en debat om tobak, om ikke i dag, så får vi den i hvert fald, når regeringen forhåbentlig kommer med sine lovforslag.