Thor Pedersen (V), 2003-05-08:
Det er i hvert fald i store træk samme tema, så noget vil sikkert blive gentaget, men det vil jo vise sig under debatten.
Vi må jo igen starte med at konstatere, at der altså har været en global afmatning inden for de sidste 2 år.
Vi har således set en voldsom stigning i ledigheden i landene
omkring os, og vi kan konstatere, at Danmark egentlig alt andet lige er kommet bedre igennem den fase end lande, vi normalt kan sammenligne os med. Vi har i dag et stort overskud på de offentlige finanser, og vi har rekordoverskud på betalingsbalancen, og uanset hvad er det relative niveau for beskæftigelsen historisk set meget højt. Det er så ikke et argument for, at det ikke er et problem, at ledigheden stiger.
For hver eneste ledig, der gerne vil i arbejde, er det et problem, hvis der ikke er en arbejdsplads.
Det er for så vidt det spørgsmål, der håndteres, når man taler om, hvordan beskæftigelsen er i den offentlige sektor, og hvordan udsigten er i den private sektor.
Hermed vil jeg så også gentage, at den offentlige sektor altså ikke er et område, hvor der er tale om et fald i antal arbejdspladser, rent faktisk stiger beskæftigelsen i den offentlige sektor.
Der bliver flere ansatte i den offentlige sektor.
Over 2 år vil tallet sandsynligvis nå op omkring 10.000, og det er i virkeligheden større end det, vi egentlig havde forudsat, da vi indgik økonomiaftaler med kommunerne, altså det numeriske antal personer, man er i stand til at aflønne også i 2003. På trods af den ledighed, som vi aktuelt oplever, er det stadig sådan, at lønningerne i Danmark stiger mere end i udlandet, og det betyder, at vi stadig svækker vores konkurrenceevne, også holdt op mod at vi har en kronekurs, der i forhold til en faldende dollar gør, at vi svækker vores konkurrenceevne også på eksportmarkederne, når det gælder priskonkurrencen.
Derfor burde alle jo kere sig om det.
Når det i virkeligheden er på det private område, vi ser reduktionen i beskæftigelsen, er det også her, man skal være meget opmærksom på det ansvar, der ligger hos arbejdsmarkedets parter, når de nu skal i gang med lønforhandlinger.
Man skal altså sikre den optimale vækst i realløn, som nemlig afspejler balancen mellem lønudviklingen og vores konkurrenceevne.
Det omfatter bl.a. en indsats, som stimulerer produktivitetsudviklingen, og som i øvrigt varigt forbedrer strukturerne på arbejdsmarkedet.
Jeg vil også gerne indledningsvis understrege, at mulighederne for at nå målene om gældsnedbringelse, beskatning af offentlig service, indtil videre ikke er påvirkede af de aktuelle bevægelser i beskæftigelse og ledighed. Det afgørende for at nå disse mål er niveauet for og den underliggende udvikling i de offentlige finanser. Oplysningerne for 2002 viser, at udviklingen indtil videre svarer til det forventede og til det forudsatte.
Beskæftigelsen er i henhold til de nyeste opgørelser på omtrent samme niveau i 2002, som forudsat i vores seneste fremskrivning mod 2010.
Af forespørgslens ordlyd kan man få det indtryk, at nedbringelse af den offentlige gæld skulle være i modstrid
med intentioner om at fastholde en udbygget offentlig service og ordentlige vilkår for de svage grupper, herunder også gode vilkår for svage ældre. Det er på ingen måde tilfældet.
Planen er jo netop, at vi skal sikre en nedbringelse af den offentlige gæld frem mod 2010, så der er råd til at finansiere de fremtidige stigninger i udgifter til pension og til pleje af ældre.
Nedbringelse af den offentlige gæld sikrer, at finanspolitikken er holdbar, så vi ikke skubber byrder videre til fremtidige generationer.
Når vi allerede i dag indretter finanspolitikken efter de fremtidige udfordringer, er det netop for ikke bliver tvunget til at stramme finanspolitikken efterfølgende.
Tilrettelæggelsen af en holdbar finanspolitik med en tilstrækkelig nedbringelse af den offentlige gæld bidrager derfor til at skabe et godt økonomisk grundlag for fremtidens offentlige service.
Inden for de rammer, der er lagt for udviklingen frem til 2010, er der råderum til skattestop, lavere skat på arbejdsindkomst og en realvækst i det offentlige forbrug på 0,7 pct. i 2004 og 0,5 pct. fra 2005-2010.
Gør vi det op i kroner, er det sådan, at der i alt er plads til en realvækst
på 14 mia. kr., og det vil renset for demografi - som tidligere nævnt - betyde, at der i alt er 7,5 mia. kr. til yderligere velfærdsforbedringer eller i gennemsnit 1 mia. kr. mere pr. år.
Inden for den ramme kan man jo prioritere op eller prioritere ned alt efter, hvor man ønsker, at forbedringerne skal slå igennem, og hvor det er, man historisk ønsker at nedprioritere.
Den holdbare finanspolitik betyder, at forbedringen kan bevares fremover, også når antallet af ældre stiger.
Jeg kan nævne, at i 2002 blev der samlet afsat over 3 mia. kr. yderligere til sygehusvæsenet i forhold til 2001.
Af disse over 3 mia. kr. blev godt 1,6 mia. kr. afsat i forbindelse med kommuneaftalerne, og oven i det lagde regeringen så yderligere 1,5 mia. kr. til aktivitet for sygehusene i 2002 - og for så vidt også efterfølgende i det omfang, hvor pengene ikke anvendes. Hertil kommer så yderligere, at vi i 2003 har styrket sygehusområdet med 850 mio. kr., som sikrer fortsat prioritering af kræftområdet, hjerteområdet og det medicinske område.
Hertil kommer, at vi i finansloven tilførte 125 mio. kr. til øget behandlingsaktivitet i sygehusvæsenet under ét.
Her har vi så for nylig yderligere overført 200 mio. kr. til amterne til samme formål.
Resultatet har også kunnet ses, nemlig et markant fald i ventelisterne. Jeg kan også nævne, at der i forbindelse med finanslovaftalen for 2002 blev afsat 500 mio. kr. ekstra til ældreområdet i kommunerne.
Det er ikke en engangsbevilling.
Det er i virkeligheden et vedvarende løft, altså yderligere 500 mio. kr. hvert eneste år i forhold til udgangspunktet. Når det drejer sig om samfundets svageste grupper, har regeringen sammen med andre satspuljepartier iværksat en række initiativer.
Jeg kan nævne, at der over de næste 4 år er afsat 1 mia. kr. til psykiatriområdet, herunder børne- og ungdomspsykiatrien.
Det har således været muligt gennem omprioriteringer og målretning at videreudvikle og forbedre servicen over for borgerne på en lang række områder, og det vil blive fastholdt også i de kommende år.
Målsætningerne om service og skat frem til 2010 inden for en holdbar ramme kræver en betydelig indsats for at øge beskæftigelsen.
Regeringen har taget første skridt med »Flere i arbejde«.
Det næste skridt er nedsættelsen af skatten på arbejdsindkomst, men der er brug for flere initiativer i de kommende år, og det vil beskæftigelsesministeren forhåbentlig - og det tror jeg - komme nærmere ind på.