Knud Erik Kirkegaard (KF), 2004-05-05:
Ja, alt får en ende, også denne udspørgen af hr. Kristian Thulesen Dahl, og så må vi andre jo tage over.
Man kan jo godt blive en smule imponeret over opgavens omfang.
i Danmark, der i hvert fald har været gennemført siden 1970, og det er endda et åbent spørgsmål, om det, der bliver lagt op til her, ikke er en endnu større ændring end det, der skete i 1970. Jeg har selv personlig, og det kan man jo se på min høje alder, gennemlevet hele denne periode.
Jeg var med til i 1970 som medlem af en skolekommission at sammenlægge et skolevæsen under de nye vilkår.
Og så har jeg i øvrigt også i 24 af de 33 år været medlem af kommunalbestyrelsen i en mindre landkommune og har således haft mulighed for at følge den rivende udvikling, som det danske samfund har gennemgået i denne årrække.
Jeg har også oplevet, hvordan man fra kommunalt hold har haft vanskeligere og vanskeligere ved at kunne leve op til de helt naturlige krav, som samfundsudviklingen stillede kommunerne over for.
Nu er det så vores politikergeneration, der her i Folketinget får til opgave at lave en ny kommunalreform, og det er naturligvis mit håb, at det nuværende Folketing vil være lige så fremsynet, være lige så modigt som det Folketing, der før 1970 besluttede de under alle omstændigheder meget omfattende ændringer, der var tale om dengang.
Det kræver mod, det kræver beslutningskraft og
forhåbentlig fra et meget, meget bredt flertal i Folketinget
Vi har jo i Det Konservative Folkeparti en forhistorie i forbindelse med det emne her.
Jeg tror, det var helt tilbage i 1988, at den konservative statsminister Poul Schlüter gjorde rede for, at efter hans opfattelse var tiden allerede dengang inde til en kommunalreform med kun to administrative led og så nogle større kommuner, end man kendte dengang.
Det var der ikke i offentligheden den helt store tilslutning til, men det er en tankegang, som vi har arbejdet med lige siden.
Der vil også være medlemmer af Folketinget, der vil kunne huske, at Det Konservative Folkeparti fremsatte et beslutningsforslag i midten af 1990'erne, et beslutningsforslag, hvor man opfordrede den daværende regering til at nedsætte en strukturkommission til at udarbejde et oplæg til, hvordan man kunne begrænse antallet af forvaltningsled i Danmark.
Forslaget led sådan set en krank skæbne, men der skete dog det efterfølgende, at den såkaldte Opgavekommission blev nedsat direkte foranlediget af det konservative beslutningsforslag.
Men det kom der jo ikke så forfærdelig meget ud af.
Debatten bølgede videre, og vi udarbejdede vores eget konkrete oplæg i 2001 til, hvordan vi mente, den offentlige sektor skulle forvaltes i fremtiden.
Vi var en lille flok, der mødtes over et års tid for at udarbejde oplægget, og det blev så gentaget i en lidt anden form i 2002 i sammenhæng med, at den nuværende regering nedsatte Strukturkommissionen.
Vi kommer så til den 9. januar 2004, for et lille halvt års tid siden, i Vingsted, hvor Strukturkommissionen offentliggjorde sit oplæg.
Jeg vil godt sige om Strukturkommissionens oplæg, at jeg synes, det var et godt beslutningsgrundlag, man kom frem til.
Det er min ganske bestemte opfattelse, at Strukturkommissionen med sin betænkning for alvor satte gang i debatten i den kommunale verden og i den amtskommunale verden, men også rundtomkring i lokalsamfundene.
Hvis man ser, læser, hvad der har været af debatindlæg, hvad der har været af referater af debatmøder om dette vigtige tema siden dengang, ja, så vil man kunne komme til den konklusion, at der næppe er et politisk tema, der har været så grundigt folkeligt gennemdrøftet som det tema, vi diskuterer her i dag.
Vi skrev fem punkter ned i den konservative folketingsgruppe, dengang Strukturkommissionen kom med sit oplæg, fem punkter, der efter vores opfattelse skulle være det bærende, det overordnede, når vi skulle tage stilling til et oplæg, som regeringen ville fremkomme med.
Det første punkt er sådan set overliggeren for det hele: Vi skal forsøge at indrette den offentlige sektor sådan i Danmark, at vi ikke kun nu, men også 10, 20, 30 år ud i fremtiden sikrer de bedste muligheder for optimal kvalitet i den service, som den offentlige sektor skal yde over for sine borgere.
I den samme pind havde vi også et ønske om en optimal ressourceudnyttelse, ikke fordi vi vil ud i nogen sparerunde, men fordi vi er klar over, at under alle omstændigheder vil de ressourcer, vi har til rådighed, være knappe, og derfor skylder vi skatteyderne, vi skylder hinanden at sørge for, at i den struktur, vi får dannet, vil der også være en optimal ressourceudnyttelse. For det andet havde vi et ønske om at trække beslutninger, der skulle træffes om den borgernære service, så tæt ud til borgerne som muligt.
Vi ønskede, at så mange opgaver, som vi efter en nøje vurdering fandt hensigtsmæssigt, skulle placeres i primærkommunerne, idet vi har den opfattelse, at det er det bærende demokratiske element.
Det er så tæt på borgerne, det er dem, der skal træffe de beslutninger, som borgerne er afhængige af.
Det er derfor, det er godt at få placeret så mange beslutninger som muligt i primærkommunerne.
Den tredje pind handlede om, at vi arbejder ihærdigt for, at når vi placerede en opgave, så skulle ansvaret placeres entydigt, det vil sige, at det skulle placeres i et og ikke flere forvaltningsled.
Det er et formål, som man ikke vil kunne få opfyldt hundrede procent, for så skal vi kun have ét forvaltningsled i Danmark.
Men i videst mulige omfang skulle vi have de kendte gråzoner væk, som vi har i øjeblikket - vi har jo ikke fået vedtaget noget nyt endnu - mellem primærkommunerne og amtskommunerne.
For det fjerde ønskede vi, at borgerne skulle opleve den offentlige sektor og den service, der kom derfra,
som en enstrenget service, det vil sige, at borgerne skulle have mulighed for at henvende sig blot ét sted; ikke for at få opgaven løst, men for at få sikker information om, hvordan man skal gebærde sig som borger, hvor man skal henvende sig for at få den konkrete opgave løst.
Som andre siger det, så skal kommunen være borgerens hoveddør til den offentlige forvaltning.
Endelig for det femte skulle der også efter vores opfattelse i regeringens oplæg være en sikkerhed for, at kommunerne fik en størrelse, der gjorde dem fagligt og på anden vis bæredygtige i forhold til de opgaver, som de skulle løse.
Nu fik vi så regeringens oplæg for nogle dage siden, og jeg har kun ros tilovers for regeringens oplæg.
Oplægget lever til fulde op til de fem punkter, som jeg nævnte for et øjeblik siden.
Jeg vil ikke sige, at det fuldstændigt har holdt sig til det konservative oplæg fra 2001, men der er i hvert fald tydelige lighedspunkter.
Derfor er vi meget glade for det oplæg, regeringen er kommet med, som netop bygger på disse principper, som afskaffer amterne, så vi får oprettet fem sygehusregioner, så vi får flyttet hovedparten af de borgernære amtslige opgaver til primærkommunerne, så vi får en entydig, offentlig forvaltning i Danmark.
Det er med den indfaldsvinkel, vi går til forhandlingerne.
Det tror jeg også bliver tilfældet, selv om jeg nok føler, at tonen indimellem har været lidt overraskende gnaven over for oplægget.
Men det er måske, fordi man er lidt ærgerlig over, at oplægget rent faktisk er så godt, som det er.
Men den gnavenhed må man se at komme over i en fart, for nu hviler ansvarets åg på os alle sammen.
Det er en voldsomt stor opgave, vi sidder med.
Det er vores opgave at vise beslutningskraft, at vise mod og få vedtaget fremtidens organisering af den offentlige sektor i Danmark.