Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-12-17:
Dansk Folkeparti har deltaget i finanslovforhandlingerne her i efteråret, og jeg vil gerne her ved indledningen kvittere over for regeringen for at have indbudt Dansk Folkeparti til forhandlinger.
Men vi var glade for at deltage, og det var vi naturligvis, fordi vi faktisk mener at have noget at byde på i vores politiske program. Vi deltog ikke af taktiske grunde.
Vi deltog for reelt at sætte nogle fingeraftryk eller fodaftryk på det samlede resultat.
Vi var klar til at påtage os et medansvar og deltage i aftaler både med regeringen og med andre partier, og jeg tror også, at regeringen efter forhandlingsforløbet må give os ret i, at der faktisk var forhandlinger, som, hvis ikke der var opnået et forhandlingsresultat med Venstre og De Konservative, CD og Kristeligt Folkeparti, kunne have dannet baggrund for en yderligere diskussion også med Dansk Folkeparti.
Desværre fik regeringen jo ikke brug for Dansk Folkeparti.
Efter at det store forlig var indgået, måtte vi selvfølgelig konstatere, at løbet var kørt for vores mulighed for at få indflydelse på finansloven.
Det synes vi faktisk var brandærgerligt, for vi havde en række forslag til klare forbedringer i forhold til det, regeringen havde spillet ud med.
Jeg vil gerne give nogle eksempler på konkrete områder, hvor Dansk Folkeparti har foreslået her i efteråret nogle forandringer i forhold til regeringens udspil - også i forhold til det, der nu er blevet et resultat - som markant ville have forbedret de pågældende områder.
Det første område er naturligvis boligstøtten, hvor regeringen spillede ud med et gedigent spareforslag, ikke bare et reformforslag, som ville medføre store besparelser på boligstøtten over en 5-års-periode, men i sandhed også et forslag, som ville medføre besparelser over for dem med de laveste indkomster i landet.
Vi gik positivt ind i drøftelsen med det udgangspunkt, at vi ikke ville afvise behovet for en reform på boligstøtteområdet, men at vi totalt ville afvise en reform, som indebar, at man sparede boligstøtten for dem med de laveste indkomster.
Det er klart, at det ville medføre ændringer i forhold til den bundgrænse, man havde lagt ind i forslaget
Vi fik bekræftet, at det teknisk sagtens kunne lade sig gøre, men at det altså var politiske forhindringer, der medførte, at det ikke er blevet anderledes, end at der nu altså er store besparelser over for de personer med de laveste indtægter i det her land.
Et andet område, som vi forsøgte at få indflydelse på, og som også ville have medført et klart bedre forslag her ved endemålet end det, der nu ligger på bordet, er selvfølgelig inden for medicinordningen.
Igen her gik vi ind i diskussionen med udgangspunktet, at vi ville godt se på en omlægning af medicintilskuddet på den måde at forstå, at dem med det højeste medicinforbrug også procentuelt skulle have den højeste støtte, men vi ville ikke gå ind i diskussionen med det udgangspunkt, at der skulle ske egentlige besparelser på medicin til syge mennesker i Danmark, men således at den besparelse, som regeringen havde fundet frem til, enten skulle føres tilbage til området selv eller bruges andre steder i sundhedssektoren.
Hvis der var lavet en aftale med Dansk Folkeparti på det her område, er der ingen tvivl om, at den havde set anderledes ud end det endelige resultat, der nu er tilfældet, og at man ikke havde brugt medicinordningen til at spare over for syge mennesker i landet.
I øvrigt er medicinområdet et af eksemplerne på, at mange ting i finanslovforliget, som vi skal stemme om her senere i dag, ikke har været ordentligt forberedt.
Medicinområdet er et af de mange eksempler, der jo er, hvor man så sent som her i dag har lavet ændringer i forliget, ændringer selvfølgelig, som Dansk Folkeparti bifalder, men stadig væk ændringer, som medfører, at der altså er en samlet besparelse på medicinområdet på lige knap 300 mio. kr. Når vi samtidig ved, at kulturministeren nævner, at den finanslov, der bliver vedtaget, er den bedste finanslov på kulturområdet i årevis, så kan vi jo klart se regeringens prioritering: øgede midler til kulturområdet, færre midler til de syge, der har behov for medicin.
Det er ikke en prioritering, vi i Dansk Folkeparti støtter, og vi forsøgte at få en anderledes prioritering ind i diskussionen.
Et tredje område, jeg konkret vil nævne, hvor vi gerne havde set, at resultatet var blevet markant anderledes, er naturligvis det forslag, der blev stillet om fjernelse af skattekompensationen til pensionister i kommuner med meget høj skat.
Det er et forslag, som medfører besparelser i størrelsesordenen 175 mio. kr., besparelser, som alene rammer pensionisterne, et forslag, som er utrolig asocialt i vores øjne, og et forslag, som er helt uden baggrund i nogen saglig hensyntagen til folk, der faktisk har behov for disse penge.
Vi foreslog naturligvis den besparelse taget af bordet, men vi kan se i resultatet, at det jo er en del af det, der nu bliver vedtaget senere på dagen.
Der er nogle områder, jeg gerne vil nævne også, som ikke i så høj grad har været en del af diskussionen, men hvor det er vigtigt for os i Dansk Folkeparti at få markeret vores principielle holdning, og det ene er selvfølgelig omkring Den Sociale Pensionsfond, hvor vi nu ser det fuldendte attentat mod ordningen.
Den Sociale Pensionsfond, der er opbygget på ekstraordinære indbetalinger, har haft et meget, meget afklaret formål med hensyn til, hvad pengene efterfølgende skulle bruges til, men vi har set regeringen i de sidste fire år malke Den Sociale Pensionsfond ved gennem en tekstanmærkning på finansloven at overføre flere penge til statens budget end det, lovgrundlaget for Den Sociale Pensionsfond har givet mulighed for.
På den måde tømmer man grundkapitalen i Den Sociale Pensionsfond og overfører midlerne til allerede eksisterende områder på finansloven - altså områder, som i forvejen er skattefinansierede, men som nu efterfølgende bliver finansierede ved disse engangsoverførsler fra Den Sociale Pensionsfonds grundkapital.
Indtil i år har vi haft venner i spørgsmålet om at bekæmpe regeringens forsøg på at malke Den Sociale Pensionsfond.
Vi må desværre konstatere, at med det indgåede finanslovforlig er vennekredsen blevet kraftigt indskrænket, i og med at Venstre, som jo tidligere har været meget energisk på området, er gået med til, at man nu systematisk tømmer Den Sociale Pensionsfonds grundkapital.
Vi bryder os ikke om det, vi vender os kraftigt imod det
I det hele taget handler det jo om, at det, som politikerne lover, skal befolkningen kunne regne med, og med hensyn til Den Sociale Pensionsfond har løftet været klokkeklart, formålet har været klokkeklart, og derfor synes vi, man burde besinde sig og lave det om, man nu er i færd med at gennemføre. Et andet principielt område, som vi ønsker at gøre opmærksom på her under tredjebehandlingen af finansloven, er selvfølgelig satspuljeforliget, som 7 partier ud af 10 står bag, og hvor man mødes i forligskredsen og som glade julemænd her i december måned op til jul deler penge ud til stort og småt - gode formål, skulle jeg hilse og sige, men det sker på en utrolig udemokratisk facon, hvor man uden om finanslovdiskussionen i øvrigt mødes særskilt og udmønter puljen.
Det var også derfor, vi i går, da der blev stemt om ændringsforslagene, støttede et ændringsforslag, som skulle
nedlægge denne særegne måde at fordele midlerne på og enten få midlerne fra satspuljen tilbageført til dem, man jo tager dem fra, eller også bruge dem over finansloven, så de, der deltager generelt i diskussionen, også får indflydelse på, hvordan pengene bliver brugt.
Det er klart, at der er områder i det indgåede finanslovforlig, som Dansk Folkeparti er tilhænger af, og jeg vil gerne nævne nogle konkrete eksempler.
Der ligger nogle forslag på erhvervsområdet, som vi støtter.
Der ligger noget på skatteområdet, som også var indeholdt i regeringens oprindelige lovkatalog, nemlig at en arbejdsgivers betaling for en medarbejders alkoholafvænning ikke skal beskattes hos lønmodtageren.
Den diskussion har vi også deltaget i løbende med det udgangspunkt, at det ikke bare skulle være alkoholafvænning, som skulle være skattefri for lønmodtageren, men at det skulle gælde generelt, når arbejdsgiver betaler for lønmodtagers behandling.
Regeringen har været totalt afvisende over for at udvide ordningen fra alkoholafvænning til også at omfatte andre ting, men vi håber naturligvis på et gennembrud på et senere tidspunkt.
Et andet område, hvor vi meget energisk vil følge udviklingen, og hvor vi støtter det, der foreløbig ligger, er selvfølgelig udspillet til forbedrede vilkår for kriminalforsorgen.
Vi støtter i Dansk Folkeparti ethvert skridt i retning af større fængselskapacitet og bedre vilkår
for de ansatte i fængslerne.
Vi mener, fængslerne rent faktisk skal være flugtsikre, og vi mener også, fængslerne skal være narkofri.
Vi mener, der er meget lang vej igen til at opnå de tilstrækkelig gode vilkår, som man skal have inden for kriminalforsorgen, men vi støtter naturligvis ethvert skridt i den rigtige retning.
Samtidig skal jeg ikke undlade at gøre opmærksom på, at vi afventer diskussionen om politiets vilkår næste år, når det igangværende politiforlig udløber. Dansk Folkeparti vil meget gerne tage del i de drøftelser med det udgangspunkt, at vi skal have meget mere synligt politi på gaden.
Det nuværende politiforlig har overhovedet ikke bevirket, at politiet er synligt, som politiet bør være, og dermed kan sikre den tryghed for befolkningen, som er så nødvendig, for at alle i den danske befolkning, også vore ældre medborgere, kan føle sig trygge, når de færdes overalt i det danske samfund.
Et andet punkt, som er indeholdt i finanslovforliget og selvfølgelig er meget sympatisk, er loftet over kommunal grundskyld på produktionsjord på 8 promille.
Men jeg skal ikke undlade at sige, at det er Dansk Folkepartis opfattelse, at vi faktisk slet ikke mener, der bør være skat på produktion, og at vi her har at gøre med et erhverv, som ene af alle kommer til at betale en sådan skat.
Det synes vi af principielle årsager er forkert.
På forsvarsområdet har vi iagttaget den debat, som har verseret, specielt om et af forligspartiernes ivrigste udgangspunkter.
Vi har også set med stor bedrøvelse på den besparelse i år 2000, som Det Radikale Venstre har fået indført på finanslovens overslagsår, og det er klart, at vi går ind i drøftelsen om forsvarsområdet med det udgangspunkt, at der ikke skal ske besparelser på forsvarsområdet.
Regeringen har forpligtet sig til at komme med et udspil inden den 1. marts 1999, og vi vil se med stor forventning på det udspil og håber ikke, Det Radikale Venstre får stor indflydelse på det udspil, regeringen skal komme med.
Endelig er der jo i kanten af de egentlige finanslovparagraffer indgået aftale om en arbejdsmarkedsreform på baggrund af aftalen mellem arbejdsmarkedets parter.
Vi har støttet en række af de ændringer, som har været til diskussion, og den aftale, der er indgået på baggrund af aftalen mellem arbejdsmarkedets parter, er faktisk ganske fornuftig.
Så kommer jeg til et område, som fortjener nogen opmærksomhed, men desværre ikke ud fra den positive vinkel, og det er selvfølgelig den sygehusaftale, som er indeholdt i finanslovaftalen.
Må jeg godt understrege, som jeg har sagt tidligere under debatten, at Dansk Folkeparti ikke ser den indgåede aftale for sygehusene som noget som helst gennembrud
Det har været nævnt tidligere, og jeg vil også nævne igen, at det forslag til vedtagelse, som blev vedtaget af et enigt Folketing tilbage i oktober måned, begyndte således: »Idet Folketinget konstaterer, at sygehusventetiderne skal nedbringes, opfordres regeringen til inden nytår at fremsætte forslag, der sikrer en reel behandlingsgaranti.
Garantien skal omfatte et maksimum for, hvor lang tid en borger skal vente på at få behandling ...«
Den vedtagelse er ikke gennemført med det, der er foreslået i finansloven.
Hvis man vil påstå, at vedtagelsen er gennemført, som hr. Jan Petersen gjorde tidligere i debatten, kan vi i hvert fald konstatere som et minimum, at man ikke er gået ét skridt videre end det, vedtagelsen forudsatte, regeringen skulle gøre.
Det, jeg selvfølgelig er ude efter her, er, at for Dansk Folkeparti at se har Venstre, De Konservative, CD og Kristeligt Folkeparti
intet fået igennem i form af et bedre sygehusvæsen i den aftale, der nu foreligger, i forhold til det, regeringen var forpligtet til at leve op til med den vedtagelse, Folketinget traf i oktober.
Vi støtter naturligvis i Dansk Folkeparti ethvert skridt
i retning af at få ventelisterne nedbragt, i retning af at give den syge medborger en egentlig behandlingsgaranti og i retning af, at den syge borger får vished for, at når man
står i den situation, at man har behov for hjælp, jamen så er hjælpen også at få, og selvfølgelig støtter vi også en udmøntning af vedtagelsen.
Men i en forhandling, hvor det drejer sig om at give og tage, må man forvente, at der også er nogle, der får noget, og hvis ikke der er nogen, der har fået noget i den aftale, der er indgået, i forhold til det, regeringen skulle leve op til, kan vi altså konstatere, at der er nogle, der ikke har gjort arbejdet særlig godt.
Må jeg også minde om, at der er nævnt fire områder i aftalen, fire konkrete områder inden for livstruende sygdomme, hvor garantien skal gælde i løbet af 1999.
Men på netop de fire områder, man har udvalgt, har amterne ikke store problemer i dag med at overholde de udmeldte retningslinjer fra Sundhedsstyrelsen med hensyn til ventetider.
Det vil sige, at man har valgt lige præcis de områder ud, hvor der i dag ikke er de store problemer, men dér, hvor der er store problemer med ventetidsspørgsmålet, har man ikke gjort det fornødne.
Hvis der er nogen, der får lyst til at lave et selvstudium af ventetider, har Sundhedsministeriet en glimrende hjemmeside, hvor man kan gå ind og præcist se de forskellige ventetider.
Hvis man vil gøre sig ulejligheden som deltager i finanslovforhandlingerne, kan man se, hvor problemerne virkelig er store med hensyn til ventetider, og så stille krav til regeringen om, at på de områder, hvor ventelisterne virkelig er problematiske, skal der også gøres en ekstra indsats.
Vi føler i Dansk Folkeparti, at den indsats ikke har været tilstrækkelig, og vi mener, at den aftale, der er indgået på området, måske kun lige lever op til det, der i forvejen var en forpligtelse for regeringen, men ikke gør noget som helst yderligere ved spørgsmålet.
Så er der i finanslovaftalen en række uafklarede spørgsmål, og vi venter i spænding på, hvordan i alverden det egentlig kan gå til, at man nu stemmer om en finanslov, hvor der i virkeligheden er mange uafklarede spørgsmål, som Folketinget først ser, efter at vi har trykket på knapperne her i dag.
Et af spørgsmålene, som regeringen godt nok har sagt, at vi kommer til at se noget på - og det glæder vi os til - er selvfølgelig spørgsmålet om invaliditetsydelser for de 65-66-årige.
Vi har fået et løfte om, at der kommer et eller
andet på området, men mig bekendt er der endnu ikke kommet noget fra regeringen endnu, der løser problemet med, at når man sætter pensionsalderen ned fra 67 til 65 år, er der altså nogle mennesker, som er vant til at få en ydelse, men som ikke ved, om de får den ydelse i de 2 år, der er tale om
Det er et spørgsmål, som regeringen har sagt, at der må kigges på, og vi glæder os til at se, hvad der kommer til at ske på området.
Efterlønsområdet er et andet spørgsmål, som vi jo har diskuteret mange gange her i Folketinget, og på nuværende tidspunkt er farcen efterhånden ved at være komplet.
Man siger, at man vil fremtidssikre efterlønnen, og det har vi set med interesse på.
Man har sagt, at man har lavet denne reform og disse ændringer, fordi der så ikke kommer noget attentat fra forligskredsen på efterlønnen fremover.
Der er et bredt parlamentarisk flertal bag aftalen, og det skulle være det, der gjorde, at man gik ind i en aftale med forligspartierne fra regeringens side i stedet for at lave en aftale uden om den nuværende forligskreds, som man jo kunne have gjort for at bevare den gamle efterlønsaftale.
Man kunne have lavet en aftale, der inkluderede Dansk Folkeparti, og så havde man bevaret den gamle efterlønsordning, men man valgte at lave aftalen med den nuværende forligskreds, for - som man sagde - så fremtidssikrede man efterlønnen.
Og hvad er det så, der sker?
Dagen efter, at aftalen er indgået, får vi at vide, at aftalen gælder jo kun for 1999.
Det Konservative Folkeparti har ikke bare scoret et klokkerent selvmål hos sig selv på området, men scoret et selvmål hos hele forligskredsen ved at gøre det klart, at spørgsmålet om efterløn også kommer til debat i 1999, også i år 2000 og også om 4-5 år.
Er det den ro, som regeringen sagde, dette forlig om efterlønnen ville indebære?
Nej, ikke for Dansk Folkeparti at se.
Regeringen havde andre muligheder, men regeringen har valgt sine forligspartnere på efterlønsområdet. Vi synes, det er skidt, at der ikke kommer ro om efterlønsordningen nu, og at man endda har lavet de forringelser, som altså nu er en realitet med denne aftale.
Noget andet, som vi også har forsøgt at få sat lidt i fokus her under debatten, er, at man indfører et særligt kontingent til betaling af efterlønnen, der i forvejen er betalt over skatterne.
Hvor er det, man i form af et lavere skattetryk andre steder kompenserer for den kontingentstigning?
Det har vi ikke kunnet få opklaret, og det vækker stadig undren hos Dansk Folkeparti, at der er
borgerlige partier, som deltager i en aftale om efterlønsordningen med en reel skattestigning til følge.
Vi synes naturligvis, man skulle have fokuseret på det og nedsat nogle andre skatter, så man i det samlede billede ikke havde øget befolkningens skattebetaling.
Løftebruddene omkring efterlønsordningen
vil jeg slet ikke gentage her.
Jeg tror, at hele den danske befolkning efterhånden kan de løftebrud, som specielt statsministeren har gjort sig skyldig i, selv i søvne midt om natten, så jeg skal ikke gøre mere ud af dem andet end at sige, at det også for Dansk Folkeparti at se er et kæmpeproblem, at der med Socialdemokratiet som hovedansvarlig nu er skabt en utrolig kløft mellem befolkningen på den ene side og politikerne på den anden side.
Hvordan i alverden kan befolkningen have tillid til det, politikere stiller sig op og lover, når så klokkerene løfter ikke engang kan holde i trekvart år?
Det er jo sandheden på efterlønsområdet, men ikke bare på efterlønsområdet.
Vi har et helt katalog over løftebrud fra regeringens side, hvor man er gået ud og har lovet det ene og det andet.
Man har også mandaterne til at gennemføre det, men man gør det bare ikke.
Man forfølger ikke engang målene, tværtimod stiller man selv forslag, som forringer tingene i forhold til det, man har lovet befolkningen.
Det er klokkerene løftebrud, og vi bryder os ikke om det!
Endelig skal jeg sige, at vi har stillet en række forslag fra Dansk Folkepartis side, også en række
udgiftskrævende forslag,
i finanslovdrøftelserne
, og hver gang er der selvfølgelig blevet spurgt, om der er en finansiering som baggrund for de forslag, vi er kommet med.
Det har der været hver gang.
Det er et spørgsmål om politisk prioritering.
Det er samtidig et spørgsmål om prioritering, om man ønsker, at ulandsbistanden fra i år til næste år skal stige med 470 mio. kr., når der skal spares på medicinområdet for knap 300 mio. kr.
Det er klart, at integrationsprocessen er dyrere end den anden løsning, som Dansk Folkeparti foretrækker.
Vi vælger anderledes.