runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-06-01:
Jeg vil gerne sige, at hvis hr. Mogens Jensen vil diskutere alle mulige detaljer om TV 2’s udvikling, så er det nok rigtigere at spørge kulturministeren.
Men jeg vil gerne her oplyse, at kulturministeren har holdt møde med TV 2’s ledelse, og jeg har forstået, efter det ganske korte referat jeg har fået, at der er enighed om, at TV 2 er på sikker grund.
TV 2 har glimrende udviklingsmuligheder, og det er også det, der er regeringens udgangspunkt, at vi ønsker et stærkt TV 2, der får de bedst tænkelige udviklingsmuligheder.
TV 2 befinder sig ikke i nogen usikker situation.
TV 2 vil blive sikret ordentlige og gode udviklingsmuligheder, og på det tidspunkt, hvor situationen i øvrigt måtte være afklaret, vil regeringen selvfølgelig genoptage salgsprocessen med henblik på at skabe yderligere kapital til TV 2, så TV 2 får endnu bedre udviklingsmuligheder i fremtiden.
Det er da bestemt det, jeg ønsker.
I går brugte jeg faktisk meget tid her i Folketingssalen på at argumentere for, at man nu holder sig til sagen.
Jeg synes netop, at man skal være forsigtig med at gå ind og tolke nejet i Frankrig og et muligt nej i Holland, for der er så mange motiver.
Så det synes jeg ikke man skal begynde at begive sig ind i.
Det bedste, man kan gøre, er at sige, at det nu er op til den franske regering at meddele sine partnere i EU, hvorledes den franske regering ønsker at reagere oven på den folkeafstemning, der har været, med det resultat, den gav.
Det er det bedste, man kan gøre.
Jeg synes ikke, at vi fra dansk side skal begynde at kloge i, som man siger i Jylland, hvordan vi skal tolke et nej.
Et nej er et nej, og så må det være op til de pågældende landes regeringer at meddele EUkredsen, hvordan de ønsker at reagere på det, deres befolkninger har sagt.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2005-06-01:
Med regeringens forberedelsesniveau in mente, når vi hører statsministerens svar på hr. Mogens Jensens spørgsmål og de tidligere mange svar eller ikkesvar, som kulturministeren har givet til undertegnede, må vi i sandhed af flere grunde håbe, at TV 2 vinder de verserende sager, for jeg tør næsten ikke tænke på, hvad der sker med det manglende forberedelsesniveau.
Men for at vende tilbage til det egentlige spørgsmål kunne jeg godt tænke mig at høre, om statsministeren kunne redegøre for, hvad det er, der har ændret sig så væsentligt for den vurdering, der lå til grund for regeringens koordinationsudvalg i efteråret, for den vurdering der lå til grund for regeringens udmelding i den nye regeringsgrundlag efter folketingsvalget, for den vurdering der lå til grund for, hvad statsministeren udtalte på sit ugentlige pressemøde kort tid før, at regeringen skiftede holdning.
For det er jo egentlig ikke, fordi oplysningerne er blevet så meget anderledes.
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Det er jo svært at forstå, at der skulle være så stor en forandring ved at gå fra mekanikerområdet til smedeområdet, fra tømrerområdet til snedkerområdet, fra handels- og kontorområdet til dele af butiksområdet.
Hvordan kan man forestille sig, at nogle unge, som jo dårligt nok kender de områder, kan være utrolig motiverede for det ene område og slet ikke motiverede for det andet?
Lad os nu være realistiske.
Det her handler om i god tid at give de unge et skub derhen, hvor der er nogle muligheder for dem.
Der har altid været alt for mange, der ville være frisør eller fotograf, og de har altid fået et skub over på andre felter, så der er intet nyt i det, vi taler om.
Praktikpladssituationen er jo ikke forringet.
Den er i forbedring: 1.700 flere pladser i 2004 end i 2003.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2005-06-01:
Ja tak.
55 pct. af eleverne på grunddelen af Århus Tekniske Skole har forladt teknisk skole, efter at skolepraktikken er blevet afskaffet.
I København har de allerede nu sagt farvel til 100 elever og forventer, at 300-400 elever i alt har forladt skolen inden årsskiftet; i Odense er der 150 elever, der står uden praktikplads.
Jeg kunne godt tænke mig at bede undervisningsministeren putte lidt flere ord på det her med, hvad motivationen betyder for, om man gennemfører sin uddannelse eller ej.
Men det kan jo være, at ministeren har en anden holdning til det.
»Finder ministeren det tilfredsstillende, at ca. 30 pct. af de under 24-årige på Århus Tekniske Skole på grund af praktikpladssituationen er startet på en ikkeønsket uddannelse?«
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Nu får hr. Eigil Andersen det jo til at lyde, som om der intet gøres for de pågældende.
Der gøres alt muligt også i Integrationsministeriet, og skolerne har en pligt til at vejlede og gøre opmærksom på de muligheder, der er på naboområder.
Der er altså brug for at få fjernet både de unges og deres forældres næsten hypnotiske optagethed af ganske få områder i det danske erhvervsuddannelsessystem.
Det er jo også derfor, man i Integrationsministeriet har rollemodeller, som går rundt i folkeskolernes afgangsklasser og fortæller eleverne, hvad det er at være i social- og sundhedssektoren, at blive vvs-svend osv., og hvad det er for en løn, man får som faglært arbejder i det danske samfund.
Især den sidste oplysning er jo noget, der kan gøre indtryk på mange forældre, og lønnen siger jo noget om, hvor agtede erhverv det er vi taler om, dem, som indvandrerne har en tendens til at fravælge.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Eigil Andersen (SF), 2005-06-01:
Vi kan jo så konstatere, at regeringens uddannelsesgaranti i praksis indebærer, at ca. 4.000 lærlinge i år er tvunget til at forlade deres uddannelse, selv om de står midt i den.
Det er jo en speciel form for uddannelsesgaranti, kan man godt sige.
Med hensyn til indvandrerområdet, som fru Kirsten Brosbøl også har nævnt, er det jo sådan, at f.eks. i København er ca. 80 pct. af dem, der har haft brug for skolepraktik hidtil, indvandrere, og den helt klare erfaring er, at af dem, der er nødt til at stoppe deres uddannelse, er det kun halvdelen, der kommer i gang med noget nyt, og for indvandrernes vedkommende er det i virkeligheden en langt mindre procent, der kommer i gang med noget nyt.
Derfor vil jeg gerne spørge ministeren, om det er at leve op til de integrationspolitiske målsætninger, at man også skader mange unge indvandrere.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2005-06-01:
Det kan godt være, det er svært for ministeren at forstå, men så skal jeg prøve at tale et sprog, som ministeren måske forstår: Hvis man gerne vil være smed, så har man måske ikke lyst til at være mekaniker.
Måske ministeren kan forstå det, hvis vi taler universitetsuddannelser.
Jeg går ud fra, at ministeren ville have haft en holdning til, om ministeren selv skulle læse statskundskab eller polit.
Hvis vi kigger på frafaldet på et område, som ministeren måske kender bedre, nemlig universitetsområdet, så ved vi jo også, at det er højere for dem, der er kommet ind på deres anden prioritet.
Derfor stiller jeg mit spørgsmål igen: I hvilket omfang betyder motivationen noget for gennemførelsen af uddannelsen?
Jeg mener, at ministeren lader de unge i stikken ved at skubbe dem ud til at blive ufaglærte.
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Det var bl.a. mig, der som integrationsminister sagde til den tidligere undervisningsminister, at nu bliver vi altså nødt til at give de unge indvandrere et skub på det rigtige tidspunkt, for det kan ikke nytte noget, at så mange satser på at blive mekanikere, når der ikke er mulighed for, at de kan blive mekanikere.
Det kan heller ikke nytte noget, at så mange vil ind på kontorområdet, hvor man i øvrigt kræver nogle boglige forkundskaber, som mange af dem ikke har, når der samtidig er gode muligheder på butiksområdet – og tilsvarende med snedker og tømrer.
Så det var ikke mindst den tidligere integrationsminister, som var optaget af, at skolepraktikken ikke skulle blive et hyttefad, et sted, hvor man synker ned i et bestemt ønske og glemmer naboområderne, som man måske slet ikke kender til, men som man har brug for et skub over i.
Jeg går ud fra, at skolerne i Århus og København opfylder den pligt, de har til at henvise disse elever til andre muligheder på områder, som ligger nær elevernes første ønske.
Det er deres pligt.
Det har de ressourcer til, og det går jeg ud fra også sker.
Så der er ingen elever, som bare bliver ladt i stikken og får lov til at hytte sig selv.
Kirsten Brosbøl (S), 2005-06-01:
Ministeren gør meget ud af det her med, at regeringen gerne vil tilbyde de unge en rigtig praktikplads ude i virksomhederne, og vi kan jo sådan set godt være enige om, at det er at foretrække frem for skolepraktikordningen.
Mit spørgsmål er bare: Hvad skal de elever gøre, der lige nu sidder i saksen, for det er jo sådan, at der ikke er rigtige praktikpladser nok?
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil og jeg var forleden dag i Århus at besøge nogle af de her elever, som lige nu mangler en praktikplads og ikke kan komme videre.
Hvad skal de gøre?
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Jeg har den holdning, at det ikke er klogt, hvis en undervisningssektor suspenderer de almindelige krav, der gælder ude i samfundet, og ude i samfundet er det jo sådan, at man ikke kan få lige det job, man peger på.
Derfor må det også sine steder i undervisningssektoren være sådan, at man ikke lige kan få den plads, man helst vil have.
I disse tilfælde er det bedre at få den plads, man næsthelst vil have, end at bide sig fast i det første ønske med risiko for, at man aldrig får det opfyldt, og at man føler, at det er et nederlag, og måske ender man endda på sociale ydelser.
Hvad angår lægeuddannelsen, kan jeg bekræfte, at den prognose, som Amtsrådsforeningen byggede på, og som de indtrængende med hr. Per Kaalund i spidsen bad mig om at rette ind efter, var en prognose, som senere viste sig ikke at holde stik, og det er meget nemt at se, hvad det var der skete.
Det var kombinationen af nye aftaler med lægerne, der forudsatte en dispensation fra arbejdsmiljøloven, som imidlertid ikke blev givet.
Det er det, der er forklaringen.
Det er altså dette, at man som politiker handler ud fra nogle politiske præmisser, som så viser sig ikke at holde stik.
Det beklager jeg lige så meget som alle andre.
Hvis man sammenligner det danske lægeforbrug med, hvad det er i andre lande, så vil man kunne se, at den danske lægeproduktion passede fint med lægeforbruget i andre lande.
Det var altså særlige politiske forhold i Danmark, som gjorde, at det ikke kom til at passe med det danske, men det tror jeg det gør på længere sigt.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2005-06-01:
Men undlader til gengæld fuldstændig at svare på spørgsmål.
Jeg er ret overbevist om, at der ikke er nogen, der gør sig lystige over lægemangelen i det danske samfund, ej heller undervisningsministeren, hverken i den gamle eller den nye udgave.
Jeg vil gerne spørge undervisningsministeren, i hvilket omfang undervisningsministeren mener, at motivation er en faktor i forbindelse med, om elever ender med at fuldføre deres uddannelse.
Vi er vel alle sammen enige om, at ud over det er et problem for eleverne selv, så er det også et meget stort samfundsmæssigt problem, hvis det er sådan, at de unge ikke får en uddannelse, for vi ved jo, at vi har behov for kvalificeret arbejdskraft i fremtiden.
Så det her med at flytte de unge fra en uddannelse til en anden, fordi undervisningsministeren har en prognose, som vi jo i historiens lys kan se mange gange ikke holder, vil det så øge, eller vil det formindske sandsynligheden for, at de unge overhovedet får taget sig en uddannelse?
Kirsten Brosbøl (S), 2005-06-01:
Jamen det er jo så tilbage til den diskussion, vi havde før om, hvorvidt det så er at foretrække, at en elev starter på en uddannelse, som vedkommende ikke har ønsket.
Det er jo også bare sådan, at der er nogle elever, der ikke kommer videre,
det ved vi fra skolerne, og en stor del af dem er elever med anden etnisk baggrund end dansk.
Nu har undervisningsministeren jo selv været integrationsminister, så jeg vil gerne spørge: Er det ikke et problem, at man ved at nedskære så voldsomt på skolepraktikken netop risikerer at tabe den bestemte gruppe unge på gulvet med anden etnisk baggrund end dansk, som i forvejen har utrolig svært ved at finde fodfæste i uddannelsessystemet og på arbejdsmarkedet?
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Jeg kan oplyse spørgeren om, at jeg er et ganske almindeligt menneske, hvad uddannelsesvalg angår.
Jeg anede ikke, hvad jeg ville.
Jeg vaklede mellem dyrlæge, journalist og et eller andet med samfundet, og da jeg var så ubeslutsom, så endte jeg som scient.pol., og i øvrigt fandt jeg hurtigt ud af, at jeg skulle have været økonom i stedet for.
Jeg blev matematiker, men har ærgret mig lige siden over, at jeg ikke blev sproglig.
Så jeg er et ganske almindeligt menneske, som udmærket kunne have fået nogle skub på det rigtige tidspunkt over i noget fornuftigt.
Nu endte jeg så her, og sådan kan det jo gå.
Kirsten Brosbøl (S), 2005-06-01:
Man kan vel godt sige, at der er stor forskel på ministeren, der i sit uddannelsesforløb selv har truffet de valg, der er blevet truffet, og på de elever, der sidder på teknisk skole i dag og bliver bremset i at videreføre en uddannelse, som de er kvalificeret til.
Der er ikke noget fagligt, der gør, at de ikke kan gennemføre den uddannelse.
Det er simpelt hen, fordi der nu er en stopklods, der hedder, at hvis du ikke kan få en praktikplads, så må du finde noget andet.
Kan ministeren forstå, at det er utrolig frustrerende for de elever og ikke mindst, deler ministeren vores bekymring for den gruppe elever, som ikke kommer videre i en anden uddannelse?
Er det så ikke at svigte uddannelsesgarantien for den gruppe?
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Nu er det jo sådan ude i samfundet, at man ikke altid kan få det job, man peger på, og sådan er det også i undervisningssektoren.
I de videregående uddannelser er der jo som bekendt adgangsbegrænsning.
Der er nogle, der ikke har tilstrækkelig mange point til, at de kan komme ind på jordemoderstudiet, på medieuddannelsen på Roskilde Universitetscenter eller på psykologistudiet på Københavns Universitet.
Der er masser af unge, som må finde sig i det.
Det råd, man skal give dem, er: Bevar jeres oprindelige ønske, men lav noget fornuftigt, indtil I kan få det opfyldt, så opdager I måske, at det næstbedste eller tredjebedste slet ikke er så dårligt endda.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2005-06-01:
Igen: »Alt tyder på«!
Jamen alt tydede jo også på, at der ikke ville komme lægemangel, dengang undervisningsministeren foretog den vurdering.
Er grunden til, at man f.eks. er gået ind og har nedsat sådan noget som Globaliseringsrådet, ikke, at man præcis ikke ved og ikke kan lave fremtidsprognoser?
Man kan godt komme med nogle vurderinger, man kan godt sætte nogle ting i gang, men i virkelighedens verden ved man ikke et klap om, hvor der er arbejde at få, og hvor der ikke er arbejde at få om 10 år.
Det kan være, at en overenskomst gør, at der lige pludselig er behov for en tredjedel flere inden for en bestemt faggruppe, og der har vi så begrænset os ud fra, hvordan det ser ud nu.
Sådan er det jo med samfund; de udvikler sig ikke i lige linje.
Det er præcis derfor, jeg ikke begriber, at en række unge mennesker skal stå som gidsler i et eller andet politisk spil, som regeringen kører, i stedet for at regeringen æder sin stolthed og siger: Denne her reform virkede ikke efter hensigten, vi havde en forventning om, at vi kunne have skabt langt flere praktikpladser i det private; det skete ikke, så indtil da genopretter vi skolepraktikken.
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Det er jo forrygende for en liberal som jeg at høre en socialist være så totalt liberalistisk i sit syn på fremtiden.
Det tør jeg altså ikke.
Jeg tør godt komme med visse spådomme.
Der bliver ikke job til alle dem, som i dag gerne vil være mekanikere, det kan vi sige helt sikkert.
Der bliver heller ikke job til alle dem, der gerne vil ind på HK-området, for alt tyder på, at netop den personalegruppe vil der blive mindre brug for i de kommende år.
Det er netop begrundelsen for, at vi på disse to områder, som er de to store områder, har begrænset skolepraktikken.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2005-06-01:
Ja, det er et spændende spørgsmål, og det er svaret på det spørgsmål, der gør, at en række unge står i en klemme lige nu.
Ministeren har begrænset adgangen til en række uddannelser, men kan ikke svare på, om der inden for de fag er arbejde at få om 10 år, eller om der ikke er arbejde at få om 10 år.
Det synes jeg da er interessant.
Mig bekendt er det sådan, at den uddannelse, folk tager, er en uddannelse, de også kan anvende om 30 år og om 40 år.
Så er det da rigtigt, at vi har et ønske om uddannelse for livet, og at folk kan skifte fra det ene fag til det andet, men alt andet lige synes jeg, det er at spille hasard med unge menneskers liv, når man ikke kan præsentere en prognose for, hvilke fag der er arbejde inden for om 10 år, om 20 år, om 30 år.
Jeg beder sådan set ikke om nogen prognose, for jeg ved godt, at det er fuldstændig urealistisk, og det er jo derfor, det er tåbeligt at lave den begrænsning, der er på optaget på de pågældende uddannelser, netop fordi vi ikke ved, hvordan fremtiden ser ud, og hvorfor så ikke give de unge mennesker det frie valg at tage den uddannelse, de brænder mest for?
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Det er et meget spændende spørgsmål, som jeg kan fortælle at vi også drøfter i Globaliseringsrådet, for hvis man skal nævne et muligt kritikpunkt i den danske erhvervsuddannelsesstruktur, så er det måske, at uddannelserne i meget høj grad er styret af repræsentanter for nutidens og fortidens job og ikke nødvendigvis for fremtidens job.
Det er et rigtig relevant problem.
Men det skal da ikke løses ved hjælp af skolepraktik.
Det skal løses ved, at vores erhvervsskoler får mulighed for og måske tilskyndelse til at tænke i de baner, som fru Pernille Rosenkrantz-Theil her nævner.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2005-06-01:
Det er jo lidt det, det her spørgsmål handler om, for vi står i en situation, hvor 55 pct. af eleverne har måttet opgive deres uddannelse på Århus Tekniske Skole på grund af manglende praktikpladser.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at høre lidt om, hvilket dokumentationsmateriale der ligger til grund for, at man vælger at begrænse optaget på bestemte uddannelser.
Jeg kunne godt tænke mig at få det udspecificeret, og jeg vil være tilfreds med, hvis det foregår pr. skrift, for jeg forstår godt, hvis ministeren ikke kan redegøre for det hele mundtligt, men jeg ville gerne på skrift have oplyst, hvordan arbejdsmarkedet ser ud om 40 år.
Altså, hvordan ser det ud for mekanikeren, hvordan ser det ud for tømreren, hvordan ser det ud for snedkeren, hvordan ser det ud for hjemmehjælperen osv. osv., hvordan ser det ud for hver enkelt af de uddannelser om 10 år, om 20 år, om 30 år, om 40 år?
»Hvilke initiativer vil ministeren tage for at sikre flere praktikpladser, når tal fra Århus Tekniske Skole viser, at 55 pct. af eleverne må opgive deres uddannelse på grund af manglende praktikpladser?«
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Jeg mener, vi skal måle uddannelsernes succes på, om de færdiguddannede får job.
Hvis man fulgte fru Pernille Rosenkrantz-Theils ønske om, at vi optager alle, der melder sig på psykologistudiet og medieuddannelsen på Roskilde Universitetscenter og jordemorstudiet, så kunne det ellers nok være, at der blev mange, som ikke fik det job, de havde uddannet sig til. Det er derfor, jeg taler for det kærlige, venlige pædagogiske skub tidligt i uddannelsesforløbet, hvis man er på vej ind i et område, hvor der er dårlige jobmuligheder.
Det udelukker ikke, at den unge siger: Vel vil jeg ej, jeg vil være det og det!
Den unge har jo sin fulde frihed til hver time på dagen at arbejde på at få den plads, som vedkommende gerne vil have.
Det er der jo ikke noget i vejen for.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2005-06-01:
Jeg skal blot stille det meget simple spørgsmål, som jeg stadig ikke har fået svar på, om ministeren mener, at der bliver større eller mindre chance for, at et ungt menneske gennemfører en uddannelse, hvis uddannelsen er anden prioritet og ikke første prioritet.
Altså: Bliver chancen/sandsynligheden større eller mindre, hvis en elev kommer ind på sin anden prioritet i stedet for sin første prioritet?
Her har vi jo at gøre med unge mennesker, hvor det at falde uden for uddannelsessystemet og ikke at få sig en uddannelse ikke bare har konsekvenser for den unge selv, men også har konsekvenser for samfundet som helhed.
Derfor mener jeg, at det er ret væsentligt, at undervisningsministeren svarer på præcis det spørgsmål, for står vi i en situation, hvor det at tage sin anden prioritet betyder, at der er større chance for, at man ikke får taget sig en uddannelse, så mener jeg sådan set, at ministeren har et meget, meget stort ansvar for at samle op på den gruppe.
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Til gengæld er jeg enig med spørgeren i, at vi skal få virksomhederne til at påtage sig den uddannelsesbyrde, som de selv har brug for bliver løst.
De analyserede, hvor mange der var brug for på længere sigt, og for at komme op på det tal, lavede de en kampagne, hvor de bl.a. engagerede tidligere mestre, som gik rundt til virksomheder og overtalte dem til at tage nogle flere unge.
Det er den slags, vi skal have mere af.
Det er der en bred forståelse for i erhvervslivet, men regeringen skal nok skubbe på.
Netop fordi regeringen ikke vil tilbage til den voldsomme skolepraktiktrafik, vi havde tidligere, er vi jo ekstra interesserede i at tilbyde alternativer til skolepraktikken, og alternativet er rigtige pladser.
Eigil Andersen (SF), 2005-06-01:
Nu kan jeg forstå, at der også er spørgsmål til mig.
SF mener faktisk, at alle har krav på et job.
Men i øvrigt vil jeg sige, at det jo er, fordi vi er inde i en planøkonomisk cirkel, hvor ministeren skitserer, at der er store beskæftigelsesmuligheder der, hvor man så ønsker de unge mennesker hen.
Jeg er i øvrigt noget overrasket over, at der skulle mangle beskæftigelsesmuligheder inden for metalområdet, det er i hvert fald nyt for mig.
Så vil jeg afslutningsvis spørge: Hvilke initiativer vil ministeren tage for at sikre, at arbejdsgiverne tilbyder praktikpladser nok?
For det er jo tydeligt, at der ikke er praktikpladser nok.
Det er der heller ikke med de initiativer, som er sket nu, og derfor vil jeg spørge, hvilke yderligere initiativer undervisningsministeren vil tage for at sikre, at arbejdsgiverne lever op til deres sociale ansvar, som jo er grunden til hele det her problem.
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Selv en SF-regering kunne jo aldrig drømme om at give en sådan jobgaranti.
Det kan man jo ikke!
Så vidt jeg ved, ville det tilmed stride mod SF’s nye partiprogram.
Så hold nu op med denne urealistiske snak.
Eigil Andersen (SF), 2005-06-01:
Ministeren har jo givet en meget levende beskrivelse af, hvordan ministeren vaklede i sit eget erhvervsvalg, men jeg forstod det sådan, at det var motivationen og interessen, som bestemte beslutningen til syvende og sidst, og det er jo gået rimelig godt alligevel.
Man kunne måske sige, at sådan kunne det også tænkes, at det kunne gå for de unge mennesker, som står midt i en uddannelse nu.
Ministeren lægger jo stor vægt på, at man skal lede de unge mennesker hen i områder, hvor der er beskæftigelse, og jeg vil derfor gerne spørge: Vil ministeren garantere et job til alle de unge, som så bliver tvunget til at gå over i nogle andre uddannelser, sådan at de har en sikkerhed for et arbejde og en indtægt bagefter?
Hvis ministeren mener, at ministerens egne betragtninger er realistiske med hensyn til beskæftigelsesmuligheder, så ville det jo understrege en troværdighed i det at give en sådan jobgaranti.
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Jeg forstår ikke den sidste betragtning.
Hvis man ikke kan få en praktikplads, og det er der jo mange der ikke kan, så er man jo velkommen til at blive ved med at forsøge.
Der er ingen, der forhindrer, at man bliver ved og bliver ved og bliver ved.
Der er jo ikke forbud mod det, der er jo ingen elever, som får et stempel: Du må ikke blive mekaniker.
De har alle sammen lov til at prøve i årevis at forsøge at finde en plads.
Det er blot dette, at hvis de nu ikke kan finde en plads, skal vi så have dem på skole, hvor de cementerer deres egne forventninger til at få et ganske bestemt job, som det er vanskeligt at få, eller skal vi give dem et skub hen på et område, hvor der er mulighed for, at de kan få job?