runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-11-11:
For ikke så mange år siden sagde man jo ikke pasningstilbud, da sagde man i realiteten pædagogiske tilbud.
Men tingene ændrer sig.
Jo flere, vi vil have med i tilbudene, jo mere pasning bliver der måske.
Og når man taler om økonomi, så lad os tale om, hvad det koster at reparere på de mange sygedage, som forældre må tage - eller de må tage barnets første sygedag - fordi barnet er sygt.
Og der er jo lægekonsultationer, der er udgifter til astmamedicin osv.
Det ved vi.
Det er notorisk, at indeklimaet er dårligt i det, som vi i dag kalder pasningstilbud.
Det er bestemt ikke, som det skal være.
Og hvem har så ansvaret for det, kan man så spørge sig selv om.
Der er jo tale om, hvorvidt det skal være embedslægen, der kigger efter, om det er i orden.
Det kan så også være det, som jeg har foreslået før, at det er kommunelægen, der i højere grad bliver medinddraget.
Men jeg synes ikke, at det er nok bare med sympatien.
Det er det samme, som smedens kat døde af.
Vi går så et skridt videre og inviterer fru Jette Gottlieb til at få en samtale med CD's ordfører på undervisningsområdet, som er stærkt interesseret i at kæde de to ting sammen - folkeskolen og daginstitutionsområdet - hvor dårligt indeklimamiljø begge steder er årsag til langt flere problemer, end man rent umiddelbart tror.
Og hvis vi så kunne få en større kreds i samtale, kunne vi måske tilrettelægge noget, som kunne igangsættes økonomisk over tid, sådan så vi ikke taler om, at det skal implementeres i løbet af de næste 2 år, men altså får en gennemgribende undersøgelse af: Hvordan ser det egentlig ud?
For det her koster rigtig mange penge.
Det koster meget i tabt motivation også hos skolebørnene, at de sidder dér indeklemt med deres madpakker på pultene.
Det kan aldrig være meningen, at det skal være sådan, at man giver så dårlige forhold til det, som vi altid taler om som vores eneste ressource.
Men i daginstitutionerne specielt er det helt klart: Børn bliver syge af at være i daginstitutioner, fordi forholdene er for dårlige.
Så det vil vi gerne være med til at kigge på.
Anne Baastrup (SF), 1999-11-11:
På baggrund af den seneste kritik, der har været inden for de sidste par år, gik vi også positivt ind i en diskussion, da Kristeligt Folkeparti fremsatte deres beslutningsforslag sidste år, idet vi var indstillet på at tage den etiske diskussion, indstillet på at forholde os til flertals- og mindretalsindstillinger fra Etisk Råd.
Det, der har været afgørende for den indstilling, jeg fik her i dag - og jeg skal nok i parentes sige, at det ikke er helt sikkert, at gruppen står fuldstændig bag - er samrådenes hidtidige arbejdsform, ros til dem; det meget grundige arbejde, de har lavet på et meget kvalificeret grundlag, mener jeg vi skal kvittere for. Det, der så også er afgørende for os i tilslutning til lovforslaget, er, at Sundhedsstyrelsen aktivt arbejder på at forbedre information til abortsøgende.
Det, vi jo også kan bruge udvalgsarbejdet til, er at finde ud af: Hvad vil det sige at være levedygtig?
Skal vi med den her lovgivning på den måde, som selve lovteksten er formuleret, så se frem til, at retten til fri abort inden for 12 uger droppes efter nogle år?
Det tvivler jeg på der er konsensus om i Folketinget.
SF vil i hvert fald være meget præcise i vores ønsker til justitsministeren for at få afgrænset: Hvad er konsekvenserne ved, at man tager sådan en generel bestemmelse om levedygtighed ind som den dispensationsmulighed eller mangel på dispensationsmulighed, der så ligger for de meget svære sager?
Det, der så også har været afgørende for os i støtten til det her lovforslag,
er formuleringen i § 2, som jo ikke ændres i det her lovforslag, og der vil jeg så fremhæve, hvad der står i § 2.
Der står, at selv om 12. svangerskabsuge er udløbet, kan en kvinde uden særlig tilladelse få sit svangerskab afbrudt, hvis indgrebet er nødvendigt for at afværge fare for hendes liv eller for alvorlig forringelse for hendes legemlige eller sjælelige helbred og denne fare udelukkende eller ganske overvejende er lægeligt begrundet.
Der ligger en bestemmelse her, som jeg tror det er helt afgørende nødvendigt at vi også får afdækket, for man kunne jo forestille sig, at der var mennesker på psykiatriske hospitaler, hvor lægerne ikke havde været opmærksomme på en enkelt graviditet.
Man kunne forestille sig, at der ville være meget store lægelige konsekvenser forbundet med, at den pågældende var tvunget til at gennemføre sin graviditet, selv om lægerne ikke eller selv om hun selv ikke havde opdaget, at hun var gravid så langt henne.
Det her er et meget, meget vanskeligt etisk spørgsmål.
Umiddelbart siger jeg: SF støtter lovforslaget, således som det er formuleret, men vi skal bruge udvalgsarbejdet til at være helt, helt sikre på, hvad det konkret er, vi stemmer for, når lovforslaget går til tredjebehandling.
Birthe Skaarup (DF), 1999-11-11:
I Dansk Folkeparti er vi faktisk godt tilfredse med det forslag til lovændring fra justitsministeren, som vi behandler her i dag, og som jo er den direkte udløber af det forslag fra Kristeligt Folkeparti, som vi behandlede i sidste samling.
Med det her forslag skal levedygtigheden vurderes individuelt for den enkelte gravides foster, og det må vi sige at vi synes er en helt udmærket idé.
Det gode ved forslaget er, at muligheden for en dispensation fra levedygtighedskriteriet nu er til stede, såfremt der opstår en fare for, at barnet bliver sygt, enten fordi der er nyopdagede skader på fosteret, eller fordi visse arvelige anlæg har udviklet sig på en sådan måde, at den kommende fødsel vil sandsynliggøre, at der fødes et alvorligt sygt barn.
Den vejledende grænse for fri abort inden den 12. graviditetsuge vil vi i Dansk Folkeparti naturligvis ikke røre ved.
Og vedrørende abort ud over den 12. graviditetsuge vil bestemmelserne være de samme som de nuværende: De regionale abortsamråd kan give tilladelse til en abort, såfremt den gravides eget liv er truet eller der er opstået en alvorlig fysisk eller psykisk sygdom, men også i tilfælde, hvor en gravid har været udsat for en sædelighedsforbrydelse.
Der forsvinder dog en række omstændigheder såsom hensynet til moderens umodenhed, manglende evne til at drage omsorg for barnet, alder, arbejdsbyrde og andre personlige forhold, der kan true den gravides evne til at tage vare på det kommende barn.
Efter vores vurdering vil det nye forbud mod abort af levedygtige fostre næppe få den helt store betydning, idet den praksis faktisk allerede bruges i Abortankenævnet.
Og der skal tungtvejende grunde til at tillade abort på fostre, som er så gamle, at de havde kunnet overleve, såfremt de var kommet til verden ved en for tidlig fødsel.
Når vi ser på den oversigt over tilladelser til svangerskabsafbrydelser, der er givet i årene 1996, 1997 og 1998, viser det sig jo, at det faktisk drejer sig om ganske få aborter.
Og vi er helt trygge ved, at der yderligere bliver tale om en lægeligfaglig vurdering i de enkelte tilfælde.
Den offentlige debat, som i sin tid blev rejst af et par sønderjydske jordemødre,
har efter vores vurdering nu fundet et rimeligt leje.
Vi synes, det er i orden, at der med forslaget siges nej til en fast grænse og i stedet opereres med en individuel vurdering, når fosterets levedygtighed skal fastsættes.
Desuden er der efter vores mening et samfundsmæssigt ansvar i forbindelse med et generelt forbud mod abort på levedygtige fostre.
Her vil jeg godt komme med en bibemærkning, og det er om de gravide mødre, der gerne vil abortere, men som lever under dårlige forhold.
Dem vil vi fra Dansk Folkepartis side gerne have at man støtter økonomisk og med noget mere vejledning, når disse unge mødre på et eller andet tidspunkt gerne vil abortere, for der er altså mange danskere, der står i kø med hensyn til at adoptere danske børn, og der er alt for lang ventetid på adoptioner.
Men vi ser positivt på det her lovforslag og ser også frem til den kommende udvalgsbehandling.
Jann Sjursen (KRF), 1999-11-11:
Fru Birthe Skaarup fra Dansk Folkeparti lagde vægt på, at samfundet har et ansvar i forbindelse med fastsættelse af en generel levedygtigsgrænse.
Sådan tror jeg fru Birthe Skaarup udtrykte sig, og det er jo da et udmærket udgangspunkt, når vi taler om netop de sene provokerede aborter, som vi gør i dag.
Men på baggrund af, at fru Birthe Skaarup i den debat om Kristeligt Folkepartis beslutningsforslag, vi havde før sommerferien, var meget optaget af Downs syndrom, som
også indgik i debatten dengang,
vil jeg alligevel godt høre, om fru Birthe Skaarup og Dansk Folkeparti ikke finder det betænkeligt, at justitsministerens forslag rent faktisk lukker op for at give tilladelse til sene provokerede aborter af levedygtige fostre, netop når der er tale om genetisk indikation, altså om fostre, som f.eks. har Downs syndrom.
Får det ikke fru Birthe Skaarup og Dansk Folkeparti til at sige, at det her forslag altså ikke er godt nok; her må vi gå dybere ind i det spørgsmål i forbindelse med udvalgsbehandlingen, så at forslaget rent faktisk kommer til at ændre på den praksis, der er i dag?
Birthe Skaarup (DF), 1999-11-11:
Det er rigtigt nok, at Dansk Folkeparti under den behandling, vi havde i sidste samling, sagde, at vi også ser på, hvorledes disse levedygtige fostre ville kunne udvikle sig, idet vi synes, det er forkert, at man ikke kan føde børn, der er handicappede, altså børn med Downs syndrom, for de kan være søde, rare og udmærkede børn, som mange familier har glæde af, og vi har hørt mange forældre sige - det synes jeg er meget vigtigt at påpege - at vi skal jo ikke være ens i det her samfund.
Der kan godt være nogle kriterier, der går ud på, at børn født med Downs syndrom kan være udmærkede børn, som også kan udfylde en plads i det her samfund.
Vi behøver ikke alle sammen at være så ensrettede, vi behøver ikke alle sammen at have de samme kriterier for, hvad vi synes er et godt liv.
Jeg ved i hvert tilfælde, at mange forældre til netop disse børn er utrolig glade for, at de har beholdt deres børn.
Det vil jeg også sige, men lad os tage det op under udvalgsbehandlingen.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-11-11:
Lovforslaget er jo en udløber af en debat, som jeg mener på
et tidspunkt gik noget ud af proportioner i forhold til antallet af provokerede sene aborter.
Debatten hang ganske enkelt ikke sammen med problemets omfang.
Men hvorfor det er så svært og var så svært at håndtere, er jo, fordi det at gribe ind i retten til livet i høj grad er et etisk spørgsmål.
Det kan man sådan set ikke sætte spørgsmålstegn ved, for det viser sig jo bl.a. i antallet af sene aborter.
Det mener jeg at det gør, for der er meget få, og så er det kun, fordi det er meget nødvendigt.
Udfaldet af debatten dengang blev, at der var sociale indikationer, som man mente ikke længere skulle gælde, når det drejer sig om sådanne aborter, og at disse børn i stedet skulle bortadopteres, eventuelt ved fødslen, altså at man ikke mente, at de sociale indikationer skulle veje så meget, som de i nogle tilfælde gjorde.
Men stadig væk vil jeg påpege, at det rent faktisk er få tilfælde. Det, der er så væsentligt, er, at vi ikke i Folketinget begynder at fortælle, hvem man skal behandle, men holder os til, hvilke behandlinger man skal give, og så ellers overlader det til lægen i samråd, i det her tilfælde med kvinden, at vejlede om de her spørgsmål, sådan at vi ikke herindefra sætter en meget klar grænse for, hvornår man må foretage en abort, hvornår det er sidste udkald for det, for der kan være tungtvejende grunde til, at det er nødvendigt alligevel. Så vil man gerne have et levedygtighedskriterium, og det er vanskeligt at definere, hvad dét er. I nogle af høringssvarene står der jo: Skal det bare være, når barnet giver livstegn fra sig, eller skal det være, hvis barnet har mulighed for at leve i 7 dage, altså hvis levedygtigheden rækker til 7 dage, eller hvad skal det være for kriterium, vi opstiller?
Kvindens situation skal man jo også tage i betragtning, for det er ikke ret længe siden, vi havde en høring om gravide misbrugere, og under den høring sagde May Olofsson blandt andet, at ifølge de forskellige konventioner, vi har vedtaget, har fosteret ingen rettigheder, og det overraskede os meget, for der var flere, der havde lyst til at give fosteret rettigheder i de sidste måneder af fostertilværelsen for at kunne hindre kvinden i at føde et barn med et føtalt alkoholsyndrom.
Så både dette og det, vi gør i dag, er vanskeligt, men jeg mener, at det, man har lagt på bordet her, er, at man retter loven ind efter praksis og klargør den på samme måde som i Sverige og i Norge, og det synes jeg er ganske glimrende.
Men jeg synes, at det, der i realiteten er allertydeligst, og som jeg generelt vil holde mig til, er, at Århus Amts høringssvar, som er meget tydelige i alle instanser, ender med at sige, at man i øvrigt finder, at den nuværende abortlovgivning er hensigtsmæssig i sin aktuelle udformning - det går i øvrigt igen i mange af høringssvarene - at man synes, den dækker det, som den skal, og at man i praksis forvalter den ganske glimrende.
Men vi har ikke nogen problemer med at klargøre, hvad det er, vi vil, men vil bruge en hel del tid i udvalget på at se, hvad kriteriet egentlig er, og hvad det dækker.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-11-11:
Det Radikale Venstre er grundlæggende tilfreds med den abortlovgivning, der er, og som har været gældende i mange år.
Vi har ikke ønsket, som det oprindelig var Kristeligt Folkepartis ønske, at få en fast ugegrænse for, hvornår man kan tillade sene provokerede aborter.
Vi mener, at det at have et levedygtighedskriterium er den rigtige måde at gøre det på, selv om der er mange eksempler på, at det kan være svært at fastslå helt præcist, i hvilket omfang et foster er levedygtigt. Men det ville efter min opfattelse være halsløs gerning, hvis vi her fra Folketingets side skulle begynde at opremse levedygtighedstegn med hensyn til, hvad man kan anvende som målestok og kriterium for, hvornår der kan foretages en sen provokeret abort.
Det må være det lægelige skøn i samrådet med kvinden, som skal afgøre, om man kan foretage denne abort. Men vi er enige i, at man skal være meget restriktiv med tilladelser til abort efter udløbet af den 12. uge, og det viser opgørelserne fra amterne jo også at man rent faktisk er.
Det, der er hovedsagen i det her lovforslag, er, at man faktisk præciserer den praksis, der finder sted i amterne i dag.
Og det, vi sikrer os med det lovforslag her, er, at vi giver et signal til amterne om, at den praksis, der er nu, og som er restriktiv, ikke må skride.
Der må altså ikke komme en glidning i praksis i amterne fremover.
Det regner vi under alle omstændigheder heller ikke med at der gør.
Det vil formentlig slet ikke være tilfældet.
Men det er alligevel udmærket, at vi præciserer loven og siger: Vi ønsker ikke fra Folketingets side, at den stramme praksis, man har, slækkes. Derfor kan Det Radikale Venstre støtte dette lovforslag.
Jann Sjursen (KRF), 1999-11-11:
Fru Elisabeth Arnold, Det Radikale Venstres ordfører, lagde meget vægt på, at det ikke er Folketinget, der kan definere og fastsætte levedygtigheds- eller livstegnskriterier, og det er jeg da sådan set enig i kan være vanskeligt, og det vil mange i dag i hvert fald mene til en vis grad afhænger af fosteret selv.
Men netop når det gælder adgangen til at få foretaget sen provokeret abort i henhold til det lovforslag, vi behandler i dag, er der i hvert fald én mulighed, der åbnes for, nemlig at man kan få foretaget sen provokeret abort på genetisk indikation, altså at fosteret kan frasorteres på grundlag af et handicap, og det er jo ikke kun, for mig at se i hvert fald, en lægefaglig vurdering, det er også et spørgsmål om, hvilke fostre vi vil give retten til liv, i forhold til, at de rent faktisk er levedygtige.
Og dér vil jeg spørge den radikale ordfører, som ikke forholdt sig
lige præcis til den problemstilling i sin ordførertale, om Det Radikale Venstre ikke dér ser et problem i det forslag, som regeringen i dag har til behandling.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-11-11:
Jeg vil medgive, at der er et problem, men jeg kan ikke se, hvordan vi kan løse det.
Jeg mener, at det, som Etisk Råds formand har agiteret for i bemærkningerne: at det skal være forbundet med en uafhjælpeligt svær lidelse, hvis barnet bliver født, der skal være det retningsgivende.
Så jeg mener ikke, vi skal gå ind for en positiv-/negativliste; det mener jeg ville være helt forkert af os.
Tom Behnke (FRI), 1999-11-11:
Jeg skal indlede med at understrege, at Frihed 2000 er fritstillet i det her spørgsmål, så hvorledes gruppens
medlemmer vil stemme ved tredjebehandlingen, vil vise sig.
For mit eget vedkommende er der ingen tvivl om, at fri abort også fortsat bør være en ret.
Men det, som lovforslaget her specifikt tager fat i, er jo de sene provokerede aborter, og vi har jo i Folketingets Retsudvalg og også i andre udvalg i Folketinget gentagne gange haft besøg af deputationer, som har redegjort for, hvordan det ser ud i virkelighedens verden.
Og vi har jo fået nogle ganske forfærdelige beretninger om, hvorledes man i nogle, heldigvis få, tilfælde foretager sene provokerede aborter med den konsekvens til følge, at når fosteret kommer ud, lever det rent faktisk videre, i visse tilfælde endda i flere timer, men at fosteret så bare får lov til at ligge og dø af sig selv.
Det er beretninger, som jeg ikke mener man kan sidde overhørig.
Det er beretninger, som fuldt ud berettiger til et lovforslag som det foreliggende, og derfor er jeg positivt indstillet over for forslaget.
Jeg mener, det er korrekt, som ministeren har gjort det, at tage udgangspunkt i levedygtighedskriteriet, og det vil sige, at lige så snart vi taler om et foster, der ville kunne leve videre, hvis ellers fødslen blev gennemført på normal vis på det pågældende tidspunkt, skal man være særdeles varsom med at tillade, at der foretages en provokeret abort.
Der er dog, som ministeren også lægger op til, nogle helt eksakte undtagelser, hvor dette alligevel kan lade sig gøre, og det er nogle undtagelser, som jeg er helt enig med ministeren i.
Men jeg er samtidig enig med hr. Søren Søndergaard i, at den tekniske udformning af paragraffen bør vi naturligvis se på.
Jeg mener, at hr. Søren Søndergaard har peget på noget væsentligt med hensyn til den tekniske udformning.
Men en teknisk udformning egner sig jo alt andet lige bedre til en udvalgsbehandling end til en diskussion her i salen under førstebehandlingen.
Det er en svær balance, vi har at gøre med her, men efter min bedste overbevisning er det her en moderat opstramning, som alt andet lige vil gøre det bedre, og derfor støtter jeg lovforslaget.
Ester Larsen (V), 1999-11-11:
Det er positivt, at regeringen omsider er nået til erkendelse
Det har taget umådelig lang tid og er resultatet af en årelang debat.
Debatten blev rejst af to sønderjyske jordemødre, der personligt har følt sig etisk anfægtet af at opleve livstegn fra levedygtige fostre, som har været genstand for sene abortindgreb.
Det er et sundhedstegn for demokratiet, at det kan lade sig gøre for enkeltpersoner at rejse en etisk debat, som får konsekvenser for en ufuldstændig lov.
Det er bare beklageligt, at det forudsætter en helt ualmindelig styrke og udholdenhed, som tilfældet har været i den aktuelle sag. Regeringsinitiativet kan altså føres tilbage til personer blandt det udøvende sundhedspersonale.
Regeringen har også i denne sag fået hjælp fra Etisk Råd.
Det er herfra kriteriet om fosterets levedygtighed stammer.
Rådet har således givet et meget nyttigt redskab til at fastsætte den nødvendige grænse på anden vis end de hidtil benyttede, nemlig fosteralderen.
Med den nye formulering fjerner man en risiko for, at bestemmelsen forældes på grund af teknologiudvikling, så vi skylder Etisk Råd tak for denne inspiration.
Debatten igennem de senere år har afdækket, at der er behov for at beskytte det levedygtige barns ret til livet.
Har et foster nået et udviklingstrin, hvor det ville være levedygtigt efter en spontan fødsel, bør det ikke fratages retten til livet på grund af sociale problemer. Jeg kan personlig støtte lovforslagets intentioner, nu hvor det omsider foreligger.
Helga Moos (V), 1999-11-11:
Den oprindelige er ikke brugt op endnu, men nu kommer der så en justering.
Og, helt ærligt, med den lange række af justeringer, som der har været, siden den er kommet, kan man da kun sige, at oprindelig så har det da godt nok været en ringe lov.
Man kan sige, at de justeringer, der kommer, er rigtige gavepakker for dem, der modtager justeringerne.
Og det viser jo kun, at man har virkelig taget hårdt fat til at begynde med, når man så kan komme her og dele ud, sådan at de alle sammen kan blive glade.
Jeg skal love for, at folk rundtomkring, der skal have penge nu, er glade.
Men altså, det er
Det havde der været lidt plan i.
Vi skal til at i gang med en energisparelovgivning, der virkelig vil noget, som skulle have perspektiver, og så kommer vi med sådan en gnidret energisparelov, som er rettet mod industrien.
175 mio. kr. er sat af, og når vi så ser, hvad vi får for pengene, jamen så får vi CO2-reduktion til en krone pr. 500 gram.
Og når jeg lige regner det om i hovedet, så får vi en CO2-reduktion, der svarer til 2000 kr. pr. ton. Det kan vi gå ud at købe i verden til betydelig billigere penge.
Bare i Danmark kan vi da få det for et par hundrede kr. pr. ton CO2-reduktion, så vi køber simpelt hen bare lige en CO2-reduktion til en overpris her.
Men så skulle man da have sagt det.
Så skulle man have sagt: Vi vil godt give et tilskud til, at vores danske industri kan komme til at køre effektivt og så ladet være med at pakke det ind i CO2-reduktion.
Hvis det er det, der er målet, så skal vi have mere for pengene.
Så kan vi kontakte Elsparefonden og få dem til at hjælpe os.
Når det gælder energiledelse, og at det skulle lette de administrative byrder, så vil vi da i hvert fald følge op på det og se, om det også kommer til at være en administrativ lettelse.
Det bliver vi nødt til at holde snor i, men hvis det bliver en administrativ lettelse, så skal vi da sige tak. Jeg vil sige: Det bedste i den samlede pakke her er, at
alle forsyningsvirksomhederne, dem, der er på markedsvilkår, nu kan komme ind og deltage med finansieringen af industrielle kraftvarmeværker, og de kan få de samme forhold, som industrien har haft indtil nu.
At de offentlige virksomheder nu også kan komme ind, ved jeg ikke, hvad jeg skal mene om, men jeg skal i hvert fald have undersøgt, hvor mange det er, så det ikke er dem, der løber med pengene.
Det offentlige skal ikke give til det offentlige.
At bundfradragsreglerne fjernes, og at der kan laves fællesaftaler, er en fordel, og jeg skal hilse fra gartnerne og sige tak.
At hotellerne og badelandene kan komme med ind var på tide.
De skulle aldrig have været holdt ude.
Og så ændring af promskriteriet.
Der er ikke ret mange i det her land, der har forstået, hvad promskriteriet går ud på eller i hvert fald, hvordan man beregner det.
Så hvad angår ændringerne, kan jeg forstå, at der bliver noget arbejde for dem, der er eksperter.