Preben Rudiengaard (V), 2000-01-19:
Jeg vil gerne forholde mig til ministerens redegørelse ud fra en generel vurdering efterfulgt af nogle specifikke bemærkninger til delelementerne og så nogle forslag til nogle rationelle forebyggelsesområder, som er lette at implementere, som vedrører store befolkningsgrupper, og ikke mindst er lette at registrere inden for en tidsramme på 2-3 år.
Umiddelbart er folkesundhedsprogrammet velment, og Venstre kan støtte op om et bredt politisk samarbejde på en række af de forebyggende indsatsområder.
Imidlertid finder vi nok programmet lidt luftigt.
Det er præget af mange ord og mange gode hensigter, og derfor finder vi, at det måske minder lidt om gammel vin på nye flasker.
Jeg skal henvise til det sidste store forebyggelsesprogram, som vi kender fra begyndelsen af 1980'erne, der hed: »Sundhed
for alle år 2000«.
Indholdet i dette program var meget identisk med det foreliggende program.
Programmet var bredt favnende, med gode intentioner og med mange aktører: Stat, amt og kommuner og en række mål og delmål, som skulle være opfyldt år 2000. Og nu har vi jo nået år 2000, og så må vi spørge os selv: Hvad kom der ud af dette program?
Har programmet overhovedet haft nogen effekt på folkesundheden?
Og vi må med skam erkende, at det har det næppe haft.
Middellevetiden i Danmark er lavere end i de lande, vi sædvanligvis sammenligner os med.
Og alt for mange danskere dør for tidligt betinget af kroniske sygdomme og livsrelaterede sygdomme.
»Sundhed for alle« blev altså ikke det program, vi forventede.
Det blev snarere til sundhed for alle om 2000 år
eller sundhed for alle 2000 i år.
Jeg mener, at regeringens nye program er lige så løst.
Det er præget af mange ord, og det er også svært at implementere.
Skal det lykkes, så må der bruges andre metoder end hidtil, og det kan kun lykkes ved et bredt engagement blandt alle vi danskere.
Det er vigtigt, at vi oplever at være ligeværdige aktører og ikke deltager i formynderiske systemer, hvor staten ved, hvad der er godt for os borgere.
I al forebyggelse indgår efter min mening tre hovedelementer.
Det er levevilkår, livsstil og livskvalitet.
Regeringen fokuserer meget på levevilkår og tilrettelæggelsen af disse.
Der har været 10 ministerier involveret
, og man appellerer meget til amter og kommuner om at være aktive medspillere. Dette er vi enige i i Venstre bortset fra, at programmet synes at være for centralistisk.
De fleste initiativer skal udgå fra de centrale myndigheder.
Hvis forebyggelse skal have effekt, så skal den efter vores opfattelse forankres dér, hvor mennesker mødes, hvor de lever, og hvor de trives.
Staten skal være et enzym, som stimulerer en proces, men selve processen skal foregå helt nede på gulvet for at opnå den ønskede effekt.
Jeg finder det meget vigtigt, at man i et forebyggelsesprogram søger den højeste grad af oplysning over for borgerne, støtter op om de indsatser, der er nødvendige, og hele tiden sikrer, at borgeren får et frit valg og er orienteret om de basale sammenhænge mellem den måde, vi lever på, og vores sundhed.
Men vi må aldrig lade systemet tryne og dominere.
Det er borgeren, der skal have sin fulde selvbestemmelse under ansvar for sig selv og under ansvar for andre.
Når det drejer sig om begrebet livskvalitet, så er det et must, at det ikke er systemet, der skal fortælle, hvad der er god livskvalitet, men at det er den enkelte, der fuldt ud og selv afgør, hvad der er god livskvalitet.
Det er et af kardinalpunkterne for, at vi kan medvirke i et folkesundhedsprogram.
Venstre går ind for, at der er social lighed i sundhed, og social lighed opnås bedst ved, at alle borgere får den maksimale frihed til selv at vælge, hvorledes man ønsker at tilrettelægge sit liv, og bl.a. også hvor og hvordan man ønsker at blive behandlet i mødet med det danske social- og sundhedsvæsen.
Jeg vil så henholde mig til de specifikke indsatsområder.
Venstre er enige i, at forebyggende indsats skal involvere skole, arbejdsplads, lokalsamfund og sundhedsvæsen.
Vi er også enige i, at der bør fokuseres på en række af de faktorer af specifik karakter, som påvirker vores helbred.
Her taler jeg om tobak, for meget alkohol, usund kost, for lidt motion, svær overvægt og trafikulykker.
Men vi vil gerne præcisere, at det ikke er fundamentalistiske og asketiske principper, der skal presses ned over befolkningen i form af særlove eller dekreter. Effekten skal ske ved en oplysning, således at man vælger naturligt, og det skal være det naturlige valg.
Det er den sunde levevis.
Det er f.eks. ikke skolens lærere, der skal bestemme, hvad vores elever skal spise.
De må gerne orientere dem om det.
Den skal foregå i samarbejde med eleverne og lærerne, således at eleverne kommer til at forstå sammenhæng mellem motion, sund kost osv.
Ligeledes vil jeg bede om, at vi på sygehusene oplyser patienter, når de bliver indlagt, om de risici, der er forbundet med levevis, således at patienten selv kan vælge.
Der er behov for, at vi laver nogle nationale forebyggelsesstrategier.
Derfor vil vi i Venstre gerne invitere til et bredt samarbejde, men vi håber, regeringen så også vil indgå i et samarbejde, hvor vi kan måle effekten af en tværgående indsats på følgende områder, som vedrører store og ressourcekrævende folkesygdomme, det vil sige, at vi gerne tager de brede aspekter, som jeg har været inde på, men vi vil også gerne se en effekt af nogle nationale forebyggelsesstrategier.
Og det drejer sig om knogleskørhed.
Det vedrører 400.000 mennesker og medfører en samfundsudgift på 3,5 mia. kr. Forebyggelsen involverer alt fra livsstilsoplysning til medikamentel behandling for at forebygge fremtidige knoglebrud for særlige grupper.
Her vil jeg henholde mig til Venstres sundhedspolitiske program.
Også hjerte-karområdet, hvor vi kræver en kvalificeret og højere sundhedsfaglig oplysning, kombineret med en specifik medikamentel behandling, som skal reducere dødeligheden blandt de 150.000 mennesker i Danmark, som lider af iskæmisk hjertesygdom.
Herudover er der også overfølsomhedsygdommene, astma, allergi, som besværer dagligdagen for op mod 1,3 mio. danskere.
Her er behov for en koordineret, tværfaglig og tværsektoriel indsats og mellem diverse ministerier, amt og kommuner.
Og den sidste af vores nationale strategier, som jeg vil pege på, er, at vi skal lave en koordineret indsats for at undgå udviklingen af det, der hedder type 2-diabetes, nemlig alle de sukkersygepatienter, som er i stigende antal her i disse år på grund af overvægt, for lidt motion osv.
Her er altså tale om nogle specifikke indsatser, som meget let kan implementeres, hvor borgerne lever.
Effekten kan måles, og vi vil opleve, at effekten af forebyggelse så også opleves positivt af borgerne.
Vi har brug for succeshistorier i forebyggelsen, succes af hensyn til vores troværdighed og effekt over for borgeren.
Det er mit håb, at regeringen vil være med til at støtte op om disse projekter, således at vi bredt politisk kan få en effekt af forebyggelsesindsatsen.
Venstre går positivt ind i samarbejdet med forventning om, at regeringen gør det samme, således at folkesundheden ikke skal udarte i en overbudspolitik og en række beslutningsforslag, men i en samlet indsats over for vores borgere.