runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 1997-11-14:
I SF synes vi, at det er et interessant forslag, der er kommet fra Fremskridtspartiet, om at overveje, hvorvidt det er et fornuftigt sted, grænsen går mellem de hjælpemidler, der er nødvendige på grund af en sygdoms opståen, og det, man kunne kalde forebyggende hjælpemidler.
Så vi vil være meget konstruktive i de udvalgsbehandlinger, der kommer af forslaget.
Det er jo ikke nødvendigvis forstandigt - heller ikke i forhold til offentlige finanser - at spare på noget, der betyder, at behandlingsudgiften efterfølgende bliver meget dyr. Vi er forholdsvis indifferente over for, om udgiften af opgaven kommer til at ligge i Social- eller Sundhedsministeriet.
Vi har meget stor tillid til regeringens evne til at koordinere på det punkt, og derfor synes jeg egentlig, det afgørende er, om man synes, det her forslag er en god idé eller ej.
Jeg skal så sige, at det, der ligger fra Fremskridtspartiets side, ikke er den mest detaljerede beregning, vi har set i forbindelse med et lovforslag
, men jeg forstår, at Socialministeriet har lavet en beregning, der siger, at udgiften til det er ca. 100 mio. kr.
Det skal ses i forhold til at kunne forhindre ulykker, der koster 10 gange så meget.
Det må vække til eftertanke i forhold til den måde, vi i øvrigt fordeler vores penge på.
Vi synes, forslaget er meget interessant.
Vi vil være meget konstruktive i de kommende udvalgsforhandlinger, og vi ser frem til rapporten.
Karen Højte Jensen (KF), 1997-11-14:
Hvem skulle kunne være imod, at man forebygger forskellige sygdomme, fald og andre ting?
Det kan ingen være imod.
Men spørgsmålet er, om det offentlige skal gå ind og betale hoftebeskyttere til alle ældre, der kunne have glæde af det.
Hvordan afgrænser vi?
Hvad med cykelhjelme til børn?
Tænk også, hvad det kan koste det danske samfund, hvis børn ikke bruger cykelhjelme.
Jeg kunne nævne andre ting, og derfor mener vi ikke, at man skal gå ind og etablere en ordning, hvor det offentlige stiller sig til rådighed.
Vi mener faktisk, at det er sådan, og det vil jeg bede ministeren bekræfte, at de personer, der ikke har en specielt god økonomi, og at de ældre, det her lovforslag omfattes af, kan få hjælp over de personlige tillæg.
For os er det vigtigt, at de personer, der ikke selv har økonomisk mulighed for at få disse hoftebeskyttere, kan få hjælp til det. Jeg finder ikke anledning til, at alle ældre skal have det.
Men lad os så i øvrigt se på, hvad der kommer fra den arbejdsgruppe, ministeren henviste til.
Lene Espersen (KF), 1997-11-14:
Det er også med stor glæde, at jeg som konservativ læhegnsordfører behandler dette lovforslag, for det har nemlig i lang tid været en konservativ hjertesag at skabe bedre vilkår for landmanden som landskabs- og miljøforvalter.
Således var det faktisk allerede en del af vores konservative miljøprogram i 1986, og vi vil derfor gå positivt ind i udvalgsarbejdet omkring det her lovforslag.
Jens Kirk (V), 1997-11-14:
En lille positiv ændring af et lovforslag, som vil gavne både markbruget, dyrelivet, formindske CO2-udslippet og formindske fyringsomkostningerne både på land og i by.
Der er måske nok nogle enkelte punkter, der bør drøftes eller diskuteres nærmere, men Venstre går med et positivt syn ind i udvalgsarbejdet.
Frederik Nørgaard (S), 1997-11-14:
Nogle steder i verden bygger man vindmøller, og andre steder planter man læhegn.
I Danmark gør vi begge dele med tilskud for at gavne miljøet, naturen, men selvfølgelig også for at fremme landbrugets økonomiske interesser.
Hovedformålet i lovforslaget skal stadig væk være at nedsætte vindhastigheden i kraft af plantning af læhegn i det åbne land, men i modsætning til den gældende lov åbnes der nu mulighed for at yde tilskud til læplantninger omkring driftsbygninger, tekniske anlæg, gyllebeholdere m.v., der anvendes til driftsformål, og også til plantninger, som har en gavnlig virkning på natur, fauna og landskab.
Der gives også mulighed for at yde tilskud til supplerende lægivende vildtplantninger, som indgår i læplantningsprojekter, men først og fremmest tilsigter lovforslaget en forbedret tilskudsmulighed for etablering af læplantninger uden brug af pesticider.
Det omhandler naturligt læplantninger på økologiske bedrifter og ligeledes arealer, der af amterne er udlagt til udvinding af drikkevand, såkaldte SFL-områder.
Her vil disse læplantninger indgå som et godt og vigtigt element i et miljøvenligt brug af arealerne, forhold, som vi i Socialdemokratiet lægger stor vægt på.
De øgede udgifter, som forventes i de kommende år, er ministeren indstillet på at finde inden for de samlede tilskudsmidler.
Der er flere mindre, redaktionelle ændringer, som jeg ikke skal kommentere her, men jeg vil slutte af med at gøre opmærksom på, at da lovforslaget skal notificeres for Europa-Kommissionen, lægges der op til, at det bliver ministeren, der fastsætter tidspunktet for lovens ikrafttræden.
Vi finder forslaget om ændring af loven om læhegn godt for miljøet, faunaen og naturen og for at fremme det visuelle indtryk af landskabet og kan derfor naturligt varmt anbefale lovforslaget til at nyde fremme.
Ulla Solvang (RV), 1997-11-14:
Det er et smukt lille forslag til lov om ændring af lov om læplantning, Folketinget behandler nu.
Indtil lovforslaget her forhåbentlig bliver vedtaget, har det været sådan, at tilskud til læplantning udelukkende skulle have produktionsmæssige formål.
Læplantning har haft som mål at give planteproduktionen læ for vinden.
Nu ændres konceptet sådan, at læplantningstilskud også kan bruges i landskabsplejen og naturforvaltningen.
Landmændene vil fremover også kunne få tilskud til læplantning omkring mindre kønne installationer som gylletanke, der ikke rigtig pynter i noget landskab, ligesom der vil kunne gives tilskud til læplantning i særlig følsomme områder for at lade læplantningerne indgå som en del af grundvandsbeskyttelsen.
Det er et fint forslag, som vi helhjertet støtter.
Mariann Fischer Boel (V), 1997-11-14:
Må jeg tage ministerens udsagn som et tilsagn om at arbejde videre med en model, der ligestiller landbrugserhvervene og byerhvervene i forhold til omsætningsmængde, så vi virkelig får en forenkling?
Carsten Koch (S), 1997-11-14:
Jeg skal ikke sige meget til det, fru Mariann Fischer Boel her anførte, men det er dog værd at gøre opmærksom på, at det ikke kun er landbrugsvirksomheder, der er produktive og landbrugsvirksomheder over 500.000 kr., der er produktive.
Der er altså også byerhverv, der er produktive, og derfor er det en udmærket ting, at man laver en klar forenkling her, hvor man ligestiller byerhverv og erhverv inden for den primære sektor.
Så jeg synes nok, at man må kunne karakterisere forslaget som det, vi også tilstræber i afgift- og skattelovgivningen, nemlig ligestilling.
Derudover kan jeg sige, at med det ændringsforslag, der kommer, vil 70 pct. af brugene kunne blive undtaget for den kvartårlige angivelse, og det mener jeg også er et stort skridt i den rigtige retning.
Med hensyn til spørgsmålet, om man skulle udvide denne undergrænse til at gælde helt generelt: Det kan man da godt overveje, men det vil jeg vente med til en anden lejlighed.
Mariann Fischer Boel (V), 1997-11-14:
Så ser vi endnu et eksempel på et samarbejde mellem regeringen og venstrefløjen omkring ændringsforslaget til momsafregningstidspunktet for landbrug og fiskeri.
Ændringsforslaget vil betyde, at små virksomheder, og det er i denne her forbindelse virksomheder med en samlet afgiftspligtig leverance, der ikke overstiger 500.000 kr., nu kan fastholde den halvårlige momsafregningsmodel.
Ifølge bemærkningerne til ændringsforslaget vil ca. 30.000 virksomheder blive omfattet af den nye kvartalsmoms, og det er jo i virkeligheden alle de produktive og alle de producerende virksomheder, mens vi må konstatere, at det er lykkedes for SF at presse igennem i forhandlingerne, at alt fritidslandbrug bliver friholdt, og jeg vil tillade mig at kalde det her forlig et rigtigt skolelærerforlig med al respekt for skolelærerstanden.
Men da regeringen fremsatte forslaget, var argumentationen for at lancere både L 40 og for den sags skyld også det næste lovforslag, vi skal behandle i dag, L 41, forenkling og afbureaukratisering, og den vinkel er vi helt enige i fra Venstres side.
Men nu må konsekvensen for regeringen så blive, at den nu må komme med et lovforslag, der ligestiller byerhvervene med landbrugserhvervene.
Altså alle små virksomheder med en årlig afgiftspligtig omsætning på under 500.000 kr. må få mulighed for at afregne deres moms to gange om året.
Jeg ved ikke rigtig, om ministeren har fået sat gang i forberedelserne til det nye lovforslag for at skaffe en større enkelhed i skattesystemet.
For en god ordens skyld skal jeg meddele, at Venstre undlader at stemme til ændringsforslaget.
Bruno Jerup (EL), 1997-11-14:
Jeg har ingen indvendinger imod, at Fremskridtspartiet genfremsætter forslaget.
herinde, inklusive både Venstre og De Konservative og Enhedslisten, hvis vi synes, det er betimeligt, og det kan også være, at vi får belyst nogle flere ting.
Men sagen er, at det, det handler om, er, at der hvert år muligvis er en håndfuld sager, hvor hjemmehjælpere har beriget sig på de ældre - og fy skamme, det skal de lade være med, og det skal de straffes for - men at sandsynligheden for, at de ældre bliver berøvet deres værdier ved indbrud af en eller anden art, formodentlig er langt større, og at det i virkeligheden, hvis man laver noget statistik på det, viser sig at være et langt større problem. Men det må vi jo så prøve at få belyst under udvalgsarbejdet.
Og jeg synes nok, det er at rette smed for bager
, når det faktisk forholder sig sådan, at man tilfældigvis kan finde en håndfuld tilfælde, som selvfølgelig altid når frem til pressen på et eller andet tidspunkt, fordi det er gode historier.
For det er ganske vist rigtigt, at der er tale om tillidsbrud, som hr. Tom Behnke siger, men det vil det jo også være, hvis en medarbejder hos Tele Danmark eller en håndværker eller en ansat hos en håndværker eller entreprenør kommer ind i mit hjem for at lave noget og så beriger sig.
Det er altså også et tillidsbrud, for man må jo også her gå ud fra, at der ikke bliver stjålet noget, og hvorfor skal disse firmaer så ikke også bare betale regningen, hvis nogle af deres medarbejdere får lyst til at stjæle hos kunderne?
Det går simpelt hen ikke at begynde at indføre sådan nogle principper.
Men derfor synes jeg selvfølgelig, det er udmærket at få undersøgt, hvor mange det egentlig handler om.
Carsten Koch (S), 1997-11-14:
Et tilsagn om at tænke det grundigt igennem, ja.
Bruno Jerup (EL), 1997-11-14:
Enhedslisten er imod det lovforslag.
Nu har vi jo støttet ét af hr. Tom Behnkes forslag, men det her kan vi ikke støtte, og vi opfatter det som en hetz mod en bestemt erhvervsgruppe, nemlig hjemmehjælpere, andre plejere og lignende.
Det er Enhedslistens opfattelse, at hjemmehjælpere ikke begår flere kriminelle handlinger end alle andre samfunds- og erhvervsgrupper.
Vi mener således ikke, at der er behov for en særlig lovgivning på det her område, da den slags kan klares med den almindelige straffelov.
Enhedslisten er selvfølgelig imod, at der er nogle, der stjæler fra de gamle, det er klart, men vi har ikke set nogen dokumentation for, at hjemmehjælpere stjæler meget mere, end tilfældet er for andre erhvervsgrupper.
Kan forslagsstillerne fremlægge dokumentation for, at hjemmehjælpere har en meget højere frekvens, når det drejer sig om berigelsesforbrydelser begået under arbejde?
Og hvis der ikke foreligger dokumentation, der sandsynliggør det, hvad er så formålet med lovforslaget?
Enhedslisten mener altså, at hjemmehjælpsområdet er et vigtigt område, og at de ansatte derfor skal have en ordentlig løn og mulighed for efteruddannelse, supervision og faglig udveksling med kolleger, og at vore ældre borgere skal have hjælp i det antal timer, de har brug for, hvilket desværre langtfra alle får.
Og hvorfor skal en eventuel lov kun gælde kommunalbestyrelser?
Hvorfor skal den ikke også gælde f.eks. Tele Danmark, ISS og andre rengøringsfirmaer samt entreprenører, som jo også har ansat folk, som måske kunne finde på at stjæle noget et eller andet sted?
Hvorfor er det lige præcis kommunerne - som har ansat nogle folk, hvoraf en lille bitte brøkdel muligvis vil begå berigelseskriminalitet - der skal ind under det?
Hvorfor skal private arbejdsgivere ikke også betale erstatning, hvis deres ansatte finder på at stjæle fra deres kunder?
Der er overhovedet ingen logik i det her lovforslag, og vi mener derfor, at det er ren diskrimination og ren hetz, og vi vil stemme imod det.
Ulla Solvang (RV), 1997-11-14:
Der er ingen tvivl om, at lovforslaget, som Fremskridtspartiet har fremsat, er skabt ud fra et ønske om at imødekomme de ældres behov og forbedre deres forhold.
Vi fra Det Radikale Venstre imødekommer generelt gerne forslag, der kan forbedre ældres forhold, men vi ønsker dog fra vort partis side lige at henlede opmærksomheden på et par ting: At der i denne tid drøftes mulighederne for, hvorledes man kan forebygge knogleskørhed.
Dette sker i en arbejdsgruppe nedsat på initiativ fra Sundhedsstyrelsen, Levnedsmiddelstyrelsen og Tobaksskaderådet.
Det Radikale Venstre er som nævnt indledningsvis positive over for de realistiske tiltag, der kan tages for at værne om de ældre.
Derfor forholder vi os heller ikke afvisende over for forslaget som sådan, men vi ønsker mere fyldestgørende information, som vi mener bl.a. arbejdsgruppens rapport kan bidrage med.
Det Radikale Venstre kan derfor ikke her og nu støtte forslaget.
Bruno Jerup (EL), 1997-11-14:
Enhedslisten har meget sympati for det her lovforslag, uanset om man kan sige, at udgifterne til forebyggelse af sygdom snarere hører under sundhedsministeren end socialministeren. En hoftebeskytter kan være med til, at en række ældre mennesker kan få et bedre liv.
Der kan være tale om mennesker, der lider af knogleskørhed eller hoftebrud.
Der kan også være tale om mennesker, der lider af svimmelhed eller har faldtendenser og dermed større mulighed for at få en hofteskade.
Enhedslisten vil gerne være med til at forbedre disse menneskers forhold.
Jeg har da også hørt, at man f.eks. i Københavns Kommune gratis udleverer hoftebeskyttere på plejehjemmene.
Det synes Enhedslisten er en fornuftig ting.
Vi kan forstå, at man vurderer, at der kan komme en besparelse på 1 mia. kr.
Det tror jeg er noget ved siden af, men det ændrer ikke ved vores positive holdning til forslaget.
Hvis jeg skulle komme med kritik, er det nærmere, at den foreslåede formulering af § 58 b er lidt for luftig, og at den ikke definerer et retsgrundlag, men blot en mulighed.
Jeg kunne forestille mig, at vi efterfølgende ville få en lang række sager fra kommuner, hvor man vælger ikke at yde støtte, eller hvor man fortolker ordene »i væsentlig grad« i lovforslaget på en meget striks måde.
Hvis det var sådan, at jeg skulle foreslå en opstramning af lovteksten, så kunne den f.eks. lyde: Til personer med sygdom eller aldersbetinget knoglesvækkelse skal der ydes støtte til anskaffelse af hoftebeskyttere.
Det er meget mere præcist en retsgaranti til de ældre.
Men det er naturligvis kun et forslag, som kan fremmes, hvis forslagsstillerne og partierne, der i øvrigt måtte støtte det, kunne danne et flertal for det
Som det ligger, må vi sige, at vi støtter det foreliggende forslag.
Vi er også indifferente over for, hvorvidt det er sundhedsministeren eller socialministeren, der tager sig af det.
Det undrer os lidt, at man er nødt til at afvente en arbejdsgruppe og en rapport på det her punkt, for de problemer, der handler om, er jo, at ældre har osteoporose, falder og får hoftebrud.
Det er man vidende om, det har vi viden om, uafhængigt af hvor mange rapporter der bliver skrevet om årsagerne til, at folk har knogleskørhed.
Det behøver vi sådan set ikke at undersøge for at give dem mulighed for at få en hoftebeskytter.
Det vil sige, at det måske er at forhale processen lidt.
Vi støtter forslaget.
Grete Schødts (S), 1997-11-14:
Nu står hr. Tom Behnke og puster sig op på pensionisternes vegne og taler om hoftebeskyttere, forebyggelse og hospitalsindlæggelser, besparelser, og jeg ved ikke hvad.
Skal vi ikke lige trække det ned på det plan, hvor det hører hjemme?
Hvad handler det om?
Det handler om, at man kan købe et sæt hoftebeskyttere, der koster mellem 400 og 500 kr.
Det handler om, at hvis der er et lægeligt skøn og en vurdering af de meget få, der kan få glæde af det, så kan de også få det over de personlige tillæg.
Jeg synes ikke, at det er værdigt at debattere på den facon.
Er der et lægeligt skøn, så kan det lade sig gøre.
Der er ingen problemer, og så skal vi ikke lave lovgivning på dette område, når det kan løses uden.
Dette lovforslag er en ren kopi af et tidligere forslag, også fra Fremskridtspartiet, som var til behandling tidligere på året.
Og jeg vil genbruge en del af min ordførertale og sige til Fremskridtspartiet, at Socialdemokratiet ikke vil støtte forslaget.
Vi accepterer ikke et forslag til lovgivning, der målrettet sigter på en særlig gruppe medarbejdere, hjemmehjælpere, der stjæler fra de gamle, og dermed gør kommunalbestyrelserne ansvarlige og erstatningsansvarlige for berigelsesforbrydelser.
Det samme gælder for plejehjemmets personale, som også hænges ud i det her lovforslag.
I ældres hjem kommer der mange andre personalegrupper, og der er faktisk kun én løsning på det her, og vejen frem er at tegne en forsikring.
Else Winther Andersen (V), 1997-11-14:
Som om lovforslaget blev bedre af at blive trukket frem af skuffen mere end én gang. Det er en genfremsættelse fra sidste samling, og der gik Venstre imod, og det vil vi også gøre denne gang.
Det gør vi bl.a., fordi man her hænger bestemte faggrupper ud som nogle, der begår tyveri. Jeg mener derimod, at ansatte hos de ældre gør et fortrinligt stykke arbejde ikke kun for de såkaldt raske ældre, men også for det andet yderpunkt, som vi har på ældreområdet, nemlig de senildemente.
Men hvor der kunne være tale om, at kommunalbestyrelsen kunne have et ansvar, var at være behjælpelige med, at der var nogle klare retningslinjer for, hvordan de ældre opbevarede deres kontanter, og hvor mange penge der kom ind på deres konto, som hjemmehjælperen evt. kunne hæve på.
Hvis man gjorde det, hvad mange kommuner heldigvis gør, så ville det være med til at beskytte både hjemmehjælperen og den ældre.
Vi kan da kun opfordre de kommuner, der ikke har de retningslinjer, til at de får det indført.
Og som sagt går vi imod lovforslaget.
Karen Højte Jensen (KF), 1997-11-14:
Som det allerede er sagt, er dette lovforslag en genfremsættelse.
Der er ikke sket noget som helst nyt, der ændrer vores holdning i denne sag, og jeg skal derfor henvise til, hvad jeg sagde i foråret.
Villy Søvndal (SF), 1997-11-14:
Jeg har på samme måde voldsomt svært ved at forny min argumentation i forhold til for et halvt år siden, for det her er jo en genfremsættelse.
Jeg synes, der er to problemer i det.
Man siger, at der er en bestemt gruppe offentligt ansatte, der er specielt tyvagtig - det er vel hensigten med at udpege specielle grupper - nemlig hjemmehjælpere og ansatte på vores plejehjem.
Det synes jeg ikke er pænt, selv om plejehjemspersonalet er kommet med.
Det synes jeg i virkeligheden kun forværrer situationen.
Hvorfor er sygehuspersonalet ikke med?
Ældre indlægges jo i perioder på sygehusene.
Det er jo en del af et forløb for ældre at veksle mellem behandling i eget hjem og sygehusophold, når det er nødvendigt.
Så også af den grund synes jeg, det er betænkeligt at mistænkeliggøre enkelte faggrupper på den måde.
Ulla Solvang (RV), 1997-11-14:
Fremskridtspartiet har fremsat et lovforslag, der kan have den konsekvens, at kommunalbestyrelser er erstatningsansvarlige for visse ansattes berigelsesforbrydelser.
Som Fremskridtspartiet selv fremhæver i lovforslagets bemærkninger, har dette forhold hidtil været reguleret af Danske Lov 3-19-2. I Det Radikale Venstre er vi af den opfattelse, at denne bestemmelse stadig er fyldestgørende inden for området om arbejdsgiveres hæftelse for ansattes ansvarspådragende handlinger.
Og jeg vil erindre om, at der med udgangspunkt i 3-19-2 og under anvendelsen af erstatningsrettens regler i øvrigt gennem årene er udviklet en domspraksis, som regulerer de problemer, der opstår.
Den særlov, der lægges op til her med ønsket om at inddrage erstatningsansvar i sociallovgivningen, vil efter vores opfattelse kun være en unødig tilføjelse af særregler.
Danske Lov har et generelt princip, der regulerer området tilfredsstillende, og som der som udgangspunkt ikke bør ændres ved.
Som forslaget er fremsat, vil indførelsen af disse særregler også bidrage til problemer vedrørende afgrænsning af, hvilke ansatte der skal være omfattet af reglerne, og hvem der ikke skal.
Og med dette for øje kan Det Radikale Venstre ikke umiddelbart støtte lovforslaget.
Tove Fergo (V), 1997-11-19:
Ifølge den lov, der blev vedtaget i foråret 1995, skulle der udarbejdes handleplaner.
Det er sådan, at man ikke må være mere end 3 måneder på et herberg eller et forsorgshjem.
Vi skal jo hele tiden huske på, at herberger og forsorgshjem ikke er behandlingsinstitutioner.
Selv om det er dyre tag over hovedet, er de i egentlig forstand et tag over hovedet, en seng at sove i til 500 kr. i døgnet, så det er meningen, at beboerne, klienterne, hvad man vil kalde dem, skal videre, og at der skal udarbejdes handleplaner.
Hvad gør regeringen og socialministeren for at sikre, at denne rettighed, som borgerne har, bliver efterlevet af kommunerne?
Jeg ved præcis, at der er problemer med herberger og handleplaner i Københavns Kommune.
På Sundholm skriver de det i deres årsberetning, og der er sandsynligvis også problemer andre steder.
Hvad gør man fra Socialministeriets side for at sikre, at kommunerne overholder loven?
Jeg undrer mig lidt, for når man som borger f.eks. overtræder en lov, kan man blive retsforfulgt.
Når man som kommune overtræder en lov, sker der ingenting, og så er det en holdningsbearbejdelse, der skal til.
Det, jeg helt konkret tænker på, er, at vi kan læse i årsberetningen fra landets største forsorgshjem, Sundholm, at handleplanerne ikke bliver udarbejdet, og at man fra Københavns Kommunes side ikke lever op til lovens krav.
Det kan alle og enhver konstatere, og der sker ikke noget; det er bare et spørgsmål om holdningsbearbejdelse og samarbejdsvilje
Jeg tror ikke, jeg kommer langt som borger, hvis jeg overtræder færdselsloven eller en anden lovgivning og så siger: Det må I undskylde, nu skal jeg nok forsøge på at ændre holdning.
Det, jeg ønsker, er at få at vide, hvad ministeren vil gøre for at sikre disse mennesker, som er de svageste.
De kan selvfølgelig anke og bruge deres sidste kræfter på det, og så tager det flere måneder, før de kommer igennem, men hvad vil ministeren gøre for at sikre, at loven bliver fulgt?
Karen Jespersen (V), 1997-11-19:
Nu er det heldigvis sådan i dette land, at det aldrig nogen sinde er en minister, der personligt skal gå rundt og gribe ind og sikre, at en lov bliver overholdt, for det ville i allerhøjeste grad være til skade for borgernes retssikkerhed.
Den mulighed, der er, er tilsynsrådet, hvortil man kan indberette en kommune, der ikke overholder loven.
Der er kommuner, der ikke overholder reglerne om anciennitet til dagtilbud for børn, der skal passes.
De er ofte blevet indberettet for tilsynsrådet og har fået at vide, at de skal følge loven, og det har de fleste af dem gjort.
Gør de det ikke, kan Indenrigsministeriet idømme dem bøder, og det er også sket, så vi har faktisk et sanktionssystem.
Jeg vil gerne sige, at da fru Tove Fergos eget parti havde socialministerposten i to år, gjorde man ikke en pind for disse grupper.
Den lovændring, som fru Tove Fergo taler om, er de hjemløse og dem, der arbejder med dem, faktisk meget begejstrede for.
og værner om den, og de siger, at det eneste, der mangler, er, at kommunerne begynder at føre det ud i livet.
Så kan fru Tove Fergo sige, at jeg skal lave alle mulige straffeaktioner mod kommunerne.
Pudsigt nok, at det skal komme fra et parti, der i den grad hylder det kommunale selvstyre. Men realiteten er jo, at lige meget hvor mange straffesystemer vi laver, kan man give dem nogle lusede, skrabede tilbud, hvis man ikke har holdningen til andet.
Man kunne da i det mindste begynde med en holdningsændring blandt sine egne, inden man begyndte at tale om alle mulige ekstra straffesystemer ud over dem, vi har.