Kim Behnke (FRI), 1999-11-26:
Lad mig komme med en tilståelse.
Hvert eneste år har vi et tilbagevendende problem,
nemlig at uddannelsesbyerne ikke rummer boliger nok til de unge, der skal læse på videregående uddannelser
Og med den udvikling, der har været i de senere år, hvor man har søgt at skabe flere og flere uddannelsespladser, ja, så er det boligproblem blevet større og større.
Uanset hvor mange nye kollegieværelser, der bliver bygget, og uanset hvor mange ungdomsboliger, der bliver etableret, så kan man ikke følge med væksten i antallet af studerende.
Så de studerende fyldes ind i mere eller mindre tilfældige boliger, bor i etager på kollegieværelser osv., ud fra filosofien om, at i løbet af et studieår er der jo altid nogen, der falder fra, og så kan man håbe på, at man selv får fornøjelsen af at få dør og nøgle til eget værelse.
Det går naturligvis ikke.
Og derfor er spørgsmålet, hvad vi så kan gøre for at ændre den udvikling.
Ja, vi kunne jo gøre det mere attraktivt for de unge mennesker at blive boende enten, som den konservative ordfører var inde på, hjemme hos forældrene, eller i det mindste i større afstand fra uddannelsesbyerne.
I det område, hvor jeg kommer fra, nemlig Århusområdet, er det sådan, at vi har et kæmpeområde, der hedder Djursland.
Men Djursland er, hvad offentlig transport angår, meget dårligt dækket, og hvor både skatteministeren og ikke mindst den socialdemokratiske ordfører var optaget af, at man kan jo bare tage offentlig transport, så er virkeligheden en helt anden for disse mennesker.
De kan godt få offentlig transport om morgenen, når de skal til Århus på universitetet, men om aftenen, når de ønsker at komme hjem igen, så er den sidste rutebil for længst kørt.
De unge mennesker vælger i stedet for ikke at køre i en stor bil, som den socialdemokratiske ordfører var inde på, for det er ikke alternativet med den økonomi, unge studerende har; nej, alternativet kan være knallertkørsel, motorcykel eller de såkaldte EU-scootere, altså en personlig, individuel transport, som gør det muligt at komme ud i en afstand på 25-30, ja, op til 40 km fra selve uddannelsesstedet.
De har i dag kun udgifter, hvis de foretager det valg.
Det er dem, der bor i en afstand på 9, 10, 11, 12, 13, 14 km.
Og alle disse unge fylder så busserne op sommer og vinter, fordi det er billigt, det er endda meget billigt at tage bussen, hvor min subjektive vurdering er, at for en lang række af dem, der bor i den afstand, ville det være langt sundere, om de valgte at tage cyklen, og det ville i forhold til belægningen i den offentlige transport også være til fordel for os alle sammen. Så når man tager alle disse brikker og lægger op på bordet og spørger: Hvad er det så for et løsen, der kan tilgodese de ønsker, der er, nemlig ønsket om, at de, der bor tæt på, tager cyklen eller deres gåben, ønsket om at de, der bor langt væk, kan benytte individuel transport, som ikke nødvendigvis behøver at være en bil, og ønsket om, at vi får aflastet kollegie- og værelsesudlejningen?
Så kan vi ikke få øje på andre muligheder end lige præcis den, at man ændrer et tilskudssystem til i stedet for at være et system, hvor de får et fradrag.
Så har ministeren og ikke mindst også den radikale ordfører været meget optaget af, at hvis nu studerende skal have dette transportfradrag, som altså er fuldstændig parallelt med det, man har, hvis man er på arbejdsmarkedet, hvem bliver så den næste gruppe?
Pensionisterne er blevet nævnt, men hvad er det for transportformål, en pensionist har?
Det er jo ikke at skulle møde til undervisning på et universitet eller en handelsskole.
Det er jo ikke at skulle passe en uddannelse, som samfundsøkonomisk er til fordel for os alle sammen, og som vi ønsker, at flest muligt skal tage.
Nej, pensionistens transportbehov er fuldstændig det samme som for så mange andre, nemlig et rent fritidsanliggende, og derfor bør pensionister naturligvis ikke have fradrag for deres transport.
Så jeg mener, at det argument er for tyndt, og det er kun et argument, der er grebet for argumentationens skyld og ikke for indholdets skyld.
Tilbage er der så spørgsmålet om, at den studerende kan få et kørselsfradrag, der i alt bliver større end vedkommendes skattepligtige indkomst.
vores skattelovgivning jo allerede hånd om i dag, og vi forestiller os ikke, at der i den anledning skulle være nogen ændringer. Det vil være på nøjagtig samme måde, hvis den studerende eller en hvilken som helst anden skatteborger har et fradrag, der er større end det skattepligtige grundlag.
Så der lægges ikke op til, at der skal være nogen ændringer i det
, men vi anser det dog som usandsynligt, at der bliver ret mange, der bliver bragt i den situation. Til gengæld får vi den mulighed, at de studerende kan bo i billige, gode boliger i en afstand på de her 25-40 km fra uddannelsesbyerne, vi kan få aflastet kollegie- og værelsesudlejningen og sidst, men ikke mindst, så kan vi jo altså få skabt rimelighed i, at uanset om man benytter offentlig transport eller man benytter individuel transport, så vil man blive behandlet ligeligt, eftersom kørselsfradraget jo ikke tager højde for, om man sidder på cykel, i bil eller i en bus. Så ud fra de betragtninger har vi lavet det forslag i Frihed 2000, og ud fra de betragtninger håber vi, at vi en dag kan få flertal for forslaget.