runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 2001-04-26:
Ja, det var jo en flov tale, fru Gitte Seeberg dér præsterede.
Jeg håber ikke, der er nogen i udlandet, der hører om den.
Det vil i hvert fald medføre et alvorligt tab
af Danmarks internationale anseelse
, hvis det for alvor bliver kendt, at store borgerlige partier, der håber på at erobre regeringsmagten i Danmark, har den udtrykkelige målsætning, at Danmark skal ned ad ranglisten blandt de lande i verden, der gør en indsats.
At Danmark skal gøre det dårligere, at Danmark skal bidrage til den nedadgående spiral blandt de rige landes ulandsbistand, som desværre har været i gang et stykke tid.
En flov, flov, flov og pinlig tale, der endog overgik, hvad hr. Jens Hald Madsen kunne præstere, og det var ellers ikke så lidt.
Så vil jeg godt spørge fru Gitte Seeberg: Den politik, som Det Konservative Folkeparti her har fremlagt, med grove, grove nedskæringer i ulandsbistanden, vil den blive gennemført sammen med Venstre og Dansk Folkeparti, hvis de tre partier får magt til det efter et valg, uanset hvad hr. Jann Sjursen så i øvrigt måtte mene, for jeg lagde godt mærke til hr. Jann Sjursens spørgsmål? Vil den blive gennemført, uanset hvad hr. Jann Sjursen mener om den sag?
Gitte Seeberg (KF), 2001-04-26:
I Det Konservative Folkeparti synes vi faktisk, at mange af vores bistandskroner bliver givet ganske godt ud.
Jeg har selv haft fornøjelsen af at komme ud og se nogle af de projekter, Danmark har i udlandet.
Det betyder selvfølgelig ikke, at alle pengene bliver givet godt ud.
Men det betyder, at vi løbende må se på, hvor pengene er givet bedst ud. Jeg vil gerne sige, at når vi fra konservativ side har forslag om at have en ulandsbistand på 0,75 pct. af BNI, er det jo en politisk prioritering.
Vi vil stadig væk med det konservative forslag ligge helt i top, vi vil faktisk ligge som nummer tre eller nummer fire.
I dag ligger vi som nummer ét.
Vi har ikke noget imod, at vi kommer
ned og ligge som nummer to, tre eller fire.
At Danmark ligger som nummer ét løser jo ikke alle verdens problemer.
Danmark burde hellere koncentrere sig om at få nogle af de større lande til at yde større bidragsprocenter.
Det ville give noget mere i kassen.
Danmark kan ikke på alle fronter gå forrest og holde fanen højest.
Vi gør det med ulandshjælpen, vi gør det med hensyn til Mifresta-bevillingerne, vi gør det med hensyn til vores miljøafgifter og på en lang række andre områder.
Og der synes vi, at det er godt nok med det forslag, vi har.
Det var vist snarere en kommentar.
Jeg tror ikke, der var noget spørgsmål.
Altså, vi synes, der er mange gode projekter.
Vi er også helt overbeviste om, at man sagtens kan disponere og få meget ud af pengene for færre kroner og øre.
Det er jo ikke kun et spørgsmål om, hvor mange penge man bruger.
Det er jo lige så meget et spørgsmål om, hvordan man bruger pengene.
Ebbe Kalnæs (CD), 2001-04-26:
Jeg har selvfølgelig den samme tilgang, som der har ligget i nogle af de tidligere korte bemærkninger, netop at der var et flot indhold i den konservative ordførers tale.
Og jeg har så problemer med at forstå, at det signal, der skal sendes, er, at vi skal skære ned, samtidig med at talen jo i virkeligheden omhandler mangler, problemer, noget, der skal gøres, noget, der skal gøres bedre end i dag.
Derfor vil jeg gerne spørge fru Gitte Seeberg, om ikke det er lidt bekymrende, at når man kan pege på noget i ulandsbistanden, som går galt - og det skal guderne vide sker af og til, og at det er sket historisk adskillige gange, at ting ikke er lykkedes - kan det så give anledning til at skære ned.
Eller giver det anledning til at møblere om og gøre det endnu bedre, så man kan få noget mere og noget bedre for pengene?
Margrete Auken (SF), 2001-04-26:
Jeg vil da også sige, at hvis ikke vi havde hørt den sidste sætning med nedskæringerne, havde det jo været en flot tale, med alle de principper, vi er enige om.
Jeg synes oven i købet, det kom meget tydeligt frem hos den konservative ordfører: Gældssaneringen skal være ordentlig, markedsadgangen skal være reel - så vidt jeg kunne høre - og det skulle jo gerne være sådan, at de har noget at handle med osv.
Det er jo et af de problemer, vi har, når vi siger, at de skal have handelsadgang, at man så samtidig ikke vil hjælpe det i gang.
Fordi de af andre grunde har fået smadret deres produktion, er det jo et problem. Men jeg kunne jo også høre på fru Gitte Seeberg, at der ikke er noget af det, der har været deres hidtidige politik, som fru Gitte Seeberg tog afstand fra.
Mig bekendt var De Konservative også med på at støtte »Partnerskab 2000«.
Så er det sådan lidt nedslående at få at vide, at efter alt det her kønne har man alligevel ikke tænkt sig at gøre ret meget andet end at skære ned. Så i forlængelse netop af den dér øvelse, vi havde med Venstre, hvor det jo også blev tydeligt, at det var dét, det drejede sig om, er det det perspektiv, som vi nu kan sende videre bl.a. til CD og til Kristeligt Folkeparti: Mange kønne ord og færre penge.
Jeppe Kofod (S), 2001-04-26:
Til den konservative ordfører, fru Gitte Seeberg: Jeg synes, det var en fantastisk flot og visionær ordførertale, og vi deler langt hen ad vejen de visioner, som der også bliver lagt frem her. Dog er der et punkt, som jeg er nødt til at spørge Det Konservative Folkeparti om.
Vi diskuterer jo i dag en FN-konference, der omhandler de mindst udviklede lande, som også blev nævnt i ordførertalen; 600 millioner mennesker - en tiendedel af Jordens befolkning - som har nogle dårlige vilkår.
Mener Det Konservative Folkeparti, at det signal, som Danmark skal give til de her lande forud for sådan en forhandling her, er, at vi skærer ned med 25 pct., sådan som Det Konservative Folkeparti har foreslået, i dansk udviklingsbistand, hvor en tredjedel af dansk udviklingsbistand rent faktisk går til de her lande?
Vil det være et signal, som er troværdigt, som bygger på gensidig respekt, og som lever op til mange af de flotte ting, som jeg synes der var i talen?
Det synes vi ikke hænger sammen.
Jeg kunne godt tænke mig De Konservatives ordførers kommentar til det.
Jens Hald Madsen (V), 2001-04-26:
Først til SF: Nu har SF's ordfører nævnt flere gange, at jeg skulle have kritiseret Ghana, det er ikke sandt.
Til Kristeligt Folkeparti vil jeg sige, og det er på en måde også et svar til SF: Vi er gået ind for »Partnerskab 2000«, og det holder vi fast i, for der står faktisk nogle krav, som vi er meget enige i.
Der er bare ét problem - det er sådan en lille detalje - og det er, at regeringen ikke lever op til, at hvis landene ikke lever op til de krav, der bliver stillet, burde det have en konsekvens.
Vi har en udviklingsminister, som gang på gang siger, at det er vi altså meget kede af; vi er altså meget kede af, at de overtræder menneskerettighederne, vi er meget kede af, at de laver krig, vi er meget kede af, at der er meget korruption, vi er meget kede af det hele.
Men hvad har det af konsekvenser?
Ingen, ingen som helst.
Det har ingen konsekvenser.
Tværtimod har udviklingsministeren gang på gang sagt, at det her illustrerer, at vi giver alt for få penge.
Vi må give nogle flere penge.
Jeg kan kun opfordre nogle lande til at gøre det, for jo værre de gør det, des flere penge får man altså.
Det må være retorikken i det.
Og der siger Venstre bare: Vi vil have nogle fuldstændig håndfaste krav.
Vi vil nok udvide det med at sige, at vi vil have nogle værktøjer, hvor vi siger: Her har vi en kontrakt, og I skal overholde det, der hedder ganske almindelige menneskerettigheder.
For læg mærke til en ting, som der også står i oplægget, som så få af de tilstedeværende har læst, Venstre vil gerne give yderligere bistand, hvis man har politisk vilje og mod.
Men modsat skal det saft suse mig da også have en konsekvens, hvis man ikke overholder det.
Og det er det, vi forsøger at fremføre.
Jann Sjursen (KRF), 2001-04-26:
Nu er det ikke nogen hemmelighed, at Venstre meget gerne vil have regeringsmagten efter et kommende valg, og det ønsker vi sådan set også Venstre alt muligt held og lykke med.
Men i forhold til diskussionen om »Partnerskab 2000« og det papir, som også er omtalt her i debatten, som Venstre har lagt frem omkring den nye bistandsstrategi, synes jeg alligevel, det er lidt relevant at få oplyst her i debatten i dag, om det er Venstres opfattelse ved et regeringsskifte, at der så straks skal udarbejdes en helt ny strategi for udviklingsbistanden, om »Partnerskab 2000« skal fejes af bordet og vi skal starte forfra.
Er det det, Venstre vil?
Margrete Auken (SF), 2001-04-26:
Når vi kommer ind til benet af denne her historie, handler det om, at der skal skæres ned, for Venstre støttede »Partnerskab 2000« og har ikke kunnet nævne et eneste krav, som ikke stilles i »Partnerskab 2000«, som altså er den danske regerings politik og er vores alle sammens politik.
Man vil kunne komme i situationer,
hvor man, hvis det ikke skal være en fuldstændig åndssvag forretning, en gang imellem lige lader være med at lave for meget stop-go, stop-go. Men vi har jo skåret ned, voldsomt i forhold til Zimbabwe, og ja, vi skal være i haserne på Uganda, ingen tvivl om dét, men der er også andre ting, der går godt i Uganda, og det ved hr. Jens Hald Madsen også godt.
Derfor vil det være fuldstændig tåbeligt ikke at holde hovedet en lille smule klart
, hvis den dér forretningstankegang, som jeg synes det er rigtigt at holde fast ved, ikke skal blive helt idiotisk.
Ghana var jo røget, hvis ikke lige hr. Hald Madsen var blevet mindet om, at han ikke havde læst efter i en rapport, så var Ghana jo røget, fordi han havde læst i Jyllands-Posten, at der vist var et problem dér.
Så derfor kan vi ikke høre i det, hr. Jens Hald Madsen siger, noget som helst andet, end at her skal der skæres ned, og det bliver så sandsynligvis med grønthøstermetoden, for man kan ikke komme ret langt, der er jo ikke meget mere at tage fra Zimbabwe, det er jo stort set røget.
Jens Hald Madsen (V), 2001-04-26:
Jeg synes ærligt talt, at det bliver mere og mere desperat.
Når jeg siger klart, at vi vil lave en fastfrysning på 1999-niveau, hvordan kan man så være forvirret over, hvor meget vi vil skære?
Vi har lavet et kæmpe oplæg, hvor alle kriterierne står; der står endda de lande, vi vil støtte, og de lande, vi ikke vil støtte, og hvorfor vi ikke vil gøre det, og hvilke værktøjer vi vil lave.
Det, vi bare siger, er, at vi ikke tror, at den danske befolkning er enige med nogle politisk korrekte, som siger: Vi vil gerne give til regimer og diktatorer, selv om de overtræder menneskerettigheder og andre ting, uden at stille krav.
Og når vi så giver dem en advarsel, griner de ad os, og så sker der ikke noget som helst.
I tilfældet med Zimbabwe tog det utrolig lang tid, før den daværende udviklingsminister reagerede - det er så noget andet - men det, vi ikke vil have, er programsamarbejdslande med regimer, som har fuldstændig uacceptable forhold til det, der hedder gængse menneskerettigheder.
Det er dét, det handler om.
Det har jo ikke noget at gøre med det, som hr. Keld Albrechtsen siger, at så vil man slette alle de afrikanske lande.
: Burde man ikke overveje, når man giver 280 mio. kr. til sådan et land, at man ikke bare gav advarsler?
For så siger de, det er vi fuldstændig ligeglade med, og så har det ikke har nogen konsekvenser.
Er det ikke en dialog?
Er det ikke meget klart?
Hvordan kan man påstå fra de andre partiers side, at Venstres politik ikke er fuldstændig klokkeklar?
Den er klokkeklar med hensyn til værktøjer, den er klokkeklar med hensyn til, hvad vi vil acceptere, og hvad vi ikke vil acceptere, den er klokkeklar med hensyn til, hvor vi vil skære, og hvad vi vil skære i. Læs dog oplægget!
Keld Albrechtsen (EL), 2001-04-26:
Til hr. Jens Hald Madsen: Hvis man vil løse problemerne i Afrika, bliver man altså nødt til at sende pengene til Afrika.
Det er jo forholdsvis enkelt, det håber jeg, hr. Jens Hald Madsen kan bekræfte.
Hvis man vil undgå, at der kommer et meget stort antal fattigdomsflygtninge i Afrika, må man sende pengene derhen, hvor problemerne med fattigdomsflygtninge opstår.
Det håber jeg da hr. Jens Hald Madsen kan bekræfte, og hvis han kan bekræfte det, er alt det vrøvl, hr. Jens Hald Madsen indledende har sagt, dermed slettet.
Hr. Jens Hald Madsen vil ikke give nogen garantier imod at stjæle pengene til miljø- og katastrofebistanden fra ulandsrammen.
Og det er jo rigtigt, som hr. Kofod gør opmærksom på, at der jo er lande, der fifler med de definitioner, der er i OECD; bl.a. USA gør det i stor udstrækning.
Er det sådan nogen fiflerier, Venstre nu synes vi skal til at begive os ind i, altså at gå uden om definitionerne på ulandsbistand og så begynde at tage ud af rammen til at finansiere alle mulige andre ting og på den måde reelt skære bistandsrammen ned?
Hr. Jens Hald Madsen siger, at det kan man ikke komme og påstå fra Enhedslistens side; man diskuterer det kun i Venstre.
Jeg synes, man skulle tale rent ud af posen.
Jeppe Kofod (S), 2001-04-26:
Så er det bare, jeg vil stille ét spørgsmål.
Jeg tror godt, hr. Jens Hald Madsen er klar over, at med den måde, man opgør ulandsrammen på, det, vi kalder procenten af BNP, som man sammenligner internationalt, kan man ikke bare tage Mifresta-delen og proppe ind under det og sige, at det er udviklingsbistand.
Så hvis man forestillede sig, at hele den ramme, som kommer op på 0,5 pct., skulle lægges ind under udviklingsbistanden, samtidig med at man fastfrøs niveauet på 1999-niveau, ville man altså få en udviklingsbistand, som i statistikkerne i sammenligning med de andre OECD-lande vil ligge under ½ pct. af BNP, fordi man ikke kan tælle det med som bistand.
Jeg håber, at Venstres ordfører er klar over det, for så vil der virkelig være tale om et skred i dansk bistandspolitik, og det håber jeg i hvert fald ikke at Venstre vil være med til.
Men det er umuligt at få at vide, hvad Venstre står for i denne her debat.
Margrete Auken (SF), 2001-04-26:
Det eneste eksempel, vi har fået, som holder lidt, er Zimbabwe, og dér er regeringen, så vidt jeg ved, enig, det er vi andre også, og derfor er hjælpen til Zimbabwe skåret ned til nærmest ingenting og går kun helt målrettet til nogle projekter.
Ghana har Venstre været ude med, uden at der var hold i det.
Så får vi lige nævnt Mozambique, men der må være mere her, der skal ind.
Vi skal have mere at vide fra Venstre, og det kan jo ikke nytte noget, at hr. Jens Hald Madsen bliver krænket, når vi spørger om det, fordi vi ikke kan få at vide, hvad det drejer sig om.
Der står en repræsentant for et parti, der mener, at de kan klare at få regeringsmagten, og så skylder denne repræsentant her at fortælle os, hvad meningen med det her er.
Vi har faktisk fået at vide, at Mifresta skulle vi i hvert fald overveje - det sagde hr. Jens Hald Madsen lige før
- at lægge ind sammen med de andre.
Det kan blive en voldsom nedskæring.
Hr. Jens Hald Madsen, som er et udmærket og rart menneske, taler, som om det var en hel svagbørnskoloni, der var til stede, som skulle have det forklaret i meget pæne, bløde vendinger.
Men vi kan altså ikke forstå det; hvad er beløbet, hvad vil man skære ned med, og hvem skal det ramme?
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2001-04-26:
Jeg fik ikke rigtig svar på mit spørgsmål, og jeg stillede det med udgangspunkt i Venstres engagerede indlæg her i dag.
Spørgsmålet gik på, om der ikke vil være en sammenhæng mellem et problems størrelse og et problems løsning.
Hvis vi erkender, at fattigdomsproblemet ikke går over af sig selv, vil det jo være en farbar vej at sige, jamen så holder vi fast i rammen, og så koncentrerer vi vores diskussion om midlerne til fattigdomsbekæmpelse.
Og der er det klart, at der skal vi hele tiden blive bedre.
Den diskussion skal vi holde fast i, for der skal vi have mest bistand for vores penge.
Men kunne det ikke være farbart, at vi simpelt hen sagde, at rammen er der brug for; problemet er stort, det går ikke over af sig selv, men det andet problem arbejder vi med, det står vi sammen om?
For jeg tror ikke, der er nogen her i Folketinget, der ikke er enige om, at selvfølgelig skal vores bistand kunne mærkes.
Kim Behnke (UP), 2001-04-26:
Jeg glædede mig meget over hr. Jens Hald Madsens fuldstændig korrekte betragtninger i forhold til Uganda.
Mit spørgsmål til hr. Jens Hald Madsen er, i hvilket omfang partiet Venstre rent faktisk følger op på de synspunkter.
Det, jeg tænker på, er, at der i den her folketingssamling foreløbig to gange har været aktstykkeansøgninger fra ministeren for udviklingsbistand, nemlig henholdsvis aktstykke nr. 22 og 57, der begge drejer sig om at yde bistand til Uganda.
Og jeg synes, at hr. Jens Hald Madsen burde fortælle Folketinget, hvordan Venstre stemte i den anledning.
Jørn Pedersen (S), 2001-04-26:
Jamen jeg fortsætter så kurset i markedsøkonomi og vil godt gentage, at det område her, hvor fru Pia Christmas-Møller siger at der vil komme større behov - det var det, der blev sagt her for ganske få sekunder siden - så er mit spørgsmål, om det ikke kan bekymre, når der så er færre mennesker til at løse opgaven, hvor der er et større behov, vil det så ikke være naturligt, at prisen for de dér private ydelser vil stige, fordi den kan stige? Når det er en vare, der er brug for, så stiger prisen normalt.
Sådan er det jo.
Det er jo fair nok.
Altså firmaerne skal jo leve af at udføre den opgave her.
Og kan de få noget mere for det, så er det vel ikke, i hvert fald ikke efter min tankegang, forbudt at tjene på det.
Det er sådan set meget almindeligt. Spørgsmålet er: Vil det her ikke på sigt - ikke nu, men når vi har en situation, hvor der er markant færre - vil det så ikke udløse nogle prisstigninger hos de dér private firmaer, for sådan er markedsøkonomien nu engang?
Jørn Jespersen (SF), 2001-04-26:
Jeg er glad for, at Venstre anslår den tone, som Venstre gør, for det lægger op til at diskutere sagen ordentligt og konstruktivt, og det vil jeg meget gerne medvirke til.
Til spørgsmålet om ATTAC: Jeg tror ikke, man kan svare på, hvad ATTAC står for, for situationen er jo, at organisationen ikke er dannet formelt på landsplan endnu.
Der er en lang række lokale grupper, og man har lagt op til at diskutere grundlaget for både organisationens funktion og det politiske indhold.
Det vil ske hen over sommeren, og det bliver meget spændende.
Det er, at de internationale organisationer er helt afgørende. Vi har brug for stærke, internationale organisationer, og vi har brug for langt flere forpligtende aftaler, end det er tilfældet i dag.
Stærke, internationale organisationer og forpligtende aftaler er utrolig vigtigt.
Angående eksportkreditterne er det jo rigtigt, at vi ved
ikke, hvad de bliver brugt til.
Man kan selvfølgelig sige, at eksport af luksusvarer giver jo også en vis økonomisk omsætning i de pågældende lande og er derfor med til at sætte gang i nogle ting.
Men det afgørende er jo, at vi, uanset om pengene har været brugt fornuftigt eller ej, beder fattige lande om at tilbagebetale, og det synes vi ikke er fair.
Jeg vil gerne på dette tidspunkt fremsætte et forslag til ...
Jens Hald Madsen (V), 2001-04-26:
Jeg vil gerne sige til hr. Jørn Jespersen, at jeg synes, det
var en fin tale, fordi den indeholdt mange gode ting, som jeg har stor sympati for.
Jeg mener også, der er et problem i, at vi ikke har nogen rigtig debat, for det er jo mere et spørgsmål om hvide elefanter end spørgsmålet om at få en konstruktiv debat om, hvordan vi udnytter vores ressourcer bedst muligt, osv.
Jeg synes, det er fint, at vi appellerer til, at medierne sætter mere fokus på det, der er konstruktivt.
For det første om ATTAC: Kan man sige, at ATTAC arbejder særlig meget for, at der kan opnås frihandel, når de i den grad angriber de internationale organisationer?
Mit andet spørgsmål er om eksportkreditter.
Derfor er det vel også et spørgsmål om, at man måske stiller krav til de eksportkreditter, man giver, så varerne kommer ud til den rigtige del af befolkningen.
Jørn Jespersen (SF), 2001-04-26:
Anledningen til denne her forespørgsel er, at der i maj måned i Bruxelles med EU som vært skal være en konference om de mindst udviklede lande og deres situation i et forsøg på at gøre noget for at bekæmpe fattigdom, som er et meget stort problem for mange millioner, man kan næsten sige milliarder af mennesker.
Det er den tredje konference.
Der har været en i 1981, der har været en i 1990, og når man ser tilbage på, hvad de rent faktisk har medført af konkret indsats for at hjælpe verdens fattige mennesker og lande, må man desværre konstatere, at effekten har været meget beskeden for at sige det mildt.
Man har vedtaget en masse tekster med flotte formuleringer, med løfter, men de sørgelige kendsgerninger er, at der intet er sket for at gøre en indsats for at hjælpe fattige mennesker og lande i denne verden.
Selvfølgelig skal vi konstatere, at nogle lande har været i stand til at bringe sig ud af fattigdom, skabe bæredygtig udvikling eller i hvert fald er på vej til at gøre det med bedre sundhed, bedre uddannelse, flere materielle goder, mad, drikkevand osv.
Men den sørgelige kendsgerning er, at ifølge forskellige FN-opgørelser er i hvert fald mindst 1,3 milliarder mennesker fattige i absolut forstand.
Mere end 1,3 milliarder mennesker lever for under 1 dollar om dagen, mangler adgang til rent, sikkert drikkevand, mangler mad, går sultne i seng eller dør af underernæring, lider af sygdomme, som skyldes deres levevilkår, har ikke til dagen og vejen.
Derfor er det helt afgørende, at de rige lande nu langt om længe lever op til egne løfter og til anstændighed og begynder at gøre noget seriøst, effektivt og forpligtende for at hjælpe verdens fattige mennesker og lande.
Det handler for det første om de fattige landes gældssituation.
Sagen er den, at utrolig mange lande har en fuldstændig umulig gæld.
De er låst fast og kan ikke komme
videre, fordi deres penge bruges til at betale af på lån, som de rige lande har givet dem. Vi har ikke givet dem lånene, fordi vi ville hjælpe dem.
Vi har langt hen ad vejen givet lånene som led i den kolde krig for at holde dem på vores side, vi har givet dem til diktatorer, til korrupte regimer, og i dag er det så i langt de fleste tilfælde demokratiske lande, hvor befolkningen hænger på den gæld, de har stiftet.
Vi må have gjort noget ved gældssituationen.
Det andet punkt er ulandsbistanden.
På Riotopmødet i 1992 lovede de rige lande at give 0,7 pct. af deres bruttonationalprodukt.
Siden da er det faldet, og i dag er USA's bistand nede på 0,08 pct., altså 1/10 af løftet.
Vi må give de fattige lande adgang til vores markeder, så de får en mulighed for at handle med os og tjene penge og opbygge økonomier, der skal skabe en udvikling og bekæmpe fattigdom.
Og endelig bliver vi nødt til at se på TRIPS-aftalen om de intellektuelle rettigheder og patenter, som er en spændetrøje for de mange fattige lande, der prøver at få en produktion og en fattigdomsbekæmpelse i gang.
Så der er nok at gøre.
Besvarelse
Søren Kolstrup (EL), 2001-04-26:
Det her lovforslag, vi har til behandling, har efter Enhedslistens opfattelse haft to hovedproblemer.
Det ene har været spørgsmålet om, hvorvidt vi ville indskrænke offentlighedsloven.
Der er en bevægelse i gang, som vi iagttager med opmærksomhed.
Men det andet problem er spørgsmålet om, i hvilket omfang man på en vilkårlig måde kan afskedige og kan afvise de ansatte.
Dér er vi ikke ganske trygge ved forslaget.
Vi kan forstå, at det ikke skal ske vilkårligt på nogen måde, men det vigtigste for os er at få tilkendegivet meget klart, at det sker ud fra nogle objektive kriterier, som er fastlagt den dag, vi står over for endegyldigt at skulle tage beslutning om dette her lovforslag.
Derfor ser vi frem til en situation, hvor det er blevet gjort meget tydeligt for Trafikudvalget, efter hvilke objektive kriterier man kan afvise personale.