runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tove Videbæk (KRF), 2000-05-05:
I 1995 blev der startet forsøg med naturfag på gymnasiets sproglige linje.
Den såkaldte model II har siden 1997 været udbudt som en forsøgsordning og er blevet evalueret som vellykket.
Formålet med dette beslutningsforslag er at gøre dette forsøg permanent.
Formålet er at sikre, at alle elever på gymnsiets sproglige linje får C-niveau i såvel matematik som fysik og kemi inden for naturfagsrammerne, så de unge derved undgår en blindgyde i forhold til de videregående uddannelser.
men er dog lidt foruroliget over et høringssvar fra Matematiklærerforeningen, hvis formand skriver, at man er betænkelig ved modellen.
En evalueringsgruppe har beskrevet naturfagsforsøget som en stor succes, men det er tankevækkende, at evalueringsgruppen ikke forholder sig til eller omtaler forringelserne på B-niveauet.
Det er også tankevækkende, at 75 pct. af gymnasierne rundt i landet har afvist at deltage i forsøget, selv om det førte hårdt tiltrængte ressourcer til skolerne.
Det understreger, at de fleste matematiklærere egentlig er utilfredse med naturfag model II.
Så der er nogle vinkler vedrørende dette forslag, som vi har brug for at få undersøgt under behandlingen i udvalget, men ellers ønsker vi forslaget en god og positiv behandling.
Kim Behnke (FRI), 2000-05-05:
Eftersom vi i Frihed 2000 er medforslagsstillere på B 142 kan det næppe komme som nogen overraskelse, at vi naturligvis støtter beslutningsforslaget.
Vi synes, at det har været en underlig oplevelse at høre specielt ministeren og regeringspartierne i dag, for sagen er jo den, at alle er enige om, at der er et behov, og at behovet er der, fordi der er mange, som efter gymnasiet bliver præsenteret for et krav om supplerende uddannelse for at kunne klare optagelserne på de videregående uddannelser.
Derudover er alle enige om, at lige præcis naturfag og matematik er fag - uanset hvor humanistisk en uddannelse, man gerne vil have, eller hvor sproglig en uddannelse, man gerne vil have - som man får brug for at have kendskab til, i hvert fald på C-niveau.
Alle er enige om, at behovet er der, og på god traditionel dansk vis plejer løsenet så at være, at vi laver et lille forsøg.
Forsøget har også været gennemført.
Ikke alene har forsøget været gennemført, men det er blevet afrapporteret som en kæmpe succes.
For at citere en fra tidligere tider: Hvad nøler I efter?
Er det kun et spørgsmål om, at man fra regeringspartierne ikke vil lade oppositionen få den fornøjelse at få noget vedtaget i Folketinget?
Er det det eneste?
For jeg hørte ingen argumenter i ministerens tale mod at vedtage nærværende forslag.
Ministeren kunne have undgået, at forslaget bliver vedtaget ved at erklære, at regeringen var enig, og at ministeren i øvrigt havde tænkt sig at gøre det, der står i forslaget.
Det kunne man gøre.
Men ligefrem at anbefale forslaget til forkastelse forekommer at være på kanten af det absurde, når man i øvrigt hørte, både hvad ministeren og Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre fremførte af gode argumenter for forslagets indhold.
Så vi støtter hundrede procent og håber på, at efterårets finanslovforhandlinger, hvor den finansielle del alligevel skal tages op til diskussion, kan være til at presse det her igennem.
Ikke af hensyn til forslagsstillerne, men af hensyn til de unge mennesker, som kan få en kvalificeret uddannelse.
Hanne Severinsen (V), 2000-05-05:
Jeg vil gerne takke for modtagelsen af beslutningsforslaget.
Det er jo lidt svært at tælle op, men jeg synes, at hvis man ser på intentionerne, så er der jo bred enighed om, at vi har et problem med naturfag. Og det problem kunne jo altså løses ved at sige, som vi gør her, at naturfag bliver gjort obligatorisk efter model II.
Men som vi også har gjort opmærksom på i vores bemærkninger, så kan vi jo godt opfordre ministeren til at fortsætte med at give tilladelse til andre forsøg.
Men det, der har været vigtigt for forslagsstillerne, er at få skåret igennem, for vi risikerer jo, at hvis vi kun laver forsøg og laver forsøg, så sker der reelt ikke noget.
Ministeren kaldte det tankevækkende, at der kun var 38 ud af 144 skoler, der ønskede det.
Men det er også et spørgsmål om intern prioritering, det er også et spørgsmål om fagforeningspolitik.
Alle, der har beskæftiget sig med gymnasiereformer - det har jeg i hvert fald i sin tid - ved, hvor svært det er, og at man en gang imellem må sige, at der altså er noget, som vi som lovgivere synes skal igennem.
Det er klart, at spørgsmålet om de 13 mio. kr. ikke er noget fuldstændig ligegyldigt spørgsmål.
Omvendt må man jo sige, hvis man ser på, hvad gymnasierne i det hele taget koster, og når man tænker på, hvor meget vi hører veråb alle vegne fra om, at vi har brug for mere viden om matematik og fysik og kemi, så er 13 mio. kr. måske ikke det, man burde være mest bekymret for.
Jeg vil i øvrigt takke Socialdemokratiet for den positive og velvillige måde, man så på intentionerne på, og så synes jeg, at vi må kunne løse problemerne.
Det gælder jo sådan set også SF, der mener, at vi skal vente, indtil en samlet reform er kommet.
Det synes jeg ikke vi skal, det vil jeg godt sige, for det kan godt tage
lang tid.
Derfor synes jeg, at vi skal prøve at se på de spørgsmål, der er blevet rejst om arbejdsbelastning og penge osv., og så ud fra det kan man eventuelt skrive en beretning om intentionerne, som vi åbenbart er enige om, og ud fra det håber jeg, at vi kan komme videre, og at vi måske til næste år kan komme med et udspil, som kan samle et flertal.
Jeg synes i hvert fald, at det, sådan som jeg hørte intentionerne, burde være muligt.
Så jeg takker for modtagelsen af beslutningsforslaget.
Søren Kolstrup (EL), 2000-05-05:
Enhedslisten vil også gerne præcisere sin holdning til dette forslag, og vi kan meddele, at vi ikke kan støtte forslaget.
Det er jo sådan, at der nu er blevet sat en sum penge af til forsøg i gymnasiet.
Vi mener, at det er vigtigt at få udviklet de forsøg og på den baggrund få draget nogle konklusioner.
Det vil sige, at vi er meget indstillede på at foretage de drøftelser, som det borgerlige forslag lægger op til, når vi så har det materiale.
Susanne Clemensen (CD), 2000-05-05:
Lad mig starte med at sige, at vi i CD varmt kan støtte beslutningsforslaget.
Med indførelsen af A- og B- og C-niveauer i adgangskravene til de videregående uddannelser er de fagkombinationer, eleverne vælger i gymnasiet, blevet meget vigtige.
Eleverne kan faktisk med et forkert valg allerede i 1. g komme til at begrænse deres valgmuligheder ved et senere studievalg til de videregående uddannelser.
I CD ønsker vi ikke, at valgmulighederne i gymnasiet skal føre til en svækkelse af kravene til f.eks. matematikniveauet på de mange videregående uddannelser, der kræver minimum C-niveau i matematik.
Det er da heller ikke særlig pædagogisk, at man som ung, efter at man har afsluttet sin ungdomsuddannelse, kan imødese et halvt eller et helt år på at samle op på matematikken, før man kan begynde på en videregående uddannelse.
Derfor mener vi, at det er vigtigt at sikre, at der ikke er fag, der lige ved og næsten kan opnå f.eks. et C-niveau, dvs. et fag, hvor det faglige niveau er godt nok til, at eleverne lærer noget, men hvor det ikke er højt nok til, at man får det formelle C-niveau.
En sådan situation er det nuværende naturfag et eksempel på.
Forsøgsordningen med naturfag efter model II har klart vist, at ved blot at lægge 1 ekstra time ind i 1. g, kan man løfte faget fra ikke at give noget niveau til at give det et C-niveau i matematik.
Når det eksisterende fag således er så tæt på at give C-niveauet, er det urimeligt ikke at give det det lille ekstra nøk opad. Som evaluering af forsøget med naturfag efter model II konkluderer, er det en stor fordel, at eleverne kan opnå et C-niveau i matematik ved model II-forsøget uden brug af valgblokke, og at B-niveauet kan opnås ved brug af kun én valgblok i 3. g i modsætning til almindelige naturfag, hvor C-niveauet kræver én valgblok, og B-niveauet kræver to valgblokke.
Hermed giver denne model eleverne en ekstra valgblok til at vælge andre fag, de måtte finde interessante eller nødvendige for deres videre studievalg.
At eleverne har den her ekstra frihedsgrad, synes jeg er positivt.
Det gør eleverne tilsyneladende også.
Derfor kan vi i CD støtte forslaget, selv om vi naturligvis må tage forbehold for finansiering i indeværende år.
Anni Svanholt (SF), 2000-05-05:
Emballagemængderne stiger fortsat, og vi får en øget miljøbelastning.
Vi er jo helt enige med Kristeligt Folkeparti i, at det er et stort problem i dag i vores samfund.
Men SF's overordnede holdning er jo, at affald skal forebygges ved at tænke det ind allerede ved produktets tilblivelse, altså en livscyklustankegang.
Affaldet skal også afgiftes ved kilden, og det vil sige, at alle de miljøfarlige og dermed uønskede stoffer skal fjernes ved kilden.
Kun derved kan vi undgå de stoffer, som giver meget store miljømæssige og sundhedsmæssige problemer.
Principielt mener vi, at producenterne er ansvarlige for deres produkter og dermed også det affald, der er forbundet dermed.
Vi er i SF enige i, at det er et vigtigt formål, og vi er også i SF tilhængere af tilbagetagningsordninger.
Vi fremsatte jo et forslag til vedtagelse, som hedder nr. V 22, den 28. januar 1999, og hvoraf det fremgår, at vi har de synspunkter.
Og vi mener, at tilbagetagningsordninger med pant er at foretrække.
De er meget effektive, og vi ved jo, at retursystemer er det bedste.
Vi har jo et fantastisk godt retursystem i Danmark med flaskerne, som vi skal kæmpe for at fastholde, men på emballageområdet er det måske ikke helt enkelt og oplagt totalt at gennemføre sådanne tilbagetagningsordninger.
Jeg vil også gerne her tilkendegive, at vi jo også er tilhængere af en emballageafgift.
Det er jo SF, der faktisk har fået den indført.
Vi er ikke hundrede procent tilfredse med den afgift, der er.
Vi mener, at afgiften skal differentieres efter emballagens miljøbelastning.
Vi har i øvrigt også aftalt, at det er det, der skal ske hen ad vejen,
og vi håber, at miljø- og energiministeren vil sørge for, at der bliver arbejdet videre med det, sådan at afgiftssystemet netop bliver indrettet sådan, at det bliver mere effektivt i forhold til at nedbringe miljøbelastningen. Men i SF er vi positive over for intentionerne i forslaget, og vi vil se positivt på det under udvalgsarbejdet, specielt på muligheden for at udvælge måske en produktgruppe og prøve at indhøste nogle erfaringer.
Så vi vil gerne drøfte det videre i udvalget og gerne også have Kristeligt Folkeparti til at konkretisere, inden for hvilke områder man kunne forestille sig at der kunne tages fat.
Vi mener altså, at der skal bruges flere instrumenter, når der skal arbejdes for at få nedbragt affaldsmængderne, men også emballagemængderne.
Herunder kan man godt anvende tilbagetagningsordninger, men det er ikke oplagt, og vi vil fortsat understrege, at det er meget nødvendigt, at der er en god og effektiv emballageafgift.
Niels Bloch Jespersen (S), 2000-05-05:
Jeg vil godt starte med at sige, at det i virkeligheden vel ikke kan komme bag på nogen, at Socialdemokratiet er helt enigt i miljø- og energiministerens redegørelse, og samtidig understrege, at vi da finder de tanker, der ligger i Kristeligt Folkepartis beslutningsforslag, sympatiske.
Også i Socialdemokratiet lægger vi stor vægt på at mindske miljøbelastningen fra affald og at udnytte energi- og råstofressourcerne i affaldet bedre, men her i landet har vi jo valgt emballageafgift som et præcist styringsmiddel til at begrænse affaldsmængderne.
Og lad mig samtidig understrege, at det eksisterende offentlige indsamlingssystem efter vores vurdering er helt nødvendigt for at sikre den maksimale genanvendelse og udnyttelse af råstoffet i affaldet.
Hvis Kristeligt Folkepartis beslutningsforslag skulle nyde fremme, ville det som nævnt af miljø- og energiministeren betyde, at vi her i landet fik et ekstra system til affaldsindsamling: dels det eksisterende offentlige system og så et nyt, privat system, hvor producenter og importører og forhandlere pålægges pligt til at tage emballagen retur og sikre, at den genanvendes.
Man kender sådanne dobbeltstrengede systemer i en række lande, hvor erfaringen viser, at det er klart dyrere samfundsøkonomisk set.
Selv om Kristeligt Folkepartis hensigt med forslaget utvivlsomt er sympatisk tænkt, mener vi, at forslaget skaber flere problemer, end det løser.
Socialdemokratiet kan ikke støtte forslaget.
Svend Auken (S), 2000-05-05:
Jeg var så optaget af hr. Ole M. Nielsens synspunkter, at jeg glemte at kommentere Amtsrådsforeningens synspunkter.
Hvis man nu skal sige det venligt, så er det jo en kendt sag, at der mellem amter og kommuner består en betydelig rivalisering, og at det, at kommunerne udfører arbejdet, ikke altid indgyder amterne nogen særlig respekt - og omvendt.
Jeg tror, at det er i det lys, man skal se Kresten Philipsens synspunkter.
Gitte Seeberg (KF), 2000-05-05:
Da den konservative ordfører, fru Henriette Kjær, ikke har mulighed for at være til stede her i salen i dag,
er det blevet min opgave at redegøre for Det Konservative Folkepartis stilling til beslutningsforslaget.
Kristeligt Folkepartis forslag om at lade butikkerne tage brugt emballage tilbage bygger på et godt princip.
I disse år, hvor affaldsmængderne vokser og vokser til uanede højder, er det utrolig vigtigt, at vi prøver at tænke os om og finde løsninger på problemet.
Det er også det, der her foreslås.
Det vil i al fald betyde, at detailhandelen begynder at spekulere mere på, hvordan deres varer er pakket ind.
De vil dermed stille krav til engrosledet, hvor de igen køber deres varer.
Miljøbevidste kunder har i øvrigt efterlyst ordninger, hvor man kunne komme og få fyldt shampooflasken, eller hvad det nu måtte være, op igen.
Sådanne ordninger er åbenbart svære at få realiseret.
Jeg kender sådan set kun princippet, når det gælder flydende vaskemiddel, hvor man kan få nogle mindre miljøbelastende plasticposer med vaskemiddel, som man så kan fylde over i en dunk derhjemme.
En sådan foranstaltning virker fornuftig.
Men da det langtfra er udbredt, bør vi finde nogle bedre og mere langsigtede løsninger.
Ofte er det de ufornuftige løsninger, der dominerer, og man må spørge sig selv: Hvorfor ligger citroner på en bakke af et eller andet udefinerligt materiale med et fedt lag film over, hvorfor skal der plastic om agurkerne, osv.?
Men det værste er legetøj, hvor man næsten kan gå amok, hvis man skal hjælpe et barn med at få legetøjet ud af emballagen.
Først skal legetøjet ud af en papkasse, så skal det klippes fri af pap- eller plasticmateriale, hvor det sidder spændt fast med nogle plasticwirer, som en saks knap nok kan klippe over.
Det er simpelt hen ressourcespild, og i Det Konservative Folkeparti ser vi gerne, at man indfører nogle instrumenter, der tilskynder producenterne til at minimere indpakningen eller emballagen, som det jo hedder. Vi ved, at Miljøstyrelsen er i gang med brancherne for at finde nogle holdbare løsninger, og vi har da også diskuteret problemet i Miljøudvalget fra tid til anden.
Så selv om vi er positive over for Kristeligt Folkepartis forslag, er der nogle ting, som vi gerne vil have afklaret og opklaret i udvalget, så der ikke opstår samspilsproblemer mellem det, der allerede er sat i gang, og det, Kristeligt Folkeparti ønsker.
Men selve sigtet kan vi altså let blive enige om.
Svend Auken (S), 2000-05-05:
Det er rigtigt, at der er en ulykkelig sammenhæng mellem en god økonomi og en stor affaldsproduktion i de samfundssystemer, vi har, og vi har en fælles interesse i at afkoble væksten på de negative områder, herunder affaldsområdet, fra væksten i økonomien og skabelsen af arbejdspladser, som vi alle sammen ønsker.
Men det er ikke rigtigt, at der er sket en særlig forværring på emballageområdet.
Forslagsstillerne nævner i deres forslag en sammenligning med 1994, men alt tyder på, at datagrundlaget for 1994 er så usikkert, at man ikke kan bruge det.
Hvis man derfor sammenligner årene 1995, 1996, 1997 og 1998, viser det et helt andet billede, nemlig konstante affaldsmængder.
Om afgifterne er der det at sige, at som forslagsstillerne selv har været inde på, er de jo introduceret på et meget senere tidspunkt end de tal, der refereres til.
Det har ikke været helt nemt at lave systemet rigtigt, og det skal vi arbejde videre med, men indtil videre dækker jo afgifter kun en meget lille del af emballageområdet, og derfor kan man ikke sammenligne de tænkte virkninger af en universel gebyrordning med en mere målrettet eller mere begrænset afgiftsordning som den, vi kender i øjeblikket.
Jeg er overbevist om, at rigtigt gennemført vil en generel udbredelse af afgiftssystemet føre til de resultater, vi skal have. Men der er altså heldigvis ikke noget, der tyder på, at affaldsmængderne er steget nævneværdigt på emballageområdet.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-05-05:
Kendsgerningen er jo, at emballageaffaldsmængderne fortsat er stærkt stigende - det er vel nok det, vi kan konstatere - og at de systemer, vi har, i sig har for lidt motivation til at bringe mængden ned.
Det kan måske være det afgiftssystem, vi har, som ikke er tilstrækkelig motiverende; der har jo også været store problemer med at få det indrettet rigtigt.
Så vi tror på, at hvis man kunne pålægge virksomhederne en forpligtelse til at betale for de mængder og de typer affald, de sender på markedet, svarende altså til de omkostninger, der er til at bortskaffe skidtet igen rent ud sagt, så kunne man nå mere.
Og så er det i øvrigt ikke kun os, der mener, at man skulle have et alternativt system.
Amtsborgmester Kresten Philipsen nævner jo i en artikel, som ministeren uden tvivl kender, i Jyllands-Posten den 13. april, at det kunne være attraktivt med et alternativt system til kommunernes.
Det vil jeg gerne høre ministerens kommentar til.
Bjarne Laustsen (S), 2000-05-09:
Arbejdersangen om Jens Vejmand »Hvem sidder der bag skærmen« har fået en ny betydning.
Nu sidder medarbejderne dog foran skærmen.
Dengang var der ingen regler, men det er der nu, og det er vi tilfredse med.
Dermed er vi heller ikke enige med forslagsstillerne, der ikke ønsker, at arbejdsmiljølovens regler om hviletid og fridøgn skal gælde ved hjemmearbejde.
Vores arbejdsmiljølov er en beskyttelseslov, der sikrer den enkelte lønmodtager en minimumsbeskyttelse.
Socialdemokratiet mener ikke, at der er grund til generelt at fritage hjemmearbejdspladser.
Alene definitionen af hjemmearbejde er heller ikke uproblematisk.
Ingen kan vel i ramme alvor finde på at foreslå, at dagplejerne ikke skulle være omfattet af arbejdsmiljøloven. Men i Socialdemokratiet er vi godt klar over, at der er kommet en masse nye spændende arbejdspladser, også dem derhjemme, især inden for IT-branchen, men at der er mange er ikke et argument for at gøre området lovløst.
Vi ser faktisk allerede en række af nye typer arbejdsskader inden for denne sektor.
I dag findes der allerede en lang række undtagelser, som ministeren også var inde på.
Dernæst er vi af den opfattelse, at det må være arbejdsmarkedets parter, der må være bedst til at aftale retningslinjerne for dette hjemmearbejde.
Dermed sikrer vi os, at reglerne bliver implementeret i overenskomsten, og at de dermed indgår i virksomhedens sikkerhedsarbejde.
Arbejdsministerens tilsagn om sammen med arbejdsmarkedets parter at se på arbejdstidsdirektivets art. 17 om yderligere fleksibilitet på området lyder ganske udmærket, men generelt vil vi afvise beslutningsforslaget.
Ove Hygum (S), 2000-05-09:
Hvem der skal beskyttes, sagde jeg faktisk ret tydeligt
allerede i indledningen af mit indlæg. Jeg sagde, at reglerne for hjemmearbejde i høj grad tager sigte på den hjemmearbejdendes mulighed for at påberåbe sig den almindelige beskyttelse, som alle andre lønmodtagere har.
Så vil jeg sige i forhold til diskussionen om fleksibel arbejdstid, som var en del af fru Charlotte Antonsens spørgsmål, at denne arbejdsform jo netop hænger meget sammen med arbejdstidsregler, og det er netop en af grundene til, at det er mest hensigtsmæssigt, at arbejdsmarkedets parter aftaler de spilleregler, der skal gøre sig gældende for arbejde hjemme.
Hvorvidt det er for at tage et særligt beskyttelseshensyn til fagforeningerne.
Det spørgsmål taler for sig selv.
Det har en ren polemisk karakter, som jeg ikke ønsker at gå nærmere ind i.
Til hr. Jens Vibjerg kan jeg sige: Jeg har ikke nogen patentløsning på, hvordan hr. Jens Vibjerg kan kontrollere sin sekretær, men jeg kan på antallet af spørgsmål, der er blevet rejst i løbet af dagen, se, at der ikke har været mange fritimer ude i solskin.
Jens Vibjerg (V), 2000-05-09:
Jeg kunne da godt tænke mig at spørge arbejdsministeren, om arbejdsministeren finder, det er formålstjenligt at have et regelsæt, som man umuligt kan kontrollere.
Og det må man jo sige, at det her er et udtryk for.
Ellers vil jeg gerne spørge arbejdsministeren, hvordan han havde tænkt sig at kontrollere, om f.eks. min sekretær tager et par timer fri i eftermiddag, nu hvor solen skinner, og sætter sig til computeren et par timer i aften og så møder i morgen tidlig til normal arbejdstids begyndelse.
Charlotte Antonsen (V), 2000-05-09:
Arbejdsministeren sluttede sin tale af med at erklære sig positiv over for en ændring af en fortolkning af arbejdstidsdirektivet for at muliggøre større fleksibilitet, men i samme åndedrag sagde arbejdsministeren, at det forudsatte, at beskyttelsen kunne fastholdes.
Det vil jeg gerne spørge lidt mere til, for det er jo lidt svært at forstå, idet arbejdsministeren starter sin tale med at sige, at det hele drejer sig om at beskytte arbejdstageren.
Så hvis det skal fastholdes, hvori består da fleksibiliteten?
Kan arbejdsministeren være lidt mere konkret på det her område?
Hvor kunne man fra regeringens side acceptere, at hjemmearbejdere fik mulighed for selv at tilrettelægge arbejdstiden?
Så vil jeg gerne spørge også til beskyttelse: Hvem er det egentlig, arbejdsministeren ønsker at beskytte?
Er det de 300.000, der arbejder hjemme, eller er det fagforeningerne?
For mig at se
lyder det mest, som om det er fagforeningerne, man ønsker at beskytte, fordi man gerne vil hjælpe dem til at fastholde nogle medlemmer, og det kan være svært at fastholde medlemmer, der sidder derhjemme og i stigende grad selv tilrettelægger deres arbejde.
Egil Møller (DF), 2000-05-09:
Ligesom Enhedslisten er Dansk Folkeparti også indstillet på at medvirke til løsning af landets boligproblem, for jeg er enig med ordføreren, hr. Keld Albrechtsen, i, at lige for øjeblikket er der for få boliger til rådighed.
Hvis Enhedslisten vil være med til det, går jeg ud fra, at man samtidig må erkende, at så har man altså løst en del af boligproblemet.
Annie Lunde Hansen (CD), 2000-05-09:
Der skal findes mange slags boliger, private ejerboliger, parcelhuse og almennyttige boliger.
Fra CD's side tror vi ikke på nogen form for tvang over
for kommunerne, men jeg har tiltro til, at ministeren gennem sine forhandlinger med KL måske ligesom prøver at svinge pisken lidt over nakken på nogle af de kommuner, som i lang tid slet ikke har bygget noget, måske får dem ud af busken.
Det har jeg tiltro til, og det håber jeg på, men tvang fra CD's side kan der altså ikke være tale om.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-05-09:
Jeg er da glad for, at hr. Albrechtsen er en glad mand, og jeg er da også glad for, at hr. Albrechtsen vil vejlede de forskellige politiske partier om deres strategi. Jeg vil blot minde hr. Keld Albrechtsen om, at jeg også som boligminister var optaget af, at vi fik bygget både almennyttige boliger og boliger i den private udlejningssektor.
Jeg har ikke med ét ord i min indlæg sagt, at vi ikke skal have almennyttige boliger, jeg har bare sagt, at det skal være bredere.
Hvor hr. Keld Albrechtsen fokuserer ensidigt på én type boliger, vil jeg gerne lade mangfoldigheden vokse, lade de tusind blomster blomstre frem.
Det tror jeg vil være bedst også for dem, der ønsker at bo til leje.
Så forskellen mellem hr. Albrechtsen og mig er, at hvor hr. Albrechtsen vælger en enstrenget løsning, vælger jeg en flerstrenget løsning.
Det tror jeg er bedst.