runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Svend Auken (S), 2003-03-12:
Vil hr. Vesselbo kunne bekræfte over for Folketinget, at Danmark i 1999 - som jeg husker det - med opbakning fra Venstre og Konservative foreslog en begrænsning af anvendelsen af de fleksible mekanismer til at udgøre i alt 25 pct. af de samlede reduktionsmål; altså 75 pct. nationalindsats, 25 pct. fleksible mekanismer?
Og vil han ikke bekræfte, at det stort set er det modsatte, man foreslår med denne såkaldte klimaplan?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-03-12:
Jeg vil gerne spørge, om hr. Eyvind Vesselbo kan bekræfte, at halvdelen af den skønnede manko på de 20 mio. t CO2 skyldes, at man har tænkt sig at lade elværkerne anvende al deres gamle kulkapacitet til at eksportere el til Norge og Sverige, sådan at Norge og Sverige kan få dækket deres elbehov, mens vi påtager os regningen på CO2-siden.
Og i tilknytning hertil: Når nu hr. Vesselbo lægger så meget vægt på, at det skal være billigst muligt, er hr. Vesselbo så ikke enig i, at regeringens egne tal viser, at det vil være særdeles billigt at reducere CO2-udslippet ved at lægge begrænsning på el-eksporten?
Martin Lidegaard (RV), 2003-03-12:
Hr. Eyvind Vesselbo startede sin første tale med at give udtryk for et stort ønske om bred tilslutning til Danmarks klimastrategi og energipolitik i det hele taget.
Jeg må så som min indledning sige, at hvis man ønsker et bredt samarbejde, skal man måske ikke starte med en ordentlig fanfare mod dem, man gerne vil samarbejde med.
Det kunne også anbefales at sende et udkast til forslag til vedtagelse og den slags ting til andre partier, hvis man ønsker et samarbejde med dem. Men jeg vil egentlig gerne starte i mindelighed.
Jeg vil gerne starte med at sætte spørgsmålstegn ved de forudsætninger, vi nu lægger til grund for Danmarks klimastrategi.
Vi er jo fælles om at ville have mest miljø for pengene, men jeg savner to ting i strategien, når vi snakker om forudsætningerne.
Den ene er: Vi aner ikke, hvad kvotepriserne bliver.
Hvis nu USA pludselig går med, får en ny administration, får en ny præsident og pludselig går med, og kvotepriserne bliver fordoblet, så falder forudsætningerne jo for hele strategien.
Bør vi ikke have en risikoanalyse af det?
Det andet jeg vil spørge om er: Hvad med efter 2012
Burde man ikke tage det med i priserne og skyggepriserne?
Eyvind Vesselbo (V), 2003-03-12:
Vi er meget glade for og tilfredse med regeringens klimastrategi.
Vi sætter samtidig pris på regeringens åbenhed
om klimapolitikken
Forespørgslen er stillet på vegne af Venstre, Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti med det formål at give de to ministre lejlighed til over for Folketinget at fortsætte og uddybe debatten om regeringens klimapolitik.
På den måde kan debatten nemlig komme til at dreje sig om klimapolitikken på baggrund af faktuel viden og ikke på baggrund af myter og fordrejet virkelighed.
Med forespørgslen skal vi debattere, i hvilken retning det danske samfund skal gå på klimaområdet.
Det er vigtigt, at vi får klargjort regeringens mål om, at vi skal have mest miljø for pengene, dvs. mest CO2-reduktion for de økonomiske ressourcer, der bliver stillet til rådighed.
Det er samtidig vigtigt, at vi får et klart billede af, hvorledes regeringens klimapolitik adskiller sig fra den klimapolitik, som blev ført af den tidligere regering op gennem 1990'erne.
Men det er lige så vigtigt, at det bliver gjort klart, på hvilke områder vi fortsætter den hidtidige linje.
Der har allerede været en debat om klimastrategien.
Den blev ført i medierne bl.a. med en række lidt overfladiske påstande om de grundlæggende elementer og virkemidler.
Det er vigtigt, at debatten i dag får sat tingene på plads, således at de, der ønsker at føre klimadebatten som en overfladisk skyggeboksning blandet med varm luft, bliver sat til vægs med saglige argumenter. Regeringen har været vært ved en konference om den fremtidige klimastrategi.
Den blev holdt i mandags.
Den ene er at fremkomme med sagligt, velargumenteret materiale, med saglige argumenter.
Det er det, jeg kunne konstatere, at bl.a. økonomi- og erhvervsministeren og miljøministeren gjorde.
Det samme var tilfældet for Dansk Folkepartis repræsentant.
Den anden måde at debattere på er at fremkomme med påstande, som ingen bund har i virkeligheden og dermed indholdet af klimaplanen.
Hovedformålet med denne form for debat er at så mistillid og skabe usikkerhed om den fremtidige danske klimapolitik.
Det er ikke til gavn for de initiativer, som kan realiseres gennem regeringens klimaplan.
Allerhelst skal debatten ende med, at der står et samlet Folketing bag den klimapolitik, som skal føres i Danmark i de næste mange år.
Det kræver, at debatten i dag bliver ført i en positiv og konstruktiv ånd, hvor vi kan konstatere og også koncentrere os om det, der samler, i stedet for det, der skiller.
Det er trods alt sådan, at der i forbindelse med realiseringen af indholdet af denne klimaplan skal indgås en række aftaler ikke mindst på energiområdet, hvor der er tradition for brede forlig.
Lad os håbe, at disse forlig kan blive endnu bredere end i dag, så mange flere partier kan komme med, så vi får den bredeste tilslutning som muligt.
Jeg glæder mig derfor til at høre indlæggene fra de to ministre, som jo skal lægge rammerne for den efterfølgende debat.
Besvarelse
Tove Fergo (V), 2003-03-12:
Nu er der jo en klog oratorisk regel, der siger, at ens pointer går tabt, hvis man gentager de samme ting og overdriver for meget.
Og det synes jeg, at jeg føler trang til at sige på baggrund af fru Margrete Aukens udtalelser.
Det at jeg nævner, at Landsforeningen af Menighedsrådsmedlemmer var positive i deres høringssvar, ækvilaverer fuldstændigt med, når nogle har sagt, at stifterne har været negative i deres høringssvar.
Der ligger ikke spor mere synodetanke eller kompetencesamling i det, når jeg siger sådan.
Og når fru Margrete Auken så siger, at bloktilskudsdiskussionen hører sammen med diskussionen om decentralisering, så tager fru Margrete Auken fuldstændig fejl.
Det er helt klart, at fru Margrete Auken giver udtryk for, at fru Margrete Auken ikke har sat sig ind i, hvordan den folkekirkelige økonomi er.
For det er nemlig sådan, at statstilskuddet og fællesfonden er en ting, der finansierer præsteløn.
Og så er der de lokale kirkeskatter, der går ind til det lokale forbrug i kirkerne, og det er det, vi snakker om, når vi snakker om forslaget L 163 og menighedsrådets kompetence i den forbindelse.
Så jeg ville ønske, at fru Margrete Auken ville sætte sig grundigt ind i sagerne, inden fru Margrete Auken står heroppe og kommer med nogle udtalelser om det.
Så spørger fru Margrete Auken, hvem der skal være modtagere af et bloktilskud.
Og så tillader fru Margrete Auken sig også at citere mig fejlagtigt fra en temahøring i Folketingets Kirkeudvalg, hvor jeg ifølge fru Margrete Auken skulle have sagt, at det skulle være menighedsrådene, der skulle modtage bloktilskuddet.
Det har jeg overhovedet ikke sagt.
Jeg har på et spørgsmål under temahøringen sagt, at det bloktilskudsudvalg, der nu er nedsat, vil se på, hvilke modeller der kan være for at betale bloktilskuddet til folkekirken, hvilke modtagere der kan være.
Det kan være stifterne; det kan være fællesfonden; det kan være menighedsrådene, der kan være helt andre modeller.
Det er det, jeg har nævnt som eksempler på, hvad det kunne være.
Men det er netop det, udvalget skal tage sig af.
Det er det, udvalget skal sidde og arbejde med.
Så jeg ville ønske, at fru Margrete Auken ville sætte sig ind i sagerne, før fru Margrete Auken står heroppe og slynger den ene påstand ud efter den anden.
Margrete Auken (SF), 2003-03-12:
For det første er jeg ikke sikker på, jeg vil lade fru Tove Fergo, som jeg vil kalde hende her, være den, der skal belære SF om kirkehistorie.
Jeg vil gerne have, at medlemmerne i SF kan deres ting lidt, men vi er nødt til ustandselig at vende tilbage til demokratiproblemet, for det er altså meget svært at forklare folk, som egentlig troede, vi havde religiøs selvbestemmelse.
Jeg skal sidde og forklare muslimer osv., hvorfor de skal sidde og bestemme over de her ting.
Og så bliver jeg nødt til at forklare, hvordan det her er gået til, og jeg kan høre på det hele, at jeg kan noget mere kirkehistorie end kirkeministeren, men lad det nu være.
Men det er altså grunden til, at vi kommer tilbage til det hele tiden.
Det er demokratiet.
Nu fik vi lige en diskussion før også eller måske ansatsen til en, om at det er den danske forening af menighedsrødder, der skal være synoden.
Det synes jeg måske er knap så poetisk, som hvis man fik et ordentligt demokrati, og jeg kan da fortælle, at jeg tror, det var fru Birthe Rønn Hornbech, der før sagde, at det var en stendød tanke, og så sagde jeg stifterne - jeg var jo ved at komme i stiftsrådet - og nu har jeg altså fået de grundtvigske på min side også i den sag, nu går Kirkeligt Samfund ind for stiftsråd osv. Så det kommer stille og roligt, men det er hele tiden nødvendigt, at vi snakker om det.
Jeg må også sige til ministeren, at diskussionen om bloktilskudsordningen altså også hænger sammen med det her, og deraf følger så to spørgsmål.
Det ene er: Hvordan kan ministeren sige, at det ikke har noget med hinanden at gøre, når en bloktilskudsordning jo vil betyde, at man flytter pengene fra den refusionsordning, vi har i dag, og over til de generelle kasser? Og det forslag vi står med her, handler om de generelle kasser.
Det vil sige, at de penge løber sammen i den samme kasse, og så kan ministeren da ikke sige, at det ikke har noget med hinanden at gøre.
Det var det ene spørgsmål.
Det har i høj grad med hinanden at gøre.
Og det andet, som vi ikke har fået svar på endnu, er: Hvem skal tage imod de penge?
Det hører også med i en demokratidebat, hvor vi stadig væk står og ikke kan finde ud af, hvem der har ansvaret, hvis vi ikke uden videre accepterer ærkebiskop Fergo - og det er der altså nogle af os, der ikke gør - hvis vi ikke uden videre accepterer den model, og vi ikke uden videre accepterer, at Landsforeningen af Menighedsrådsmedlemmer nu er gået ind og blevet vores, hvad skal vi sige, demokratiske superorgan til det her.
Det fungerer godt til andre ting, men til det her.
Så vil jeg godt vide, hvem vi skal aflevere det bloktilskud til, hvem der skal forvalte det, for det kan jo ikke nytte noget, man svarer, som ministeren gjorde, da vi havde temamødet, at det skal menighedsrådene, for menighedsrådene kan da ikke sidde og fordele de penge, som de selv skal være sidste leds modtagere af.
Det kan de da ikke.
Der skal være nogle over, der kan fordele pengene, og det skal være et demokratisk organ.
Jesper Langballe (DF), 2003-03-12:
Blot en tak til fru Birthe Rønn Hornbech, som har beroliget mig ved at give til kende, at det udvalg, der er nedsat, bare er et embedsmandsudvalg, og at vi slet ikke skal tage sagen alvorligt.
Det synes jeg da var et rart udgangspunkt for videre drøftelse.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2003-03-12:
Der er kommet en række tilkendegivelser om, hvad de forskellige partier mener, at demokrati er eller ikke er, og jeg vil da godt lige give Venstres synspunkter til kende.
Jeg har selv personlig kæmpet meget imod den meget lukkede proces og også, hvis det betyder, at en følgelovgivning bliver jasket igennem.
Men der er vi jo nogle partier, der har været meget optaget af at få en 30-dages-regel i Folketingets forretningsorden, og det er jo fuldkommen op til Folketingets flertal, om man vil indsætte bloktilskud på en finanslov.
Altså når hr. Jesper Langballe siger bloktilskudspjat, så kan jeg jo ikke sige andet til hr. Jesper Langballe, end at så må han fastholde synspunktet for sit parti under en finanslovdebat, og så skal jeg i øvrigt tilføje, at den følgelovgivning vil blive behandlet grundigt i Kirkeudvalget.
Det tror jeg alle kirkeudvalgsmedlemmer ville forlange, derom er der ingen tvivl.
Men det er altså værd at understrege, at regeringens Økonomiudvalg har fire stemmer her i Folketinget.
Så længe de fire ministre er medlemmer af Folketinget, så har de fire stemmer.
Og det er næsten ikke til at bære set ud fra et parlamentarisk synspunkt, at det er sådan, at man mener, at fordi der er nedsat et embedsmandsudvalg, så er hele løbet kørt.
Regner man virkelig ikke Folketinget for mere?
Det forstår jeg ikke.
Med hensyn til spørgsmålet om demokrati i forbindelse med høringssvarene så er det altså altid vigtigt at huske, at man skelner mellem, hvad der er politiske svar, og hvad der er faglige svar.
Vi er i Venstre meget optaget af lovkvalitet, og vi lægger stor vægt på de høringssvar.
Som hr. Knud Erik Kirkegaard har gjort rede for, er der jo blevet lyttet meget til høringssvarene her.
Tove Fergo (V), 2003-03-12:
Ja, det er jo helt rigtigt, hvad hr. Jesper Langballe siger: Hvem er folkekirken?
Det er rigtigt, og det er jo bl.a. derfor, at der er nedsat et udvalg, der skal se på bloktilskudsmodeller.
For hvem skulle være modtageren af sådan et bloktilskud?
Så det bliver belyst i dette udvalg.
Vedrørende Forenklingsudvalget så er det jo kommet med nogle modeller til, hvordan man kan samarbejde sognene imellem.
Der er nogle projekter, kan man sige, i gang, nogle forsøg i gang, nogle ideer i gang, og Forenklingsudvalget er gået i gang med at se på nogle spørgsmål, som jeg har bedt dem om at se på.
Det ene er sognebåndsløsning, og det andet er et spørgsmål om valgfrihed på kirkegårde.
For det er sådan, at man ikke har valgfrihed med hensyn til kirkegårde, man har kun ret til at blive begravet på den kirkegård, i hvis sogn man bor.
Man har ikke engang ret til at blive begravet på den kirkegård i det sogn, til hvis præst man har løst sognebånd.
Jeg synes, der kan være behov for at se på, om ikke det var rimeligt, at der blev skabt noget større valgfrihed.
Så det er Forenklingsudvalget i gang med i øjeblikket. Så vil jeg godt spørge fru Karen Klint - nu synes jeg også, tiden er inde til, at jeg kan stille nogle spørgsmål - vedrørende bloktilskuddet og forenklingsforslagene, som vi har her i dag, decentraliseringsforslagene, afbureaukratiseringsforslagene: På hvilken måde berører de hinanden?
Hvor kolliderer de?
Hvordan ser fru Karen Klint, at de to sager mødes i det her?
Det synes jeg kunne være vigtigt at høre.
Eventuelt kan vi få det som en begrundelse for et spørgsmål gennem Kirkeudvalget til forslaget.
For jeg kan ikke se, hvor de berører hinanden, men når fru Karen Klint bliver ved og ved at stille spørgsmål om det her, så synes jeg også, at tiden er inde til at fortælle og åbenbare, hvor de to forslag berører hinanden.
Hvordan vil de komme til at kollidere med hinanden?
Ulrik Kragh (V), 2003-03-12:
Nu er vi nået dertil, at dansk kulenergi sammen med vandkraft måske ikke er så tosset endda.
Vi er nået dertil, at det kan være lige så godt, som hvis det er sådan, at der bliver produceret strøm i Polen eller i Rusland, der forurener.
Det kan faktisk være væsentlig bedre.
Så må man jo spørge sig selv, hvad det er for nogle kvoter, hr. Svend Auken synes er rigtige, og hvad er det for nogle kvoter, hr. Svend
Auken synes er forkerte, og hvordan de to ting hænger sammen.
De typer kvoter, vi efterlyser og foreslår for at kunne få en fornuftig økonomisk dansk klimapolitik og en fornuftig miljømæssig dansk klimapolitik, giver en besparelse på 3 mia. kr. For det kan man få 12.000 hjemmehjælpere, man kan få
3.000 læger, eller man kan købe 200.000 hjemmecomputere til skolebørn eller unge på ungdomsinstitutioner hvert eneste år.
Hvor er det forskellen er på de kvoter, der skal kunne bruges her, og de kvoter, som hr. Svend Auken synes kan være tilfredsstillende at bruge?
Jørn Dohrmann (DF), 2003-03-12:
Jeg vil godt spørge hr. Mogens Nørgård Pedersen helt konkret: Vil man overhovedet ikke være med til at reducere i udlandet, og hvad er forskellen?
Hvis der slipper 1 t CO2 ud i Danmark
og 1 t CO2 ud i Rusland, hvad er så forskellen på de to gange 1 t CO2?
Det, det gælder om, er at få mest mulig reduktion af CO2.
At vi også kan gøre det lidt billigere, er da samfundsmæssigt kun godt, men globalt set gælder det altså om at få reduceret med nogle ton og ikke bare have nogle store, flotte mål, som man egentlig på forhånd ved at man aldrig kan realisere.
Det er bedre at sætte sig nogle mål, man kan realisere, og jeg er spændt på at høre, hvad forskellen er: Hvordan kan man kende forskel på, om det er en dansk ton, eller om det er en russisk ton?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-03-12:
Som erhvervsminister - og også som vicestatsminister - er man nødt til at være optaget af, hvordan det er, Danmark kommer til at se ud efter 2010, efter 2012.
Vi har lagt nogle klare retningslinjer for, hvordan Danmark skal udvikle sig indtil 2010, men jeg tror også, at vi alle i denne her sal er enige om, at det er nok så nødvendigt at gøre noget efter 2010, hvis vi skal holde Danmark på rette kurs.
For hvad er det for nogle problemer, vi kommer til at stå med efter 2010?
Vi kommer til at stå med det problem, at arbejdsudbuddet er lille.
Med andre ord: Vi kommer stadig til at stå med nogle store velfærdsøkonomiske problemer.
Hertil kommer, at vi også kan gå hen og stå med et betalingsbalanceproblem, først og fremmest fordi vores olieeksport ikke nødvendigvis stiger, og fordi kulimporten stiger fra 2004 og fremefter som følge af den klimapolitik, vi har ført.
Dertil kommer så, at vi jo også vil komme til at stå med et kæmpe CO2-problem, fordi vi stadig væk ville skulle reducere med 21 pct. efter 2012, i og med at vi overhovedet ikke har gjort noget herhjemme.
Svend Auken (S), 2003-03-12:
Jeg tror, miljøministeren vil medgive mig, at den analyse, Økonomisk Råds formandskab lavede af den samlede energipolitiske miljøpolitiske del, gav et klart overskud, at det, man kritiserede, var to forhold: dels decentral kraft-varme-udbygning, som blev besluttet i sin tid under Schlüterregeringen, dels udbygning med vedvarende energi, som miljøministeren har været den, der har rost mest i de sidste dage.
Det var virkelig det flotte, Danmark havde gjort.
Jeg tror også, at miljøministeren er klar over, hvor følsomme beregningerne er for, at den indsats, man gjorde i 1990'erne i forbindelse med vedvarende energi, i virkeligheden giver et kæmpe overskud.
Det Økonomiske Råd selv anbefaler en kraftig satsning i fremtiden på vedvarende energi i Danmark.
Ændrer man renten fra 6 pct. til 3 pct., og løbetiden på investeringer fra 20 til 30 år, ja, så når man frem til en kraftig nedsættelse af prisen og et massivt overskud.
Og man må også tage hensyn til - hvad Økonomisk Råds formandskab ikke gør - at beskæftigelsen er vokset i den her sektor med over 20.000, og at vi har fået en eksport på over 20 mia.
Man siger flot i Det Økonomiske Råd, at den havde vi fået under alle omstændigheder.
Ja, det er jo ikke en flothed, vi kan tillade os her.
Jeg vil bare høre, om ministeren kan bekræfte dette.
Bendt Bendtsen (KF), 2003-03-12:
Også jeg vil sige tak til ordførerne for en god debat.
Det, der bringer mig herop i dag, er nogle bemærkninger omkring kraftværkerne.
En række ordførere har næsten sat lighedstegn mellem effektive danske kraftværker og forurening.
Jeg vil gerne sige, at danske kraftværker ligger i toppen.
Effektivitetsmæssigt står de stærkt, men debatten i dag har jo tydeligt vist, at nogle af ordførerne vil skrue ned for produktionen på de danske kraftværker.
Nu er det altså sådan, at for elproducenterne vil en fælles EU-kvoteregulering forbedre markedets effektivitet.
Klimaomkostningen vil komme til at indgå i prisen.
Derfor vil markedet selv kunne regulere klimaindsatsen. Vedvarende energi og energibesparelser vil blive mere konkurrencedygtige, og vore elproducenter vil kunne konkurrere på lige vilkår med elproducenterne i de øvrige EU-lande. Kvotereguleringen af elproducenter ligger jo fint i forlængelse af regeringens udspil om liberalisering af energimarkederne fra efteråret.
Dette blot for at sige, at danske kraftværker jo i den plan, der ligger, selv må gå ud og finansiere den øgede produktion.
Der vil fortsat være kvoter på det her område, som man skal holde sig til, og jeg skal ikke genoplive debatten om kvoterne, som også miljøministeren helt klart har pointeret her til sidst. Man kunne også få den fornemmelse ved debatten i dag, at der snart ikke er vedvarende energi tilbage i Danmark.
Vedvarende energi udgør jo i dag allerede en stor del af energiforsyningen.
Vind- og biomasse udgjorde i 2002 gennemsnitligt 17 pct. af den indenlandske elforsyning.
VE-andelen af elforsyningen forventes ved udgangen af i år at nå op på 23-25 pct.
Alle kender målene for 2003, de er altså mere end opfyldt.
Jeg er heller ikke i tvivl om, at den teknologiudvikling, der sker i øjeblikket, vil betyde, at vi fortsat vil se en udbygning på det her område med nye møller.
De bliver stadig væk mere effektive og konkurrencedygtige, og de udbud skal jo ske på kommercielle vilkår. Så det billede, man fra visse dele af Folketingssalen prøver at tegne af, at tingene ikke hænger sammen, mener jeg er urigtigt.
Jeg mener faktisk i dag, at vi har tilkendegivet, hvilket jeg også vil kvittere for over for en række af ordførerne, at der er lagt en plan, hvor vi siger mest miljø for pengene.
Mogens Nørgård Pedersen (KRF), 2003-03-12:
Ja, det er jo heller ikke nyt, at vi her i afslutningen af debatten hører endnu en gang snak om ventelister, efterløn og pensionister fra hr. Jørn Dohrmanns side.
Det er sådan, og det er der faktisk bred enighed om i Folketinget, at det er forureneren, der betaler, og hvis det er sådan, at det bliver lagt ud på det forurenende objekt, er omkostningerne altså minimale.
Det kunne man jo lave nogle beregninger over.
Lad os tage 3 millioner elmålere og 1 mia. kr. Så kunne man finde ud af, hvor meget det er pr. elmåler, og så er det måske overkommeligt, når det kommer til stykket, uden at vi behøver at tage det store skyts om ventelister og efterløn og andre ting frem i debatten. Med hensyn til fru Elsebeth Gerner Nielsens spørgsmål: Ja, vi vil gerne være med til at gøre noget ved det her og nu, fordi vi er bekymrede for fremtiden.
Som jeg også sagde i min ordførertale, tænker vi på den kommende generation, og derfor er det vigtigt for os at få sat skrue på det her, så der kan ske noget - ikke bare før 2012, men også efter.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-03-12:
Vi kunne få dobbelt så lang barselsorlov, men det håber jeg sådan set ikke bliver tilfældet, for jeg tror, at erhvervsministeren vil være enig i, at det vil ødelægge utrolig meget for vore økonomiske muligheder, hvis vi på den måde skulle begrænse arbejdsudbuddet.
Jeg vil gerne have erhvervsministerens bekræftelse på, at det ikke er ønskeligt.
Hvad er det, vi skal gøre efter 2012?
Det ser jo ikke ud, som om regeringen har noget som helst bud på, hvad vi skal gøre over for CO2-problematikken efter 2012.
Hvem er det, der skal betale efter 2012?
Har Kristeligt Folkeparti gjort sig nogle tanker om det?
Jørn Dohrmann (DF), 2003-03-12:
Jeg tror da, at befolkningen gerne vil have præciseret, hvor det er, man vil prioritere, som hr. Mogens Nørgård siger.
Når man nu skal bruge 5 mia. kr. til nedbringelse af CO2, er det så ventelisterne, man vil have længere?
Er det pensionen, man vil gøre mindre?
Er det efterlønnen, man vil lave om?
Hvor vil man finde pengene?
Først siger man, at man er ligeglad med, hvor det sker, og så siger man, at det skal ske herhjemme.
Jamen når det skal ske herhjemme, har det en pris.
Det må man da kunne forholde sig til i Kristeligt Folkeparti, og hvor er det så, man vil skære ned?
Det synes jeg den danske befolkning ligesom har krav på at vide.
Er det pensionisterne, der igen skal holde for, eller hvem er det?
Er det de svage grupper?