Villy Søvndal (SF), 2003-10-10:
Bare til proceduren ganske kort til start: Man kan mene, at det ikke betyder så meget, at mange af de svar, der ligger, - for at sige det pænt - ikke er særlig omfangsrige.
Man kan mene, det er lige meget, at Folketinget ikke har tid til at gennemarbejde en sag, der er så vigtig som den her.
Jeg forstod på udenrigsministeren, at vi så skulle affinde os med det, sagt i en næsten lidt fornærmet toneart over, at vi tillod os at rejse den situation.
Jeg synes, det nærmer sig det bizarre, hvis man fortsat fra dem, der sendte Danmark i en ulovlig krig, vil insistere på, at masseødelæggelsesargumentet ikke spillede en afgørende rolle.
Undskyld mig, hr. udenrigsminister,
det er fuldstændig absurd i forhold til ikke alene den danske argumentation. Kan udenrigsministeren huske Powell i FN's Sikkerhedsråd, jeg tror, det var den 9. februar - nej? - men kan udenrigsministeren huske Powells fremlæggelse, hvor han var fuldstændig fokuseret på masseødelæggelsesvåben, sad med glas og viste, hvor mange ton osv. der kunne fremstilles?
Kan udenrigsministeren huske den hjemlige debat?
Kan udenrigsministeren huske alle de gange, han selv gjorde masseødelæggelsesvåben til det centrale i sin egen argumentation, fordi der var en dansk opinion, der ellers ikke syntes, at dansk deltagelse i krig var en god idé?
Ellers er jeg sikker på, at de kritiske medier, der findes i Danmark, gerne vil være behjælpelige med at erindre udenrigsministeren om, hvor hyppigt både han og også statsministeren anvendte det argument i den offentlige debat.
Jeg skal ikke trætte med, at hvis man læser beslutningsforslaget igennem, B 18, som danner grundlag for den situation, vi er i nu, så er masseødelæggelsesvåben nævnt 10 gange - 10 gange.
Så jeg synes, det nærmer sig det absurde at fortsætte den diskussion.
Så forstår jeg, at når Folketinget ikke kan blive oplyst om, hvor lang tid en sådan situation skønnes at vare, bare i runde år, så er det, fordi man dermed ville levere meget værdifuld oplysning til Saddam Hussein og hans svende, der dermed ville kunne udnytte en situation til at slå hårdt igen.
Ja, ja.
Jeg må sige, at teorierne har frie vilkår.
Jeg spørger, om det er en undersøgelse, som ligger fra efterretningstjenesterne, eller det er Udenrigsministeriets eget hjemmestrikkede her til morgen.
Hvis man kigger på spørgsmål 54 og spørger: Hvem er efter regeringens opfattelse modstanderne i Irak?
Hvem er det, der laver angreb?
Så er det desværre - det fremgår af svaret - mange forskellige grupper.
Regeringen starter med at sige, at der er tre grupper og nævner så fem: personer, der fortsat er loyale over for det tidligere regime - det er der ingen tvivl om - sunnimuslimske ekstremister som en anden gruppe og som den tredje gruppe udenlandske terrorister, og det er jo rigtigt.
Man har omdannet Irak til en magnet for dem fra Saudi-Arabien, fra Iran, fra Palæstina, der godt vil have mulighed for at få ram på en amerikaner.
Sådan er det jo.
Kl. 8.45 Så nævner man videre kriminelle elementer, og så nævner man for det femte nogle radikale shiamuslimske grupper.
Den virkelige fare i den nuværende situation er vel, at fordi USA optræder så magtfuldkomment, fordi den internationale legitimitet i den nuværende krise er så lille, risikerer man at udsætte også danske soldater for en risiko, der er langt, langt, langt større, end hvis FN kom ind i den centrale rolle.
Så et sidste spørgsmål: Når udenrigsministeren siger, at det er fantastisk, at jeg ikke kan forstå, at Danmark følger FN-sporet, så er det, fordi udenrigsministeren ikke vil besvare det meget enkle spørgsmål: Når der er en konflikt mellem FN, mellem Kofi Annan og USA, hvilken side stiller den danske regering sig så på i den konflikt? Jeg forstår godt, at udenrigsministeren ikke vil svare
på det offentligt, men det er jo det, der er hovedproblemet.