Per Stig Møller (KF), 2005-11-08:
Jeg vil også gerne takke for den brede enighed, der er i Folketinget.
Derfor er det regeringen magtpåliggende, at det er lykkedes for os at få så bred en aftale, som vi i dag har om denne vedtagelse.
Jeg takker alle, der har arbejdet konstruktivt med at få lavet den, og jeg synes også, at vi har fået lavet en, der rimelig godt dækker de områder, vi kommer til at arbejde med i Doharunden.
Så skal vi huske på, at den jo også fortsætter næste år, hvor flere af emnerne kan blive mere uddybet.
Tiden er jo nu gået med landbrug, for som det også er fremgået af debatten, er landbruget jo det, der har den største interesse for befolkningerne i den tredje verden, fordi det er der, der er flest beskæftiget.
Derfor har man altså også lagt vægt på, at der skal komme noget substantielt frem i landbrugsforhandlingerne, før mellemindkomstlandene og ulandene har været interesserede i at gå videre til industri og til tjenesteydelser.
Men meningen med det hele er jo, at vi skal have moderniseret økonomierne, have moderne økonomier med større værditilvækst, og den modernisering fremmes jo gennem denne frihandel.
Jeg er meget glad for den stærke måde, hvorpå hr. Steen Gade har advokeret for, at man netop ikke igen skal tilbage til protektionisme, til de lukkede nationaløkonomier.
Den kritik, vi har fået fra Enhedslisten, er jo ikke overraskende, for hvor kommer Enhedslisten fra?
De har jo altid været for kommandoøkonomier og lukkede økonomier, hvor staten kunne styre alt og borgerne kunne styre så lidt som muligt.
Så det er jo ikke nogen overraskelse.
Verdenshandelen vokser, og den vil vokse med en vellykket frihandel.
Verdensbanken har jo beregnet en stigning i udviklingslandenes realindkomst på 350 mia. dollar i 2015, hvis man i Doharunden får landbrugssubsidierne afskaffet og landbrugstoldsatserne betydeligt sænket.
Det vil betyde, at der i 2015 vil være 8 pct. færre fattige, hvilket svarer til 140 millioner mennesker, der løftes ud af fattigdom – det er faktisk ikke så lidt – og ca. halvdelen af 140 millioner mennesker vil have hjemme i Afrika syd for Sahara.
Det er derfor en frihandel, der er til gavn for de fattigste.
De vil vinde ved handel, meddeler FN i Milleniumprojektet.
1 pct. af bruttonationalproduktet vil de totale gevinster ved handelsliberaliseringen være.
Den vil være 0,6 pct. for OECD-kredsen, men den vil være 1,4 pct. for Afrika syd for Sahara, altså mere end dobbelt så meget får Afrika syd for Sahara ud af liberaliseringen.
Så jeg synes, at Enhedslisten kører et totalt skævt spor i sin hetz mod den fri verdenshandel, som er til gavn for verdens fattigste.
Når det nu har taget tid med landbruget, så har vi ikke ret meget tid tilbage i forhandlingerne op til Hongkong.
Der sættes nu pres på industritolden.
Det er jo ikke bare for, at vi skal vælte alle vores varer ind over den tredje verden, hvis vi skal se på ulandsperspektivet.
Det er også for sydsydhandel.
De enorme toldsatser, som spærrer for, at man sender varer fra Benin til Nigeria eller fra Tanzania til Mozambique, betyder jo, at de faktisk ikke får den mulighed for en regional velstandsudvikling, som de ellers ville have haft.
Så industritolden er altså også noget med at fremme Syd-Syd-handelen.
Tjenesteydelserne spillede en stor rolle i dag, og der vil jeg da gerne hjælpe.
Jeg burde måske have hjulpet tidligere, så vi kunne have undgået den afsporing af debatten, som hr. Frank Aaen har specialiseret sig i.
Der står i det papir, som hr. Frank Aaen har fået fra regeringen ovre i Europaudvalget, at kravene omkring serviceydelserne ikke vil blive brugt på LDC-landene og andre små og sårbare udviklingslande i en tilsvarende situation.
Tallet 93 vedrører altså de lande, som ikke er LDC-lande.
De skal komme med tilbud om at inkludere forbedrede eller nye forpligtelser på mindst 93 underafdelinger inden for hele tjenesteydelseområdet, hvorimod de udviklede lande skal komme med forslag på 139 områder, altså åbne mere end de andre.
Indien vil faktisk have meget glæde af at få en meget større åbning til den rige verden end til den øvrige verden.
Hvem er så disse stakkels ulande, som nu altså ikke er de dårligst stillede og heller ikke er de rigeste?
Der får man jo indtryk af, når man hører hr. Frank Aaen, at det faktisk er meget fattige lande, vi i virkeligheden påtvinger åbning af vand, hvilket der slet ikke er tale om, for man kan selv afgøre, om man vil åbne for vandet eller ej.
Ja, det er Brasilien, det er Kina, det er Indien, det er Chile, det er Malaysia, det er Singapore.
Det vil sige, at det er hele gruppen mellem OECD-landene og LDC-landene, og det vil sige, at det simpelt hen er noget sludder, hr. Frank Aaen har prøvet at afspore debatten med, at de fattigste udviklingslande – det blev så rettet her i næstsidste runde – nu skulle pålægges at åbne deres vandforsyning.
De kan sige nej til det.
De kan sige nej til det hele, og de bliver end ikke involveret i det.
Så jeg synes, det var kraftig misbrug af det dokument, hr. Frank Aaen har fået.
Så har vi jo også kunnet lave nogle beregninger, som viser, hvem der får den største gevinst, hvis vi nu åbner for tjenesteydelser, liberaliserer dem her i verdenshandelen.
Ja, der har Økonomiministeriet beregnet, at de største procentvise velfærdsgevinster tilfalder udviklingslandene i Afrika og Asien ved liberalisering af tjenesteydelser, og det var sådan stort set det modsatte af det, hr. Frank Aaen fik ud af det.
I disse lande vil de relative gevinster blive to til tre gange så store som inden for OECD.
Dette skyldes, at udviklingslandene har højere barrierer end udviklede lande, skriver Økonomiministeriet.
En såkaldt gratis handelsrunde for udviklingslandene, hvor de ikke forpligter sig til mere liberalisering »... kan dog vise sig at have omkostninger i form af lavere velfærd«.
Men det skyldes, skriver rapporten, at udviklingslandene taber konkurrencedygtighed, hvis de udviklede lande liberaliserer handelen med tjenesteydelser og de altså ikke selv gør det, og så hænger de jo bagefter.
Så der er altså en stor velfærdsgevinst for dem også der.
Hvad er det så for områder?
Ja, det er jo ikke vandet.
Det er dementeret.
Hvis landet ikke vil liberalisere vandforsyningen, så bliver den ikke liberaliseret.
Så jeg går ud fra, alle er klar over, at det er en ganske god idé at få liberaliseret de sektorer i verdensøkonomien.
Der er det helt givet, at man vil se Indien være stærkt interesseret i f.eks. finansielle tjenesteydelser og forretningsservice, telekommunikation.
Så vi er altså inde i en helt ny verden end den hårdt opdelte, som Enhedslisten har prøvet at afspore debatten med.
Men det er jo heldigvis kun Enhedslisten, og jeg er således provokeret glad for at have fået lejlighed til at præcisere, hvad tjenesteydelserne går ud på, hvad det er for områder, og hvad det er for lande, det drejer sig om.
Jeg vil igen takke for en rigtig god debat med ganske fine indlæg, som styrker den fælles danske position, og jeg kan forsikre hr. Mogens Lykketoft om – som hr. Mogens Lykketoft startede med at ønske – at Danmark vil være aktiv.
Danmark er allerede meget aktiv.
Det ved hr. Lykketoft jo også godt.
Vi arbejder aktivt for det i EU.
Vi arbejder aktivt for det i den nordiske ministerkreds i fællesskab.
Vi blev bedt om at lægge os i selen for at få fremmet EU's nye udspil sammen med kommissær Mandelson, og i går blev det jo bekræftet igen i EU-kredsen, at det er udspillet fra alle EU-landene.
Vi arbejder også bilateralt med sagen, og jeg kan forsikre hr. Mogens Lykketoft om, at ligesom i Cancún vil vi være en drivende kraft.
Det er jeg glad for at vi har et så enigt Folketinget bag.