Ove Hygum (S), 2001-04-20:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til SF for at have taget initiativ til denne forespørgselsdebat om et uhyre vigtigt emne.
Derfor er det naturligvis også nødvendigt altid at overveje, om indsatsen er rigtigt indrettet.
Der er tradition her i Folketinget for brede politiske forlig om arbejdsmarkedspolitikken og bred opbakning fra arbejdsmarkedets parter.
Det har udgjort grundlaget
for en overordnet set vellykket arbejdsmarkedspolitik, der har bidraget afgørende til beskæftigelse for rigtig mange mennesker og også en økonomisk fremgang, som vi har haft siden 1993-94.
Jeg vil gerne indledningsvis fastslå, at regeringen lægger vægt på, at der fortsat er bred opbakning til arbejdsmarkedspolitikken.
Jeg har derfor lagt op til en helt åben og fordomsfri debat frem til et tidspunkt før sommerferien, hvor alle interessenter eller aktører, eller hvad man nu vil bruge af begreber, kan komme med synspunkter om, hvordan vi mest hensigtsmæssigt tilrettelægger den fremtidige indsats.
Jeg har ikke villet møde op med en konklusion, før debatten blev startet, men har netop lagt vægt på at give os i regeringen mulighed for at lytte fordomsfrit til alle synspunkter.
Jeg glæder mig til den debat.
Jeg synes, den debat er kommet godt i gang.
Jeg glæder mig også over den umiddelbart positive modtagelse, som mine mere overordnede ideer og tanker har fået.
Herunder har jeg også noteret mig, at forespørgselsstilleren har været positiv.
Selv om jeg ikke har lagt mig fast på det konkrete indhold endnu, har jeg naturligvis gjort mig nogle tanker om, hvilke pejlemærker eller retningslinjer der bør være for kommende ændringer.
De grundlæggende tanker bag den aktive arbejdsmarkedspolitik er stadig de rigtige.
Der skal være en fornuftig balance mellem et godt dagpengesystem og incitamenterne til at komme i arbejde, men der er ingen tvivl om, at systemet kan forbedres.
Det skal altid kunne betale sig at arbejde, og den enkelte ledige skal være parat til at op- eller omkvalificere sig i overensstemmelse med arbejdsmarkedets behov.
Det er jo en forudsætning for at være på arbejdsmarkedet i dag.
Arbejdsmarkedspolitikken har i de seneste år været koncentreret om at inddrage så mange ledige som muligt i opkvalificering og kompetenceudvikling.
Jeg udelukker ikke, at det kan have forvredet fokus i indsatsen for meget i retning af kvantitet frem for kvalitet.
Jeg tror, der er behov for at sætte mennesket endnu mere i centrum frem for systemet og tage større hensyn til den enkelte lediges potentiale og muligheder.
Det drejer sig jo grundlæggende om at få den ledige ad den kortest mulige vej tilbage i beskæftigelse, hvilket kræver en god leverance fra arbejdsformidlingen, men også en stor grad af motivation hos den enkelte arbejdsløse.
Vi ved jo fra mange eksempler, at det kan lade sig gøre at sætte den enkelte i centrum, og at der er plads på arbejdsmarkedet, også til de mest udsatte grupper, hvis bare indsatsen er skruet rigtigt sammen, men ofte er der ikke overskud til den mere individuelle tilgang til opgaven, fordi regler og bureaukrati tager ressourcerne.
Vi må ganske enkelt se på, om ikke vi kan komme overflødige regler til livs og omprioritere indsatsen, så der bliver plads til mere fokus i forhold til den enkelte.
Jeg tror, at tiden er inde til at vurdere, om vi ikke kan tilrettelægge arbejdsmarkedspolitikken, så den enkelte får større indflydelse på og dermed også et større medansvar for egen situation.
Men vi skal samtidig holde fast i, at der er ting, der har virket godt, ikke mindst princippet med både rettigheder og pligter i indsatsen.
Lad mig pege på nogle temaer, som jeg mener skal stå centralt i debatten.
Jeg vil sige noget om
kompetenceudvikling, behovet for regelforenkling, den gode leverance og i job uden omveje.
Til at begynde med skal begrebet kompetenceudvikling være omdrejningspunktet for indsatsen.
Det handler ikke bare om at bruge nye ord, det handler i høj grad også om at signalere værdier med al tydelighed.
Kompetenceudvikling omfatter udvikling af den enkeltes kompetencer i bred forstand og er ikke kun et spørgsmål om uddannelsesmæssige kvalifikationer, men også et spørgsmål om den enkeltes motivation, den enkeltes parathed til at påtage sig et arbejde.
For at styrke sammenhængen mellem kompetenceudviklingen og beskæftigelse kan det overvejes, om uddannelse i højere grad kan ske i forbindelse med et ansættelsesforhold og ikke løsrevet fra arbejdsmarkedet.
Det er en overvejelse værd, om vi ikke billedlig talt under indtryk af en helt anden situation på arbejdsmarkedet end i 1994 skal stoppe med, om man så må sige, at hive hyldevarer ned fra reolerne og i højere grad arbejde efter pincetmetoden.
Det kræver en grundig oprydning i vores regelsæt.
Jeg har allerede igangsat et arbejde for at få analyseret, hvor langt vi kan sanere reglerne rent administrativt, og det kan vi gøre successivt, men der er brug for en mere grundlæggende gennemgang, hvor udgangspunktet er: Hvor få regler kan vi i virkeligheden nøjes med at styre på?
Den gode leverance skal være omdrejningspunktet i arbejdsformidlingen.
Vi skal i arbejdsformidlingen styrke dialogen, vi skal gøre dialogen bedre med den enkelte arbejdsløse.
Det, der er vigtigt for mig, er, at de samtaler, der finder sted mellem den arbejdsløse og arbejdsformidlingen, bliver præget af en højere grad af ligeværdighed, og for at det skal kunne lade sig gøre, skal forberedelsen til mødet med arbejdsformidlingen opprioriteres.
Her tror jeg, at a-kasserne har rigtig gode muligheder for at bidrage meget konstruktivt i forhold til den enkeltes afklaring af egne behov, ønsker og muligheder.
Jeg har store forventninger til resultatet af et sådant arbejde.
Der er også behov i mine øjne for at få justeret det, vi i vores bureaukratsprog kalder incitamenterne i systemet - »tilskyndelsen« på dansk - både for den enkelte arbejdsløse internt i driftorganisationen og eksternt.
Vi skal i højere grad end i dag give den enkelte mulighed for at påvirke komptenceudviklingsprocessen.
Jeg har som nævnt ikke endnu et færdigt bud på, hvordan vi skruer et nyt og bedre system sammen.
Det har jeg mødt en del kritik for.
Bl.a. har jeg i den offentlige debat hørt, at det må tyde på rådvildhed, at jeg lægger op til en åben debat uden at præsentere en konklusion på forhånd.
Sådan forholder det sig naturligvis ikke.
Jeg har selv nogle ideer til, hvor jeg synes vi skal hen.
Jeg har prøvet at redegøre for nogle af pejlemærkerne i overordnet tekst, men jeg har på den her måde, synes jeg, skabt mulighed for en åben og fordomsfri debat om de nævnte temaer, så vi hen over foråret og sommeren får udtænkt nye kreative ideer, så vi får et godt grundlag for til efteråret at forhandle om en ny arbejdsmarkedspolitik, der meget gerne må være karakteriseret ved, at det var i efteråret 2001, at vi skiftede spor og i højere grad styrede arbejdsmarkedsindsatsen med tydelige angivelser af rammer og værdier, som et bredt flertal i Folketinget forhåbentlig kan stå bag.
Forhandling