Tom Behnke (FP), 1998-11-27:
Den mistanke kunne man jo godt få, at da regeringen i sin tid gik med til, at den enkelte hjemmehjælpsmodtager skulle have lov til selv at vælge en anden privat person til at udføre hjemmehjælpen i hjemmet, og at personen så blev ansat af kommunen til den funktion, var det kun sådan lige for at give sig lidt i forhold til det pres, der lå.
Det var ikke, fordi man egentlig ønskede overhovedet at tage fat i det her, men man følte, at der lå et pres.
Der var vist også noget med en aftale, der skulle indgås, og en handel, der blev afsluttet på den måde.
Jeg tror heller ikke, regeringen har haft intentioner om det her, men når nu regeringen rent faktisk sammen med et flertal i Folketinget har sikret, at hjemmehjælpsmodtagere i dag kan vælge en privat person til at udføre hjemmehjælpen i sit hjem, og at personen derefter bliver ansat af kommunen til den præcise opgave, bliver godkendt af kommunen, og kommunen holder øje med, at kvaliteten er i orden osv., kan man også lige så godt tage skridtet fuldt ud og sige: Hvorfor i alverden skal man gøre det så besværligt?
Den person, der bliver ansat til at lave hjemmehjælp 2 eller 3 timer om ugen,
kan jo ikke leve af det.
Det vil sige, at den pågældende private person enten selv skal rundt og prøve at finde nogle flere hjemmehjælpsmodtagere og lade sig ansætte af dem, for at vedkommende kan leve af det, eller skal have det som bibeskæftigelse.
Jeg ved ikke, om det er regeringens politik, at man skal have dobbeltjob; det har det ikke været tidligere.
Her ville det være hensigtsmæssigt, at man i stedet for tog skridtet fuldt ud og sagde: Der er ikke noget som helst til hinder for, at Hans Hansen, der som privatperson kan gå hen og udføre hjemmehjælpen, også kan etablere sig som værende et firma.
Dermed ved hjemmehjælpsmodtagerne, at det er et bestemt firma, de ringer til, vel vidende at det så er Hans Hansen, der kommer.
Det er jo det, der vil være tilfældet.
Det er jo ikke sådan, at der kommer noget helt nyt.
Det er ikke sådan, at der kommer en kæmpekoncern ind her.
Det vil være sådan, at kommunerne har hånd i hanke med, hvad det et for et firma, og hvad det er for et personale, der er i det pågældende firma, og dermed med kvaliteten af det arbejde, der bliver udført for hjemmehjælpsmodtageren.
Så længe det er kommunen, der har fat i den lange ende og skal godkende firmaet og personen, er der reelt ingen forskel på, om det er en privat person eller et privat firma.
Jo, forskellen er, at det er meget, meget, meget sværere for en hjemmehjælpsmodtager at overtale én person til at skulle bruge 2, 3, måske 4 timer om ugen på at lave hjemmehjælp for sig, hvorimod det ville være nemmere via et firma, som på den måde måske kunne have en eller to ansatte til en hel kommune. Fordelen ved, at man laver det på den måde, at det er et privat firma eller en privat person, er dels, at der kommer lidt konkurrence ind, og det er aldrig til nogen skade, men det, der også er fordelen, er, at hvis kommunen eller hjemmehjælpsmodtageren ikke er tilfreds med kvaliteten, så fyrer man den pågældende person eller firma.
Men hvad nu, hvis borgeren ikke er tilfreds med kvaliteten af den hjemmehjælp, som kommunen yder?
man så?
Det kan ikke lade sig gøre.
Dér må man bare tage til takke og sige: Ja, vi har valgret, og hvert fjerde år kan vi stemme om, hvem der skal sidde i byrådet.
Det er dér, den store forskel er, og det er
dér, den store kvalitetsmæssige forskel er, og derfor skal der ikke være nogen som helst tvivl om, at vi i Fremskridtspartiet syntes, det var en god ting, og regeringen skal have stor ros for det, da man fremsatte et forslag om, at hjemmehjælpsmodtagere skulle kunne ansætte en privat person til at komme og yde hjemmehjælpen.
Vi forventer så selvfølgelig også, at regeringen er klar til at tage skridtet fuldt ud og gøre denne løsningsmodel mulig i praksis og dermed lukke op for at sige, at det både gælder en privat person og et privat firma, vel at mærke så længe kommunen har fat i den lange ende i forhold til kvalitetskontrollen, for den er vigtig.
Og når vi så taler om kvalitetskontrol, kunne det være rart, at vi også lige fik en snak om - men det handler dette forslag jo for så vidt ikke om - hele den historie om, at der faktisk ikke gives den hjemmehjælp, der er behov for. Hjemmehjælpsmodtagerne får jo slet, slet ikke den hjemmehjælp, de har behov for.
Vi ser gentagne gange kommuner, der skærer i hjemmehjælpen, fordi budgetterne ikke kan holde til det.
Det er i direkte strid med lovgivningen, og ministeren må sende hyrdebreve ud til kommunerne og sige: Nu skal I overholde lovgivningen.
Men kommunerne er da ligeglade, for når budgetterne skal holdes, tager man fra de grupper, der ikke råber alt for højt.
Vi i Fremskridtspartiet har foreslået her i Folketinget, og det kunne man så gøre parallelt med det her, at når kommunerne har pligt til at stille hjemmehjælp til rådighed, burde borgeren også have et retskrav på at få hjemmehjælp.
Det har man desværre ikke i dag.
Fik borgeren det retskrav, havde vi løst problemerne, for hvis kommunen ikke leverede ydelsen, ville borgeren bare kunne gå ud og skaffe sig ydelsen et andet sted og sende regningen direkte til kommunen.
Så var vi ude over den diskussion, og så var vi ude over hver eneste sommer at skulle modtage i tusindvis af breve fra borgere, der ligger derhjemme og ikke kan få den hjemmehjælp, de har krav på.
Det er ikke hensigtsmæssigt.
Men problemerne kan løses, hvis man vil.
Fremskridtspartiet har foreslået én af modellerne, og Venstre og De Konservative har med dette forslag foreslået en af de andre modeller, og den støtter vi.