runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Martin Lidegaard (RV), 2006-11-30:
Man kunne jo sådan mere politisk argumentere for, at når vi nu har været så lang tid om at implementere direktivet, skal vi da helst også kunne fange fortidens synder, hvis de måtte dukke op.
Det var det, jeg forsøgte at sige.
Elisabeth Arnold (RV), 2006-11-30:
Jeg kan forstå af hr. Morten Messerschmidts første tale, at menneskerettighederne i Ukraine – jeg skrev Ukraine, Armenien, Aserbajdsjan ned – nu ville lide skade, fordi EU oprettede et menneskerettighedsagentur, og det var så, fordi de pågældende lande ikke var medlemmer af EU og dermed henlå i et eller andet rettighedsløst mørke.
Så vil jeg gerne spørge: Gælder det også for lande som Norge, Schweiz og Island, som ikke er medlemmer af EU, men er medlemmer af Europarådet og derfor er underlagt de forpligtelser, som tilslutningen til Europarådets menneskerettighedskonvention giver?
Hvorfor er Ukraine og Aserbajdsjan og Armenien ikke underkastet menneskerettighedskonventionens bestemmelser, når Norge og Island og Schweiz er det?
Jeg kan overhovedet ikke forstå, hvad forskellen kunne være på de to ting.
Per Clausen (EL), 2006-11-30:
Hvis arbejdsgiveren accepterer, at der på hans arbejdsplads er ansat mennesker, som bringer kollegernes liv og helbred i fare, så er det arbejdsgiverens ansvar i det system, vi har i dag. Hvis vi havde et system, hvor der var demokrati på arbejdspladserne, ligesom der er ude i samfundet i almindelighed, så ville det være noget, kollegerne måtte klare indbyrdes.
Det bestemmer arbejdsgiveren.
Derfor mener jeg, at der med det uretfærdige, urimelige og udemokratiske system, vi har i dag, ikke er anden løsning end at gøre arbejdsgiveren ansvarlig for de overtrædelser af lovgivningen, der sker.
Tina Petersen (DF), 2006-11-30:
Det hele handler vel et eller andet sted om gensidig respekt, at arbejdsgiveren har et koncept, en måde at udforme det på.
I dag foregår det jo mange gange sådan ude på en virksomhed, at medarbejderne bliver informeret, undervist og trænet i, hvordan de skal håndtere det arbejde, de udfører.
Jeg vil gerne gentage mit spørgsmål: Når en medarbejder op til flere gange udsætter sine kammerater og kolleger for fare, hvilket arbejdsgiveren har pointeret, vil hr. Per Clausen så stadig væk mene, at det er arbejdsgiverens skyld?
Jeg vil stille hr. Per Clausen et spørgsmål.
Når der på et arbejdssted eller i et arbejdsmiljø foregår noget, der ikke er korrekt, så er normal praksis vel, at man undersøger, hvem der er skyldig i de ting, der nu foregår.
Det kan være på et offshoreanlæg, hvor der kunne være medarbejdere, som gentagne gange er årsag til, at andre medarbejdere bliver udsat for en risiko.
Det kunne jeg godt tænke mig at spørge hr. Per Clausen om.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-30:
Det synes jeg er sådan et meget sort-hvidt spørgsmål, for det korte svar er: Nej, der har ikke været anarki, men derfor er der stadig væk nogle helt principielle ting ved den gamle lov, der var helt uspiselige.
I Norge og Sverige har man også et godt arbejdsmiljø; der har man også en god og fair arbejdsmiljølov; og der kæmper man også for det, der er væsentligt, nemlig: Hvordan begrænser vi skaderne, og hvordan begrænser vi også dødsulykker på de af vores arbejdspladser, der er farlige arbejdspladser?
Hvordan gør vi det bedst?
Det er egentlig et princip, som også hr. Arne Toft burde finde nydeligt.
Arne Toft (S), 2006-11-30:
Er vi ikke enige om, at arbejdsmiljøloven er til for arbejderne?
Problemet i det her er jo også at finde ud af, hvornår arbejdsgiveren har gjort det, han skal gøre, hundrede procent.
Har han gjort det ved at stille alle hjælpemidlerne til rådighed og undlade kontrolfunktionen?
Det, der er vigtigt her, er jo, at arbejderne får den fulde beskyttelse.
Kunne hr. Jakob Axel Nielsen ikke lige så godt sige, at nu går vi igen Mærsk McKinneys, A.P. Møllers ærinde?
Er det ikke derfor?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-30:
Jeg hørte ikke det sidste.
Må jeg forstå det sådan, at det var noget med, at nu går vi igen, og så var det noget med A.P. Møller?
Jeg hørte det ikke helt præcist.
Men jeg må sige, at det jo ikke er et uvant område for vores retssystem at finde ud af, om nogen har gjort noget forkert.
Hvis en murer bygger et hus og det viser sig, at der er sætningsskader, skal man have fundet ud af, hvad årsagen er til de her sætningsskader: Er det noget, han er skyld i, eller er det noget, som en bulldozer, der kørte forbi, mens man lavede fundamentet, er skyld i, eller hvad er det?
Det, der er problemet, er, at man giver skyld, uden at der er nogen, der har lavet en påviselig fejl, men jeg er slet ikke bange for, at vores retssystem med syns- og skønsmænd og sådan noget kan håndtere det her.
Og når vi nu taler strafansvar, synes jeg, det er rimeligt og fair, at man foretager de fornødne tilbundsgående undersøgelser for at finde ud af, om det er den rigtige, man har fat i.
Martin Lidegaard (RV), 2006-11-30:
Som flere ordførere har været inde på, ligger det her lovforslag jo i direkte forlængelse af de ændringer af arbejdsmiljøloven, der blev vedtaget tidligere på året.
Derfor har vi jo haft den store principielle diskussion en gang tidligere, og dengang som nu er det den radikale holdning, at hvis man har ledelsesretten og dermed altså også, kan man sige, ansvaret for tilrettelæggelsen af arbejdet, for investeringerne, for medarbejdernes trivsel, så følger med det også et ansvar, et objektivt ansvar for, at arbejdsmiljøloven bliver overholdt, og at man arbejder for et så godt arbejdsmiljø som overhovedet muligt.
Derfor er det vores principielle holdning, at det objektive ansvar ikke skal fjernes, og det gælder så også her på offshoreområdet.
Man kan jo spørge sig selv: Skal vi bruge energien på alle de tvivlsspørgsmål, der måtte være med hensyn til, om man nu har gjort nok eller ikke gjort nok, eller skal vi bruge energien på at forebygge arbejdsskader, sådan som vi alle sammen ønsker det?
Så selv om vi sådan set godt kunne støtte, at man udvider anvendelsesområdet her til også at omfatte indkvarteringsfaciliteter på skibe, hvilket der jo er meget sund fornuft i, er vi altså imod det grundlæggende princip og agter derfor at stemme imod loven.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2006-11-30:
Og så til den problematiske side eller negative side, og den er, at den her arbejdsmiljøsikring jo er baseret på en ændring af arbejdsmiljøloven, som vi har været uenige i – det har været diskuteret meget heroppefra – og det er bl.a. spørgsmålet om svækkelsen af det objektive ansvar.
Hr. Jakob Nielsen har jo stået og holdt en meget principiel tale heroppe, og der vil jeg sige, hvis han ellers har tid til at høre på det – det har han ikke, det er slet ikke gået op for ham, at jeg taler til ham ...
Ja, vi er i Folketingssalen – hej.
Jeg vil godt sige til hr. Jakob Nielsen, at det jo faktisk er sådan, at sådan som arbejdsmiljøloven var tidligere, kunne en medarbejder også dømmes, hvis medarbejderen havde handlet groft uforsvarligt.
Det synes jeg at hr. Jakob Nielsen undlod at sige heroppefra i sin sådan meget principielle tilgang til det.
Vi har den holdning nu, som vi havde, da arbejdsmiljølovgivningen blev ændret, nemlig at vi mener, der skal være et objektivt ansvar, men der er det selvfølgelig også sådan, at en medarbejder, som har handlet groft uforsvarligt, også kan dømmes.
Så synes jeg sådan set, at vi har et problem.
Det her blot for at give et lille indspark til de ord, som den konservative ordfører har stået og sagt heroppefra.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-30:
Jeg vil godt medgive fru Anne Grete Holmsgaard, at med den gamle lov såvel som med den nye er der også mulighed for at forfølge medarbejderen på det for dansk ret normale grundlag, nemlig hvis der er noget at bebrejde vedkommende.
Det er jo så bare den samme parallelitet, jeg gerne vil have, ikke for parallelitetens skyld, men fordi jeg simpelt hen finder, at det er retssikkerhedsmæssigt betænkeligt, at vi straffer mennesker, som der ikke er noget at bebrejde.
Jeg har dette ganske korte spørgsmål: Hvis vi nu breder det ud til at være et generelt samfundsmæssigt princip, vil fru Anne Grete Holmsgaard så ikke også bekræfte, at det vil være et skråplan, hvis det er sådan, at vi kan begynde at straffe mennesker, der ikke har gjort noget forkert?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2006-11-30:
Formanden har ikke sat den ...
Nå, formanden skal sætte sig ned, inden den ...
Jeg mener ikke, man kan lave den parallelitet, som hr. Jakob Nielsen laver her.
Det er arbejdsgiveren, der har ledelsesretten, og dermed har arbejdsgiveren også ansvaret.
Jeg vil sige, at jeg selv som arbejdsgiver i temmelig mange år har levet under den her arbejdsmiljølovgivning, og jeg synes, den har den fordel, at man er meget, meget opmærksom på sikkerhedsspørgsmål på sin egen arbejdsplads, fordi man ved – eller vidste dengang, inden loven blev lavet om – at man kunne pådrage sig et ansvar, hvis man ikke var meget opmærksom på at instruere medarbejderne ordentligt, og man skal også sørge for, at de har den tid, der er nødvendig til rent faktisk at kunne handle, og også fortælle dem: Hvis I handler groft uagtsomt, så stiller I også jer selv i farezonen, så kan I rent faktisk også blive dømt.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-30:
Jeg har to spørgsmål, idet jeg godt vil tilføje, at jeg opfatter SF som et parti, der går op i retssikkerhed, og som mener, at det er en af kronjuvelerne i et samfund, som vi alle sammen skal værne om.
Når det så er sagt, er det første spørgsmål: Mener fru Anne Grete Holmsgaard, at det er ubetænkeligt at give en straf, ikke betaling af erstatning, men en straf til mennesker, der ikke har gjort noget forkert?
Det var det første spørgsmål.
Det andet er: Kunne man ikke forestille sig, at der skal være forskel på den arbejdsgiver, der har investeret vildt og bredt i arbejdsmiljø, og den, der har sjoflet det og ikke gjort noget ved det?
Hvorfor skal de behandles på samme måde?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2006-11-30:
Jeg vil sige til hr. Jakob Axel Nielsens sidste eksempel, at de i realiteternes verden heller ikke bliver behandlet på samme måde.
Til den parallelitet, der lå i det første spørgsmål, må jeg sige, at det jo er sådan, at der ikke er parallelitet i forvejen; det er arbejdsgiveren, der har ledelsesretten.
Det er klart, at hvis vi fordelte ledelsesretten, måtte vi også fordele de sanktioner, som man kan løbe ind i, på ligelig vis.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-30:
Altså, at høre hr. Per Clausen er som at høre en røst fra fortiden.
Der blev sagt, at det her forslag er båret af Venstres og Konservatives manglende lyst til at pålægge arbejdsgivere ansvar.
Så vil jeg godt lige høre: Når jeg nu fra talerstolen før stod og sagde, at jeg og mit parti ville være parate til at hæve bødeniveauet over for arbejdsgiverne, hvis det er sådan, at det kan påvises, at de ikke lever op til det, der er menneskeligt og teknisk muligt, hvordan hænger det så sammen med, at Venstre og Konservative har ulyst til at tage sig af det her problem, når vi jo netop siger, at vi vil give højere straffe til dem, der ikke lever op til det ansvar, de har som arbejdsgivere?
Hvordan hænger det sammen?
Per Clausen (EL), 2006-11-30:
Nu vil De Konservative mig bekendt have højere straffe på alle områder, så det er måske ikke så overraskende.
Jeg vil bare sige, at vi gerne skal støtte et forslag om højere straffe på det her område, hvis det kommer, det behøver den konservative ordfører ikke at være bekymret for.
Men det, som jeg forsøger at få også den konservative ordfører til at forholde sig til, er jo den problemstilling, at når man har retten til at lede og fordele arbejdet, betyder det faktisk, at man bestemmer, hvad der sker på arbejdspladsen, og at man har ansvaret for det hele.
Jeg har sådan set ikke fantasi til at forestille mig, hvordan en arbejdsgiver, hvis der sker ulovligheder på den arbejdsplads, hvor han eller hun altså har retten til at lede og fordele arbejdet, så kan sige: Jamen det har jeg ikke noget ansvar for, for jeg har gjort, hvad jeg kunne.
Sagen er, at med den meget omfattende magt, som der ligger i retten til at lede og fordele arbejdet, følger der naturligvis også en meget, meget omfattende pligt, og hvis man ikke har lyst til at løfte den pligt, vil jeg meget gerne også lette arbejdsgiverne for den tunge ret, de har.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-30:
Hr. Per Clausen taler systematisk udenom og nægter at svare.
Så lad og vende os til det med retten til at lede og fordele arbejdet.
Jeg har stået og sagt, at der skal være rabat til den, der foretager en masse investeringer, giver alle instrukserne og gør alt rigtigt, og omvendt skal der være hård straf til dem, der ikke lever op til deres pligt.
Pligt til hvad?
Pligt til at lede og fordele arbejdet.
Hvordan kan det ses anderledes, end at når vi kigger individuelt på tingene, skal de, der virkelig lever op til at lede og fordele og gøre alt, hvad der er teknisk og menneskeligt muligt, have det billigere end dem, der ikke lever op til deres ansvar for at lede og fordele arbejdet?
Så det er netop en skærpelse, jeg taler om.
Må jeg høre Per Clausens kommentar til det?
Per Clausen (EL), 2006-11-30:
Jamen altså, jeg er da helt indstillet på, at man skal ensrette lovgivningen sådan, at grove overtrædelser straffes hårdere end mindre grove overtrædelser.
Hvis der har været nogle problemer omkring det tidligere, så skal det ikke skorte på min vilje til at sige, at det er positivt og fornuftigt at få det lavet om.
Men tilbage er kernen.
Jeg har faktisk ikke fantasi til at forestille mig, at en arbejdsgiver kan være i den situation, at han eller hun kan sige: Jeg har ikke noget ansvar for de ulovligheder, der sker på min arbejdsplads.
For forudsætningen for, at man ikke har noget ansvar for, hvad der sker på den arbejdsplads, som man ejer og altså har retten til at lede og fordele arbejdet på, er jo, at man har opgivet at udføre den ret på en måde, hvor man også vedkender sig, at det giver nogle pligter.
Jeg synes, det er en dårlig måde at indrette arbejdsmarkedet på, at ejerne har denne ret til at lede og fordele arbejdet.
Så det kan vi gerne lave om på.
Hvis vi kan komme til at snakke om det på den måde, at det at have retten til at lede og fordele arbejdet giver arbejdsgiverne nogle ubehagelige og tunge pligter, som de gerne vil slippe for, så for min skyld ingen alarm.
Så kan det være vejen.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-11-30:
Det her kræver jo altså en vis evne til refleksion.
Det er helt klart, at i de lande, som er med i EU, f.eks. i Danmark, er hele diskussionen om menneskerettighederne jo blevet dybt dogmatisk.
Jeg kan næsten forstå, at det for Det Radikale Venstre ikke handler om, hvorvidt man er i stand til at tænke en sådan politisk tanke, det handler om, hvorvidt det er noget, der er formuleret ud fra en eller anden menneskerettighedsdogmatisk tilgang, hvor det så end måtte stå.
Og den politisering af menneskerettighederne, som jo finder sted, det forhold, at menneskerettighederne er gået fra at være et sæt forbud mod, hvad lande må gøre ved deres borgere, til at blive et selvstændigt rettighedskodeks for lande eller for borgere, synes jeg er dybt problematisk.
Men jeg vil altså aldrig nogen sinde sammenligne eller sætte lighedstegn mellem det, som fru Arnold måtte betragte som menneskerettighedskrænkelser i Danmark – som jeg har forstået, mener fru Arnold jo f.eks., at det eksisterende VOK-flertal groft og vedvarende krænker menneskerettighederne, det er jo altså så blevet til et regulært politisk kodeks – og de modbydeligheder, som jeg selv har været vidne til i f.eks. Tjetjenien.
Morten Bødskov (S), 2006-11-30:
Da vores ordfører udi det europæiske sidder et andet sted i dag, har jeg lovet at fremføre den her ordførertale.
Jeg kan da starte med at afsløre det, der nok ikke er så overraskende i hvert fald for flertallet af de tilstedeværende, nemlig at Socialdemokratiet jo selvfølgelig har tænkt sig at stå ved det mandat, vi har givet på det her punkt både i Retsudvalget og i Europaudvalget.
Vi mener, at menneskerettighederne er en central del af EU-samarbejdet.
Og vi synes jo også, at der er god grund til at minde om, at når det netop handler om menneskerettigheder, ja, så har vi fra dansk side fra vores formandskab i 1993 Københavnskriterierne, hvor menneskerettighederne blev centralt placeret i bl.a. optagelsesgrundlaget for nye lande.
Så vi synes alt i alt, at menneskerettigheder er en helt central del af samarbejdet og skal være det i fremtiden, og derfor kan vi selvfølgelig ikke støtte forslaget fra Dansk Folkeparti.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-11-30:
Fru Antonsen skulle prøve at lytte engang til den virkelighed, hun selv taler om.
Hvis man stiller Menneskerettighedsdomstolen op på den ene side og EF-Domstolen op på den anden side, hvilken domstol tror fru Antonsen så at de danske myndigheder har kompetence til at undsige?
Det er jo ikke EF-Domstolen, for dens domme har forrang.
De går præjudicielt ud over den danske Højesterets kompetence.
Men skulle en af de her frygtelige aserbajdsjanske eller russiske eller andre dommere, som fru Antonsen altså frygter, ved Menneskerettighedsdomstolen komme med en forkert dom, så er den jo ikke bindende, for den er mellemfolkelig.
Så fru Antonsen rammer jo direkte ned i det problem, som Dansk Folkeparti har med EF, at det netop er blevet supernationalt, at det lægger landene under sig.
I Menneskerettighedsdomstolen, i Europarådet respekterer man landenes forskelligheder.
Det gør man ikke i EF-systemet.
Lene Espersen (KF), 2006-11-30:
Til det sidste kan jeg sige: Ja, der kan politiet give en bøde, hvis en, der ikke har en handicaptilladelse, holder på en handicapplads.
Den er reserveret til handicappede.
Men man kan sige, at grunden til, at vi har valgt ordet tungtvejende – vi vil da gerne overveje en anden formulering, hvis det er en, som fru Lone Dybkjær synes kan give uheldige associationer – ene og alene er for ikke at åbne op for, at alle, der har et handicap, skal have en særlig parkeringsplads med deres egen nummerplade, fordi så bliver det måske svært at finde parkeringspladser for andre, hvis der skal gives mulighed for, at alle parkeringspladser kan blive reserveret.
Og det er derfor, vi har brugt den formulering.
Som jeg har forstået det, er det den måde, Københavns Kommune har – om man så må sige – administreret den ordning på, som de ikke havde hjemmel til.
Men jeg vil gerne overveje det under udvalgsbehandlingen, hvis det er noget, som nogen synes giver for tunge associationer.
Lone Dybkjær (RV), 2006-11-30:
Nogle blinde personer bevæger sig frit i trafikken, og andre gør ikke, og der kan være andre ting, der gør sig gældende.
Jeg synes, man skal lade være med det og bare sige: Når særlige hensyn taler for det.
Under alle omstændigheder skal der noget til, før man får en handicapbil, så jeg tror i og for sig ikke, man behøver ordet tungtvejende.
Jeg synes bare, at så må ministeren argumentere for, hvorfor det er nødvendigt at sige det med det tungtvejende og ikke overlade det til de lokale myndigheder, som sådan set kender forholdene.
Lene Espersen (KF), 2006-11-30:
Vores hensigt har alene været at prøve at lave en hjemmel, der på en eller anden måde afspejler det, der alligevel har været den gældende tilstand, selv om der ikke har været hjemmel til det.
Hensigten har hverken været at lave en indskrænkelse eller en udvidelse af den administration, der hidtil har været.
Men det er klart, at på grundlag af drøftelsen i dag her i Folketingssalen vil jeg gå tilbage til mine embedsmænd og overveje endnu en gang, om det her er den rigtige måde at formulere sig på.
Jeg har ikke selv deltaget i de møder, der har været med handicaporganisationerne, men det, jeg synes er væsentligt, er blot, at det meget konstruktive møde, vi havde med handicaporganisationerne, er det, man genkender, når lovforslaget bliver vedtaget.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Kristian Pihl Lorentzen (V), 2006-11-30:
Formålet med lovforslag nr. L 72 er at få gennemført ændringer i udleveringslovgivningen, de ændringer, der er nødvendige, for at Danmark kan tiltræde den såkaldte nordiske arrestordre.
Hensigten med den nordiske arrestordre er som led i det nordiske samarbejde på retsområdet at udvide adgangen til og forenkle procedurerne for udlevering mellem de nordiske lande af personer, der er sigtet, tiltalt eller dømt for en lovovertrædelse.
Jeg finder det vigtigt at understrege, som det også fremgår af ministerens skriftlige fremsættelse, at selv om reglerne om udlevering mellem de nordiske lande traditionelt har været mere vidtgående end reglerne om udlevering fra andre lande, herunder EU-lande, så er reglerne om udlevering mellem nordiske lande i dag faktisk på en række punkter mindre vidtgående end reglerne om udlevering mellem EU-medlemslandene.
I betragtning af det tætte og tillidsfulde forhold, der er mellem de nordiske lande, er det jo lidt tankevækkende.
Derfor er der grund til at glæde sig over, at de nordiske justitsministre er blevet enige om at revidere den gældende udleveringsordning, således at der sker en række udvidelser af pligten til udlevering både i forhold til den gældende nordiske udleveringsordning og i forhold til reglerne om udlevering til EU-medlemslande.
Lovforslaget her er i samklang med ånden i det nordiske samarbejde og i god samklang med nordisk retstradition.
På denne baggrund kan Venstre støtte lovforslaget.
Per Kaalund (S), 2006-11-30:
Socialdemokratiet kan også medvirke til, at vi tiltræder den nye aftale, således at den aftale, konventionen, der blev indgået og er underskrevet, også ratificeres.
Vi er enige i, at man på baggrund af de erfaringer, man har med det nordiske samarbejde, kan gå videre, end EU-samarbejdet betinger.
Vi har i høj grad en lovgivning i de nordiske lande, der minder om hinanden, vi har i høj grad nogle strafudmålinger, der minder om hinanden, og derfor kan vi tillade os at være lidt mere fleksible.
Vi støtter, at man i højere grad anerkender hinandens retsafgørelser.
Vi støtter også, at man begrænser muligheden for at afslå en anmodning om udlevering, og vi støtter yderligere den effektivisering, der ligger i forslaget.
Med hensyn til at man opgiver kravet om dobbelt strafbarhed, forstået på den måde, at en handling begået af en dansker f.eks. i Sverige, en handling, som er forbudt i Sverige, men er tilladt i Danmark, alligevel kan give straf, vil vi gerne i udvalget stille nogle spørgsmål om, hvad det er for eksempler, man kan komme ud for der.
Tom Behnke (KF), 2006-11-30:
Vi har i rigtig mange år haft et godt og et smidigt samarbejde mellem de nordiske lande, når det handler om at bekæmpe kriminalitet og komme efter dem, som begår kriminalitet.
Det samarbejde kører stadig væk rigtig godt.
Det, der så er årsag til forslaget her, er jo, at man på EU-niveau faktisk også har lavet nogle spilleregler i forbindelse med udlevering af statsborgere til retsforfølgning i et andet land, hvis de har begået noget kriminelt i et andet medlemsland.
De spilleregler, der er vedtaget i EU, har betydet, at den gamle nordiske arrestordre er blevet forældet og trænger til fornyelse og opdatering og modernisering, og det er stort set det, der sker med lovforslaget her.
Det er et lovforslag, som vi absolut støtter fra konservativ side.