runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henning Grove (KF), 1999-01-28:
Nu har hr. Kristian Thulesen Dahl nævnt eksperthøring.
Mig bekendt er der ingen, der har sagt, at det skulle være en eksperthøring, vi laver her engang i efteråret.
Det er en høring om den diskussion, der bl.a. er fremkaldt af 150-års-jubilæet, og jeg går ud fra, at der til den høring kommer både græsrødder og alle mulige andre, der har en mening om: Er grundloven god nok?
Er der ting, der skulle ændres?
Jeg er altid åben for en diskussion.
Jeg vil gerne høre argumenter for og imod.
Jeg har tydeligt sagt her, at jeg synes, grundloven er god nok, men dermed lukker jeg da ikke af for, at vi kan høre andre synspunkter, at der kommer både for og imod.
Den høring skal være oplysende ikke bare for os her i Folketinget, men også for befolkningen, så tingene kommer åbent frem.
Jeg er ikke bange for at få tingene frem.
Jeg synes, vi har en god grundlov.
Derfor forstår jeg ikke, at Dansk Folkeparti siger nej til den høreing.
Jørgen Estrup (RV), 1999-01-28:
Det kan godt være, jeg er for optimistisk, men jeg mener, jeg hørte hr. Thulesen Dahl sige, at han ikke lukkede øjnene.
Det var dog et skridt på vejen, fordi hvis hr. Thulesen Dahl ville åbne øjnene og se lidt ud over Dannevirke, så kunne det være, hr. Thulesen Dahl også ville få øje på, at der er en verden, der bevæger sig, en verden, som ikke kan stoppes af den danske grundlov, og hvis den danske grundlov ikke er gearet til den verden, så er der faktisk nogle ting, der løber fra os. Det er den internationalisering, som nogle af os snakker om, og som bør være en del af det, man tager højde for i grundloven, og hvis hr. Thulesen Dahl ikke vil bedrage sine vælgere, bør han også være med til at se det i øjnene og tage
den diskussion.
Det var faktisk hele mit budskab i det, jeg sagde tidligere.
Peter Duetoft (CD), 1999-01-28:
Ja, det er jo en spændende frihedsdiskussion.
Min påstand er: Friheden er der jo. Mig bekendt kan man ikke pålægge en ansat et specielt medlemskab med tilbagevirkende kraft, var jeg ved at sige.
Der har vi lovgivningsmæssigt sikret, at folk ikke bliver smidt ud af deres job, fordi de ikke vil melde sig ind
i en fagforening
Der er da ingen, der tvinger Jensen ind i det job.
Det er da også en frihed til at vælge, og det, jeg angriber lidt, er, at vi via grundloven skulle gøre det sådan, at det valg bliver frataget folk, for de har jo altid lov til bare at gå ind og sige, nu vil de have det sådan og sådan.
Jeg er enig med fru Birthe Rønn Hornbech i, at det er vigtigt for folk, der er på en arbejdsplads, at de ikke kan blive smidt ud, men det mener jeg også, vi har sikret i den lovgivning, der findes i dag.
Den anden situation er såmænd den almindelig frihed, der er for det enkelte menneske til at vælge det ene eller det andet.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-01-28:
Når hr. Aage Frandsen rejser spørgsmålet om, hvordan vi skal lovgive i grundloven, om det skal være sådan, at lovgivningsmagten skal pålægges at lovgive på en bestemt måde, så mener jeg vi er inde på et meget grundlæggende spørgsmål, som der ikke kan svares et klart ja eller nej på.
Vi mener, at grundloven skal fastsætte nogle rammer, og vi skal på den ene side fastlægge nogle klare grundlæggende rettigheder for den enkelte borger, og vi skal på den anden side være meget varsomme med positivt at pålægge kommende Folketing at lovgive på en bestemt måde.
Det vil blive en meget grundlæggende diskussion i det kommende arbejde.
Så er hr. Peter Duetoft og hr. Søren Søndergaard igen inde på eksklusivaftaler.
Nu vil jeg altså godt sige, at det, som vi er optaget af, det, som vi har fremsat beslutningsforslag om her i Folketingssalen, er, at den enkelte borgers foreningsfrihed også fortolkes på den måde, at den enkelte borger ikke kan tvinges ind i en forening.
Det, vi holder os til, er, at foreningsfrihed, som ligesom de andre frihedsrettigheder efter grundlovens formulering gælder enhver, altså også skal gælde den omvendte situation, at man har frihed til at sige nej, også hvis man er ansat på arbejdsmarkedet, og den frihed er der jo ikke i dag. Det kan godt være hr. Søren Søndergaard siger, at så slår man sig sammen.
Ja, men vi er altså imod, at det gruppetyranni sker på bekostning af den enkelte.
Peter Duetoft (CD), 1999-01-28:
Jeg er nu imponeret af folketingsmedlemmernes og ministrenes optimisme med hensyn til, hvordan man forestiller sig, at den brede folkelige debat om grundloven vil lyse ude i alle forsamlingshusene i disse år.
Når vi ikke engang har kunnet få folk til at diskutere EU, som betyder så meget for deres dagligdag, hvordan i alverden skal man så gøre den debat folkelig?
Hvis dét skal lykkes, skal man i alt fald have en diskussion i Folketinget om facon og metoder, for ellers lykkes det ikke.
Men det, der kalder mig herop, er, at jeg er tilhænger af den proces, der bliver sat i gang.
Og jeg kunne godt støtte Kristeligt Folkepartis forslag, og det vil jeg vende tilbage til i min ordførertale, men metoden med høringer osv. er udmærket.
Men det er jo en velfungerende grundlov, vi har, som også statsministeren siger, og vi skal vel passe lidt på, at vi ikke opfinder nogle problemer, som ikke eksisterer.
Det, jeg er bange for, er selvfølgelig, at når man nu sætter det her i værk, vil det derefter blive brugt af modstanderne som et argument for at lade være med at have en afstemning eller en debat om ØMU'en, fordi vi jo nu er i gang med at ordne grundloven, og det må vi så vente på.
Jeg synes, det var lige stærkt nok at høre fru Birthe Rønn Hornbechs udtalelse om eksklusivaftalerne, og at arbejdsgiverne var udsatte for pression.
Det er deres egen kamp.
Spørgsmålet er så, når det er en grundlovsdiskussion, om vi skal redde folks egen kamp ved at ændre grundloven.
Det er ikke min opfattelse, at fordi nogle arbejdsgivere ikke tør tage den kamp og det ville være lettere at have folketingsmedlemmer til at rende rundt og klare deres problem, skal vi rende rundt efter de arbejdsgivere og sige, nå, så må vi hellere indskrive i grundloven, at sådan noget må man ikke.
Det synes jeg er et misbrug af grundlovsdiskussionen, så jeg synes, fru Birthe Rønn Hornbechs eksempel var meget ilde valgt.
Jeg vil meget hellere have, at arbejdsgiveren stiller sig frem og siger: Vi er principielt modstander af den slags.
Derfor kan man ikke på vores virksomhed gøre det.
Så ville vi få noget larm med nogle fagforeninger, så ville de tage en arbejdskamp, og så ville nogen vinde, men det ville være en fair kamp.
Det skal ikke føres ind i en grundlovsdiskussion i
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-01-28:
Må jeg først sige til hr. Estrup, som siger, at hvis grundloven ikke er gearet til den verden, vi lever i, må man jo, kan jeg forstå, lave grundloven om.
Det, jeg i praksis hører hr. Estrup sige,
er, at hvis grundloven ikke er gearet til den integration, der sker i EU, må vi lave grundloven om, så vi kan gennemføre den integration.
Vi er modstandere af, at Danmark ophæver sin selvstændighed, så vi kan siges at indgå i et samarbejde, hvor vi er en delstat i et Europas forenede stater.
Det er ikke at lukke øjnene.
Vi mener, at det udhuler vores demokrati og folkestyre.
Den udvikling ønsker hr. Estrup gennemført, og derfor er hr. Estrup naturligvis tilhænger af at få grundloven lavet
om, så man får mulighed for at indgå i et sådant integreret europæisk samarbejde
Dér har vi altså nogle forskellige holdninger.
Jeg mener, at noget af det fine ved grundloven er, at grundloven sætter de her rammer, som sikrer, at vi ikke lige pludselig bliver en del af et Europas forenede stater.
Så vil jeg sige til hr. Grove med hensyn til eksperthøring: Jamen lad os nu se.
Jeg vil ikke afvise, at det, der igangsættes, kan få en udformning, så det bliver fornuftigt, men jeg har sagt, at det, som statsministeren lagde op til, og som gik ud på, at det skulle være en eksperthøring, fordi statsministeren brugte betegnelsen »i lighed med lovkvalitetskonferencen«, er jeg bekymret over, fordi så tror jeg, at det er eksperter, der sidder og diskuterer med hinanden, og at det vil udmønte sig i et konkret forslag til grundlovsændring.
Men lad os se, hr. Grove.
Jeg vil ikke afvise det.
Jeg synes faktisk, at starten af denne her debat er stærkt betænkelig.
Det er jo, som om alle, ikke bare forslagsstillerne, men også Socialdemokratiets ordfører, har lagt sig på denne linje: Vi skal have en grundlovsændring; vi skal bare have det pakket rigtigt ind.
Vi skal have engageret befolkningen og skabt en folkelig debat.
Og derfor laver man et par høringer, hvor man så kan have nogle eksperter til at diskutere.
Er det slet ikke faldet nogen ind, at når der ikke er mere diskussion om grundloven rundtomkring i befolkningen, kan det være, fordi man faktisk synes, vi har en god grundlov, som på mange områder faktisk honorerer de krav, som vi har til grundloven?
Kan det ikke være derfor, der ikke er demonstrationer ude på slotspladsen for at få lavet tingene om?
Og er det egentlig ikke baggrunden for, at vi burde konkludere her i dag, at der netop ikke er baggrund for at påbegynde arbejdet med en grundlovsændring?
Og til hr. Jacob Buksti, som jo også er kommet på den tanke, at 150-året er en glimrende anledning til at påbegynde arbejdet med at diskutere en grundlovsændring: Hvorfor det?
Det er da ikke et eller andet årstal, der skal afgøre, om vi skal diskutere en grundlovsændring.
Det er da kun - hvilket statsministeren gudskelov også fik sagt i sin tale - hvis der er et samfundsmæssigt påtrængende behov, vi skal diskutere det.
Jann Sjursen (KRF), 1999-01-28:
Jeg kan ikke lade være med at bemærke, at hvis demonstrationer på slotspladsen skulle være afgørende for, hvad vi skulle gøre her i Tinget, kunne vi sådan set godt pakke sammen, for der er hverken demonstrationer for eller imod det ene eller det andet derude.
Men til hr. Jacob Buksti vil jeg godt sige om Kristeligt Folkepartis beslutningsforslag om nedsættelse af en forfatningskommission, at jeg rent faktisk finder, at den model, som vi foreslår, og hvor regeringen efter forhandling med Folketingets partier nedsætter en forfatningskommission,
faktisk rummer et vidt spillerum for kreativitet i regeringen og i Folketingets partier med hensyn til i fællesskab at finde ud af, hvordan vi vil bygge hele den proces op, der eventuelt skal føre til grundlovsændringer.
Det forløb, som kunne rummes inden for vores forslag - i hvert fald som jeg ser det - indeholder da bl.a. høringer.
Og at en grundlovskommission ville sidde og tale med sig selv og andre lærde, sådan som nogle frygter, kunne jo forhindres ved, at den skulle forpligte sig til at være med til at skabe en folkelig debat.
Det kan sagtens rummes inden for den kommission, som vi lægger op til fra Kristeligt Folkepartis side.
Den skal ikke nødvendigvis blot være et forum for nogle lærde, som sætter sig ned og snakker med hinanden og så kommer med et eller andet produkt på et tidspunkt.
Med det beslutningsforslag, vi har har fremsat,
er der fuld mulighed for at tænke lidt kreativt, men formen er som sagt ikke afgørende for os.
Det kan også gøres anderledes, og høringer er da ikke nogen dum idé som sådan.
Jacob Buksti (S), 1999-01-28:
Til hr. Jann Sjursen: Netop!
Det er jo præcis det, der er vores pointe, og derfor spiller vi positivt ud til en diskussion om det.
Den eneste betragtning, som er afgørende for os, og som er grundlaget for hele vores holdning - og det er derfor, jeg slet ikke kan forstå hr. Thulesen Dahls indlæg, så enten må hr. Thulesen Dahl ikke have været her under min ordførertale, eller også har han altså en eller anden høremekanisme, som i hvert fald ikke findes i de lægevidenskabelige ordbøger - er, at vi ikke vil starte med at drage konklusionen. Jeg har ikke på noget tidspunkt sagt, at der er et behov for en grundlovsændring, og det er derfor, vi er meget, meget åbne for at diskutere det, både i forhold til SF's forslag og i forhold til Kristeligt Folkepartis.
Det er præcis vores pointe, men vi vil da gerne have diskussionen, og derfor sagde jeg også - og nu skal jeg af hensyn til hr. Kristian Thulesen Dahl citere fra min ordførertale: »Grundlovens 150-års-jubilæum kan naturligvis bruges til at afveje og få debatteret, om der er brug for en ny grundlov.« Jeg mener ikke, jeg på noget tidspunkt har sagt, at der er brug for en ny grundlov.
Det er faktisk det, som vi mener skal afklares, og som vi alle sammen har en forpligtelse til, også i lyset af det, som hr. Peter Duetoft siger, nemlig at man må jo erkende, at det ikke er sådan, at folk ligefrem står oven på hinanden for at diskutere det her såkaldte problem. Som jeg sagde: Vi skal altså ende med at få ca. halvanden million mennesker til at stemme ja, uanset om der er én eneste, der stemmer nej, for at få det vedtaget - 40
pct. af de stemmeberettigede, kære venner!
Det er noget af et projekt.
Det er derfor, at det ikke er helt ligegyldigt, hvordan og hvorledes man gør det.
Så er jeg helt enig med hr. Peter Duetoft.
Når jeg sagde, at der kan være mulighed for at overveje § 20, jamen så er det, fordi når man kommer i gang med diskussionen, vil det klart være et af punkterne.
Men som situationen er i dag, er jeg da helt enig med hr. Peter Duetoft i, at da er der ingenting for mig at se i § 20, som overhovedet gør, at der skulle være problemer med en ØMU-afstemning, og at det derfor meget vel kan være, som også hr. Peter Duetoft siger, at hvis man kører det ind nu, så kan det være for at trække tiden endnu længere ud.
Det er et synspunkt, jeg fuldt og helt kan følge.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-28:
Det var naturligvis interessant at lytte til hr. Duetofts motivanalyse
, men jeg blev lidt bekymret over det svar, som hr. Buksti kom med første gang, han var inde på spørgsmålet om § 20, hvor han ligesom åbnede for, at det kunne jo godt være, at man, også i lyset af Højesterets dom, skulle ændre på § 20. Jeg er også fuldstændig enig med hr. Duetoft i, at der er det problem, at hvis man f.eks. vil lave en folkeafstemning om tilslutning til den fælles mønt, ja, så overskrider man grænserne for, hvad man kan bruge grundlovens § 20 til, fordi der står jo i grundloven, at det er kongen, der slår mønt.
Så der har man grundlovsproblemet, og selvfølgelig vil vi henholde os til grundloven i den sag,
vil jeg sige til hr. Duetoft.
Det er jo da klart.
Men jeg vil godt spørge hr. Buksti igen, for jeg forstod det altså fuldstændig klart nu i anden runde, at Socialdemokratiet ønsker ikke nogen grundlovsændring på grund af EU-spørgsmål.
Søren Søndergaard (EL), 1999-01-28:
Jeg forstår godt hr. Buksti og synes, at det kan være meget klogt, som jeg også tidligere forstod på statsministeren, at tage de høringer, før man så går videre.
Men jeg er også enig med hr. Jann Sjursen i, at forudsætningen for, at de høringer sætter en debat i gang, er, at de forskellige partier melder ud, hvad de vil, for ellers kommer der ikke meget debat.
Man kan stille spørgsmålet på den måde: Hvad skal være den næste demokratiske landvinding, som en ny grundlov, hvis vi skal have en ny grundlov, skal stadfæste?
Da man fik den første grundlov, var det måske 5 pct. af den danske befolkning, der stemte.
Nu er det jo noget mere.
Skal det være nedsættelse af valgretsalderen til 16 år?
Hvad skal det
Derfor vil jeg godt spørge hr. Buksti, om det skal forstås på den måde, at når vi får de høringer, så vil Socialdemokratiet også aktivt gå ind og fremlægge sine synspunkter i forhold til ting, som partiet mener kunne være elementer i en landvinding og en bedre grundlov, også selv om konklusionen til sidst bliver, at det kan man altså ikke gøre, men altså spille ud med nogle ting, som vi kan få en diskussion om.
Aage Frandsen (SF), 1999-01-28:
Jeg vil godt spørge hr. Jacob Buksti, om han ikke har forstået vores forslag og vel også Kristeligt Folkepartis forslag på det punkt sådan, at den kommission, der skal nedsættes, skal bestå af folkets repræsentanter.
Sådan er i hvert fald vores tankegang i det, og det står også udtrykkeligt, at det er folketingsmedlemmer, eventuelt suppleret med nogle, som Folketinget udpeger, altså at nogle partier vælger nogle andre i nogle situationer. Men det er ikke eksperter. Jeg vil godt spørge hr. Buksti, om han ikke er enig i, at den tradition, der har været, når man skal skrive en grundlov, nemlig at det er folk - det var Monrad, det var Eriksen, det var Zahle, og hvad de hed, det var dem, der sad for bordenden, og det var deres kolleger i Folketinget, der sad ved siden af; så havde man nogle jurister, der kunne fortælle dem om noget en gang imellem.
Men er hr. Buksti ikke enig i, at en grundlov skrives af ganske almindelige mennesker som hr. Buksti og mig, og ikke af nogle statsretskyndige; de kan give os råd?
Så vil jeg også spørge hr. Buksti, om det ikke er rigtigt forstået, at et tema, som Socialdemokratiet - det forstod jeg også på statsministeren - vil føre frem, er menneskerettighederne, både de politiske frihedsrettigheder, hvor det er rent oldnordisk, når man læser, hvad der står i selve grundloven, og så er der en masse forfatningsmæssige ting, der er kommet til, og det andet er de sociale rettigheder, hvor det selvfølgelig er en politisk diskussion, i hvilket omfang de skal ind, men at det er et tema også, sådan at man ikke begynder at tale om alt andet. Men jeg går ud fra, at det er så dér, Socialdemokratiet også vil melde ud, hvad det er, man vil være med til.
Jacob Buksti (S), 1999-01-28:
Først til hr. Keld Albrechtsen: Jeg skal bare sige, at det er ikke sådan, at når Socialdemokratiet går ind i den her diskussion, så har vi på forhånd sagt, at der skal være en ændring af grundloven på grund af EU.
Hvis det var tilfældet, var vi startet for lang tid siden.
Det er faktisk ret lang tid siden, at der kom en højesteretsdom osv.
Så jeg kan godt slå fast, at det er ikke det, der vil være vores hovedindgang.
Det, jeg siger, er bare, at når vi kommer i gang med processen, vil jeg da være noget forbløffet, hvis det ikke er det aspekt, man kommer til at diskutere.
Ellers er jeg sikker på, at hr. Keld Albrechtsen nok skal bringe det ind i debatten.
Det er ikke for at sige, at det er et mindre problem; det er faktisk et meget relevant problem.
Til hr. Søren Søndergaard: Ja, præcis det, det drejer sig om, er jo, ud over at få en række synspunkter frem, også det, som jeg sagde i min ordførertale: at få partierne til at melde deres synspunkter af forskellig art ud.
Det har Socialdemokratiet også tænkt sig at gøre, bl.a. på en række af de punkter, som hr. Aage Frandsen er inde på her til sidst.
Det er klart, at det er menneskerettigheder, det er socialrettigheder, det kan være ligestilling, det kan være en række ting omkring fællesskab og borgere og sådan nogle ting - en række ting, hvor der er en udbygning, modernisering, kvalificering af grundloven.
Det er det eneste, som kan være projektet, og problemet er, om det er nok til at bære det igennem.
Det er den vurdering, der vil være.
Politisk tror jeg, at vi er meget på linje, hvad det angår, og jeg er fuldstændig enig med hr. Aage Frandsen i, at den danske tradition for, hvem der skriver grundloven, hvem der laver sådan en, holder vi fast i.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-01-28:
Hr. Buksti holder fast i, at man jo ikke kan lave nogen konklusioner, før man har haft debatten.
Nej, det er klart, og derfor så tager vi også med glæde debatten.
Hvorfor er det så, at Socialdemokratiet er så forhippet på at få flyttet debatten f.eks. her fra Folketingssalen og over til nogle høringer, hvor nogle eksperter og nogle andre inviterede kan sidde og diskutere og efterfølgende rådgive Folketinget og hr. Buksti og hans socialdemokratiske kolleger om, hvorvidt der er behov for en grundlovsændring?
Altså vi har debatten her.
Det fornemste sted at diskutere, om der er behov for en grundlovsændring, må vel være her i Folketingssalen, hvor vi kan diskutere, om der er et indholdsmæssigt behov. Derfor kan det ikke nytte noget, at hr. Buksti under den her førstebehandling af disse to beslutningsforslag alene stiller spørgsmål og på ingen måde giver os et indblik i, hvad der er baggrunden for, at Socialdemokratiet vil igangsætte denne debat med efterfølgende mulighed for nedsættelse af en kommission, som kan forberede en grundlovsændring.
Når det drejer sig om menneskerettigheder, som det bliver nævnt, er den danske grundlov jo præcis ikke til hinder for, at vi kan tiltræde menneskerettighedserklæringen og dermed give nogle ekstra rettigheder i forhold til det, der står i grundloven, for at tage det som et eksempel.
Når det drejer sig om SF's forslag om flere folkeafstemninger, er der intet til hinder for, at Folketinget her kan bestemme, at vi skal have flere folkeafstemninger.
Altså hvor er det, grundloven sætter de her begrænsninger, som er så snærende, at der er et behov for at påbegynde den her diskussion og så endda tage den et andet sted end her i Folketingssalen?
Jann Sjursen (KRF), 1999-01-28:
Det, der kalder mig på talerstolen igen, er hr. Jakob Bukstis forrige indlæg, hvor man ligesom får det indtryk, at hr. Buksti mener, at når der er nedsat en grundlovs- eller forfatningskommission, så har man allerede truffet beslutning om, at der skal ske ændringer i grundloven.
Dertil vil jeg bare sige, at det er ikke den opfattelse, jeg har, det er ikke den opfattelse, vi har i Kristeligt Folkeparti.
Jeg mener stadig væk, at inden for rammen af det, der er vores beslutningsgrundlag, og den proces, som det kan lægge op til, ved at regeringen forhandler med Folketingets partier om, hvordan processen skal se ud, kan det jo godt være, at man deler det op i flere etaper.
Det vil give mulighed for, at man efter en indledende, analyserende fase med eller uden høringer i virkeligheden gør regnebrættet op og siger: Så kan vi med de muligheder, der er, og de ønsker, der er hos partierne for grundlovsændringerne, gå videre, gøre det i forhold til, at det skal bære igennem ved en folkeafstemning.
Jeg synes bare, det er vigtigt for mig at understrege på det tidspunkt her, at jeg ikke synes, at der nødvendigvis er en automatik i forhold til det, at når der er nedsat en forfatnings- eller grundlovskommission, så skal vi under alle omstændigheder køre videre til den bitre ende, også selv om det måtte betyde, at vi får et nej ved en folkeafstemning. Sådan spiller klaveret ikke for Kristeligt Folkeparti i hvert fald.
Søren Søndergaard (EL), 1999-01-28:
Jeg synes ikke rigtig, fru Birthe Rønn Hornbech svarede på de spørgsmål, der blev stillet af hr. Jacob Buksti, og det hænger måske lidt sammen med lige præcis spørgsmålet om individet og kollektivet og sammenhængen derimellem.
Fru Birthe Rønn Hornbech kritiserer eksklusivaftalerne, fordi de jo er udtryk for pression over for arbejdsgiverne, men vi har jo faktisk anerkendt som en grundlovssikret rettighed, at vi accepterer pression på arbejdsmarkedet.
Accepterer vi f.eks. ikke den pression, der består i, at vi har noget, der hedder strejkeret?
Eller accepterer vi ikke den pression, der eksisterer ved, at vi har noget, der hedder retten til lockout?
Eller accepterer vi ikke den pression, der ligger i, at en arbejdsgiver siger, at hvis ikke resultatet af en eller anden folkeafstemning bliver sådan og sådan, så lukker jeg min virksomhed og flytter den til udlandet?
Eller hvad?
Så jo på arbejdsmarkedet er der meget pression, og det er klart, at når man har en situation, hvor der er meget pression, så må folk selvfølgelig slutte sig sammen for at stå stærkest mulig, og det er sådan set bare det, eksklusivaftalerne handler om.
Peter Duetoft (CD), 1999-01-28:
Jeg må gøre hr. Keld Albrechtsen ked af det ved at sige, at det, hr. Keld Albrechtsen sagde, vi var enige om, er vi ikke enige om.
Men det må jeg jo slet ikke sige heroppe, fordi jeg skal sige noget til hr. Buksti.
Så derfor vil jeg gerne sige til hr. Buksti, at jeg håber, hr. Buksti har opfattet mig korrekt, når jeg siger, at der er intet i den nuværende grundlov, der er til hinder for eksempelvis en ØMU-afstemning, og at igangsættelsen af en høringsprocedure, en grundlovskommission, og hvad det måtte være, ikke kan tages til indtægt for et synspunkt, der siger: Nå, der er nok et problem; derfor vil vi ikke være i stand til f.eks. at tage stilling til ØMU'en inden for de nærmeste år.
Altså det, at man går i gang med en debat om grundloven og dens indhold, indebærer ikke en bremse på f.eks. det projekt, for det er inden for den nuværende grundlov.
Det var det, jeg mente, og jeg håber, jeg sagde det klart før.
Så jeg vil gerne spørge hr. Buksti, om han opfattede mig sådan.