runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bendt Bendtsen (KF), 2000-09-06:
Det er til hr. Thulesen Dahl, der er inde på, at det ikke har nogen betydning, om Danmark sidder med, fordi det er nationalbankdirektøren, der sidder der: Jamen, det er jo hele tiden et spørgsmål om indflydelse.
Har vi indflydelse, eller har vi ikke indflydelse, og så er vi tilbage ved udvalgene i Folketinget.
Hr. Thulesen Dahl møder jo op i Finansudvalget, fordi han synes, at dér kan man få indflydelse, selv om man måske ikke har den i den sidste ende alligevel, det er da helt klart.
Den nuværende nationalbankdirektør har faktisk i Jyllands-Posten den 30. august gjort opmærksom på, hvilke fordele der er ved at være med, og hvis man har en dansk person, når man sidder i de fora, jamen så er man jo med dér, hvor beslutningerne træffes.
Vi har det godt med hos os, at der sidder nogle med dér, hvor beslutningerne bliver truffet, og at vi har muligheder for også at øve indflydelse.
Så igen til hr. Jann Sjursen: Der er jo altså ingen tvivl om, at vi har folk, der ønsker at fortsætte i EU, men siger nej, og vi ved også godt, at der er en del borgerlige vælgere, herunder også konservative vælgere, der siger nej den 28. september.
Vi vil i Det Konservative Folkeparti gøre alt for at høvle så meget af vores nejside som overhovedet muligt, fordi vi mener, det er det rigtige, og der er ingen tvivl om, at vi har sagt, at vores argumentation kører både på det økonomiske og på det politiske - og vi er stadig væk i vores parti i stue med dem, der siger nej, skal jeg hilse at sige.
Derfor vil jeg ikke under hensyntagen til de samarbejdspartnere, vi har både her i huset og i vores parti, bruge tid på de kommentarer om uvidenhed, fru Pia Kjærsgaard kommer med.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2000-09-06:
Altså, når jeg ikke har brugt min kostbare taletid på at svare hr. Frank Dahlgaard i dag, er det, fordi jeg har gjort det utallige gange under tidligere debatter.
Men lad mig så gentage det en gang til for hr. Frank Dahlgaard.
Lad mig tage et eksempel, jeg selv har oplevet, for det er jo det bedste frem for at tale teori.
I 1992 sad jeg som økonomiminister på et tidspunkt, hvor der i Europa var en stærk diskussion om det holdbare i tysk økonomisk politik.
Et drønende underskud på det tyske statsbudget havde ført til, at den tyske forbundsbank havde sat renten op og op og op.
Det var ikke længere kun et tysk problem.
Det blev også et dansk problem.
Det blev et problem for hele Europa.
Og jeg erindrer et møde for økonomiministrene, hvor der var en drøftelse, hvor vi alle sammen, og jeg kan godt sige det i dag, mod tyskerne sagde: Renten skal ned, det tyske budgetunderskud skal ned.
Det er helt sikkert, at havde vi på det tidspunkt haft en økonomisk og monetær union og en fælles valuta og en fælles centralbank, ville finanspolitikken i Tyskland og pengepolitikken i Europa have været anderledes.
Jeg vil blot om alt det der sige, at det, der afgør en valutas styrke, jo ikke kun er at se på, hvordan kursen er.
Det er at se på: Hvad kan hr. Holger K. Nielsen og andre købe for den?
Og det, vi kan se med euroen, er jo, at, uanset at den er faldet i kurs i forhold til dollaren, først og fremmest fordi dollaren er steget, men virkningen er jo den samme, så er omkostningsstigningerne i eurolandene stadig væk forholdsvis små.
Det vil altså sige, at euroen bevarer sin købekraft.
Det, der er faren, hvis man bruger devalueringer som politisk redskab, er netop, at følgen af politisk besluttede nedskrivninger af valutaerne er internt stigende omkostningspres, og så bliver det pludselig skadeligt.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-09-06:
Når hr. Anders Fogh Rasmussen taler om devalueringer, lyder han jo som en eller anden indremissionsk svovlprædikant, der taler mod drikkeri og hor osv., men jeg synes ærlig talt, at det hænger temmelig dårligt sammen, når han så skal vurdere det fald i euroen i forhold til dollaren, som vi har oplevet de sidste par år.
Det er da en devaluering.
Jeg ved godt, hvad han vil svare, noget med, at det ikke er besluttet politisk, men effekten er da helt den samme.
Hvad er forskellen på en politisk besluttet devaluering og den markedsbestemte devaluering, som vi har set i eurokursen i forhold til dollaren det sidste års tid?
Hvor er forskellen?
Den er der ikke, og derfor synes jeg, at hr. Anders Fogh Rasmussen i stedet for at blive indremissionsk svovlprædikant skulle tage den saglige kasket på.
Det ville klæde ham bedre.
Villy Søvndal (SF), 2000-09-06:
Venstres leder, hr. Anders Fogh Rasmussen, sagde, at Venstre - i den metafor, der hedder »en rum tid«, og som vi har hørt nogle gange efterhånden - vil respektere et nej. Man kan så gisne om, hvor lang en rummeter tid er, men lad det nu være.
Nu har man stillet et scenario op, der hedder, at hvis der stemmes nej, jamen så vil Danmark miste økonomiske fordele.
Der er forskellige gæt på, hvor store de er.
Finansministeren gættede på 5 mia. kr.
Der har været andre bud.
Der gættes også på rentestigninger og sådan noget.
Vil det ikke vise sig med meget stor tydelighed efter et nej, at de ulykkelige virkninger ikke indtræffer, og vil det så ikke være svært at lave en kampagne for et ja, der bygger på de argumenter, som befolkningen har fået anskuelighedsundervisning i ikke holdt vand?
Er det ikke tvunget af nødvendigheden, at man simpelt hen er nødt til at fraskrive sig muligheden for at skulle ud i den samme sælsomme argumentation, fordi det har været så tydeligt, at den ikke holdt?
Så sagde Venstres leder, at nejsiden er trængt.
Jeg sad lige og kiggede i meningsmålinger.
Da statsministeren udskrev valget, stod der 56 pct. ja og 34 pct. nej.
Nu fører nejet.
Jeg må sige, at jeg synes, at det er en meget behagelig måde
at være trængt på.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-09-06:
Jeg synes, det er mærkværdigt, at hr. Anders Fogh Rasmussen står heroppe og er så ked af det.
Hr. Anders Fogh Rasmussen er så ked af, at Venstre ikke har fået opbakning til den her evige kamp imod regeringens misbrug af embedsmandsapparatet til at markedsføre sig selv.
Men så i stedet for at komme med nogle bud her fra talerstolen på, hvad vi så i den konkrete situation gør, hvor vi nu igen har konstateret misbrug fra regeringens side af embedsmandsapparatet - hvad gør vi så? - så henviser hr. Anders Fogh Rasmussen til, at Venstre i Finansudvalget ikke har følt nogen opbakning.
Hr. Anders Fogh Rasmussen burde jo være glad for, at der så her i Folketinget i dag ser ud til at kunne tegne sig et politisk flertal, i givet fald med Venstres opbakning, for at få standset det her misbrug - i stedet for at være så ked af det.
Så derfor er mit spørgsmål til hr. Anders Fogh Rasmussen, som jeg også stillede før: Hvad er Venstres bud på situationen nu?
Er det en opfordring til regeringen og økonomiministeren og udenrigsministeren og alle dem, der laver de her propagandapjecer, om at stoppe det her misbrug nu og trække pjecerne tilbage, eller er det bare et forsøg på at latterliggøre det nu: Herregud, i denne her sag gør det ikke så meget, men i alle de andre sager, som Venstre har rejst, hvor der er misbrug fra regeringens side af embedsmændene, dér var det søreme meget, meget alvorligt ment, og dér skulle man virkelig gøre noget ved det.
Hvad er Venstres bud?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-09-06:
Jeg er glad for, at hr. Anders Fogh Rasmussen klart vedkender sig og står ved de udtalelser, som han er citeret for i Politiken i dag, nemlig hans meget klare kritik af regeringens pjecer.
Så mener hr. Anders Fogh Rasmussen, at vi er hyklere og alt muligt, men lad os se bort fra en debat på det der skældsordsplan, og så lad os i stedet for hæfte os ved de meldinger, der kom, også fra hr. Holger K. Nielsen og fra hr. Kristian Thulesen Dahl, på baggrund af, at hr. Anders Fogh Rasmussen efterlyste, at vi må have nogle retningslinjer for, hvordan vi sikrer, at den til enhver tid siddende regering bruger embedsmandsapparatet til at give saglig, neutral information til borgerne og ikke partipolitisk propaganda.
Og jeg opfatter det sådan, at Venstre har nogle eksempler på andre ting, hvor det sket.
Det kunne være »Danmark som foregangsland«, altså det propagandamateriale, som regeringen lavede i sin tid.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2000-09-06:
Jeg skal blot sige til hr. Villy Søvndal, at mine udtalelser om respekt for afgørelsen den 28. september hverken er tvunget af nogen nødvendighed eller tvunget af noget som helst andet fra min side end en dybtfølt respekt for, at når vi beder den danske befolkning træffe en afgørelse, så må vi selvfølgelig også som politikere respektere den afgørelse, og så kommer vi ikke rendende med et krav eller et ønske om, at der så skal holdes en folkeafstemning et års tid efter for at omgøre det, som vi var utilfredse med. Jeg kan ikke sætte årstal på, hvornår tiden så er inde til på ny at træffe den beslutning.
Hvem kender fremtiden, hvem ved, hvad befolkningen eller politikerne måtte ønske i fremtiden?
Jeg synes bare, det er vigtigt at sige, at selv om det skulle blive en afgørelse, der går imod vores anbefaling, vil vi selvfølgelig respektere den. Må jeg så sige til hr. Thulesen Dahl og hr. Keld Albrechtsen: Det er altså meget svagt, at det eneste, man kan føre frem i en debat om en meget, meget vigtig afgørelse for Danmarks fremtid, er det, som hr. Keld Albrechtsen kalder en pjecesag.
Jeg har sagt, hvad jeg mener om det.
Og jeg kan sige til hr. Thulesen Dahl, at jeg agter overhovedet ikke at foretage mig noget konkret i denne her sag.
Hvad vil hr. Thulesen Dahl gøre?
Trykt er jo trykt; de ligger her.
Vil hr. Thulesen Dahl have gjort disse pjecer til et samlerobjekt ved at forlange dem destrueret og gjort ekstra interessante?
Ja, det kunne hr. Thulesen Dahl da opnå, hvis han forlangte, at nu skulle fru Lise Nørgaard og dronning Margrethe kastes på bålet.
Altså ærlig talt: Det er jo ikke seriøst - det er ikke seriøst.
Jeg gentager, at vi kunne måske godt have været skånet for at give nejsiden det dér at rejse rundt med, men jeg kan altså ikke tage det helt alvorligt. Og må jeg så sige for en ordens skyld: Jeg har ikke ét kritisk ord at sige om det, der står i pjecerne.
Jeg er enig i hvert et ord, der står.
Jeg er enig i alle synspunkterne.
Jeg har bare det synspunkt, at en regering skal være meget, meget forsigtig, når det gælder brug af offentlige midler til publikationsvirksomhed.
Man skal, om jeg så må sige, holde sig mindst 2 meter på den rigtige side af den grænse, vi alle sammen ved er lidt uklar og lidt usynlig.
Og det er blot det synspunkt, jeg har givet udtryk for.
Søren Søndergaard (EL), 2000-09-06:
Jeg synes jo nok, det var et utrolig voldsomt angreb, hr. Anders Fogh Rasmussen kom med på sin partifælle hr. Jens Rohde, som her i dag i Politiken opfordrer til, at økonomiministerens pjece bliver trukket tilbage.
Men o.k., det er selvfølgelig noget, man må klare internt i Venstre.
Den diskussion kan vi andre jo ikke så godt blande os i.
Men til spørgsmålet om, hvorvidt det, at vi har rejst diskussionen om pjecen, er et udtryk for, at modstandersiden er trængt, kan man sige, at det er vel op til vælgerne at afgøre, hvem der er trængt.
Grunden til, at vi har rejst det, er jo, at jasiden i øjeblikket rejser land og rige rundt og påstår, at euroen forhindrer valutaspekulation - det er et centralt argument for jasiden - og at euroen gør den danske økonomi immun over for valutaspekulation.
Ja, selv Det Konservative Folkeparti og alle i Det Konservative Folkeparti kører en kampagne under overskriften »Gør en valutaspekulant sur - stem ja til euroen«.
Det er et centralt argument.
Og så ser vi, at den argumentation kommer
Det er problemet, vil jeg sige til hr. Anders Fogh Rasmussen.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-09-06:
Hr. Anders Fogh Rasmussen hævdede før frokost, at jeg var presset, og at jeg derfor havde taget denne her sag om den statslige propaganda op. Jo, jeg er da presset med hensyn til økonomiske ressourcer, det skal jeg da indrømme.
Jeg kunne godt tænkt mig at have lige så mange penge, som jasiden har fra erhvervslivet, fra fagbevægelsen, alle steder fra.
Det er jo virkelig en kæmpeforskel, der ligger der.
Men det er ikke det, det her drejer sig om; det er jo ikke bare en pjecesag, det her handler om.
Det er noget mere principielt, hvor vi ser, at staten har overskredet alle de grænser, man tidligere har haft i forhold til at deltage i en kampagne.
Oven i det enorme bombardement, vi får fra erhvervslivet, fra fagbevægelsen, fra hele det etablerede magtsystem i Danmark, ser vi også, at statsansatte, f.eks. nationalbankdirektøren, er en meget aktiv deltager i den her diskussion, og vi ser departementschefer fra ministerier meget, meget aktivt deltage i det her.
Der er ved at blive sat en ny norm for, en ny standard for, hvad det er, staten kan gå ind i, og det er de her pjecer et eksempel på.
Grænsen er helt, helt klart overskredet alene derved, at embedsmænd deltager.
Og dér synes jeg godt, at Venstre kunne forholde sig lidt mere grundigt til, om det virkelig er en udvikling, som er god, ikke alene generelt, men også i forhold til, at befolkningen er så splittet på et spørgsmål, som tilfældet er her.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2000-09-06:
Det, jeg kan sige som mit synspunkt, er, at det selvfølgelig er klart, at muligheden for at drive spekulation mod de europæiske valutaer, der indgår i euroen, er væk, når man slår dem sammen til én, hvorimod muligheden for spekulation mellem disse eksisterer, hvis der er 12 forskellige.
Men jeg holder mig til, hvad der sker i Europa, og dér holder synspunktet.
Til hr. Klaus Hækkerup kan jeg ikke sige andet, end at han altså frikender det, han kalder spekulanterne, for det økonomiske sammenbrud i Sverige.
Jeg kan kun konstatere, at hr. Klaus Hækkerup på dét punkt er fuldstændig uenig med sine partifæller i Arbejderbevægelsens Erhvervsråd og også sin ordfører i dag, hr. Claus Larsen-Jensen.
Og så til hr. Holger K. Nielsen om pjecesagen
: Se, vores synspunkt er, at selvfølgelig skal en regering kunne udgive brochurer og pjecer, hvor den giver faktiske oplysninger om forslag og vedtagne ting og den slags ting; det er i orden.
Men jeg synes altså, det er, skal vi kalde det mindre klogt, at regeringen i den her pjece, der hedder »Fremtidens mønt?«, optrykker seks billeder med ministre, som giver udtryk for rent politiske synspunkter.
Lad mig med det samme sige, at jeg er enig i alt, hvad de siger.
Jeg synes bare, det er mindre overvejet at lave det på den facon her, for det giver jo hr. Holger K. Nielsen og andre noget skyts til en lidt primitiv kampagne: I stedet for at snakke om euroens indhold kan de nu snakke om en pjece.
Men lad mig så bare til sidst sige: Jeg er da glad, hvis denne sag har åbnet øjnene hos venstrefløjen.
Jeg synes også, der er sket et skred i denne regerings tid, når det gælder publikationsvirksomhed.
Og kunne det her føre til, at vi i ro og orden kan få en samlet drøftelse om nogle retningslinjer
, så synes jeg, at det er godt.
Men så skal vi ikke kun snakke om det her, så skal vi også snakke om finanslovspjecer, om »Danmark som foregangsland« og alt det andet, vi har set.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-09-06:
Ja, nu har der jo været en frokostpause, men hr. Anders Fogh Rasmussen svarede ikke på det ene spørgsmål, jeg stillede før pausen, nemlig om hr. Anders Fogh Rasmussen kunne komme med bare ét eneste konkret eksempel på beslutninger truffet ved det bord nede i Bruxelles eller Frankfurt, hvor vi ikke har plads, fordi vi står uden for euroen, beslutninger, som vi er uenige i, og beslutninger, som man ville have påvirket i en anden retning, bare ét eneste eksempel på, at det, når det kommer til stykket, er noget værd at sidde med ved bordet, og at vi kan træffe beslutningerne.
Det var den ene ting.
Den anden ting er: Hvorfor bliver hr. Anders Fogh Rasmussen ved med at kommentere vanvittige eksempler, hvor Danmark bliver oversvømmet, og Kastrup Lufthavn står under vand, når han nu fik ti eksempler i hånden fra mig, da vi havde den sidste store eurodebat, eksempler, som siden er indleveret til økonomiministerens kommentar - der er ikke kommet svar på det endnu, det foreligger formentlig sidst på eftermiddagen - 10 eksempler på, at det er værd at bevare den frihed, der er i at have sin egen valuta, fornuftige
eksempler, som også gør, at de tre tidligere nævnte professorer siger: Det bedste argument på modstandersiden er, at man bevarer muligheden for at ændre kronens kurs i en given situation.
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-09-06:
Jeg kan ikke forstå, det er en primitiv diskussion, når vi diskuterer denne her pjecesag, som hr. Anders Fogh Rasmussen jo så hånligt udtrykker det, når hr. Anders Fogh Rasmussen faktisk er villig til at diskutere det sådan generelt - hvad jeg varmt kan tilslutte mig - at embedsmandsinstitutionen ikke skal misbruges til en gang propagandavirksomhed. Og så er jeg ligeglad med, om det er en socialdemokratisk regering eller en borgerlig regering. Så lige det med spekulationer, og hvordan landenes valutaer kan presses.
Jamen det er jo så sandt, som det er sagt: Hvis man ikke har nogen valuta, hvis man ikke har nogen krone, så kan man ikke presses, så kan der ikke laves spekulation.
Altså det er jo logik.
Lad mig så sige, at det, vi skal stemme om den 28. september, er et underlødigt projekt: Euroen falder i disse timer, imedens vi har denne debat.
Og det, som Dansk Folkeparti altid har været tilhænger af, er en folkeafstemning. Hvis der på et eller andet tidspunkt er en mening om, at nu skal Danmark tilslutte sig euroen, så vil vi da ikke finde på at frasige os muligheden overhovedet.
Det kan være, at der er et tidspunkt, hvor de kommende generationer synes, at det vil være gunstigt for Danmark, men det er altså ikke gunstigt nu.
Og jeg skal bare henvise til, at projektet er underlødigt, at euroen falder, og at den kun skal presses igennem nu, fordi der er den regeringskonference i december måned, hvor man vil have store - endnu større - problemer med at få et ja igennem.
Klaus Hækkerup (S), 2000-09-06:
Jeg bemærkede, at hr. Anders Fogh Rasmussen i sit svar om renten mente, at den danske rente fastsættes i Frankfurt.
Men det, der bringer mig herop, er egentlig spørgsmålet om devalueringen i Sverige, som hr. Anders Fogh Rasmussen tager som et udtryk for, at spekulanterne kaster sig over et lille land, som står udenfor.
Hvad skete der i Sverige?
Der skete det, at man fastlåste den svenske krone til D-marken i 1982 og holdt den fastlåst, frem til den brød sammen i 1992.
Og i den periode steg priserne i Tyskland med 24 pct. og i Sverige med 91 pct.
Enhver, spekulant eller ikke spekulant, kunne regne ud, at det ikke gik.
Og hvorfor brød det så sammen til sidst?
Jo, fordi man fik en borgerlig regering i Sverige under ledelse af Carl Bildt, der gennemførte en helt uansvarlig økonomisk politik: sænkning af virksomheds-, formue- og marginalbeskatning, privatiseringer, massebesparelser i den offentlige sektor, men ingen positiv virkning på statsbudgettet og fortsat stor arbejdsløshed.
Spekulanterne var uskyldige i den sammenhæng.
Frank Aaen (EL), 2000-09-06:
Men så spurgte jeg før frokost hr. Anders Fogh
Rasmussen: Når vi nu ved, at det om 3-4 måneder bliver vedtaget, at EU skal have en lille hær, at EU vil ændre stemmevægte mellem landene, at EU ønsker flere flertalsafgørelser på områder, hvor man i dag ikke kan stemme landene ned, ville det så ikke være korrekt for det, der vil kalde sig et åbent, et ærligt europæisk parti, der ønsker den ærlige debat, den fulde konsekvens af, hvad det er, vi er i gang med, fordi man er stolt af udviklingen, havde det så ikke været korrekt, at Venstre havde sagt: Når der er de ting på vej og der kun går 3 måneder, skulle vi så ikke afvente det fulde resultat af Nicekonferencen, så det hele kunne blive præsenteret for befolkningen i én afstemning, i stedet for at det skal skæres op i to skiver, hvor vi så skal skændes om, hvad der skal ske til december?
Vi kunne lige så godt have ventet og set, hvad der faktisk ville ske.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-09-06:
Europolitikernes vigtigste argument, hvis jeg har forstået det rigtigt, er indflydelse, at sidde med ved bordet.
Nu har jeg spurgt to gange, uden at jeg har fået svar, og jeg spørger tredje gang: Kan hr. Anders Fogh Rasmussen give bare ét eneste konkret eksempel gennem de sidste 20 måneder, hvor euroen har eksisteret, og hvor vi har været udenfor med vores egen krone, på en beslutning, som vi kunne have ønsket skulle være anderledes, og som vi kunne have påvirket i en anden retning, hvis vi havde siddet med ved bordet?
Bare ét eneste eksempel.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2000-09-06:
Jeg tror ærlig talt ikke, at det fører meget videre i diskussionen med hr. Klaus Hækkerup, der jo, må vi sige, er en røst fra den fjerne fortid, hvor hr. Ivar Nørgaard dominerede Socialdemokratiets økonomiske politik.
Det var jo dengang i 1970'erne, hvor der blev devalueret hvert eneste år og nogle gange flere gange om året og med den virkning, at inflationen steg og steg, og renten steg til astronomiske højder. Det var resultatet af den politik, som hr. Klaus Hækkerup anbefaler.
Den taler for sig selv.
Til hr. Thulesen Dahl vil jeg sige, at det desværre ikke altid er sådan, at det alene er realøkonomi, der afgør spekulative bevægelser på kapitalmarkederne.
Men chancen for, at det er realøkonomi, der afgør det, er større, når det er en stor valuta, end når det er en lille valuta, fordi det er meget omkostningsfyldt for spekulanter at spekulere imod en stor valuta, hvis det går galt.
Og derfor er vi bedre beskyttet mod spekulation ved at være med i euroen end ved at være uden for.
Og lad mig så lige sige nu: Af mange gode grunde vil
hverken Nationalbanken eller andre selvfølgelig tale for meget om, når den danske valuta er under pres.
Jeg vil bare bede hr. Thulesen Dahl studere tallene for udviklingen i Danmarks valutareserver, som jo fortæller noget om, hvad der må bruges af ressourcer bl.a. for at holde kronen på plads.
Det er tal, der taler for sig selv.
Og derfor er en valuta, selv om økonomien grundlæggende er sund, ikke beskyttet mod spekulativt pres, og derfor er det det sikreste at være med i en stor valuta.
Så skal jeg bare sige til hr. Thulesen Dahl, at mit synspunkt om publikationsvirksomhed gælder netop, hvad enten jeg er enig med regeringen i det, der står, eller uenig med regeringen.
Det er også derfor, jeg har ført mit synspunkt frem her, selv om jeg egentlig er enig i det meste af det, økonomiministeren har skrevet i sin pjece.
Men mit synspunkt er konsekvent, og vores utilfredshed er konsekvent.
Vi synes, at regeringen på en række punkter har overskredet nogle grænser, der måske er usynlige, men alligevel er nogle grænser.
Derfor er der behov for at drøfte nogle retningslinjer, men så skal vi tage det hele op og ikke kun europjecerne.
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-09-06:
Jeg ved ikke, om euroen kan styrkes, og hvornår situationen er bedre for Danmark, end den er nu; den er i hvert fald utrolig dårlig på nuværende tidspunkt.
Og hvis kommende generationer vil have den folkeafstemning, hvis de vil have, at Danmark skal tilslutte sig, så skal de da have mulighed for det.
Men det er et tab af Danmarks selvstændighed uanset hvad, og derfor kan det naturligvis ikke få Dansk Folkepartis tilslutning.
Så skal jeg sige til hr. Anders Fogh Rasmussen, som er lidt hånlig med hensyn til de her 5, 10, 20 eller 30 år, at jeg mener med garanti det samme om 5,10, 20 eller 30 år, i modsætning til hr. Anders Fogh Rasmussen, der som ungdomsformand - det er godt nok helt tilbage i 1976 - sagde: En fastlåsning af valutakurserne i en valutaunion vil virke økonomisk forstyrrende.
Hvis en økonomisk union overhovedet skal fungere, vil det i hvert fald kræve en overnational og central styring af økonomierne og den regionale politik, som vi i et liberalt parti må afvise.
Det var det, hr. Anders Fogh Rasmussen mente dengang, men hr. Anders Fogh Rasmussen mener altså noget ganske, ganske andet i dag.
Det sker ikke med mig.