Ebbe Kalnæs (CD), 2000-05-04:
Vi støtter lovforslaget, som det ligger her med ophævelse af dele af Kosovonødloven og mener også på baggrund af de meldinger, vi har, at det er det fornuftige.
Det, der er det afgørende i denne situation, er at sige, at så vender vi altså tilbage til normale tilstande.
Det vil sige, at nu er der ikke længere tale om en gruppe, nu er der tale om individuelle mennesker, som kan søge asyl, hvis det er nødvendigt, efter de regler, der nu engang er for det.
Så var der en ordfører, der var inde på, at folk kunne få lov til at sidde og vente meget længe.
Det er der altså ikke nogen regel for.
Hvis man har åbenbare sager, er der ingen, der siger, at man skal være 3 år om at behandle dem.
Man kan rent faktisk
godt behandle de sager hurtigere, hvis ikke der er det store pres på.
Det vil man kunne gøre.
Nogle af os har sammenlignet denne situation med tidligere, nemlig med loven om bosnierne.
Der havde vi et problem, som jeg godt vil understrege altså var et større problem.
Der lod vi de 18.000-19.000 bosniere, der var tale om, sidde på styrelsens jernseng i 3 år, før vi gik i gang med behandlingen, og det tog ganske lang tid.
Der var altså en lang, lang periode på mange år for en del mennesker, hvor de gik alvorligt i stå.
Det lider vi en del af i dag, og derfor vil jeg gerne opfordre til, at dér, hvor der er tale om individuelt bedømte situationer, hvor man kan søge ind i Danmark, må vi bestræbe os på at behandle sagerne så hurtigt, det er muligt, så den passive periode ikke bliver alt for lang.
Når det gælder de 3.000, som kom fra Kosovo, er det jo, som vi omtalte i de korte bemærkninger, ca. en tredjedel, der er repatrieret, og vi har faktisk haft en del succes med repatrieringen.
Der er ikke så mange, der er vendt tilbage og så har fået et chok eller er blevet skuffede, fordi forarbejdet til denne repatriering faktisk har været ret godt.
Sverige har f.eks. ikke samme succes.
Der er også andre, der ikke har samme succes.
Nu er det jo sådan, at selv i et lille område som Kosovo, og det er jo ikke noget stort område, er der en meget forskellig standard, en meget forskellig stemning.
Det vil sige, der vil være steder, som man noget hurtigere kan komme tilbage til.
Men der er bestemt stadig væk steder i Kosovo, hvor det er ret problematisk at komme tilbage.
Når det gælder dem, der kan søge opholdstilladelse eller asyl her i landet, så er der ingen tvivl om, at netop blandede ægteskaber er en af de ting, der vil være meget vanskelig.
Vi skal formentlig være i Kosovo med et engagement de næste 10 år, måske mere, hvis ikke det skal brænde sammen igen, og selv om det ikke har meget med denne sag at gøre, vil jeg gerne understrege, hvor flot det egentlig er, at Danmark stadig væk har en del af sin styrke tilbage i Bosnien og ikke løber så hurtigt af pladsen, som nogle har gjort, og har drejet alt over på Kosovo, for det er faktisk vigtigt, når man har skabt rimeligt stabile forhold og et godt samarbejde med befolkningen, at man færdiggør opgaven, så tingene ikke vælter igen, fordi de faktisk ikke er gjort tilstrækkeligt færdige.
Jeg skal også understrege, at det, der foregår i Kosovo, altså stadig væk er noget, som kan bryde ud i lys lue.
Det er stadig væk et sted, hvor vi har i det små 800 soldater, der er på retræte.
De gør i øvrigt en utrolig flot indsats.
Men det er en indsats, som i høj grad kræver, at der er fuld styrke på.
Almindeligt politiarbejde i en del af Kosovo kan slet ikke klare opgaven.
Spændingen er altså stor, og hvis ikke den indsats, der er gjort, skal være spildt, skal man derfor passe på ikke at forcere udviklingen.