Anne Baastrup (SF), 1998-11-27:
Der er utrolig mange våben i Danmark, og som det er kommet frem i tidligere indlæg, er der ingen, der ved, hvilke våben
der er tale om, hvor mange der er, og hvordan de bliver opbevaret
Der sker også mange uheld med våben.
Som hr. Bendt Bendtsen fortalte, er der da også regler for, hvordan våben skal opbevares.
Vi har fra SF og Enhedslistens side, siden vi begyndte at snakke om dette forslag tilbage i sommeren 1997, fået en lang række henvendelser, og bl.a. fik vi en henvendelse fra Brøndby Skytteforening, hvor det tydeligt blev præciseret, at de gældende regler for opbevaring ikke er tilstrækkelige.
Jeg citerer fra den henvendelse, vi fik: »Det burde af våbenloven fremgå, at opbevaring af alle typer skydevåben i private hjem skal ske i et fastboltet stålskab eller boks og ikke blot som i dag under dobbeltlås«.
Ingen burde være imod en sådan stramning af våbenloven, men det kan jeg forstå hr. Bendt Bendtsen er. Retten til at besidde et skydevåben er også efter omstændighederne ganske, ganske slap.
Det er klart, at man ifølge reglerne skal være medlem af en godkendt skytteforening, men betingelserne for at blive godkendt er, som jeg har nævnt i en tidligere kort bemærkning, ganske, ganske løse.
Er der et månedligt tilsyn, er der et årligt tilsyn?
Det er der ikke!
Er der nogen kontrol med, hvordan registrene laves rundt omkring i skytteforeningerne?
Mig bekendt er det ikke tilfældet.
Der er kun ganske, ganske få politikredse, hvor man går aktivt ind i sagen.
Så er der spørgsmålet om konsekvenserne, hvis man overtræder reglerne om opbevaring.
Frederikssund Politi gennemførte i sommeren 1997 en kontrol af de familier, hvor de vidste, der fandtes våben, og det fremgik ganske klart af politiets efterfølgende indberetninger, at der var utrolig mange steder, hvor man ikke havde fået renset sit gevær og i den forbindelse ikke havde fået fjernet ammunitionen, osv. osv.
Det er dét, der er hovedproblemet, og det er virkelig det, vi fra forslagsstillernes side ønsker: Vi vil undgå de ulykker, der sker, når folk opbevarer deres våben på den måde; vi vil ikke have, at folk skal kunne få våbentilladelse, uden at de har gennemgået en reel uddannelse, og uden at de præcis ved, hvad man egentlig må bruge det pågældende våben til og under hvilke omstændigheder.
Det er uhyre vigtigt, at vi i højere grad får styr på tingene, og jeg vil i den forbindelse nævne B.T.'s artikel fra den 19. januar 1998, som meget omhyggeligt beskriver Dansk Jægerforbund.
Der er 170.000 jægere, hvoraf de 125.000 er aktive, der er 200.000 jagtrifler og der er 600.000-700.000 haglgeværer, men man ved ikke, hvor de er henne.
Der er forskellige typer af skytteforeninger, men hvem kontrollerer, hvilke typer våben disse skytteforeninger rent faktisk må bruge?
Har vi sikkerhed for, at disse våben, som undertiden har meget lang rækkevidde, rent faktisk også kun bruges på de baner, hvor det er tilstrækkelig forsvarligt?
Har vi styr på det?
Det har vi ikke!
Og har de mennesker, der rent faktisk anvender de våben, en forpligtelse til at tage en våbenuddannelse?
Nej, det har de ikke!
Vi er selvfølgelig fra forslagsstillernes side glade for, at justitsministeren nu har taget en lille del af vores forslag til sig; men den sidste del, spørgsmålet om, hvem der kan få våbentilladelse, og hvem der skal kontrollere, om våbentilladelsen bruges rigtigt, skal der arbejdes videre på.
Det vil vi fastholde.