runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-29:
Jeg kan forstå på finansministerens svar, at sekretariatschefen hos vismændene lyver - eller taler usandt - når han på en forespørgsel fra en journalist bekræfter, at han er blevet, hvad skal vi sige, truet med, at han ikke skal regne med at få noget job, hvis han skulle ønske det, i centraladministrationen, fordi han har medvirket til at lave en analyse, der konkluderede, at det stort set er ligegyldigt, om vi beholder kronen eller går over til euroen. Jeg tror, at sekretariatschefen taler sandt, og jeg er interesseret i at vide: Hvem er den højtstående embedsmand i Finansministeriet, der har sagt sådan?
Hvornår er det sagt og under hvilke omstændigheder?
Mogens Lykketoft (S), 2000-11-29:
Jeg vil sige til hr. Aage Frandsen: Der er ingen tvivl om, at der har fundet fagligt åbenhjertige samtaler sted, og at ledende medarbejdere i Finansministeriet ligesom jeg selv anser det faglige indhold i eurokapitlet i foråret for svagt.
Det har jeg også givet udtryk for.
Men til resten af spørgsmålene vil jeg sige: Jeg kan kun henholde mig til, hvad mine medarbejdere siger.
Jeg har ingen som helst grund til at tro, at mine medarbejdere ikke giver mig en sandfærdig beskrivelse af deres indtryk af samtalerne.
Dermed slutter diskussionen for mit vedkommende.
Aage Frandsen (SF), 2000-11-29:
For at der ikke skal være tvivl om det, vil jeg alligevel godt have bekræftet af finansministeren, at uanset hvor den pågældende person, der søger i Finansministeriet, kommer fra - det er en tænkt situation - så er der ikke noget med, at nogen, fordi de har været ansat i en bestemt institution, på den baggrund skulle være mindre kvalificeret end andre.
De kan være mere eller mindre kvalificeret af helt andre grunde, men at der ikke på nogen måde er en, skal vi sige negativ holdning over for ansøgere til stillinger i Finansministeriet.
Jeg understreger igen, at jeg udmærket godt ved, at det har der ikke været tale om i det her tilfælde.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-29:
Jeg vil godt spørge finansministeren, om ikke det er rigtigt, at de samtaler, finansministeren henviste til i sit svar til hr. Aage Frandsen, gik på samtaler, der var ført i maj/juni i forbindelse med udgivelsen af rapporten fra vismændene, og herunder jo også euroafsnittet, som finansministeren kritiserede og gentager sin kritik af, men
at besvarelsen ikke vedrørte de samtaler, der måtte være ført efter euroafstemningen, og det er jo egentlig dem, der er interessant at få oplyst, for det, sekretariatschefen henviser til, er samtaler, der er ført efter den 28. september.
Der kunne jeg da godt tænke mig, at finansministeren gav sit svar om den periode og ikke maj/juni-perioden.
Mogens Lykketoft (S), 2000-11-29:
Jeg synes i og for sig, det er lidt forbløffende, at hr. Aage Frandsen overhovedet vil stille det sidste spørgsmål.
Men svaret er selvfølgelig, at man under ingen omstændigheder må vurdere ansøgeres kvalifikationer på, hvor de kommer fra.
Man vurderer ansøgeres kvalifikationer til de job, man har brug for at få besat i Finansministeriet.
Til det andet vil jeg sige: Det har jeg svaret på.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-29:
»Hvad er ministerens reaktion på, at en embedsmand i Finansministeriet efter euroafstemningen har truet vismændenes sekretariatsleder på hans karrieremuligheder, fordi han har medvirket til en vismandsrapport, som forholder sig kritisk til at afskaffe kronen?« Skriftlig begrundelse
Ifølge Berlingske Tidende den 23. november 2000 har en højtstående embedsmand i Finansministeriet kort efter folkeafstemningen om euroen den 28. september 2000 kontaktet sekretariatschefen i Det Økonomiske Råd, Peder Andersen, og sagt direkte til ham, at han oven på vismændenes eurorapport ingen fremtid ville have inden for centraladministrationen.
Baggrunden er, at vismandsrapporten fra maj 2000 undlod at rose europrojektet og i stedet nøgternt fastslog, at de økonomiske fordele for Danmark ved at erstatte kronen med euroen er »små og usikre«.
Men jeg kan af gode grunde ikke kende dybden og bevæggrundene for henvendelsen - og jeg har ikke efterfølgende fulgt op på sagen«.
Spørgsmålet er jo tæt på det foregående, og når det er så vigtigt og alvorligt, men samtidig lidt ubehageligt - jeg forstår godt, det ikke er nogen morsom situation at være i som finansminister, og at finansministeren må henholde sig til, hvad hans embedsmænd kan sige i denne her situation - så er det jo, fordi hele embedsværket efterhånden er blevet inficeret og politiseret og eurofiseret i den konkrete sag, for det var jo en vismandsrapport, der handlede om euroen, og så konkluderede den noget, som ikke var behageligt for regeringen.
Mogens Lykketoft (S), 2000-11-29:
Jeg har intet som helst at tilføje til den her diskussion i forhold til det, jeg har svaret på det foregående og identiske spørgsmål, og jeg kan ikke anerkende hr. Frank Dahlgaards beskrivelse af embedsværket.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Peter Hansen-Nord (V), 2000-11-29:
»Finder ministeren det lovgivningsmæssigt betryggende, at en bemærkning i finansloven om, at elsparebidraget ikke kun skal bidrage til finansieringen af Elsparefonden, totalt ændrer den oprindelige lovs udtrykkelige formål?«
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-29:
Spørgsmålet er jo i virkeligheden tæt på det spørgsmål, vi havde før, så derfor kan vi gøre det kort.
Jeg har forstået på det, der er sagt, at økonomiministeren står vagt om vismændenes uafhængighed.
De skal ikke i snor, som nogle har ønsket det, eller vistnok har prøvet på, men har frafaldet senere.
De skal være uafhængige; det er deres styrke.
Hvis det er tilfældet, kan vi gå videre til næste spørgsmål.
Peter Hansen-Nord (V), 2000-11-29:
Spørgsmålet siger for så vidt sig selv, for det er fortsat Elsparefonden, vi tænker på, og der er en ny bemærkning i forslaget til finansloven på side 1946, som ændrer formålet i Elsparefonden, og derfor vil jeg godt spørge ministeren, ligesom spørgsmålet er formuleret: Finder man det betryggende, at man nu ved en ny bemærkning ændrer den gamle lovs udtrykkelige formål?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-29:
Jeg var glad for statsministerens bemærkning om humanisme, og jeg vil bare spørge statsministeren, om han er opmærksom på den meningsundersøgelse, som blev offentliggjort i Søndagsavisen forleden, og som viste, at der faktisk er meget stor opbakning i den danske befolkning til tanken om et multikulturelt samfund, hvor man lever i tolerance og forståelse med hinanden på ordentlig vis, sådan som jeg også forstår, der ligger i statsministeren brug af ordet humanisme.
Jeg synes, det var meget opmuntrende at læse de tal, og det var i hvert fald for mig at se et klart udtryk for, at den fremmmedforskrækkelse, som visse folketingsmedlemmer på den yderste højrefløj her i salen lider af, heldigvis ikke ser ud til at være vidt udbredt i befolkningen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-29:
Nu står statsministeren naturligvis sin finansminister nær, og derfor kunne det jo godt være, at statsministeren skulle bede finansministeren om lige at fortælle, hvor stort statsbudgettet er, og hvor mange penge der er at gøre godt med i den offentlige økonomi, også når vi tager kommuner og amter med, og så se, om det ikke er en lagkage, der faktisk har en vis begrænsethed i sig, som gør, at man ikke bare kan både-og alle steder, selv om man gerne ville. Vi kan altid diskutere, hvis humanisme der er størst, men min humanisme går ud på, at det er bedre at hjælpe 300.000 mennesker i f.eks. Afrika end at hjælpe 15.000 afrikanere med de samme penge her i landet eller hjælpe 300.000 mennesker, som må flygte fra Kosovo, i stedet for 15.000 her i landet.
Når jeg nævner Kosovo, er det selvfølgelig, fordi vi her fik en præcis beregning fra regeringen, der sagde, at de 3.000 kosovoalbanere, vi bød her til Danmark, var budgetsat til at koste det danske samfund
158 mio. kr. for ½ år
I den forbindelse spurgte vi gennem Finansudvalget, hvor mange mennesker der kunne hjælpes i nærområdet for 158 mio. kr., og vi fik at vide, at i den samme periode, altså 6 måneder, kunne vi have hjulpet 60.000 mennesker, altså i forholdet 1 til 20 ifølge regeringens egne beregninger.
Derfor synes jeg også , det er mere humanistisk, når der er så mange flygtninge rundtomkring i verden, som tilfældet er, at hjælpe en større andel ude i nærområderne i stedet for at tro, at man løser problemet ved at sige, at hvis der er flere, der skal hjælpes af Danmark, skal de finde nogle menneskesmuglere og se at komme til Danmark i en fart.
Mit spørgsmål til statsministeren skal være: Vil statsministeren - når det nu er både-og for regeringen - nævne de lande, regeringen forhandler med om mulighed for at oprette flygtningelejre eller -centre el. lign. i nærområderne, så Danmark i højere grad hjælper i de områder? Det må statsministeren da kunne nævne nogle eksempler på, når han siger, det er et både-og spørgsmål.
Hvilke lande forhandler man med med henblik på at oprette flygtningecentre i nærområderne til de flygtningeproducerende lande, så vi også hjælper dér?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-29:
»Er det statsministerens opfattelse, at indførelse af en rotationsordning for kommissærposter i EU er en væsentlig ændring af det grundlag for EF-medlemskabet, som befolkningen har taget stilling til, og derfor forudsætter godkendelse ved en folkeafstemning?«
Skriftlig begrundelse
Peter Vesterdorf siger ifølge Berlingske Tidende, at der er tale om en fundamental ændring af EU's karakter og ændrede forudsætninger for den danske tilslutning til EF.
Hertil kan føjes, at en eventuel vedtagelse af en rotationsordning skal ses i sammenhæng med forslagene om at give Kommissionens formand øget magt og indføre en form for hierarki i Kommissionen.
Sammenlagt indebærer disse forslag, at Kommissionen ændrer karakter fra at være et kollegialt forvaltningsorgan til i højere grad at blive en regering med en statsminister og ministre af forskellig rang.
Nu er det her spørgsmål jo stillet på baggrund af en situation, hvor regeringen signalerede, at den var villig til at forhandle om indførelse af en rotationsordning med hensyn til EU-kommissærer, altså at Danmark i perioder ikke skulle være repræsenteret i Europa-Kommissionen.
Jeg håber, at statsministeren i dag er i stand til at meddele, at der ikke fra dansk side vil blive givet køb overhovedet på det spørgsmål, og jeg håber, at statsministeren vil bekræfte, at hvis der skulle foregå ændringer af den art, er det væsentligt, at det så ikke bare kan gennemføres i Folketinget hen over hovedet på befolkningen.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-29:
Jamen jeg er glad for at kunne bekræfte over for hr. Keld Albrechtsen, at vores holdning er klar.
Vi ønsker, at hvert land, også efter Nice, har en kommissær, og det er det, vi arbejder for, det er det, vi kæmper for.
Det samme gør i øvrigt også en række mindre EU-lande, så vi er sammen med et ganske godt hold, vil jeg sige.
Men omvendt skal vi også fortælle åbent og direkte og ærligt, at der er andre forslag på bordet.
Og det er bl.a. forslaget om det udskudte loft med en tilknyttet jobrotation, hvis jeg må kalde det dét, mellem kommissærerne.
Og til det teoretiske spørgsmål og vel også juridiske spørgsmål, der her stilles af hr. Keld Albrechtsen, kan jeg sige, at Justitsministeriet har vurderet sagen og konkluderet, at en sådan eventuel rotationsordning - nu forholder jeg mig ikke til det forhandlingsmæssigt, og hvad regeringen står for og ønsker og vil kæmpe for - ikke indebærer overladelse af nye beføjelser til EU
, og den vil i øvrigt heller ikke indebære, at proceduren efter § 20 skal følges, det vil altså sige grundlovens § 20.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-29:
Så vil jeg godt spørge statsministeren, hvad regeringens holdning egentlig er, for den blev jo på ingen måde klar ved det, statsministeren sagde, desværre.
Statsministeren siger nu, at han ønsker, at Danmark beholder kommissærposten.
Men han brugte ikke udtrykket »står fast«.
Jeg har forstået det sådan, at den irske regering har meldt ud, at den står fast i det spørgsmål.
Men er det sådan, at den danske statsminister også står fast og ikke lader sig drive væk fra den position og om nødvendigt vil nedlægge veto for at sikre den position?
Men altså ellers må man jo sige, at så er der ingen, der ved, hvor den danske regering står, hvis man ikke fuldstændig klart kan besvare det spørgsmål med et ja.
Så vil jeg gerne spørge statsministeren, om han er opmærksom på den artikel, der var forleden i Berlingske Tidende, hvor der blev rejst det synspunkt fra en statsretsekspert, at en rotationsordning kan være med til at ændre Kommissionens karakter på en sådan måde, at det rejser spørgsmål om grundloven.
Det vil jeg godt spørge om statsministeren er opmærksom på, for jeg tror, at statsministeren indtil nu ikke fuldt ud har været til bunds i dette her spørgsmål rent juridisk.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-29:
Jeg kan sige til hr. Keld Albrechtsen, som jeg sagde før, at vi ønsker og vi kæmper for, at Danmark også efter Nice har en kommissær sammen med alle andre lande.
Og det er der flere end os der ønsker.
Hr. Keld Albrechtsen nævnte en eller anden i Irland f.eks., men der er også Østrig, Portugal, jeg kan nævne flere lande.
Det er det, vi kæmper for.
Det er det, vi arbejder for.
Det er det, vi forhandler efter.
Så blev jeg stillet et spørgsmål om juraen: Nej, jeg har ikke set den pågældende statsretsekspert, og jeg er heller ikke gået ned i en juridisk analyse.
Det føler jeg at Justitsministeriet skal gøre - som de altid har gjort i ministeriet - foretage en nøgtern, juridisk saglig vurdering.
Det er det, man også gør i dette tilfælde, og det er det, der er baggrunden for mit svar til hr. Keld Albrechtsen.
Jeg tror, at vi her som politikere - og jeg i hvert fald som statsminister - må tage udgangspunkt i det, som kyndige folk i Justitsministeriet har vurderet.
Og det skal fortsat være grundlaget.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-29:
Jeg vil vende tilbage til det dér med juraen i det næste spørgsmål, men så spørge statsministeren:
Hvis nu der laves en ændring af Kommissionen, sådan at posterne går på omgang mellem landene, og således at Europa-Kommissionens formand får en magt, der minder meget om den, statsministeren har i den danske regering, er statsministeren så ikke enig i, at der så er tale om en meget væsentlig ændring af Europa-Kommissionens karakter?
Så begynder den at ligne en rigtig regering i en unionsstat, og så er det vel tvivlsomt, om det kan være forsvarligt, at sådan noget gennemføres uden at spørge befolkningen.
Det synes jeg er et alvorligt problem, og statsministeren kan vel bekræfte, at også spørgsmålet om at styrke Europa-Kommissionens formand og give ham øgede magtbeføjelser dér også indgår i forhandlingerne.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-29:
Jeg har et lille problem her, må jeg sige til hr. Keld
Albrechtsen
Det, der her spørges om, er det i virkeligheden ikke det næste spørgsmål, nr. S 570?
Jeg går gerne over til det næste spørgsmål; det er det, det i virkeligheden er.
Hvis det er det, der menes, så vil jeg gerne svare på spørgsmål nr. S 570.
For det knytter sig ikke til dette her spørgsmål.
Det andet spørgsmål føler jeg jeg har besvaret, altså spørgsmål nr. S 569.
Vi går gerne over til spørgsmål nr. S 570 nu.
Det afgør formanden og hr. Keld Albrechtsen.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-29:
Og dér er det, at jeg spørger statsministeren: Hvis man laver både en rotationsordning og samtidig styrker Europa-Kommissionens formand, sådan at han i realiteten bliver en slags unionsstatsminister, så går vi altså fra at have sådan et embedsmandsorgan og til at have en EU-unionsregering. Det synes jeg er en væsentlig ændring af betingelserne
for det danske EU-medlemskab, og det vil jeg gerne bede statsministeren svare på.
Det er faktisk det stillede spørgsmål.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-29:
Ja, jeg forstår det sådan, at hr. Keld Albrechtsen siger: Hvis nu vi forestiller os - vi er stadig ovre i et tænkt scenario, det er ikke det, regeringen går ind for - at der kommer en rotationsordning, og at vi samtidig ser en ny kommissionspræsident, der får større beføjelser i en eller anden udstrækning end det, den pågældende kommissionsformand i dag har, vil det så være en paragraf § 20-situation i henhold til grundloven, vi står i?
Det er det, der spørges om, ikke sandt?
Hvis det er det, der spørges om, vil jeg sige, at når vi kommer til det næste spørgsmål om, hvorvidt stærkere beføjelser til Kommissionens formand vil udløse en § 20-situation, så vil svaret til den tid være, at det vil det ikke efter det, der foreligger for mig. Når der med andre ord ikke er en § 20-situation ved en rotationsordning i Kommissionen og heller ikke er en § 20-situation ved en kommissionsformand, der får lidt større beføjelser, er det min konklusion, at så vil der heller ikke, hvis vi kombinerer de to ting, være en § 20-situation.
Jeg har så i øvrigt ikke flere kommentarer til det spørgsmål.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-29:
Ja, jeg prøver én gang til.
Jeg spurgte statsministeren, om det ville være en væsentlig ændring, hvis de to ting skete.
Jeg spurgte ikke statsministeren, om det var en § 20-situation i forhold til grundloven, men alene, om det efter statsministerens opfattelse er en væsentlig ændring af forholdet mellem Danmark og EU, helt bortset fra juraen, som vi skal diskutere efterfølgende under det næste spørgsmål.
Men jeg ved ikke, om statsministeren har haft nogle hårde dage, eller hvad det er, men det er, som om statsministeren har meget svært ved at få det her spørgsmål ind på lystavlen.
Hermed sluttede spørgsmålet.
»Er statsministeren enig i, at indførelse af en rotationsordning for kommissærposter i EU sammenholdt med en styrkelse af Kommissionens formand medfører en sådan ændring af Kommissionens karakter i retning af en overnational regering, at dansk tilslutning til en sådan ordning indebærer suverænitetsoverdragelse?«
Skriftlig begrundelse
Der henvises til begrundelsen for spørgsmål nr. S 569.
Ja, vi kan så nu gå over til spørgsmålet om juraen.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-29:
Vi bidrager til det internationale arbejde med ganske mange penge, og vi hjælper millioner af flygtninge i nærområderne.
Det har vi også fået stor anerkendelse for i FN og i Europa, og den linje skal vi selvsagt fastholde.
Men dernæst kan man jo godt undre sig lidt over, når hr. Thulesen Dahl nu er så optaget af det emne, hvorfor hr. Thulesen Dahls parti vil skære ned på ulandsbistanden.
Der er noget, der ikke rimer her, men det skal jeg ikke blande mig i, for det er Dansk Folkepartis holdning.
Det er bare ikke regeringens holdning. Og endelig skal jeg sige til hr. Thulesen Dahl: Sagen er jo, at de mennesker, der er personligt forfulgt og banker på vores dør, for at vi skal hjælpe dem i Danmark, sender man ikke bare tilbage eller kaster dem ned fra en helikopter i det land, hvor der er krig. Vi skal være ordentlige og sørge for, at de mennesker kan leve her i tryghed, indtil der måtte opstå en fred, så de kan komme tilbage, eller der bliver mulighed for, at de kan komme ind i det danske samfund.
Det er den linje, vi står for, og der er egentlig ikke mere at spørge om, for sådan er det.
Hr. Thulesen Dahl og jeg er uenige.
Hr. Thulesen Dahls Dansk Folkeparti og regeringspartierne står for noget forskelligt.
Men vi ved, hvor vi har hinanden, og mere har jeg ikke at sige til det spørgsmål.
Jeg vil sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg gerne medgiver, at nogle dage er hårdere end andre.
Det tror jeg hr. Keld Albrechtsen også godt kender fra sit eget liv eller job, for den sags skyld.
Hvis vi tager spørgsmålet helt konkret, vil jeg gerne svare på det.
Med hensyn til Kommissionens interne organisering, hvordan arbejdet skal tilrettelægges i den fremtidige kommission, så er det regeringens opfattelse, at vi skal passe på ikke at være alt for detaljerede i Traktaten.
Altså der skal også være rum til, hvordan man indretter sig i praksis, uden at alle detaljer er skrevet ind i Traktaten.
Desuden skal kommissionen jo også kunne arbejde effektivt.
Vi støtter derfor Kommissionens formand i bestræbelserne for at få større frihed til selv at fordele nogle af opgaverne, og vi støtter også tanken om, at kommissionsformanden får mulighed for at afskedige kommissærer, som det i øvrigt allerede gælder i praksis i dag, men nu indskrives det i Traktaten.
Det støtter vi faktisk.
Jeg tror, vi har nævnt det nogle gange, bl.a. i Europaudvalget, og hvis jeg ikke tager fejl, også nogle gange i debatterne. Ændringer i Kommissionens sammensætning og funktionsmåde er selvsagt vigtige, men de indebærer ikke, at der overlades nye beføjelser til Fællesskabet - det er det juridiske grundlag, regeringen har -
og de adskiller sig principielt heller ikke fra mange andre vigtige ændringer af EU-institutionernes virkemåde, som blev gennemført siden 1972, uden at grundlovens § 20 blev aktiveret.
Der er altså ikke noget grundlag for en § 20-situation,
heller ikke i det her tilfælde.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-29:
Man må jo sige, at regeringen i løbet af ganske kort tid har flyttet sig endog meget langt i forhandlingerne.
Det er ikke mange måneder siden, statsministeren rejste land og rige rundt og garanterede den danske befolkning, at vi også havde en dansk kommissær efter Nicetopmødet: Ikke bare i nogle år, og så ikke en kommissær efterfølgende, men at vi permanent havde en kommissær. Grunden til, at det har ligget statsministeren meget på sinde at gøre dét klart for befolkningen, har jo nok været, at Kommissionen er det eneste sted, hvor man kan fremsætte forslag til beslutninger i EU-systemet, og at man har sat Kommissionen meget højt i forhandlingerne.
Det er det, vi nu kan høre at der er tendens til at udvande, så det ikke er så nødvendigt længere for Danmark at holde fast i det her.
Derfor er mit spørgsmål til statsministeren, om ikke en sådan ændring, som vi er inde på under det her spørgsmål, må nødvendiggøre, at statsministeren én gang til overvejer, om det er en rent juridisk overvejelse, der afgør, om vi får en folkeafstemning om Nicetraktaten, eller det også er en politisk afgørelse.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-29:
Jeg lytter altid særlig opmærksomt, når hr. Kristian Thulesen Dahl prøver at citere mig, og som sædvanlig har den lige fået det der lille ekstra drej, som tjener lidt til det der evige usikkerhedsskabende eller til mistænkeliggørelse. Lad os nu holde os til, hvad der er realiteten.
Det, vi skal gøre, hver gang vi står i en ny situation i Europa, efter vi har forhandlet en traktat, er præcis det, vi altid har gjort.
Vi skal henvende os til Justitsministeriet.
Vi skal få en meget nøgtern, professionel og ordentlig juridisk vurdering.
Foreligger der en situation i grundlovens forstand, hvor vi skal holde en folkeafstemning eller skal vedtage traktaten med fem sjettedeles flertal her i Folketinget?
Det er den metode, vi har brugt i 28 år med en enkelt undtagelse, og det er den metode, vi skal fortsætte med at bruge.
Det er regeringens grundlag.
Sådan arbejder vi.
Så til hr. Keld Albrechtsen: Se, det er sådan, at allerede i dag gælder det i praksis, at kommissionsformanden faktisk kan afskedige en af kommissærerne.
Det er klart, at hvis det er en dygtig kommissær, der udfører sit arbejde,
Det gælder også allerede i dag i en erklæring fra Amsterdamtraktaten, at Kommissionen i overensstemmelse med den erklæring kan omfordele opgaverne, hvis der er gode begrundelser derfor.
Det vil der jo selvfølgelig være.
Så i den forstand er vi ikke reelt i en ny situation.
Jeg har ikke mere at tilføje til det spørgsmål.
Birthe Skaarup (DF), 2000-11-29:
Nu siger ministeren, at der bliver foretaget nogle besøg på sygehuse, og jeg går ud fra, at det også er på private klinikker osv.
Jeg forstod ikke helt: Er det anmeldte besøg, eller er det uanmeldte besøg på disse private klinikker og sygehuse?
For ligesom alle andre steder er det jo udmærket, at der kommer nogle uanmeldte besøg, så det vil jeg godt have ministeren til at svare på.