Henriette Kjær (KF), 2003-02-06:
Forslagsstillerne ønsker, at Folketinget pålægger regeringen at fremsætte et lovforslag og ændre i administrative forskrifter, så der indføres ensartede regler for, hvor langt kommunerne må gå i forhold til overvågning og kontrol af formodet misbrug af sociale ydelser.
Regeringen har allerede taget initiativ til at præcisere reglerne om myndighedernes kontrolbeføjelser på det sociale område i det lovforslag, vi lige har behandlet, nr. L 138, forslag til lov om ændring af retssikkerhed og administration på det sociale område.
Jeg er fuldstændig enig med forslagsstillerne i, at enlige, ældre borgere og for den sags skyld andre enlige skal kunne pleje deres bekendtskaber uden at blive mistænkeliggjort, og jeg er enig i, at venskaber ikke er ulovlige.
Det er også baggrunden for, at regeringen i L 138 har ønsket at præcisere, hvad myndighederne må og ikke må.
Lovforslag nr. L 138 præciserer fremgangsmåden i sager, hvor myndighederne skal undersøge, om en borger i en periode har modtaget en ydelse med urette.
Det fremgår af lovforslagets bemærkninger, at myndighederne ikke uden videre kan gå bag ryggen på en borger og fremskaffe oplysninger til at afgøre en tilbagebetalingssag.
Det er desuden præciseret i lovforslaget, i hvilket omfang kommunalt ansat servicepersonale, f.eks. hjemmehjælpere og sygeplejersker, skal bidrage til kontrol og overvågning af borgeren.
Det fremgår af lovforslagets bemærkninger, at servicepersonale ikke kan anmodes om at holde øjne og ører åbne under et hjemmebesøg hos borgeren og indberette til kommunen, hvis vedkommende ser noget mistænkeligt.
Men når det er sagt, må jeg også fremhæve, at vi ikke skal være blinde for, at der desværre er nogle borgere, der modtager forhøjede ydelser til reelt enlige, selv om de ikke er berettigede til det.
Det er disse situationer, som myndighederne skal have mulighed for at gribe ind over for med respekt for en række retssikkerhedsgarantier, der gives borgerne i disse sager. Der er en række ting, der bevidst ikke er taget stilling til i L 138, f.eks. spørgsmålet om uanmeldte besøg
og i hvilket omfang kommunernes myndighedspersoner, der træffer afgørelser, kan gøre brug af observationer.
Forslagsstillerne henviser i bemærkningerne til Esbjergsagen, hvor kommunen overvågede to ældre for at undersøge, om den formodede samlever var korrekt bopælsregistreret.
Om en borger er korrekt bopælsregistreret, afgøres efter cpr-loven, der hører under Indenrigs- og Sundhedsministeriet.
Indenrigs- og Sundhedsministeriet har allerede gjort op med spørgsmålet om overvågning og uanmeldte besøg i forhold til adressesager i en skrivelse fra august 2001.
Spørgsmålet om myndighedernes anvendelse af uanmeldte besøg og overvågning på det sociale område reguleres af straffelovens forbud mod husfredskrænkelser og de almindelige forvaltningsretlige principper om proportionalitet i forvaltningen.
Derfor bør spørgsmålet om overvågning og uanmeldte besøg fortsat ligesom på andre områder reguleres af straffelovens regler og forvaltningsrettens principper om proportionalitet.
Myndighedernes mulighed for kontrol og overvågning vil således blive præciseret i L 138 i det omfang, det er muligt og hensigtsmæssigt, og regeringen indstiller derfor, at beslutningsforslaget afvises.