runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anni Svanholt (SF), 2000-10-26:
I SF mener vi, at patienter og forbrugere skal sikres mulighed for at få reelle oplysninger om privatpraktiserende sundhedspersoners arbejde og i den forbindelse også, om de pågældende har mange klagesager samt antallet af tabte klagesager.
Vi er meget optaget af at sikre den bedste patient- og forbrugerbeskyttelse.
Derfor ser vi også meget positivt på intentionerne i forslaget, men vi mener dog, at hvis det reelt skal hjælpe patienten og man ikke skal gå der og holde øje sådan hele tiden, så skal det være offentlige klageorganers afgørelser, og der skal være en pligt til at offentliggøre afgørelserne.
Og offentliggørelse af afgørelserne fra Patientklagenævnet er jo sådan set, kunne jeg forstå på ministeren, allerede gennemført eller er på vej til at blive gennemført. Derudover må det være Sundhedsstyrelsens pligt at følge med i klagesagerne, så der kan gribes ind, eventuelt med fratagelse af autorisation, hvis der er tale om uforsvarlig virksomhed, som er uforenelig med overenskomstautorisation. Der er jo her tale om den nye lovgivning, som er vedtaget, som jo skal virke, og hvor der er nogle muligheder.
Patienters, klienters, forbrugeres rettigheder bør være de samme, uanset om der klages over praktiserende læge, speciallæge eller tandlæge.
Vi mener, at der er meget brug for et forbedret og forenklet klagesystem.
Men det har vi jo hørt om tidligere og også debatteret i de sammenhænge her i Folketinget for nylig, og vi ser frem til, at der kommer nogle initiativer på området.
Intentionerne er gode, men vi kan sige, at der allerede er iværksat noget, og vi har en forventning om, at der kommer til at ske noget mere, sådan at vi kan sikre en god forbrugerbeskyttelse, ikke alene i forhold til tandlæger, men også i forhold til andre sundhedspersoners udøvelse.
Så på den baggrund kan vi ikke støtte forslaget i den udformning, det har.
Birthe Skaarup (DF), 2000-10-26:
Når man vælger tandlæge, er det efter min klare vurdering
en tillidssag, så jeg er blevet overbevist om, at mange mennesker har en form for autoritetstro indbygget netop på det her område.
Befolkningen har i almindelighed autoritetstro både over for læger, tandlæger og også mange andre af de folk, der er behandlere i vort samfund.
Desværre viser der sig af og til nogle skuffelser, når den faglige kvalitet ikke lever op til forventningerne og tilliden.
Det at patienter, inden de vælger tandlæge, kan få oplyst, om den pågældende tandlæges dygtighed er i top, ved at få aktindsigt i, om en tandlæge har været involveret i og har tabt mange klagesager, er ganske væsentligt.
Om de faglige kundskaber er i orden er bestemt rart at vide, for der er flere uheldige gengangere i det offentlige system inden for netop det her område. Selv om vi har mange gode tandlæger, så bliver vi også præsenteret for tandlæger, der overbehandler, og tandlæger, som eksempelvis bruger meget dyrere løsninger, end nødvendigt er, og som desværre heller ikke er gode til at informere om de økonomiske konsekvenser af en behandling.
Jeg har via mit politiske arbejde selv haft indsigt i flere af disse organer, og derfor er det naturligvis også vigtigt for os, at der kan være oplysninger, som skal være fortrolige, og som sådan skal disse klagesager naturligvis behandles, så de ikke er persongenkendelige.
Forslaget lægger op til, at ordningen ikke alene skal gælde for ansatte tandlæger, men også for privatpraktiserende tandlæger, og det synes vi som medforslagsstiller er yderst rimeligt.
Selv om Sundhedsstyrelsen kan udøve tilsyn med eksempelvis tandlæger, så ser vi stadig i de forskellige klagenævn forsømmelser.
Det er selvfølgelig udmærket, at muligheden er til stede, for at tandlægers autorisation eller ydenummer kan inddrages, men med dette forslag gives der patienten endnu større sikkerhed, end der er nu, netop ved at de på forhånd, inden det er for sent, kan orientere sig om, hvorledes den pågældende tandlæge praktiserer.
Der er mange, der har fået deres tænder ødelagt, der er mange, der har fået deres tænder forkert behandlet eller overbehandlet til meget dyre, dyre penge.
Men med forslaget her - som vi går ind for - vil der afgjort ske en meget bedre beskyttelse, og de enkelte forbrugere står meget bedre rustet i deres valg af tandlæge, såfremt de kan gå ind og få aktindsigt.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-10-26:
Forslaget blev jo fremsat sidste år på baggrund af - tror
jeg; det kan jeg da erindre - at der havde været en del pressepolemik omkring specielt tandlæger, og vi var mange ordførere, der stod derude i Vandrehallen og udtalte os i den anledning. Det er så det samme forslag, der kommer op nu, og forslaget er da heller ikke unødvendigt, bestemt ikke, og jeg har da meget stor sympati for det.
Jeg tror da også, at vi, når vi har været i udvalg, ender med at støtte det.
I dag har vi jo også på sundhedsområdet fået et frit sygehusvalg, men vi ved jo ikke, hvad vi vælger efter.
Og med den bevidsthed, der også er blevet blandt patienter, sundhedsshopper man jo; noget af det, man også gerne vil have at vide, er: Hvor er de rigtig gode til præcis det, jeg har brug for?
Den tandlæge, jeg vælger, hvis behandling givetvis koster det samme som et rækkehus i Rødovre, er han god, eller er han dårlig?
Kan han lave præcis det, jeg skal bruge?
Og hvor mange er gået hos ham med dårlige erfaringer?
Sådan må det jo også være ved en plastikkirurg; der er masser af sager om de samme problemer i forbindelse med plastikkirurger.
Hvor mange sager ligger der i Patientklagenævnet om en sådan?
Hvor mange er der indberettet?
Det kan også være en speciallæge af en anden art, man kommer op med sit barn til: Hvor dygtig er han til det her?
Vi har jo en forudsætning om, at systemet er godt, hvad det jo heldigvis også altid viser sig at være på nær nogle meget få procent.
Men var det ikke også på tide - og det er det, arbejdet, som er sat i gang, går ud på; man kunne jo skubbe lidt til det - at få noget at vide om det, sådan så man kunne vælge?
Vi har jo ikke engang tradition for, at danskerne bruger det, der hedder en second opinion.
Vi har jo ikke engang tradition for, at man går op til den ene tandlæge og får at vide, hvad han synes der skal laves, og at man så går med den seddel hen til den næste tandlæge og spørger: Er det nu også rigtigt?
Jeg har da også bedt min tandlæge om at få en liste
over, hvad ydelserne koster, og den var meget, meget vanskelig at rive fra ham, for det var, som om det var et hemmeligt dokument, han havde, og jeg måtte endelig kun tro, at det var gennemsnitspriser, sagde han, det pæne menneske.
Men hvorfor kan vi ikke få noget at vide om dét?
Hvorfor kan vi ikke få at vide, hvad ting koster, så vi direkte kan sammenligne?
Hvorfor kan vi ikke få at vide, hvem der har lavet et skævt overbid på fru Hansen, så vi kunne undgå at gå derhen?
Men det gælder - og det er dér, jeg synes at der er en pointe - stort set alt, hvad vi har af forbrug inden for sundhedsområdet: Det må da være rimeligt nok at vide, hvad det er, vi går hen og køber, for vi køber det jo - også selv om det er en offentlig person - igennem vores skat, vi har jo en gensidig forsikring dér.
Så jeg vil sige: Ja, jeg er meget positiv over for det, og det tror jeg også jeg har snakket med fru Henriette Kjær om, og i udvalget skal vi se, om det måske kunne danne en breche, om det er nødvendigt, for det øvrige sundhedsområde.
Det vil jeg meget gerne se på, og jeg vil da også gerne støtte intentionerne.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2000-10-26:
Jeg har ikke så meget at sige til det her beslutningsforslag, og det er, fordi det er en uændret genfremsættelse af sidste års beslutningsforslag nr. B 153.
Det Radikale Venstre mener som udgangspunkt det samme, som vi mente for et halvt år siden, da forslaget var fremme sidst, og jeg vil ikke trætte med alle argumenterne fra sidst, for dem kan man finde i arkivet, men her er et kort referat.
Forslaget tager ikke højde for de nye og skærpede regler på området, herunder autorisationssystemet, og at klager kan begrundes i andet end det rent tandlægefaglige, og de klagesager, der er tandlægefagligt begrundede, er vanskelige at udnytte uden specifikt fagligt kendskab.
Så på det foreliggende grundlag er Det Radikale Venstre imod forslaget, men jeg vil da også føje til, at vi med interesse vil deltage i udvalgsarbejdet.
Frank Aaen (EL), 2000-10-26:
Den radikale ordfører stillede faktisk et meget interessant spørgsmål: Hvorfor er det her kun rettet mod tandlæger?
Og det er selvfølgelig, fordi det er affødt af en eller anden meget konkret sag. Og der vil jeg sige, at normalt skal man jo være meget opmærksom på ikke at lovgive ud fra en enkelt konkret sag.
Jeg tror også, CD's ordfører var inde på samme problemstilling.
Jeg vil alligevel sige, at det jo er vanskeligt at gå imod et forslag om aktindsigt, men jeg mener sådan set, at det bør være generelt, at der er mulighed for at få aktindsigt i forhold til, hvad der foregår i sundhedssektoren og i alt, hvor offentlig virksomhed er inddraget.
Det er altså vores, det er myndighedernes, det er tilsynets, det er klagesystemernes ansvar.
Så derfor vil jeg ikke love i dag, at vi kan stemme for det her forslag, når det kommer til andenbehandlingen, for hvis signalet ved at gøre det betyder, at vi forrykker ansvaret for kvaliteten i sundhedssystemet væk fra det offentliges ansvar og over til, at det er enkeltpersonens ansvar, er vi imod.
Jens Ove Kjeldsen (KRF), 2000-10-26:
Kristeligt Folkeparti kan som udgangspunkt støtte intentionerne i det her beslutningsforslag.
Åbenhed er vigtig for at sikre forbrugerne, men det er jo vigtigt, når vi lovgiver, at vi lovgiver ud fra nogle overordnede principper, og at vi ikke lovgiver ud fra enkeltsager.
Og derfor er det også vigtigt at se på, hvilke konsekvenser det kan få.
Så hvis vi siger ja til det her forslag, må det jo betyde, at for andre tilsvarende personer, grupper, skulle man have en tilsvarende lov.
Og der kan man spørge, om forslagsstillerne er rede til at forlange tilsvarende offentliggørelse af tabte klagesager hos f.eks. kirurger.
Man kan tage visitatorer inden for ældreplejen, man kan tage sagsbehandlere, hvor der er klagesager.
Det er jo i hvert fald vigtigt, at man ser det her i en større helhed og er klar til at tage konsekvenserne af lovgivningen.
Men jeg synes, der er nogle rigtige intentioner i det.
Vibeke Peschardt (RV), 2000-10-26:
Jeg kan på Det Radikale Venstres vegne fuldt ud tilslutte mig det, som de øvrige ordførere har nævnt om det her lille, lille lovforslag.
Det er jo sådan med færdselsloven, at den hele tiden bliver udsat for praktiske justeringer, og det er også det, der er tilfældet her.
Jeg har ikke nogen særlige bemærkninger til delene i forslaget.
Man kan sige, at f.eks. sådan noget som skærpelse
af reglerne for forældre jo burde være overflødigt.
At få forældre til at passe på deres børn under 3 år burde ikke være nødvendigt, men det har man altså fundet på baggrund af praktiske erfaringer at det er, og derfor skærper man de regler. Vi kan fuldt ud støtte alle de forslag, der er indeholdt i det her.
Frank Aaen (EL), 2000-10-26:
Det virker jo umiddelbart som et ganske fornuftigt forslag.
Til den debat, som fru Yvonne Herløv Andersen rejser om problemet mellem bredde og specialisering, vil jeg sige, at det kan jeg sagtens følge, og at det er relevante spørgsmål at stille.
Men man kan jo også vende problemstillingen om og spørge, om ikke vores sundhedsvæsen på mange områder er for præget af specialisterne og præget af de enkelte områder, at det i for høj grad er med til at styre prioriteringen i vores sundhedsvæsen, og at vi måske med dette her tager et skridt lidt i en anden retning. Jeg har jo f.eks. selv den opfattelse, at når forebyggelse i den grad er en underbetonet ting i det danske sundhedsvæsen, så er det i høj grad, fordi det har været specialisterne, der har haft for stor indflydelse på, hvordan der skulle prioriteres, og hvad der var mest oppe i tiden at sætte kræfter af til.
Jeg synes, at vi fint kan have den debat i udvalget, men jeg mener, man sådan set kan se den på to måder: dels at vi skal passe på, for vi har også brug for specialisten, dels at der ikke også på den her måde bliver mulighed for et mere alment syn.
Det vil jeg i hvert fald gerne støtte.
Og jeg vil da så også sige - jeg tror, det var SF's ordfører, der lige var inde på det -
at kan vi også med sådan et initiativ her få sat industrien lidt til side i hele efteruddannelsen af vores læger, så har vi også nået et meget stort fremskridt.
Søren Søndergaard (EL), 2000-10-26:
Jeg har to spørgsmål.
På et tidspunkt kom det næsten til at lyde, som om vi giver ulandsbistand for at sikre topjob til mere eller mindre afgåede danske politikere, og derfor vil jeg altså godt spørge hr. Jens Hald Madsen: Hvem er det, der er blevet snydt?
Hvem er det, der har snydt os, og i hvilke andre tilfælde er det, vi er blevet snydt, når nu hr. Jens Hald Madsen bragte den diskussion på banen?
Og så må jeg for det andet tilstå, at jeg kan ikke forstå, hvorfor der er en sammenhæng mellem mere kvalitet og mindre ydelse.
Men hvorfor er der en sammenhæng mellem mindre ydelse og mere kvalitet?
Er der også en sammenhæng, der hedder endnu mindre ydelse og endnu mere kvalitet?
Hvordan etableres den sammenhæng, og er det i øvrigt en sammenhæng, som Venstre ønsker at bruge inden for andre områder, f.eks. inden for forsvaret?
Jens Hald Madsen (V), 2000-10-26:
Nu synes jeg, man allerede har taget et meget godt initiativ og har haft høje intentioner om at få skåret ned på forsvaret.
Det er ikke noget, Venstre har set velvilligt på, for vi synes faktisk, de gør det meget effektivt, men lad det nu ligge. Hr. Søren Søndergaard spørger, hvem der bliver snydt.
Jeg mener ikke, jeg har nævnt noget om, hvem der bliver snydt.
Det, jeg har sagt, er, at jeg vil have nogle værktøjer.
Jeg har heller aldrig sagt noget om, at fordi man sætter kvantiteten ned, stiger kvaliteten.
Det er rent vrøvl.
Det, jeg har sagt, er, at jeg fokuserer mere på kvaliteten end på kvantiteten.
Den tidligere udviklingsminister har i jublende stemning sagt: Se, nu har vi fået brugt så mange penge, og vi ligger langt, langt over de andre lande målt i procenten af BNI, hurra, hurra!
Det er jo ikke det primære mål for Venstre.
Margrete Auken (SF), 2000-10-26:
Det sidste var beroligende, for jeg tror ikke, der er nogen, der er uenig i, at vi skal have mest muligt ud af pengene.
Men jeg vil godt tage fat i den ende, hvor hr. Jens Hald Madsen beskylder nogle af de store organisationer for ikke at være ordentlige nok med deres arbejde.
Det er jo det, der bliver sagt, når man siger, at de er for afhængige.
Det er klart, at når man får penge fra nogle - det er jo en diskussion, vi har med Venstre i andre sammenhænge - kommer man i lommen på dem i et eller andet omfang. Men til gengæld er der i modsætning til hos Venstre stor åbenhed om, hvordan det foregår, og jeg synes ikke, man kan være det bekendt, og slet ikke efter den meget lange debat, vi har haft om ngo'ernes rolle, som hr. Jens Hald Madsen kun i begrænset omfang har deltaget i.
Men efter den meget lange debat synes jeg alligevel, det er lidt groft bare at køre i den rille i grammofonpladen, for det er uden anden dokumentation, end at det arbejde naturligvis også fremover vil afhænge af, om der er det samarbejde med Danida, der er i dag.
De kan ikke lave det, hvis de ikke har Danidas støtte, men den sikrer vi jo herindefra, og jeg synes, man skal konkretisere sine beskyldninger, for ellers er de for grove.
Søren Søndergaard (EL), 2000-10-26:
Ja, det kan da godt være, at det er højtaleranlægget, der stadig ikke er helt i orden.
Men jeg hørte det altså præcis på den måde, at hr. Jens Hald Madsen sagde, at vi endnu en gang er blevet snydt for en international post, og så er det jeg spørger: Hvem er blevet snydt?
Hvem har snydt os?
Og hvilke andre gange er vi blevet snydt? Jeg er fuldstændig enig med hr. Jens Hald Madsen i, at vi selvfølgelig skal gøre noget for at få så meget som muligt ud af vore midler.
Men hvis vi gør det, og hvis vi lykkes med det, er det vel også en elementær kendsgerning, at man vil få mere ud af at tage 1 pct., end man vil få ud af at tage 0,8 pct.
Så enkelt er det vel, så det, man foreslår fra Venstres side, er, at vi skal have mindre ud af det.
Jeppe Kofod (S), 2000-10-26:
Jeg har et spørgsmål til Venstres ordfører på baggrund af indlægget her, hvor Venstres ordfører siger, at man har brug for udviklingskontrakter med udviklingslandene.
Er det en strid om ord, vi har her, eller hvad er det revolutionerende nye i Venstres oplæg?
Er det revolutionerende nye i Venstres oplæg ikke, som det fremgår af pressen i dag, at man må flytte fokus fra de dårligst stillede og mindst udviklede lande over til de udviklingslande, som klarer sig bedre?
Hvis det er dét, der er forskellen, synes jeg, at Venstres ordfører må forklare, hvordan vi så hjælper de allerfattigste befolkningsgrupper og de lande, der i dag ikke er en del af den globale økonomi.
Jens Hald Madsen (V), 2000-10-26:
Jeg er meget ked af, at fru Margrete Auken opfatter det sådan, at jeg beskylder ngo'erne for at lave et dårligt stykke arbejde; tværtimod.
Men det, der har været diskussion om, er spørgsmålet om finansiering og spørgsmålet om folkelig opbakning.
Jeg er helt sikker på, at fru Margrete Auken har samme opfattelse som jeg, nemlig at noget af det vigtigste for os i Folketinget er at sørge for, at befolkningen også støtter de gode intentioner bag ydelsen af bistand, og det gør man altså bare ikke ved kun at betale over skattebilletten for sin dårlige samvittighed eller købe en ulandskalender.
Det gør
man ved også at deltage aktivt og være engageret i det, og det er dét, jeg appellerer til.
Jeg mener faktisk, at finansieringsformen er et problem set i forhold til det ansvar, som vi også skal pålægge den danske befolkning.
Jeg mener faktisk, at når vi giver mange penge i forhold til vort lands størrelse, skal vi også have en politisk position.
Jeg er ikke særlig stolt, når diplomater fortæller mig, at i dag har de været til middag med den og den, og de er så glade for, at de fik lov til at være med til den middag.
Jeg er heller ikke særlig stolt af at se, at tidligere minister Poul Nielson blev vraget til fordel for vistnok en amerikaner, når vi ved, at USA skylder så mange penge til FN.
Vi betalte i hvert fald et meget voldsomt bidrag til UNDP, det er vi vel enige om, og vi havde vel også kunnet forvente, at vi så kunne få lidt politisk indflydelse, og det er sådan set det, jeg taler om. Med hensyn til det med kontrakter kan det godt være
, det er et spørgsmål om strid om ord.
Hvis Socialdemokratiet vil gå med til at lave en kontrakt mellem modtagerlandet og Danmark, hvor vi stiller nogle krav og siger, at det har en reel konsekvens, hvis det og det punkt bliver overtrådt, for så stopper vi - ja, hvis det er det, den socialdemokratiske ordfører går med til, så kan det godt være, det er et spørgsmål om strid om ord.
Jann Sjursen (KRF), 2000-10-26:
Jeg synes helt ærligt, at Venstres ordfører i denne debat både vil blæse og have mel i munden.
På den ene side er der opbakning til den nye strategi
»Partnerskab 2000«, og på den anden side fremlægger hr. Jens Hald Madsen her i dag sin helt egen strategi for dansk udviklingsbistand.
Det synes jeg ærlig talt ikke hænger sammen.
Derfor må jeg spørge på baggrund af de ønsker for udviklingsbistanden, som hr. Jens Hald Madsen har fremsat her i dag på Venstres vegne, og også på baggrund af de påstande, vil jeg kalde dem, han er fremkommet med om udviklingsbistanden og dens virkninger: Hvad er det, Venstre vil have ændret i forhold til den nuværende situation?
Man kan sige, at »Partnerskab 2000« er visionær.
Men den fører jo ikke til, at dansk udviklingspolitik og strategien herfor bliver ændret fundamentalt i den retning, som hr. Jens Hald Madsen giver udtryk for her i dag,
så hvad er det egentlig, Venstre vil på dette område?
Margrete Auken (SF), 2000-10-26:
Det er en lille smule ærgerligt, at en vigtig del af det forløb, vi har haft, og som har været så flot, tilsyneladende er gået helt hen over hovedet på hr. Jens Hald Madsen, nemlig
diskussionen om den folkelige forankring, som har spillet en så stor rolle i de sidste mange runder, også helt tilbage fra den debat, vi havde i maj.
I hvert fald så vidt jeg kan fornemme, er det blevet sværere og sværere at argumentere for, at man kunne aflæse den folkelige forandring på, hvor mange penge man var i stand til at samle ind, netop fordi de organisationer er så forskellige.
Den organisation, jeg selv er nærmest knyttet til, nemlig Folkekirkens Nødhjælp, har selvfølgelig en fantastisk mulighed for at samle ind, fordi de har et kæmpestort lokalt organisationsapparat.
Det er faktisk nemt for dem at samle penge ind, hvorimod organisationer som f.eks. Ibis eller Care har meget vanskeligere ved at gøre det, men det er ikke det samme som at sige, at de ikke har folkelig opbakning, og at der ikke er støtte til den.
Den må komme på en anden måde.
havne i den skrækkelige situation, hvor det kommer til at dreje sig om, hvem der kan få mest mediebevågenhed, sådan så de kan få penge i kassen, fordi vi herindefra forlanger, at vi skal kunne se på deres økonomiske regnskaber, hvordan deres folkelige forankring ser ud.
Hvem kommer først til de fattige?
Det skal ikke være det, vi sender vores fremragende organisationer af sted med besked om at prøve at kunne leve op til.
Søren Søndergaard (EL), 2000-10-26:
Jeg er selvfølgelig fuldstændig enig i, at når vi bidrager meget til internationale organisationer, skal vi også forsøge at få indflydelse.
Vi skal forsøge at få politisk indflydelse.
Men jeg vil godt sige, at det at gøre spørgsmål om politisk indflydelse i internationale organisationer lig med at få topposter synes jeg er dybt pinligt.
Dybt pinligt.
Topposter er noget, som man vælger folk til efter kvalifikationer, og man vælger altså ikke folk efter, hvilket bidrag deres respektive lande har givet.
Det bør man i hvert fald ikke gøre.
Og det er linjen, Danmark skal søge indflydelse på bl.a. ved at give de store bidrag, vi giver.
Jens Hald Madsen (V), 2000-10-26:
Til hr. Jann Sjursen: Som sagt mener vi, at det oplæg, som regeringen her er kommet med, er et fremragende oplæg, fordi det har så mange visioner, og fordi det faktisk pejler hen imod mange af de ting, som Venstre har diskuteret meget omkring udenrigspolitik, omkring erhvervsfokus osv., osv., ngo osv.; så vi er godt tilfredse. Det, som jeg bare kommer og tilbyder, er et tilbud, det er en værktøjskasse.
Vi siger: Jamen kan vi sætte det ind i nogle rammer, så man også udadtil konsekvent kan se, hvad det er for nogle forventninger, vi har, også pejle det ind, så befolkningen kan se: Det her er sådan nogle forventninger, sådan nogle krav, vi stiller, så ikke man sidder og siger: Hvorfor pokker giver vi penge til sådan et land, som fører sådan og sådan en politik eller er så udemokratisk, eller hvad ved jeg.
Det er værktøjer, vi taler om.
Jeg vil bare sige til fru Margrete Auken: Hvordan skal man måle en græsrodsbevægelses folkelighed, hvis man ikke kan kigge på hverken egenfinansiering eller medlemstal?
Er det virkelig sådan, at en organisation, som har meget, meget få medlemmer, skal finansieres med over 90 pct.?
For så vil jeg sige, så er det jo ikke ngo'er, så er det gongo'er.
Så er det statsligt styrede græsrodsbevægelser, og så kan vi lige så godt lave det i Danida-regi.
Så derfor skal der stilles krav.
Til hr. Søren Søndergaard: Jeg er fuldstændig enig, det handler selvfølgelig om politisk indflydelse.
Men hr. Søren Søndergaard ved jo også godt, at hvis man skal have politisk indflydelse, kræver det altså også, at man har nogle poster og positioner rundt om i systemet, så man kan påvirke i en bestemt retning.