Jann Sjursen (KRF), 2003-05-07:
Indledningsvis vil jeg gerne takke Socialistisk Folkeparti for at have rejst denne her forespørgselsdebat.
Jeg vil også godt takke ministeren for besvarelsen, og lad mig da med det samme fastslå, at vi fra Kristeligt Folkepartis side finder, at den besvarelse, ministeren gav, i store træk var fuldt ud tilfredstillende, også i forhold til, hvad vi på det her område, ville jeg sige, havde forventet fra ministeren. Menneskerettighedsspørgsmålet er jo utrolig vigtigt, og det er det efterhånden også blevet i forhold til ikke bare den danske udviklingsbistand, men også til udviklingsbistanden mere generelt.
Vi ser det ikke bare i forhold til den rene udviklingsbistand, vi ser det også i forhold til hele handelsområdet, hvor menneskerettighedsspørgsmålet er ved at blive integreret, det gælder ikke mindst i forbindelse med de samarbejdsaftaler, som EU indgår med forskellige lande, men
også i forhold til Cotonou-aftalen som sådan. Disse aftaler indeholder nogle mekanismer, der gør, at handelsaftaler i yderste konsekvens kan suspenderes, hvis ikke de lande, som aftalerne er indgået med, fuldt ud lever op til f.eks. overholdelsen af menneskerettighederne og ikke vil lade den dialog, som aftalerne giver mulighed for fra EU's side, få positive konsekvenser.
I vores egen udviklingsbistand er menneskerettighedsaspektet, som jeg sagde før, jo blevet væsentligt.
Det betyder også, at vi i stadig stigende grad må lægge vægt på at sikre de redskaber i modtagerlandene, som kan være med til at gøre, at menneskerettigheder bliver implementeret i lovgivningen. Det gælder ikke mindst i forhold til kapacitetsopbygningen i de pågældende lande, men også i forhold til at sikre de nødvendige institutioner, som ethvert retssamfund må have.
Her spiller ikke mindst danske ngo'er en meget stor og prisværdig rolle set med Kristeligt Folkepartis øjne.
De gør det ikke bare i kraft af den konkrete hjælp til kapacitetsopbygning at sikre de institutioner, som vi finder nødvendige i ethvert retssamfund, men de gør det også i kraft af den fortalervirksomhed, som går forud i forhold til at sikre menneskerettighederne.
De gør i kraft af det meget ofte veludbyggede samarbejde, de har med lokale ngo'er, som på den måde via de partnerskaber, der etableres med danske ngo'er, kan være med til at skabe grobund for både menneskerettigheders overholdelse og for en demokratisk udvikling i de pågældende lande.
Det arbejde skal vi på ingen måde undervurdere, og vi skal frem for alt understøtte det, så meget som vi kan fra Folketingets og fra regeringens side.
Derfor er det også vigtigt i de tilfælde, hvor en regering af en eller anden grund ikke overholder menneskerettighederne, hvis det sker systematisk og vedvarende, som det har været diskuteret her, at vi så også er villige til at drage konsekvensen på dette som på andre områder, som er væsentlige i forhold til hvilke overordnede hensyn, vores bistand ydes efter for at imødekomme de behov, som befolkninger måtte have.
Jeg er enig i, at debatten i dag ikke handler om størrelsen af vores udviklingsbistand, og derfor kan jeg selvfølgelig også synes, at der har været lige lovlig meget pindehuggeri omkring pind fire i det forslag til vedtagelse, som er blevet fremsat af regeringspartierne og S og R. Alligevel synes jeg, at vi efterhånden har fået så mange fortolkningsbidrag - vi skal selvfølgelig også have ministerens - at vi kan tage endelig stilling til det.
Men det viser også, at vi jo har haft halvdårlige erfaringer på det her område med hensyn til, hvilke begrundelser regeringen bruger, når de vælger at skære ned.
Det er derfor, man ikke helt kan lukke øjnene for, at der også er en forhistorie på det her område, som hedder kraftig nedskæring på udviklingsområder.
Det skal ikke overskygge, at jeg rent faktisk, som jeg sagde i min indledning, mener, at de tilkendegivelser, ministeren kom med i sin besvarelse her i dag, var ganske fornuftige på det rent principielle plan.
Det kan vi følge fra Kristeligt Folkepartis side, men vi afventer også ministerens svar og tilkendegivelser til det forslag til vedtagelse, der er lagt frem.
Der skal selvklart kunne drages konsekvenser, hvis et land systematisk og vedvarende overtræder menneskerettighederne.
Vi har også været fortalere for, at man i sin tid droppede Zimbabwe som programsamarbejdsland, vi har faktisk også argumenteret for, at man burde droppe Egypten som nuværende programsamarbejdsland.
Vi finder det i øvrigt fuldstændig ulogisk, at når man i sin tid valgte at droppe Malawi og Eritrea som programsamarbejdsland, ja, så står Egypten altså stadig som et programsamarbejdsland, på trods af at jeg nok vil vurdere, at menneskerettighedssituationen dér er noget værre end i såvel Malawi som Eritrea.
Med disse ord tak for forespørgslen til ministeren og for de tilkendegivelser, der trods alt er faldet her i debatten i dag.
Det er vigtigt, at vi fra Folketingets side også med en sådan forespørgselsdebat tilkendegiver, at vi vægter menneskerettighedshensynet højt ikke mindst i relation til udviklingsbistanden og til de partnerskaber, vi har opbygget med den række af lande, som modtager dansk udviklingsbistand.