Claus Larsen-Jensen (S), 2003-11-06:
Da vi før Cancúnmødet i Mexico her i Folketinget diskuterede oplægget til WTO's ministerkonference, havde vi alle fokus på det, der er det helt centrale, hvis man skal nå et resultat i den såkaldte Doharunde.
Udviklingslandene, ikke mindst de mindst udviklede, men også de mere udviklede af udviklingslandene, skal opnå synlige resultater og aftaler, så de kan få et økonomisk og udviklingsmæssigt løft ved at deltage i WTO-samarbejdet.
Der skal skabes ikke bare fri, men også fair handel.
En af forudsætningerne, for ikke at sige en af de allervigtigste eller den vigtigste forudsætning herfor, er, at EU, USA og Japan, som yder 80 pct. af den globale støtte til landmænd i egne lande, gennemfører gennemgribende landbrugsreformer, og at disse landbrugsreformer skal medføre, at støtten afvikles, mindskes, helst fjernes, så den konkurrenceforvridning, der er, bliver fjernet i forhold til udviklingslandene.
Det har været en klar blokering, at der ikke er gjort nok i de lande og regioner som EU, der yder massiv støtte til egne landmænd.
Med den forhandlingsform, man har, og at man skal færdiggøre i 2005, og at man har princippet om single undertaking - jeg ville prøve at bruge et dansk ord, og så står jeg og bøvler i det her - hvor det handler om, at man først i den sidste ende har aftalt det hele, gør det jo vanskeligt midtvejs at få folk til at kaste håndklædet ind på forhånd, og det låser selvfølgelig en forhandlingssituation, som det skete i Cancún.
Men erfaringen fra Cancúnmødet er, at der er givet et klart signal om, at skal der opnås resultater i Doharunden, skal der altså ske nogle markante ryk i holdningerne hos forhandlerne.
Der er behov for nyt gennembrud.
Derfor vil jeg sige, jeg er meget tilfreds med den anden halvdel af udenrigsministerens sådan offensive del, hvor han siger, at nu bliver vi fra dansk side, fra regeringens side og også fra Folketingets side, i forhold til vores partnere i EU altså nødsaget til at gøre noget ganske aktivt, så vi kan spille ud mere offensivt og forhåbentlig nå et resultat. Jeg betragter det, som vi har debat om i dag, som at vi udstyrer regeringen med det mandat til at kunne klare den opgave i EU-regi, for det, der er målet, er, at vi skal have fjernet de handelsforvridende støtteordninger, vi skal have kigget på eksportsubsidierne, der skal afvikles, vi skal også give nogle indrømmelser på bomuldsområdet, som også ministeren har sagt, vi skal have mere fart i en afvikling af landbrugsstøtten, og her gælder kravet ikke bare EU, men det gælder alle lande, som yder en massiv landbrugsstøtte.
Vi skal også have taget hensyn til miljø, dyrevelfærd, udviklingslandenes landbrugsproduktion osv. og de aftaler, der ligger omkring EBA, og her er landbrugsområdet ganske afgørende.
Så vil jeg sige om Singaporeemnerne, at når vi støtter, at man siger, at Singaporeemnerne ikke må blokere, er det selvfølgelig, fordi vi ønsker, at man tager en drøftelsen med udviklingslandene om de her områder.
Vi mener faktisk, at nogle af udviklingslandene tager fejl, når de siger, at det skader dem, og at det er et nyt forsøg på protektionisme.
Det samme gælder, når vi diskuterer holdningerne til miljø, arbejdstagerrettigheder.
Det, der er det afgørende, og det, der er det afgørende signal for mig her, som også er indholdet af det, ministeren har sagt, og indholdet af den fælles vedtagelse, der er lagt op til, er, at kan vi få en Dohaaftale på de centrale områder omkring landbrug m.v., så må Singaporeemnerne altså i den sidste ende ikke gå hen og være en blokerende faktor.
Det er et stærkt og nyt og godt signal, som er absolut nødvendigt fra EU's side, hvis det her skal lykkes.
Det er på høje tid, og jeg mener, det er af afgørende interesse både for os og også for den globale balance i forhold til uligheder og det forhold, at et stort antal lande er hægtet af, føler sig hægtet af, føler sig svigtet, føler, at alle os, der befinder sig i den rige del af verden, i virkeligheden beskytter os selv i massiv grad og ikke sørger for, at få hægtet dem med på den globale udviklingsvogn.
Derfor er vi også medforslagstillere til den vedtagelse, som Venstres ordfører læste op.
Må jeg tage det sidste først?
Tilfældige formænd er jo ikke nødvendigvis en styrke i forhold til en organisation som WTO.
Jeg synes i øvrigt, at der måske er god grund til at få kigget hele WTO's organisation efter i sømmene, både når det gælder det ledelsesmæssige, det rent demokratiske og også den parlamentariske indflydelse.
Det er også noget af det, jeg hører fra en række af de folkelige organisationer både i Danmark og uden for, så det kan jeg se meget god mening i.
Så vil jeg sige, at jeg hopper ikke helt på den der.
Det er på en eller anden mærkværdig måde blevet progressivt at gå ud og bare give de mest reaktionære protektionistiske udviklingslande medløb, når de siger, at det vil de ikke have.
Et er, at vi siger, at det ikke må blokere for en aftale, men vi bliver altså nødsaget til at diskutere med dem, at når de ikke vil have arbejdstagerrettigheder ind, når de ikke vil have miljøregler ind, når de ikke vil have investeringsaftaler, så er det i virkeligheden ikke noget, der gavner dem selv.
Jeg kender udmærket synspunkterne om investeringsaftaler, man mener, at det er multinationale selskaber, der har fordelen.
Det kunne jo også godt for det første være, at investeringsaftaler for de lande, der blev investeret i, kunne betyde, at der var en sikkerhed for virksomheder, som kom og investerede.
Således at virksomheder, som i dag ikke kunne drømme om at investere, faktisk kunne gøre det med en vis sikkerhed, så der blev trukket investeringer til lande, der mangler investeringer. Punkt 2 at der kom nogle spilleregler, som betød, at de virksomheder, der investerede, skulle opføre sig ordentligt og respektere national lovgivning i de pågældende lande.
I dag er det jo rent faktisk jungleloven, der gælder.
Så i virkeligheden er aftaler på de her områder det modsatte af junglelov, og jeg er sådan set tilhænger af sådan et regelbaseret system.
Det synes jeg er en rigtig god idé, og det synes jeg, man skal diskutere med udviklingslandene.
Men når vi siger, at vi ikke vil lade det blokere på de andre tunge områder, så er det en anden snak, men derfor kan man jo godt holde synspunktet på dagsordenen.
Det er efter min mening hverken kolonialisme eller imperialisme eller noget af samme skuffe.