Keld Albrechtsen (EL), 2004-01-22:
Man kan jo høre på debatten, at der er en fornøjelig og næsten kammeratlig tone mellem partierne i trafikforligspartiernes kreds.
Hvis man hører til dem, der bliver indbudt til drøftelser med regeringen om de her forhold, kan man imødese en venskabelig, nærmest gemytlig behandling her i Folketingssalen efterfølgende.
Det giver da stof til eftertanke.
Nu er det jo også sådan, at regeringsblokken ikke har ønsket at indbyde resten af oppositionen til drøftelser om det her.
Det er et område, der er forbeholdt blokpolitikken og med hr. Lidegaard som bagperron, og ham kan man så bruge som prygelknabe oven i købet.
Jeg vil da også sige, at det har været ganske underholdende, fornøjeligt er måske ikke det rigtige udtryk
Man kan måske godt sige, at den tidligere regering ikke havde nogen videre støjstrategi, men den havde dog pengene.
Nu påstår den nye regering så, at den har en strategi.
Den har så til gengæld ingen penge og får det næppe heller med det skattestop, den har indført.
Derfor er det jo ret fantastisk at høre regeringspartiernes ordførere og hr. Jørn Dohrmann føre sig frem med kritik mod alt, hvad alle mulige andre mennesker har lavet, det duer overhovedet ikke; hvad EU har foreslået, det mener hr. Dohrmann overhovedet ikke duer; hvad den tidligere regering har foreslået, det duer overhovedet ikke; og oppositionspartierne er der ikke engang grund til at indbyde til en forhandling, de er afskrevet på forhånd. Jeg synes, hvis man skal se nøgternt på det, at der er tale om et betydeligt element af arrogance i den optræden, som regeringsblokken her lægger for dagen, men måske er det også et symptom på en vis desperation hos regeringspartierne og deres støtteparti, Dansk Folkeparti.
Man har intet at byde på, og det ved man godt, og det eneste redskab, man har tilbage, er at kaste sig over alle mulige andre og påstå, at de ikke kan løse de opgaver, som man selv ikke har noget som helst bud på.
Nu har ministeren jo mulighed for at gå, hvad skal man sige, lidt bredere til værks, prøve at inddrage alle Folketingets partier, prøve at være en lille smule konstruktiv i debatten, den mulighed har ministeren stadig væk, han behøver jo ikke at trampe videre i det fodspor, hans ordfører har indledt denne her debat med, og derfor vil jeg godt spørge ministeren: Vil regeringen drøfte det her med alle Folketingets partier, eller har man på forhånd afskrevet muligheden for en bred løsning?
Ønsker regeringen at afsætte penge til en støjpulje?
Får det f.eks. konsekvenser for de beboere, der har klaget over støjproblemerne ved metroen?
De borgerlige ordførere var ikke i stand til at svare på, om det havde nogen praktisk konsekvens ude i virkeligheden, det, man diskuterer her.
Så jeg vil da opfordre ministeren til at prøve at anlægge en lidt anden stil end den, ordførerne fra regeringsblokken har fremlagt, for så kunne vi måske tro på, at der var en fælles interesse for at gøre noget ved støjen. Jeg må indrømme, at jeg hos hr. Dohrmann og hr. Vesselbo og fru Helle Sjelle ikke har hørt en egentlig interesse for at gøre noget ved støjen.
Jeg har hørt en egentlig interesse for at kaste sig over oppositionspartierne, fralægge sig ansvaret og prøve på at fremstille alle mulige andre som nogle, der ikke ville gøre noget ved tingene.
Men ministeren har nu chancen for at gå ind og sige, at regeringen faktisk ønsker at gøre noget ved støjen, gøre noget ved det, vi alle sammen er optaget af, og gøre det i fællesskab med alle partier og sende et fredsommeligt signal om, at vi skal løse et praktisk problem.
Det har vi ikke hørt meget til fra regeringspartierne indtil nu, men ministeren får jo snart ordet.