runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Vibeke Peschardt (RV), 1999-11-19:
Jeg vil på Det Radikale Ventres vegne sige, at jeg egentlig ikke kan forstå, at man ikke har trukket dette beslutningsforslag.
Det er jo sådan, at problemet med godstrafikken/godstransporten til Bornholm er løst med indsættelsen af ekstra Bornholmsfærger, og jeg er overbevist om, at det også bliver løst efter den 1. april.
Der er jo ikke uenighed og har aldrig været uenighed, og der er indgået brede forlig her i Folketinget om, at Bornholm har en særlig status og en særlig stilling - som naturligvis ikke skal overdrives, heller fra Bornholms side.
Bornholmerne får faktisk, synes jeg, en rimelig særbehandling på grund af det, de altid påberåber sig, nemlig deres manglende motorveje.
Det hører vi jo, hver eneste gang vi har noget med Bornholm her i salen: Så kommer der altid en herop og siger, at Bornholm har altså ingen motorveje, og derfor må man altså have et eller andet stort antal millioner kroner til transport på anden vis, og det er også lykkedes at få det hver eneste gang.
Med hensyn til det aktuelle beslutningsforslag støtter jeg det ikke, for jeg synes sådan set, det er overflødigt.
Jeg mener, at problemet er løst, og jeg mener også, det bliver løst efter den 1. april.
Men da jeg kan forstå, at forslaget ikke bliver trukket, vil jeg selvfølgelig deltage i udvalgsarbejdet med det.
Søren Søndergaard (EL), 1999-11-19:
Da vores ordfører på området, hr. Søren Kolstrup, for tiden befinder sig i New York,
har jeg fået den ære at oplæse følgende: Enhedslisten kan ikke støtte forslaget, som vi mener alene har til formål at genetablere en bilfærge på ruten Dragør-Limhamn.
Så vidt os bekendt foregår der p.t. en række forhandlinger mellem Dragørs borgmester og mulige svenske partnere om at få etableret en ren passagerfærge, fordi man er træt af den voldsomme biltrafik, der har været i forbindelse med den gamle færge.
Dette initiativ er Enhedslisten mere på linje med, og derfor siger vi nej til, at staten skal modarbejde de lokale kræfter for en bilfri forbindelse.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-11-19:
Det er helt klart, at bornholmere har krav på en ordentlig betjening, og det er også helt klart min opfattelse, at ministeren var optaget af det
, før dette beslutningsforslag så dagens lys.
Det havde jeg fuld tillid til, og derfor kan jeg ikke tilslutte mig forslaget.
Jeg mener, man har lavet en løsning, som måske ikke rækker hele vejen igennem, men at man er villig til også at få den til at række hele vejen igennem, til broen er klar.
Derfor var jeg også glad for hr. Kaj Ikasts indlæg, der ligesom kunne opfattes, som om han godt kunne se, at det her måske efterhånden var overflødigt.
Jeg var også helt enig i hr. Kaj Ikasts forargelse over den holdning, man i Dragør har til sejladsen til Bornholm. Men det har også lidt relationer til den debat, vi havde tidligere på dagen, altså om privatisering og liberalisme og markedsøkonomi.
Det er jo godt nok i princippet, men når det begynder at vise sig i realiteters verden, er det ikke altid, det er så nemt at leve med, og det er vel egentlig det, der er kendsgerningen: Det er en privathavn i Dragør, og vi har lavet en havnelov for nylig, som giver kompetence til noget, men når vi ser konsekvenserne af det, er det ikke så behageligt alligevel.
Sådan er det med de principper, man har.
De kan somme tider være lidt svære at leve med.
Ole Donner (DF), 1999-11-19:
Det er til ministerens bemærkninger om den fri næring og færgepligt, og at man ikke ville understøtte rederier osv.:
Så vil jeg bare stilfærdigt minde om, at DSB jo blev understøttet kraftigt, da de besejlede Helsingør, og hvad skete der nede ved Gedser med færgerne til Tyskland?
I årevis forhindrede disse rederier andre i at kommer ind på markedet
, og de var understøttet af regeringen. Og så vil jeg godt understrege, at Dansk Folkeparti altså går ind for, at bornholmerne skal have den færgeforbindelse, de har krav på, og det bør også være tilfældet for andre småøer.
Der er altså et særligt problem, når man befinder sig på en ø, og det er det offentliges opgave at løse det.
Svend Erik Larsen (S), 1999-11-19:
Jeg skal sige til hr. Ole Donner, at flyvning skal være sikker i alt, uanset om det er firmaflyvning eller privatflyvning.
Og hvis der er tvivl om reglerne, så er det en vigtig ting at få dem præciseret.
Man skal jo lige huske, at udgangspunktet for dette her lovændringsforslag jo er den ulykke, der skete i Norge, og som jo nødig skulle danne præcedens for, hvorvidt firmaflyvning er sikker eller ej.
Altså, jeg mener ganske enkelt, at når man har sådanne transportmidler, så skal sikkerhedsbestemmelserne være ret skærpede.
Man skal huske, at passagererne jo ikke har mulighed for at stå af eller køre ind til siden, hvis man er utryg ved chaufføren.
Så derfor alene af den grund synes jeg, at reglerne bør være meget skærpede.
Ole Hækkerup (S), 1999-11-19:
Nu spurgte hr. Mogens Andreasen, hvad regeringens strategi var, og regeringens strategi og Socialdemokratiets strategi er helt klar: Det er at sørge for, at vi har en så fornuftig offentlig økonomi som overhovedet muligt, at vi sørger for at afvikle den offentlige gæld sådan at vi, når der bliver flere ældre og lidt færre i den erhvervsaktive alder, ikke har så store rentebyrder.
Det har vi en god chance for, når der er fremgang i økonomien, og det har der været i de senere år.
Det, der bliver det interessante spørgsmål, er for det første: Er man parat til at tage konsekvensen af den gode økonomi og ønsket om en ordentlig offentlig økonomi og sørge for, at man kradser pengene ind, når der er gode tider?
Da er svaret fra vores side helt klart: Det er vi, også selv om det kan betyde, at man bliver upopulær, også selv om det kan betyde, at man lægger sig ud med nogen.
Det næste spørgsmål bliver så: Hvem har man tænkt sig skal betale?
Det er jo ikke sådan, at man bare kan sige: Nej,
Og der mener jeg det ville klæde - selvfølgelig også de borgerlige, men særlig Dansk Folkeparti, hvis man sagde: Jamen vi vil hellere finde de 150 mio. kr. ved at tage dem herfra eller derfra.
Mogens Andreasen (DF), 1999-11-19:
Den ændring, der skete i 1987, hvor man lettede virksomhedernes bidrag til Lønmodtagernes Garantifond således, at det blev statsfinansieret, så det ikke var en omkostningsbelastning for erhvervslivet, jamen da skulle man jo fortsætte den linje, der var lagt på det tidspunkt, og man skulle ikke gå over til at lægge yderligere udgifter over på virksomhederne.
Man ønsker at lægge en udgift til Garantifonden på 165 mio. kr. over på virksomhederne, og det kan jo altså kun opfattes som et regeringsangreb på virksomhederne, som er med til at forringe konkurrenceevnen.
For få dage siden lettede regeringen de grønne afgifter med 200 mio. kr., men i samme åndedrag pålagde man virksomhederne at indbetale 270 mio. kr. ekstra til ATP-fonden.
Man kan spørge sig selv: Hvad er det, regeringen går efter?
Har regeringen slet ikke forstået, at Danmark skal leve af virksomhedernes produktion og eksport?
Har regeringen slet ikke forstået, at jo flere afgifter og bidrag man lægger oven på virksomhederne, desto dårligere bliver konkurrenceevnen, så Danmark vil tabe markedsandele i konkurrencen med andre lande?
Konsekvensen kan også blive, at flere og flere virksomheder ikke længere gider at producere i Danmark, men flytter til mere erhvervsvenlige lande, hvor produktionsomkostningerne og lønningerne er lavere.
Det synes jeg regeringen skal tænke lidt over.
Vi finder, at regeringens forhandlinger er direkte erhvervsfjendtlige, og må klart afvise at deltage i sådan et korstog.
Ole Sohn (SF), 1999-11-19:
Vi kan tage en meget lang historisk debat, og det synes jeg kunne være yderst interessant.
Jeg tror, vi skal henlægge den til et andet sted, men jeg vil blot gøre opmærksom på, at fra 1987 og til i dag er der faktisk foregået temmelig meget i samfundet både i forhold til forbrugerne og i forhold til virksomhederne, så derfor er det lidt vanskeligt sådan at forestille sig, at man kan skrue tiden så mange år tilbage.
Vi er nødt til at tage udgangspunkt i den virkelighed, vi nu engang lever i.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-11-19:
Nu ved jeg, at hr. Ole Sohn indimellem beskæftiger sig med faget historie, og derfor er jeg helt sikker på, at hr. Ole Sohn også har kendskab til det forlig, der blev indgået i 1987 med virkning fra 1988, hvor meningen netop var - og dengang var det så ambien, det var før tillægsmomsen - at ganske vist skulle ambien betales, men virksomhederne ville som hovedregel komme til at bære udgiften hertil.
Til gengæld fik de så de goder, som vi bl.a. har diskuteret her i dag, nedsættelse af diverse arbejdsgiverbidrag.
Ole Sohn (SF), 1999-11-19:
Vi er meget optaget af at etablere rammerne, gode rammer for et driftigt erhvervsliv, men erhvervslivet indgår jo i samfundet på lige fod - havde jeg nær sagt - med alle andre borgere i det her samfund.
Vi skal have tingene til at hænge
sammen, og det indebærer naturligvis, at når man er i gang med en finanslovforhandling, skal indtægter og udgifter balancere, og det har vi alle sammen et ansvar for.
Og SF har en lang række forslag, som koster penge; vi vil gerne forbedre velfærden og forbedre servicen og forbedre rammerne både for erhvervslivet og for forbrugere.
Det koster penge, og så er det klart, at så har vi også et ansvar for at bidrage til finansieringen.
Det, vi har set i de igangværende finanslovforhandlinger, er jo, at Venstre og De Konservative er lige så ivrige som SF for at finde muligheder for at bruge penge, men har valgt at sige fra, hver eneste gang tingene skal finansieres, og det er klart, det giver selvfølgelig en skævhed i debatten.
Jeg skal lige gøre hr. Knud Erik Kirkegaard opmærksom på, at når man vender tilbage til udgangspunktet, så er det i forbindelse med loven her.
Jeg er meget opmærksom på, at momsen er steget siden den tid.
Og jeg er meget opmærksom på, at regeringen ikke har fremsat forslag om en nedsættelse af momsen, men hr. Knud Erik Kirkegaard er vel også opmærksom på, hvem det er, der betaler momsen.
Det gør brugerne, og ikke mindst dér, lønmodtagerne.
Sonja Mikkelsen (S), 1999-11-19:
Det er jo ganske tankevækkende, når borgerlige medlemmer af Trafikudvalget fremsætter forslag til folketingsbeslutning om, at det offentlige skal øge sit engagement i den kollektive trafikbetjening.
Det er i hvert fald noget, der må få en socialdemokratisk minister til at overveje sin holdning
til sagen.
Det fremgår såvel af forslagets ordlyd som af bemærkningerne, at det, der ligger forslagsstillerne på sinde, er at sikre, at der skabes bedre trafikforbindelser til Bornholm.
Jeg har også selv været optaget af at sikre, at der fortsat er tilstrækkelig færgekapacitet til, at transport af gods til og fra Bornholm kan ske uhindret, også efter at Scandlines er ophørt med at sejle på Dragør-Limhamn-ruten.
Det er rigtigt, at en del af det gods, der fragtes mellem Sjælland og Bornholm hidtil er sejlet via Ystad.
En del heraf har indtil den 1. november krydset Øresund via Dragør-Limhamn.
En anden, mindre del er blevet fragtet via Helsingør-Helsingborg.
Men langt det meste gods er dog blevet transporteret af BornholmsTrafikken på ruten mellem København og Rønne.
Efter drøftelser med repræsentanter for vognmændene er BornholmsTrafikken i forbindelse med, at Scandlines er ophørt med at sejle på Dragør-Limhamn fra den 2. november, begyndt at sejle med to daglige ture mellem København og Rønne tirsdag, onsdag og torsdag for at dække det bornholmske transportbehov.
Helsingør-Helsingborg-ruten fortsætter som bekendt med at sejle, og det betyder, at der stadig er et alternativ for vognmænd og andre bilister.
Jeg mener således, at det bornholmske erhvervslivs interesser i en tilstrækkelig trafikbetjening af Bornholm er blevet varetaget i den beklagelige situation op til åbningen af Øresundsforbindelsen.
Der har været skrevet en del i dagspressen i den senere tid om Dragør Kommunes beslutning om ikke at ville opretholde en bilfærgerute mellem Dragør og Limhamn.
For at undgå misforståelser på det område vil jeg gerne understrege, at jeg mener, at kommunens beslutning er meget uhensigtsmæssig, men havneloven giver mig ikke mulighed for at tvinge kommunen til at ændre opfattelse.
Dragør Havn er en kommunal trafikhavn.
Det betyder, at der er modtagepligt, i det omfang pladsforholdene tillader det.
Hvis kommunen giver afslag på en ansøgning fra et færgeselskab om at benytte havnen, er det ifølge havnelovgivningen ikke en afgørelse, der kan indbringes for trafikministeren.
Afgørelsen kan derimod indbringes for det uafhængige havneklagenævn.
Derfor har trafikministeren ikke kompetence til at omgøre Dragør Kommunes afgørelse.
Jeg finder imidlertid, at vi med udvidelsen af driften på BornholmsTrafikken har løst det vigtigste problem i denne sag, nemlig betjeningen af Bornholm, som også er angivet som det primære formål for forslagsstillerne.
Kristian Jensen (V), 1999-11-19:
Når hr. Ole Sohn fra den her talerstol kommer med postulatet om, at Venstre og De Konservative altid er med, når pengene skal bruges, men aldrig når de skal finansieres, vil jeg blot henlede hr. Ole Sohns opmærksomhed på to gode forslag til ændringer af den fremlagte finanslov, som henholdsvis Det Konservative Folkeparti og Venstre har fremlagt, hvor der er påvist en lang række besparelsesområder, der ikke nødvendigvis blot er regeringens sædvanlige kværn om nye afgifter, nye skatter, nye byrder på erhvervslivet.
Ole Sohn (SF), 1999-11-19:
Forslaget her hedder: »Lov om ændring af lov om Lønmodtagernes Garantifond«
og så står der i parentes »Omlægning af finansieringen af Lønmodtagernes Garantifond«.
Man kunne måske sige det på den måde, at man vender tilbage
til udgangspunktet, hvor det oprindelig var en arbejdsgiverfinansieret ordning
Jeg skal ikke gøre mange bemærkninger om forslaget her, for det er jo åbenlyst, at det er et forslag, som indgår i de igangværende finanslovforhandlinger, og derfor vil jeg nøjes med at sige, at vi er positive over for det, men vi vil lade det indgå i en helhed, afhængigt af, hvordan det går i finanslovforhandlingerne.
Det, der jo altid er væsentligt, når man diskuterer, både lovforslaget her, men også de bagvedliggende økonomiske fordelinger i forbindelse med finansloven, er, at hvis man vil ind og være med til at løse landets økonomiske problemer, må man jo ikke alene deltage i det gode, det dér med at bruge penge - og jeg har meget forståelse for og erfaring for i de her forhandlinger, at specielt Venstre og De Konservative er udmærkede brugere, kommer med gode ideer til, hvad man kan bruge pengene til - men på et eller andet tidspunkt i forhandlingerne kommer vi jo dertil, at vi også skal finde en eller anden form for finansiering, og derfor må det her forslag indgå i en større helhed. Derfor skal jeg nøjes med at sige, at vi vil se positivt på det.
Men vores endelige stillingtagen vil afhænge af de igangværende finanslovforhandlinger.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-11-19:
Gennemføres arbejdsministerens lovforslag, kommer arbejdsgiverne til at dække udgifterne til Lønmodtagernes Garantifond to gange, dels i form af tillægsmoms eller lønsumsafgift, sådan som det blev besluttet ved det store forlig i 1987 mellem den daværende regering og Socialdemokratiet, dels ved dette forslags direkte arbejdsgiverbetaling.
Sådan vil altså den socialdemokratiske regering behandle dansk erhvervsliv, som i forvejen har problemer med konkurrenceevnen både på hjemmemarkedet og på eksportmarkederne.
Og hertil kommer så, at regeringen med gennemførelse af dette forslag foretager en egentlig konfiskation af den arbejdsgiverbetalte reservefond på ca. 150 mio. kr., som eksisterede i 1987, og som staten i 1988 kunne trække på, før det blev nødvendigt med statslige bidrag til fonden.
At gennemføre regeringens forslag vil ikke alene være frækt, det vil også være uklogt.
Om ganske få måneder skal parterne på arbejdsmarkedet afslutte forhandlingerne om nye overenskomster.
Og det kan blive endda meget dyrt for det danske samfund. Regeringens finanslovforslag for næste år indeholder økonomiske merbelastninger for erhvervslivet for milliardbeløb, og dette forslag her alene belaster erhvervene med ca. 165 mio. kr.
Det er en ubestridelig kendsgerning, at hver gang regeringen belaster erhvervslivet, gør man det vanskeligere at blive enige om nye overenskomster.
Den samfundsøkonomiske ramme, som man har til rådighed for lønstigninger eller andre goder for lønmodtagerne, bliver tilsvarende snævrere.
Derfor afviser Det Konservative Folkeparti lovforslaget.
Ole Hækkerup (S), 1999-11-19:
Lønmodtagernes Garantifond sikrer lønmodtagerne i tilfælde af arbejdsgiverens konkurs.
Der er således tale om en forsikringsordning.
I Socialdemokratiet finder vi det afgørende, at lønmodtagere er sikret også i det tilfælde, at virksomheden går nedenom og hjem.
Det nye ved dette forslag er, at Lønmodtagernes Garantifond fra næste år finansieres af bidrag fra de private arbejdsgivere frem for som nu af staten. For os er det rigtigt, at det er de private arbejdsgivere.
Det er jo dem, der kan gå konkurs, der skal betale forsikringspræmien til Lønmodtagernes Garantifond.
Det er ikke staten og dermed skatteyderne, der skal betale den forsikringspræmie.
Det er den ene del af dette lovforslag: Princippet om, hvem der skal finansiere Lønmodtagernes Garantifond, og det princip, det nye princip, har fuldt ud vores støtte.
Det er simpelt hen en del af den samlede fordeling af ansvaret for, hvordan det skal hænge sammen sådan rent økonomisk også fremover her til lands.
Det ansvar kan intet parti løbe fra.
Det kan så være, at opskriften på, hvordan det skal hænge sammen, er forskellig fra parti til parti.
Det må afgøres i
forhandlingerne
Men jeg vil gerne allerede nu gøre det helt klart, at vi i Socialdemokratiet mener, det er muligt både at have en rimelig og solidarisk finansiering af velfærdssamfundet, herunder også for arbejdsgiverne, og fortsat have et dynamisk og konkurrencedygtigt erhvervsliv.
På den baggrund skal jeg anbefale forslaget til vedtagelse.
Harald Kjøller (V), 1999-11-19:
Jeg vil sige til trafikministeren omkring beslutningen om hurtigfærger til Bornholm: Fuld anerkendelse for det, og det har jeg aldrig sagt andet end godt om, men den færge må ikke medtage fragt.
Og det, jeg kritiserede, var manglende handling, da færgeruten Dragør-Limhamn stoppede, og ikke spor den i øvrigt gode beslutning, der er truffet omkring bornholmstrafikken.
Og så spurgte jeg, om ikke vi skulle handle i god tid nu og ikke vente til den 1. april.
Det er væsentligt for erhvervslivet at have en vis sikkerhed for, at også fragten til og fra Bornholm kan komme frem og tilbage
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-11-19:
Ja, det er blot for at bringe orden i argumenterne.
Hr. Ole Sohn sagde, at med dette forslag vendte man tilbage til udgangspunktet.
Må jeg gøre opmærksom på, at udgangspunktet ikke kun var arbejdsgiverfinansierede bidrag til Lønmodtagernes Garantifond.
Udgangspunktet var også en momssats på 22 pct.
Jeg vil gerne spørge hr. Ole Sohn, når han nu mener, man vender tilbage til udgangspunktet, om han har set et forslag fra regeringen om at nedsætte momsen til 22 pct.
Poul Andersen (S), 1999-11-19:
Det er bare med hensyn til, at hr. Donner mente, at Socialdemokratiet var ligeglad med, hvad der skete med trafikken til Bornholm.
Men i den gruppe er hr. Donner selvfølgelig ikke med, og det ved jeg godt.
Derfor er det også interessant at få det løst i den anden gruppe, og jeg føler også, det er helt naturligt, at det er dér, vi finder løsningsmodellerne.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-11-19:
Jeg må indrømme, at vi virkelig har bevæget os ind på det højpolitiske spændingsfelt her.
Jeg skal love for, at der er noget på spil her.
Det er simpelt hen noget, der er værd at bruge eftermiddagen på, må jeg nok sige!
Jeg fortryder, at jeg bevægede mig ind på feltet og sagde noget om emnet overhovedet. Selvfølgelig skal vi have lavet det her så fornuftigt som muligt - det er klart, at vi skal det - men jeg må nok indrømme, at jeg er imponeret over det engagement, de borgerlige ordførere lægger i den sag her.
Det er virkelig imponerende.
Sonja Mikkelsen (S), 1999-11-19:
For det første: JAR-reglerne gælder slet ikke på det her område.
De gælder alene inden for erhvervsflyvningens område, og det her ændrer ikke ved reglerne inden for erhvervsflyvningens område.
Det her er alene et spørgsmål om, hvordan vi i Danmark regulerer privatflyveområdet.
Inden for privatflyveområdet identificerer vi sådan noget, vi anser for at være firmaflyvning, og der har vi så nogle særlige ønsker til, at vi kan identificere det, sådan at vi kan holde skæg for sig og snot for sig og dermed også kan kontrollere tingene i fremtiden.
Der er ingen europæisk eller international regulering på det her område.
Så er det vel sat på plads.
Det andet er spørgsmålet om det her med administrativ inddragelse og i forhold til, at det kan man gøre bare på mistanke: Nej, det kan man ikke gøre på mistanke.
Det er kun i klare tilfælde, når der er et objektivt konstaterbart forhold, så kan man inddrage administrativt, og man udsteder ikke noget erstatningscertifikat.
Dermed svarer det ganske nøje til den retsbeskyttelse, der også ligger i færdselsloven.
Efter færdselslovens kan man også kun inddrage kørekortet uden at udstede et midlertidigt kørekort, når det er helt klart og uomtvisteligt, at man har begået en færdselsforseelse, som man vil blive idømt frakendelse af kørekortet for.
Det er sådan set det samme, der gør sig gældende her.
Ellers så kan der ikke ske
administrativ inddragelse.
Så er det et spørgsmål om, at man skal for en dommer, og dommeren skal tage stilling.
Der er altså fuldstændig parallel retssikkerhed i forhold til færdselsloven.
Jeg vil gerne understrege, at det fremgår også af bemærkningerne til lovforslaget.
Måske har vi ikke fået skrevet det tydeligt og firkantet og klart nok, men hermed skulle det så altså være understreget.
Ole Donner (DF), 1999-11-19:
Jeg må sige til fru Margrete Auken, at jeg kender heller ikke flyvereglerne fra det forrige århundrede.
Det var vel faktisk dengang, man sad og planlagde, hvordan man kom op at flyve, og så senere ville man lave reglerne.
Så det er nok rigtigt.
Men jeg var lige ved at sige: Bare man endda kendte reglerne, som blev vedtaget for et par måneder siden, nemlig JAR-reglerne.
Jeg spørger bare ganske klart, om man mener, at de er gode nok, eller de ikke er gode nok.
Det må da være et meget let spørgsmål at svare ja eller nej til.
For hvis fru Margrete Auken mener, at JAR-reglerne, som regeringen lige har tiltrådt, og som er trådt i kraft her, jeg tror det var den 1. juli eller den 1. august 1999, er dårlige, så burde vi jo have lavet dem om.
Men skal de strammes op, eller er de gode nok?
Kaj Ikast (KF), 1999-11-19:
Det her drejer sig om noget helt nyt i dansk retspolitik.
Det her behøver ikke at være en sag, der er konkret, men bare på mistanke.
Det har vi da alligevel aldrig nogen sinde været udsat for før, at man kan inddrage på grund af mistanke, uden at man får et midlertidigt certifikat.