runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørn Pedersen (S), 1999-01-14:
Der er jo ingen tvivl om, at der fra SF's side gemmer sig gode intentioner i det her forslag, og man kan også sige, at hvis vi ikke var i en situation som den, vi er i her i Folketinget, var det måske en god idé at starte op med sådan noget som det her.
Jeg vil godt sige, at jeg alligevel synes, det vil være en dårlig idé, og det vil jeg med baggrund i, at vi jo i stor enighed faktisk i flere tilfælde her i Folketinget har nedsat forskellige udvalg, følgegrupper m.v. Vi har på børneområdet, vi har på ældreområdet, vi har på narkoområdet, vi har omkring det frivillige sociale arbejde, og jeg kunne faktisk nævne flere andre områder, nedsat grupper, råd osv., der skal komme med indspark til os som politikere, og det fungerer jo ganske glimrende.
Og jeg vil da sige i relation til socialministerens netop afholdte tale her, hvor vi jo hører noget om de ressourcessvage og deres problemer og også om de hjemløse specifikt, at det jo er sådan, at vi i satspuljekredsen aftalte at gå i gang med at forsøge at løse nogle af de hjemløses problemer over de næstfølgende år.
Jeg vil være bange for, uagtet at jeg har stor sympati for forslaget, at det vil komme til at virke mod sin hensigt, nemlig at der kan opstå nogle overlapningssituationer, hvor vi kan være i tvivl om, hvor det nu er, vi skal hen og spørge om det her, hvor er det, man skal nyudvikle ideerne.
Er det i det her fælles råd, eller er det i de råd, hvor der i forvejen sidder nogle, der er vant til at komme med politiske indspark og sidde og vurdere tingene?
Jeg tror faktisk, at det måske vil blive lidt bureaukratisk og måske komme til at virke mod sin hensigt, og det er jo altid ærgerligt, hvis man laver noget, der virker, så det modvægter en god hensigt.
Derfor vil jeg gerne sige,
også med udgangspunkt i socialministerens tale og de par tilsagn, der lå der, at jeg synes faktisk, vi er dækket rigeligt ind, og så tror jeg faktisk, at det ikke vil hjælpe os så meget, som forslagsstilleren måske forestiller sig, og derfor må jeg sige, selv om vi har stor sympati, at vi fra Socialdemokratiets side må afvise forslaget.
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-01-14:
Lovforslaget er en del af finanslovaftalen, og Det Radikale Venstre kan selvfølgelig støtte lovforslaget.
Og vi finder det positivt, at Sundhedsstyrelsen udmelder fagligt acceptable ventetider for livstruende sygdomme.
Amterne forpligtes så til at yde behandling inden for disse maksimale ventetider, og denne type ventetider mener jeg er vigtig at have som en form for retningslinje i en politisk diskussion.
Derfor synes jeg også, det har en selvstændig værdi, at man udmelder de her ventetider.
Noget andet og selvfølgelig lige så vigtigt er selvfølgelig kvalitetsdiskussionen, så den skal man jo også have med i billedet, og det er i øvrigt en diskussion, vi har
på en lang række andre sygdomsområder.
For det er klart, at én ting er kvantitet i form af ventetider og noget andet er kvalitet, så den diskussion skal vi selvfølgelig også have med.
Hvis ikke amtet kan overholde ventetiden, skal patienten have tilbud om behandling på et sygehus i et andet amt, på et privathospital eller på et sygehus i udlandet.
Og på linje med den foregående taler er jeg også temmelig pragmatisk med hensyn til, om behandlingen af en livstruende sygdom foretages på et offentligt eller et privat eller et udenlandsk sygehus.
Hvis en patient lider af en livstruende sygdom, skal patienten behandles.
Og det må være patientens interesser, der går forrest.
Det må være det vigtigste og ikke så meget strukturen, institutionen eller systemet.
Sundhedsstyrelsen har ansvaret for visitationen, hvis det pågældende amt ikke er i stand til at opfylde behandlingsgarantien.
Det er selvfølgelig vigtigt, at Sundhedsstyrelsen er i stand til at administrere visitationen af patienterne, altså at der er den fornødne organisation med den fornødne kompetence.
Det siger sig selv, at skal et sådant system fungere efter hensigten, kræver det, at organisationen er på plads.
Det lægger jeg stor vægt på.
Der er nogle, der i debatten har kaldt det her lovforslag et gennembrud for de private hospitaler.
Jeg synes, det er at være lige optimistisk nok på de private hospitalers vegne.
Jeg har i hvert fald forventninger om, at amterne vil løse den opgave i videst muligt omfang, og jeg har tiltro til, at det offentlige sundhedsvæsen fortsat vil være rygraden i den danske sundhedssektor.
Det Radikale Venstre finder en lang række positive momenter i lovforslaget, og vi kan støtte det.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-01-14:
Kristeligt Folkeparti kan principielt støtte det her forslag.
Den del, som har med tavshedspligt og partsbegreb at gøre, har vi overhovedet ingen problemer med, og vi er selvfølgelig stærkt for, at der skal være en god beskyttelse af minoritetsaktionærer.
Den historie, som hr. Kim Behnke refererede om Tele Danmark, kan jo ikke bruges til noget i den forbindelse, for det kunne jo i en anden situation være gået helt, helt anderledes.
Så det, det handler om, er jo, at folk skal have en ret til en indløsning.
Det er tilsyneladende en grundig, afbalanceret kommentar, de leverer, og den vil vi gerne under udvalgsbehandlingen studere grundigere og prøve at finde ud af, om tingene kan gøres på en anden måde end den, der er foreslået her i lovforslaget. Men som udgangspunkt er vi positive.
Søren Kolstrup (EL), 1999-01-14:
Fru Elisabeth Arnold mente, at det var en god redegørelse.
Men vi står i en situation, hvor der i hvert fald på en række områder er lagt op til, at dansk forskningspolitik skal have en ny kurs, og derfor synes jeg, det helt principielle spørgsmål, som det må være interessant at rejse over for fru Elisabeth Arnold, der jo tilhører et regeringsbærende parti, er: Hvor mange klumper i denne redegørelse mener fru Elisabeth Arnold skal klares rent administrativt via den udøvende magt, og hvor meget skal vi tilstræbe at få ind i universitetsloven?
Når jeg spørger, så er det, fordi vi senere i dag skal vedtage en lov om Statstidende, som er en af de mindste love, man kan forestille sig.
Hvor står Det Radikale Venstre i den diskussion?
Det andet spørgsmål, jeg vil rejse, er: Vi havde engang en undervisningsminister, der hed Ole Vig Jensen, og jeg ved ikke, om fru Elisabeth Arnold har kontakt med denne person fra det radikale bagland, men han var levende optaget af demokratiet og havde en stærk demokratiindfaldsvinkel, og der står jo i redegørelsen, at der skal nogle overvejelser i gang i den retning, så jeg vil gerne høre, om man i Det Radikale Venstre gør sig nogle overvejelser om de Ole Vig Jensenske tanker eller de er lagt i mølposen.
Klaus Kjær (DF), 1999-01-14:
Jeg vil gerne have lov til at takke forskningsministeren for redegørelsen.
Der står efter Dansk Folkepartis opfattelse rigtig mange positive ting i den, eller måske for Dansk Folkeparti naturlige ting, nemlig en naturlig opfølgning på de ting, som i øvrigt gælder i samfundet.
På alle andre statsinstitutioner indarbejder man nu egentlige kontrakter, kontraktstyringer osv., og selvfølgelig skal der også gælde noget tilsvarende for forsknings- og universitetsområdet.
Det er en helt naturlig udvikling.
Hvorfor skulle det område være specielt fritaget?
Det, det drejer sig om, er mere åbenhed i forskningen og en strammere styring.
Det er da klart, at de midler, som samfundet poster i forskningen, skal samfundet selvfølgelig også have gavn af i den anden ende.
Det drejer sig om formidling af forskningsbudskaber gennem åbenhed, gennem samarbejde mellem sektorforskningen og specialforskningen, det drejer sig om udviklingskontrakter med målsætninger,
altså nogle milepæle, opfyldning, og det drejer sig om større ansvarlighed.
Der er ingen grund til, at de enkelte forskere rundt omkring nu fortsat skal sidde i deres elfenbenstårne og dyrke den forskning, som de nu engang måtte have lyst til.
Det er klart, at samfundet, når det finansierer forskningen, også må kunne stille krav med hensyn til de behov for forskning, der måtte være. Det er vigtigt at understrege, at det, der lægges op til, jo for det første ikke er, at det er en økonomisk styring, denne her sag og de her visioner drejer sig om, så redegørelsen skal ikke bruges som et middel til en økonomisk styring på forskningsområdet.
En anden ting, der er vigtig, er, at man jo stadig væk går ind for metodefriheden; man går jo ikke ind og blander sig i de enkelte forskningsområder: Hvad skal man helt specifikt forske i og på hvilken måde osv.?
Det er stadig væk frit, og det er det, der lægges op til.
Vi ser meget positivt på den her sag, og vi vil selvfølgelig følge med i de konkrete tiltag og udmøntningen af de intentioner, der ligger bag redegørelsen her.
Men alt i alt et ganske udmærket tiltag også på forskningsområdet.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-01-14:
Selvfølgelig skal vi være opmærksomme på disse internationale sammenligninger, og vi er ikke verdens bedste, heller ikke når vi er nummer ti.
Christine Antorini (SF), 1999-01-14:
Jeg vil da tro, at det er de samme undersøgelser, vi har set.
Og de lande, vi plejer at sammenligne os med, har jo haft den samme - kan man sige - gunstige udvikling i forhold til bruttonationalproduktet.
Derfor mener jeg faktisk, at det er noget, vi skal være opmærksomme på.
Vi er ikke verdens bedste, som vi måske går og har en forestilling om her i Danmark.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-01-14:
Fru Christine Antorini startede sin ordførertale med at sige, at det gik rigtig dårligt med forskningen, fordi Danmark var gledet ned fra en 10. plads til en 14. plads ifølge visse internationale sammenligninger.
Hvis fru Christine Antorini har set de samme sammenligninger, som jeg har, så vil hun bemærke, at vi er gledet ned, fordi vores bruttonationalprodukt er steget voldsomt, fordi vi har været inde i en opgangsperiode, hvor vores beskæftigelse er steget og produktiviteten er steget. Det betyder jo, at hvis man beregner forskningsmidlerne som procent af BNP, så skal der meget til, for at man beholder sin position, fordi så skal man altså øge forskningsmidlerne i præcis samme takt, som BNP stiger. Så prøv at kigge efter i de tal, om det simpelt hen ikke skyldes, at BNP er steget ganske voldsomt i de år, som fru Christine Antorini sammenligner.
Ove Fich (S), 1999-01-14:
Jeg hører, fru Pernille Sams siger, at Det Konservative Folkeparti prioriterer forskningen højt.
Det kan jeg bare ikke helt få til at stemme med de nedskæringer, der skete i perioden fra 1982 indtil 1993.
Det vil jeg sådan set gerne have en forklaring på.
Pernille Sams (KF), 1999-01-14:
Det Konservative Folkepartis ordfører, hr. Brian Mikkelsen, kan ikke være til stede i dag, så jeg har lovet at læse hans tale op: Det har altid været en mærkesag for Det Konservative Folkeparti at styrke forskningen.
Forskningen er vigtig for Danmark, fordi vi ikke har andre naturressourcer end vores viden og kunnen.
Det er på forskningen og på den vidensbaserede udvikling, vi skal klare os i fremtidens stadig hårdere internationale konkurrence.
Indtil videre har vores forskning stået ret stærkt internationalt, men nu er der noget - der er meget - der tyder på, at vi har hvilet på laurbærrene.
Vi er ved at blive overhalet indenom.
Adskillige undersøgelser viser, at Danmark halter bagefter i forhold til en række af de lande, vi normalt sammenligner os med.
Vi bruger færre penge, og vi bruger mindre kræfter på forskningen, og det er en udvikling, som vi mener må og skal vendes.
Godt nok er antallet af ph.d.-studerende vokset i de seneste år, men det store omfang er delvis sket på bekostning af kvaliteten.
Forskeruddannelserne og forskningen som sådan har med andre ord brug for et gedigent kvalitetsløft.
Det er vigtigt at forstå, at en styrket forskningsindsats starter med kandidatuddannelserne.
Forskningselementet er central for undervisningen på universiteterne, ikke kun i ph.d.-uddannelsen, men i hele undervisningsforløbet.
Det Konservative Folkeparti vil gerne være med til skabe bedre rammer for forskerne generelt,
f.eks. ved attraktive børnepasningsordninger, bedre løn- og ansættelsesvilkår, mere fleksibilitet til familierne osv.
Det ville jo ikke mindst kunne tiltrække flere kvinder, og forskningen savner i den grad kvinder.
Vi findet det især vigtigt, at redegørelsen lægger op til, at erhvervslivet og den private forskning inddrages i højere grad.
Det er altafgørende for Danmarks fremtidige position som vidensnation, at vi gøre det
mere attraktivt for vores virksomheder at deltage i forskningsudviklingen.
Søren Kolstrup (EL), 1999-01-14:
Jeg synes, det er interessant at høre, at den socialdemokratiske ordfører mener, at det er vigtigt, de studerende bliver involveret, hvis vi altså skal have de her udviklingskontrakter.
Vi vender jo tilbage til det, men jeg mener, at det er et meget springende og alvorligt punkt.
Men kan hr. Ove Fich ikke sige en lille smule mere om, hvordan man kan sikre noget sådant?
Grunden til, at jeg spørger om det, er jo, at nu har vi jo også diskussionen om evalueringscentret, hvor man kan befrygte den måde, hvorpå det foregår: at det bliver en snæver diskussion mellem evalueringscentret og ledelsen og ikke de studerende.
Det er derfor, jeg spørger til de studerendes og de ansattes magtbeføjelser.
Man kunne jo befrygte, at udviklingskontrakterne så blev et pingpongspil mellem på den ene side rektor/dekan og på den anden side Evalueringsinstituttet, som det jo netop bliver under Evalueringsinstituttet. Men det er vel ikke modellen, eller hvad?
Ove Fich (S), 1999-01-14:
Det er klart min opfattelse, at udviklingskontrakterne er demokratisk sammensat, i og med at det jo er frivilligt for alle universiteterne at indgå de pågældende udviklingskontrakter.
For så vidt angår de nærmere bestemmelser omkring de studerendes indflydelse i ledelsen, skal vi have en nærmere drøftelse af det på et senere tidspunkt.
Men det er klart, at de også skal være centralt placeret i ledelsen, således at de også er med, når udviklingskontrakterne fastlægges.
Søren Kolstrup (EL), 1999-01-14:
Jeg bemærkede, at den socialdemokratiske ordfører, hr. Ove Fich, omtalte udviklingskontrakterne som et godt instrument; de blev karakteriserede som havende evne til at være fleksible.
Senere i sin tale kom hr. Ove Fich også ind på, at man kunne tænke sig, at der var en bedre indflydelse for de studerende.
Mit spørgsmål til hr. Ove Fich er toleddet: Mener hr. Ove Fich, at udviklingskontrakterne har den nødvendige - hvad kan man kalde det - demokratiske legitimitet?
I givet fald: Hvordan kan de studerende, de ansatte blive involveret i drøftelsen af dem, hvis man altså absolut skal have dem?
Det andet går på, om hr. Ove Fich kan præcisere, hvilke perspektiver og visioner Socialdemokratiet måtte have, for at studerende og ansatte kan få øget magt på universiteterne.
Ove Fich (S), 1999-01-14:
For Socialdemokratiet er det vigtigt, at der sker en stadig udvikling af universiteterne, fordi det er forudsætningen
for, at uddannelse og forskningen kan sikres på det højeste niveau, samtidig med at andre hensyn såsom til arbejdsmarkedet og erhvervslivet kan tilgodeses. Universiteternes udnyttelse af deres ressourcer, deres ambitionsniveau, deres produktivitet og kvalitet på kerneområderne er vigtige indikatorer for samfundets udbytte af investeringen til forskningen og uddannelsessektoren. Det centrale i redegørelsen er de nye tanker omkring udviklingskontrakter, og vi ser det i Socialdemokratiet som et tilbud om en mere fleksibel styreform, hvor det enkelte universitet kan indrette sig efter sit eget behov og sin egenart.
Når universiteterne kan indrette sig, som de finder det mest hensigtsmæssigt, vil det give en bedre udnyttelse af ressourcerne.
For at sikre kvaliteten af udviklingen er det vigtigt, at der løbende sker en sammenligning af resultaterne og metoderne mellem forskellige institutioner.
Disse sammenligninger kan foretages både med danske og udenlandske institutioner, og det finder vi er et vigtigt redskab.
For Socialdemokratiet er det vigtigt, at pengene til forskningen kommer flest mulige til nytte, og det betyder, at den forskning, der drives ved universiteterne, skal være synlig, skal udnyttes bedre og formidles hurtigere.
Det er vigtigt, at den viden, der produceres i samfundet, om det er på universiteterne, i sektorforskningen eller i erhvervslivet,
udnyttes optimalt, ved at der er åbenhed og fleksibilitet til at udveksle viden og kompetence bedre, end det sker i dag.
Disse midler sikrer forskningsprogrammerne et væsentligt større budget, end staten alene ville kunne finansiere.
Der har været en del diskussion om forholdene for det videnskabelige personale, fordi man mente, der gik for meget tid med administration.
For os er det også vigtigt, at den undervisning, der tilbydes, er så god som mulig, og det skal sikres gennem en systematisk vejledning af de universitetsansatte i undervisning.
Det, vi ønsker, er kort sagt, at det gennem en aktiv personalepolitik sikres, at forskerkarrieren står som et attraktivt alternativ for de dygtigste kandidater.
Det er nemlig med til at sikre universiteternes fremtidige position. For så vidt angår de studerende, er det vigtigt, at frafald mindskes, studieskift gøres mere fleksibelt, og dimittendalderen nedsættes.
I redegørelsen ligger der et ønske om en mere fleksibel meritordning, der skulle gøre studieskift nemmere og mindske spildtiden, og det er som bekendt noget, vi kommer tilbage til her i Tinget på et senere tidspunkt.
Jeg synes også, det er vigtigt, at man i sammenhæng med disse ting finder den rette balance - og hermed mener jeg en bedre balance - for studenterindflydelsen i de ledende organer.
Så Socialdemokratiet ser kort sagt udviklingskontrakterne som en moderne styreform, der tager hensyn til universiteternes frihed, egenart og selvbestemmelsesret.
De gensidigt forpligtende aftaler - og det er det jo - skal samtidig sikre en effektiv udnyttelse af alle de ressourcer, som vi stiller til rådighed for forskningen i dette land.
Carsten Hansen (S), 1999-01-14:
Til fru Jette Gottliebs bemærkning om, at man ifølge det debatoplæg, som foreligger fra regeringen, skal knokle mere, vil jeg godt sige, at det ikke er den enkelte person, som arbejder 37 timer om ugen, der skal arbejde mere som sådan.
Det, bestræbelserne i regeringen går ud på, er jo at få folk lidt tidligere ind på arbejdsmarkedet og en lille smule senere ud, især nogle af de veluddannede, som vi har brug for i en række specielle joboplæg.
Jeg vil også sige, at det jo handler om at sikre velfærdsstatens overlevelse, altså sikre et bredere indkomstgrundlag, således at vi får råd til nogle af alle de velfærdsordninger, vi har.
Bare til almindelig oplysning.
Ove Hygum (S), 1999-01-14:
Til fru Jette Gottlieb har jeg denne kommentar med hensyn til bemærkningerne om regeringens debatoplæg »Arbejde og service«: Sandheden er jo, at der på det danske arbejdsmarked faktisk er en række deltidsbeskæftigede, der meget gerne vil arbejde mere, og her er der en arbejdskraftreserve, hvor vi meget gerne ser en debat om, hvordan man kan imødekomme disse menneskers ønsker om at arbejde mere.
Med hensyn til beskæftigelsen er regeringen ikke af den opfattelse, at vi er nået til en beskæftigelsessituation, hvor vi ikke kan få ledigheden presset længere ned.
Der er områder i landet, hvor ledigheden ligger omkring 3,5 pct., og der er andre steder, hvor den ligger omkring 6,9 pct. Jeg kunne i øvrigt godt tænke mig at få svar på, hvordan man ville kunne gennemføre det forslag, som Enhedslisten lægger op til, i en situation, hvor der er tale om regioner, hvor der simpelt hen er fuld beskæftigelse i dag.
For i betragtning af, at korttidsledigheden aldrig har været under 2,5 pct., bliver det svært at forestille sig, at man skulle kunne leve med virkningerne af beslutningsforslaget, uden at det skaber de helt kaotiske situationer på arbejdsmarkedet, som jeg var inde på i mit indlæg.
Jeg har ikke noteret nogen støtte.
Jeg synes, det henstår lidt i det uvisse, om SF's ordfører støttede forslaget, men det kan vi måske få mere oplysning om ved en senere lejlighed.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-01-14:
Jeg må med beklagelse konstatere, at vi ikke lyttede tilstrækkeligt til formandens tale ved medlemsfesten tirsdag aften om at være lidt fremme ved ordførerbordet, men det må vi prøve, om vi kan lære!
Kristeligt Folkeparti finder det helt uhensigtsmæssigt, at der ydes økonomisk støtte til at fremme nedsættelse af arbejdstiden generelt.
Der er tværtimod i den nuværende gunstige situation med lav ledighed og flaskehalse inden for flere brancher behov for at se på ordninger, der kan bidrage til at øge udbudet af arbejdskraft. Fru Jette Gottlieb sagde til ministeren, at der her jo var tale om en ideologisk debat, altså, om vi skal arbejde mere eller mindre.
Jeg kan faktisk ikke forstå, at det har så meget med ideologi at gøre.
Den ideologiske debat kunne jo så gå på, om vi ønsker at lave et helt andet samfund med et nedsat forbrug, der var helt anderledes miljøvenligt, økologisk rigtigt osv. osv.
Men jeg har fornemmelsen af, at det ikke vil finde den store tilslutning blandt vælgerne i Danmark at nedsætte forbruget.
Nej, der er derimod masser af opgaver, som vi ikke får udført i Danmark: pasning af ældre, af syge, reparation og vedligeholdelse af bygninger, masser af opgaver, som vi kunne udføre, hvis vi ville gøre Danmark bedre og verden bedre i øvrigt rundt omkring os.
Derfor skal vi indrette vores strukturer, så vi får arbejdskraft frem til de opgaver, som vi ønsker udført.
Det betyder ikke, at der ikke er brug for en indsats for bestemte grupper, og det går Kristeligt Folkeparti ind for.
En målrettet indsats for børnefamilier fremsætter vi et beslutningsforslag om nu her og en indsats for ældre, for handicappede for at holde dem længere på arbejdsmarkedet til gavn for dem selv og til gavn for samfundet som helhed, der kan få mere ud af deres aktive år. Men generelt at belønne mindre arbejde er direkte umoralsk efter min mening, og det vil forringe Danmarks samlede sociale status og velfærdsstatus, så vi kan ikke gå ind for det beslutningsforslag her.
Anders Samuelsen (RV), 1999-01-14:
Det kan undre, at Enhedslisten vælger at fremsætte det her forslag i en tid, hvor det burde være åbenlyst for enhver, at der ikke er brug for en generel nedsættelse af arbejdstiden, men derimod, at den samlede mængde af arbejdstimer stiger.
Regnestykket går simpelt hen ikke op, hvis man både vil have i pose og i sæk.
Det mindste, man kunne gøre, hvis man ville have noget i posen, var så at hive noget op af sækken.
Og så skal man jo heller ikke glemme den øjeblikkelige konjunktursituation.
Ledigheden er nu ved at nå under 6 pct., og der er truende flaskehalse, og der er flaskehalse flere steder på arbejdsmarkedet.
En vedtagelse af dette forslag om økonomisk støtte til en generel nedsættelse af arbejdstiden vil uden tvivl kvæle den økonomiske vækst, fordi det vil skabe mangel på arbejdskraft, inflation, og det vil skabe stigende lønpres.
Gennemførelsen af forslaget er derfor en sikker vej til at aflive det økonomiske opsving, som vi har nydt godt af de seneste år.
Og så kan det først for alvor blive svært at få råd til at sikre og videreudvikle velfærdssamfundet.
Rent ideologisk kan man ikke mindst undre sig over, at det fra Enhedslistens side nu skulle være blevet et mål at støtte de private virksomheder, som eventuelt kunne tænke sig at benytte sig af det her til at få finansieret en nedsættelse af arbejdstiden for enkelte medarbejdere.
Det kalder jeg ideologisk nytænkning.
På baggrund af det kan Det Radikale Venstre ikke støtte forslaget.