Holger K. Nielsen (SF), 2001-10-04:
Begivenhederne den 11. september har ændret
hele den globale sikkerhedspolitik, og jeg er helt enig med statsministeren i, at det også nødvendiggør en dansk diskussion om de nye udfordringer. Vi er alle sammen enige om, at terroraktionen var forfærdelig, og at den internationale terrorisme skal bekæmpes.
Jeg tror også, der er enighed om, at det er nødvendigt med en bred vifte af tiltag.
Er det så også illusorisk at tro på, at terrorismen kan bekæmpes med militære midler alene?
Meget tyder på, at USA er tæt på et militært angreb på Afghanistan og bin Laden.
I hele den her diskussion har SF manet til besindighed.
Den amerikanske vrede er forståeligt nok enorm, men hvis vrede og hævntørst bliver bestemmende for den efterfølgende reaktion, går det galt.
USA balancerer på en knivsæg i forhold til den muslimske verden.
Unødvendig krigsførelse kan føre til det, som bin Laden i virkeligheden ønsker, en kamp mellem religioner og mellem civilisationer.
Jeg fornemmer også på statsministerens tale i tirsdags, at regeringen deler denne tilgang.
Et af problemerne med terrorismen og terrorismen som fjende er, at vi kun har et begrænset kendskab til fjenden.
De mænd, der stod bag den forfærdelige terroraktion den 11. september, fungerede som ganske almindelige mennesker i USA.
Ingen overhovedet havde forudanelser om, at denne den mest spektakulære terroraktion i historien var på vej.
Det er derfor også grotesk, når man hører danske politikere sammenkæde terrortruslen med de danske asylregler og den danske udlændingepolitik.
Hvis folk fra bin Ladens Al Qaida-netværk vil arbejde her i Danmark, kan ingen nok så kraftig opstramning af den danske udlændingelovgivning forhindre dette.
De vil i hvert fald under alle omstændigheder kunne komme til det danske samfund, hvis de vil.
Og det er derfor rendyrket - undskyld, jeg siger det - plattenslageri, når man bruger terrortruslen som argument for at stramme f.eks. familiesammenføringsreglerne og asylreglerne og andre regler på udlændingeområdet.
Vi vil bekæmpe terrorismen, og hvis terrornetværkene skal optrævles, så fortsætter de effektive efterretningsvæsener og et internationalt samarbejde mellem disse.
Det støtter vi, og vi er positive over for en sådan styrkelse.
Men der skal så også være en stærk parlamentarisk kontrol, så vi undgår, at efterretningsvæsenet bliver en stat
Det er positivt, at regeringen vil fremlægge en samlet terrorpakke, og vi regner med konstruktive forhandlinger om denne.
SF vil gå ind i forhandlinger om terrorpakken.
Vi kan ikke sige nu, om vi vil støtte det hele, men vi vil godt forhandle den terrorpakke, som regeringen fremlægger. Vi vil også støtte en styrkelse af det civile beredskab, som regeringen har lagt op til, herunder flysikkerheden.
Nogle mener, at det er bin Laden, som jo er mangemillionær eller -milliardær, der står bag det.
Men han har jo ikke sine penge liggende i en kuffert i grotterne nede i Afghanistan eller i guldbarrer, som han går rundt med på æslerne dernede.
De er jo i store internationale banker, og det må være muligt at få overblik over, hvordan disse penge er skjult forskellige steder.
Vi vil bekæmpe terrorismen, og vi vil derfor gøre en ekstra indsats for at fjerne forudsætningerne for dem.
Det er en vigtig pointe.
Vi kan gøre meget omkring flysikkerhed, omkring efterretningsvæsener, vi kan iværksætte et militært angreb, vi kan styrke det civile beredskab.
Men hvis mennesker er villige til at give deres eget liv for at skade os, hvis mennesker får den perverse tanke ind i deres hoveder, at de kommer i Paradis, når de laver selvmordsaktioner i forhold til os, at de får en førsteklasse i Paradis, jo flere de river med sig i døden, så er det i sidste ende svært at gøre noget med de åbne samfund, vi har, med de demokratiske traditioner, vi har, med den måde, vi har bygget samfundet op på.
Det er i sidste ende umuligt, medmindre vi vil ændre det demokratiske fundament for vore samfund, og det er der ingen af os der ønsker.
Derfor er der ingen vej udenom i den langsigtede indsats, vi taler om: at gå ind og se på forudsætningerne for terrorismen, at gå til ondets rod og målbevidst arbejde på at fjerne forudsætningerne.
Det kunne vi tidligere i dag høre fra hr. Peter Skaarup.
Nonsens!
De folk spiller bin Ladens spil.
Det er den holdning, der fører til den religionskrig, de muslimske fanatikere ønsker.
Den fundamentalisme og fanatisme, som skaber terrorismen, kan ikke adskilles fra en økonomisk og social udvikling, som bliver stadig skævere.
Heri ligger ikke, at økonomisk tilbageståenhed er den eneste forklaring på fanatismen, men det er en væsentlig del af den, stadig fordi den tredje verden oplever en verden, som er uretfærdig, som er skæv, som domineres af det, de opfatter som et brovtende Vesten.
Det kommer i Mellemøsten bl.a. til udtryk ved, at der er regimer, som er dybt udemokratiske, undertrykkende, og som kun holdes oppe gennem støtte fra Vesten.
Hos de mennesker opfattes Vestens værdier ikke som et demokratisk alternativ, men som et undertrykkende system, der skaber fattigdom.
Det vil sige, at millioner af mennesker står over for et valg mellem pest og kolera: enten korrupte,
vestligt orienterede diktaturer eller religiøs fundamentalisme og fanatisme.
Men det er jo det valg, der er så håbløst, og som vi må gøre noget ved.
Kun en demokratisk udvikling kan fjerne det håbløse valg mellem korruption og undertrykkelse på den ene side og religiøs fanatisme på den anden side.
Og mig bekendt er der en almindelig anerkendelse, også her i Folketinget, af, at der foreligger en sammenhæng mellem økonomisk udvikling og så demokratisk udvikling.
Det er den pointe, vi skal have frem.
Det vil derfor være katastrofalt, hvis der bliver skåret ned i den danske ulandsbistand.
Det vil være amoralsk, men det vil også være dumt.
De partier, der vil det, har ikke forstået en tøddel af den nye situation.
I SF vil vi ikke skære ned på den fattigdomsorienterede del af ulandsbistanden, men vi er villige til at forøge bistanden med henblik på at forebygge konflikter.
Der er tale om en forsikring i forhold til fremtidige terroraktioner, i forhold til fremtidige konflikter.
Så siger man, at vi jo er meget godt med her i Danmark - det er vi også - og at andre lande også skal med.
Ja, andre lande skal også med.
Men ville det ikke være en idé, at vi begynder at tænke sikkerhedspolitik på en ny måde i det danske samfund, i det danske Folketing, hvor man siger: Der er lande, der bruger mange penge på militært isenkram, som definerer deres sikkerhedspolitik sådan.
Vi definerer sikkerhedspolitik anderledes.
Vi bruger ikke mange penge på militært isenkram.
I stedet for bruger vi pengene på ulandsbistand, på hjælp til at forebygge konflikter i fremtiden.
Derfor er det også nødvendigt at tænke sikkerhed langt bredere, at få en samlet diskussion af den nye sikkerhedssituation, hvor vi sammentænker militær, civilt beredskab, ulandsbistand, Øststøtte, de forskellige tiltag, der alle sammen har et sikkerhedspolitisk formål.
Den debat vil vi tage.
Vi er villige til at gøre en aktiv indsats for at håndtere den trussel, der ligger i terrorismen, med en vifte af tiltag, som er nødvendige.
Her er vi ikke dogmatiske.
Vi er åbne over for en diskussion, vi er åbne over for gode argumenter, men vi mener ikke, det er gode argumenter, at man forsøger at skabe det indtryk, at man ved Rambo-agtige tiltag, ved at efterligne Dirty Harry og general Patton på den måde kan få fjernet forudsætningerne for terrorisme.
Der er andre ting, der skal til.
Vi er heller ikke villige til at føre krig mellem religionerne.
Der er opstået en meget ubehagelig, utiltalende diskussion, hvor islam og muslimer gøres til skurke.
Mange danske muslimer har kunnet mærke en stigende modvilje og indirekte beskyldninger om, at de har et ansvar for den forfærdelige hændelse den 11. september.
Her har vi som politikere et ansvar.
Den amerikanske præsident viste en flot gestus.
Den ærkereaktionære amerikanske præsident viste en flot gestus, da han kort tid efter besøgte en moské og klart sagde, at islam ikke er ensbetydende med terrorisme.
Vi, der sad i Washington i dagene efter terrorangrebet, oplevede mindehøjtideligheden i domkirken i Washington.
En af de første, der holdt tale, var en imam, der startede med at tale på arabisk og gik over til amerikansk bagefter for netop at markere, at det her var ikke noget, som de amerikanske muslimer havde hverken lod eller del i.
Det var en gestus også, at han fik lov til at tale som en af de allerførste ved den pågældende mindehøjtidelighed. Det er også nødvendigt, at det her Folketing træder i karakter og uden vaklen giver det klare signal, at ingen religiøs gruppe i Danmark skal hverken mistænkes eller generes gennem terrorhandlingerne i USA.
Det er kommet frem, at vi i Danmark har huset adskillige krigsforbrydere, hvor mange er lidt uklart, og hvor meget der er tale om, vil anklagemyndigheden nu se på.
Men det er klart, at den måde, det har været fremstillet på, hvor vi måske har haft en lovgivning, der ikke har været klar nok, er utilfredsstillende.
Det er også derfor, det er godt, at vi får vedtaget et forslag til vedtagelse her i Folketinget i dag, som lægger op til, at vi skal have en stramning af de ting.
Valgrygterne har svirret meget i den seneste tid, men det er klogt, at statsministeren holder fast i, at arbejdet skal gøres færdigt.
Vi står foran vigtige forhandlinger om finansloven, og befolkningen har krav på et ordentligt stykke arbejde her fra Folketinget i stedet for valgtaktik.
Vi anser det for givet, at der igen skal laves finanslov med venstrefløjen.
De borgerlige har for længe siden lagt sig i hængekøjen.
Deres økonomiske politik er både så asocial og så urealistisk, at det ikke har noget formål at forestille sig et stykke arbejde fra den kant.
Fra SF har vi fremlagt den politik, vi ønsker fremmet i finanslovforhandlingerne.
Nogle har spurgt, om den nye situation efter den 11. september har ændret vore prioriteringer.
Svaret er: Det har den ikke.
Vi er villige til at forhandle om nye tiltag omkring det civile beredskab og omkring efterretningsvæsenet.
Det er også muligt, at det kommer til at koste penge; det må vi se på, men vi afviser på det bestemteste, at det skal ske på bekostning af velfærdspolitikken.
Det skal ikke være den gamle fru Jensen, der gennem en dårligere hjemmehjælp kommer til at betale for et bedre beredskab.
Der er stadig væk så mange uløste opgaver i vores velfærdssamfund: ældre og handicappede, der ikke får en ordentlig hjemmehjælp; en folkeskole, der er nedslidt; ventelister på sygehusene; børn, der ikke bliver passet; familier, der ikke kan få deres tid til at hænge sammen; mennesker, der er stødt ud fra arbejdsmarkedet.
Danmark er fortsat et af verdens rigeste lande.
Ikke mindst på ældreområdet er der problemer, og der har i sommerens løb været nogle gruopvækkende historier om kommuner, der leverer en ældrepleje, der er helt uacceptabel.
Her har regeringen været for passiv.
Det er kommunernes ansvar, javist, men det er også Folketingets, om ikke andet fordi vælgerne er flintrende ligeglade med, om ansvaret ligger det ene eller det andet sted; de vil have løst problemerne, og det bliver vi også stillet til ansvar for.
Derfor er det også positivt, at socialministeren nu har taget sig sammen og pålagt kommunerne at løse de opgaver, som lovgivningen kræver af dem.
I KL kalder man det for centralisme, vi kalder det at leve op til sine forpligtelser.
Ærlig talt!
Manglede det ikke bare, at de gamle skal have den hjemmehjælp, de ifølge loven har krav på?
Men ældrepolitik er ikke mindst et spørgsmål om omsorg; alle skal være trygge ved en god alderdom.
Vi skal forlange tryghed og menneskelighed.
Alt for meget ude omkring er gået op i tidsskemaer, stopure og kontrolskemaer.
Der skal være tid til omsorg og menneskelighed.
Det kræver en bedre hjemmehjælp, men også at vi er villige til at bruge utraditionelle metoder for at kunne klare de arbejdskraftproblemer, der også er på de punkter.
Og i sidste ende har det været meget et anliggende omkring livskvalitet.
Vi har måske en tendens til at betragte de sociale problemer, de ældres problemer sådan fra Systemdanmarks side: nu skal vi ændre systemerne sådan, og nu skal vi ændre systemerne sådan, hvor det i sidste ende ofte er et spørgsmål om, at den gamle får en bedre kontakt, at der kommer en og snakker lidt med ham, drikker en kop kaffe med hende, spiller et spil kort med ham og giver den omsorg, den tryghed, den menneskelighed, som vi alle sammen har behov for.
Der er mange mennesker, mange ældre mennesker, der sidder ensomme, hvis børn ikke besøger dem, og hvor det, de mangler, jo i virkeligheden er lidt mere menneskelig kontakt. Og der er vi nødt til at få de aspekter mere ind i den måde, den offentlige sektor fungerer på.
Der skal være valgmuligheder.
Ja, men det skal være valgmuligheder, hvor man skal kunne sige, at hvis en kommune ikke kan leve op til sine forpligtelser, så skal man have nogle andre ting i stedet.
De ældre skal kunne stille krav til det offentlige.
Vi skal ikke have privatiseringer på det område.
Vi skal have en offentlig sektor, der fungerer bedre, hvor der er flere valgmuligheder, hvor man kan stille krav til den måde, det offentlige fungerer på.
Vi har haft en vældig fremgang
Men der er altså stadig væk 200.000-300.000 mennesker - mindst - der er uden for arbejdsmarkedet.
Der er ledige hænder, hænder, der ikke bliver brugt i vores danske samfund,
samtidig med at der er mange opgaver, der ikke bliver løst.
Der bliver skreget om mangel på arbejdskraft.
Den påstand er forkert stillet op.
Det, der er mangel på, er mennesker med de rette kvalifikationer til de job, der er. Derfor ligger der en kolossal opgave i uddannelse, efteruddannelse, en aktiveringsindsats, en arbejdsmarkedspolitik, der i stedet for kontrol af de arbejdsløse i højere grad lægger op til opkvalificering,
lægger op til, at vi kan få løst de mange opgaver, der skal løses.
»Ledige hænder til velfærd« er vores slogan.
Vi skal have fat på alle de mange mennesker, der i dag ikke har et værdigt liv, fordi de er udenfor.
Det gælder ikke mindst de etniske minoriteter, for hele debatten om de etniske minoriteter går jo på stramninger af udlændingelovgivningen, hvor det i virkeligheden burde dreje sig om: Hvordan får vi dem bedre integreret i det danske samfund?
Der er mange problemer her, dem skal vi overhovedet ikke skjule, selvfølgelig er der det.
Men problemer er jo til for at blive løst.
I stedet for at snakke signalpolitik, snakke om stramninger, stramninger og stramninger, kunne vi så ikke snakke om, hvordan vi får løst de problemer, der er, få et samfund, hvor vi alle sammen kan få glæde af de ledige hænder, der er? For erhvervslivet skriger på arbejdskraft.
Den offentlige sektor skriger på arbejdspladser.
Lad os da tage det som en gave, at vi har de muligheder for at få flere ind på arbejdsmarkedet, i stedet for at køre den anden diskussion, som udelukkende er signalpolitik i forhold til visse dele af vælgerne.
Der er børn, der ikke bliver passet.
Det er godt, at vi nu får den børnepasningsgaranti, vi burde have haft for længe siden.
Vi har de familiemønstre, hvor far og mor arbejder, de står op om morgenen, smører madpakker, børnene skal i børnehave, i skole, de skal selv på arbejde, kommer hjem om eftermiddagen, henter børnene, laver aftensmad, lægger dem i seng om aftenen og er dødtrætte til sidst.
Det er et liv, som for mange mennesker er forfærdeligt.
Vi er da nødt til at skabe nogle rammer for også at kunne leve livet på andre måder, give bedre vilkår for, at livet ikke bare bliver lønarbejde, give tid til livet, orlovsordninger, det, vi kalder en tidbank, hvor man kan opspare tid i stedet for penge.
Jeg tror, at tid, fritid, tid til, at man kan udvikle sig selv, være sammen med sine venner, sin familie, bliver et af de væsentligste velfærdsgoder i en moderne velfærdspolitik, hvor den gammeldags velfærdspolitik - også udmærket - har været offentlige institutioner.
Det synes jeg vi skulle tage en langt mere nuanceret og fremadrettet diskussion om.
Vi går til arbejdet fra SF's side, vi skal have en finanslov, vi skal have et folketingsvalg på et tidspunkt.
Jeg mener linjerne står ganske klart stillet op over for hinanden: det er et solidarisk Danmark over for et usolidarisk Danmark, et menneskeligt Danmark over for et Danmark, der ikke er menneskeligt.
Vi ved godt, hvor vi står dér, og vi vil give det alternative styrke.