Lissa Mathiasen (S), 2002-03-14:
Nu sluttede jeg jo lige med et par knubbede ord, og dem vil jeg også godt vende tilbage til, men inden vil jeg da sige noget lidt mere venligt, for jeg vil godt starte med at rose justitsministeren for at ville iværksætte yderligere behandlingstiltag over for stofmisbrugere i Kriminalforsorgens institutioner.
Det er et område, som vi i Socialdemokratiet prioriterer meget højt.
Jeg tror ikke, at nogen af os kan blive uenige i, at det er en forbandelse for de mennesker, der bliver indfanget i det net, det giver anledning til så megen anden dårligdom.
Så meget mere glæder det os, at justitsministeren vil følge op på den meget aktive politik, som også den tidligere justitsminister stod for på det her område. Jeg vil også godt her fra starten meget klart slå fast, at i Socialdemokratiet kan vi ikke acceptere forhold i vores fængsler, som giver stærke fanger mulighed for at true fængselspersonale eller tyrannisere medfanger.
Vi finder det
heller ikke acceptabelt, når fanger flygter.
Det er der vel i øvrigt ingen, der gør.
Tilsvarende er vi meget optaget af, hvordan mulighederne er for udgangstilladelse for de indsatte, og hvordan det bliver administreret i praksis.
Men udgangspunktet for os er: Hvad er det for en kriminalforsorg, vi gerne vil have i det her land?
Hvad er det for et fængselsvæsen, vi gerne vil have?
Hvordan sikrer vi, at de forventninger, den enkelte borger må have til det her samfund set i forhold til at skabe størst mulig tryghed, også bliver tilgodeset?
I Socialdemokratiet er vi meget optaget af at se disse spørgsmål i en sammenhæng. Det er et led i det danske retssystem, at begår man kriminalitet, så straffes man. Det er Kriminalforsorgens opgave at sørge for, at straffen bliver fuldbyrdet under den fornødne sikkerhed.
Men det er også Kriminalforsorgens opgave, så vidt det er muligt, at søge at resocialisere de pågældende.
Og her er netop prøveløsladelse et væsentligt element, fordi man dels kan pålægge den løsladte diverse vilkår, dels så at sige have snor i den pågældende undervejs. Vi har alle, samfundet, borgerne, ofrene, en dyb interesse i at medvirke til, at den dømte
efter endt afsoning ikke falder tilbage i ny kriminalitet
Og her fristes jeg altså over evne til at inddrage nogle kloge ord, som er blevet sagt: Det er hverken øllebrødsbarmhjertighed eller sløv rutine, der skal være udslagsgivende ved prøveløsladelser, men derimod sund fornuft og målrettede forsøg på at begrænse kriminaliteten.
Prøveløsladelser giver mulighed for at pålægge den løsladte tilsyn, Antabus eller anden behandling.
Det var ord, der stod at læse i B.T. i efteråret 1990 i en artikel skrevet af den daværende konservative justitsminister, Hans Engell.
Det er sund fornuft.
»Målrettede forsøg på at begrænse kriminaliteten« var hovedordene i denne her artikel, hvor Hans Engell beskrev, hvorfor vi skulle bibeholde udgang og prøveløsladelser, og hvor der i den grad blev manet til stor omhu for at sikre den rette balance.
Det er en argumentation, der er lige fuldt gyldig generelt på det her område også i dag.
Vi har gentagne gange i denne her sal hørt ikke mindst Venstres retspolitiske ordfører, fru Birthe Rønn Hornbech, advare mod hastværk, mod lovsjuskeri osv. og tilsvarende kritisere, hvis ikke høringssvar lå forud for førstebehandlingen.
Hvad er behovet?
Lad os få en dokumentation på bordet.
Tilsvarende i forhold til at ændre i relation til aktindsigt, udgangstilladelser: Hvordan er det gået i forhold til at udnytte det bestående regelsæt?
Hvordan har § 24 været brugt?
Hvilke analyser ligger der til grund for de foreslåede ændringer?
Har vi ikke en forpligtelse til at sikre, at beslutningsgrundlaget er i orden, før man skrider til handling?
Hvis det er sådan, at jeg har misforstået det, og ministeren sidder inde med ny faglig viden, som vi ikke har set, så lad os se den.
Men jeg vil godt sætte spørgsmålstegn
ved den måde, vi arbejder på herinde, hvis man mener, at man kan lægge nogle ting, som disse, frem og mene, at det overhovedet ikke er nødvendigt at fremlægge nogen form for faglig begrundelse, tal, analyser eller andet - mig bekendt er de heller ikke foretaget.
Og hvis man heller ikke mener, at der overhovedet er behov for at foretage nogen form for høring, og hvor vi ikke kan få høringssvarene, før vi har førstebehandlingen, så synes jeg ikke, at det, vi laver, er sagligt godt.
Så er det, hvad jeg vil kalde for hastværk og lovsjusk, og det har vi altså ikke lyst til at agere i forhold til.
Mest af alt ligner det her faktisk et ideologisk felttog, et udtryk for en præstationstrang, og det vil vi godt advare imod.
Vi vil godt medvirke i et konstruktivt arbejde, men den saglige forudsætning skal altså være til stede, ellers er det lovsjusk. Jeg undrer mig over, at fru Birthe Rønn Hornbech på Venstres vegne ikke kunne se, at det her heller ikke er godt nok, når det bliver lagt frem på den her måde og -
For det er i hvert fald - set i forhold til det lovforslag, der ligger her - i den grad noget, som meget hurtigt vil give effekt i forhold til Kriminalforsorgen, i forhold til belægning, i forhold til personale.
Hvad har ministeren forestillet sig her?
Kan man blive ved med bare at tonse af sted - og det er
sådan set i fortsættelse af debatten, vi havde før - uden at der bliver lagt penge, personale på bordet?
Vi synes ikke, det er godt nok.
Nu skal jeg selvfølgelig ikke tage glæden fra fru Birthe Rønn Hornbech over det fremsatte forslag.
Det kan være, at vi kunne have haft en tilsvarende glæde, hvis vi havde haft mulighed for at se nogle høringssvar, hvis vi havde haft mulighed for at se nogle forarbejder i relation til det, der ligger.
Men det forekommer mig, at der er et eller andet, fru Birthe Rønn Hornbech har glemt, for jeg har i hvert tilfælde
været med til, at vi her i Folketinget har arbejdet med straffuldbyrdelsesloven.
Og hvis vi ser på § 24 i den bestående lov, må vi jo også konstatere, at der har vi faktisk været inde og tage fat i spørgsmålet omkring aktindsigt.
Men det kan godt være, at fru Birthe Rønn Hornbech alligevel er lidt forvirret, for meget må man sige om det her, men det er ikke, fordi der ligger for meget bevæggrund for det, analyse og sådan noget, og det er også gået så stærkt, at det jo rent faktisk er blevet trykt forkert.
Det er måske det, der er årsagen til, at fru Birthe Rønn Hornbech heller ikke har husket på, at vi har været inde og kigge på aktindsigt på et tidligere tidspunkt, og som rent faktisk giver en meget vid beføjelse set i forhold til at kunne undlade aktindsigten.