Morten Østergaard (RV), 2005-11-02:
Ministeren har for et øjeblik siden selv læst op og sagt, at pointen med de her regler er, at vi ikke ønsker, at folk samfundsbetalt skal kunne vælge at være hjemmegående.
Jeg spørger så igen: Er det ikke muligt at lave reglerne på en sådan måde, at de mere præcist adresserer den gruppe, som nu er nævnt i aftalen?
Det, der jo er virkeligheden, er det, som ministeren nu er inde på, nemlig at det slet ikke handler om den gruppe.
Man er ikke ude på at skabe mere incitament til aktivering, som er dokumenteret til at virke.
Nej, det, man er ude på, er at sætte nogle skrappere krav op for de allerfattigste i det her samfund – der, hvor begge er på kontanthjælp – som overhovedet ikke matcher dem, man stiller til resten af arbejdsmarkedet.
Uanset hvor akademiske ministeren måtte mene vi er, synes vi, at der skal være ens krav for alle, og at de stærkeste hænder skal bære de svageste og ikke den stærkeste pisk, som er det, regeringen fremlægger.
Vi afsætter 0,5 mia. kr. til at gennemgå alle de sager, opstille handleplaner og sætte de mennesker i aktivering i den kommende 2-års-periode.
Det ved vi virker, og derfor kommer de mennesker i arbejde.
Det er også derfor, vi har troen på, at det, vi taler om, kan lade sig gøre sig.
Vi siger bare, at der er meget svage økonomiske incitamenter til at påtage sig et arbejde, da vi ved, at mange af de mennesker, vi taler om her, ikke stod til rådighed for arbejdsmarkedet i det land, hvor de kom fra.
Det gør de heller ikke i Danmark, fordi de har truffet den beslutning, at den ene ægtefælle skal være hjemme og passe familie og børn, og som liberal og borgerlig synes jeg, det er en rigtig god beslutning, man træffer.
Vi indfører den her regel om, at man skal præstere de 300 timer, for også at sikre, at folk kommer ud og i kontakt med det danske samfund.
Jeg insisterer på, at ministeren på et eller andet tidspunkt i det her forløb kommer til at svare på mit spørgsmål.
Det er dokumenteret af ministeren selv, og der er henvist til, at det virker at gøre en aktiv indsats, altså at aktiveringen virker.
Når ministeren samtidig har henvist til aftalen og sagt, at det, vi ønsker at indføre her, er rettet mod dem, der har bestemt sig for, at de vil være samfundsbetalte hjemmegående, for det ønsker vi ikke at bidrage til, det er ikke en samfundsopgave – det er vi fuldstændig enige i – synes det at være rimeligt at sige, at de, der måtte blive fanget i den regel, men som gør en aktiv indsats og gør det, som ministeren har dokumenteret virker, nemlig deltager i aktivering, ikke skal rammes af reglen.
Kan ministeren ikke forholde sig til, om det er rimeligt, i stedet for at komme med alle mulige andre svar på alle mulige andre spørgsmål, som slet ikke er stillet i denne sammenhæng?
Før vi gennemførte loftet over kontanthjælp, skulle en person tjene 27.000-28.000 kr. om måneden, før det kunne betale sig at gå ud af kontanthjælpssystemet.
Når vi ved, hvad det er for en gruppe, vi taler om, altså grupper, som ikke behersker dansk og ikke har været inde på arbejdsmarkedet, var det måske at skyde over målet, at den person skulle kunne gå ud og få et job til 27.000-28.000 kr. om måneden.
Så vi lagde et loft over kontanthjælpen, og det betyder, at vi i dag er nede på, at man skal tjene 22.000-23.000 kr. om måneden, før der er en økonomisk fordel ved det.
Det, der er helt afgørende i denne sag, er jo – det troede jeg at vi kunne være enige med Det Radikale Venstre om – at det i et samfund selvfølgelig skal kunne betale sig at arbejde.
Jeg var egentlig ude efter et svar på det spørgsmål, som går på det, som også er dokumenteret, og som ministeren tidligere henviste til, nemlig at det rent faktisk virker, når der gøres en aktiv indsats.
Uanset om man er arbejdsmarkedsparat, lidt mindre arbejdsmarkedsparat eller slet ikke arbejdsmarkedsparat, så virker det, når der gøres en aktiv indsats.
Derfor prøvede jeg lidt nøgternt – men jeg kan forstå, at ministeren er blevet ophidset i løbet af spørgsmålene, og det er jo en ærlig sag – at spørge: Var det ikke rigtigt at lave en dispensationsmulighed, når det nu er sådan, at reglerne er møntet på, at de, som ikke står til rådighed, som bliver hjemme og er hjemmegående, ikke skal have kontanthjælp?
Når vi nu ved, at aktivering virker, og hvis kommunen vurderer, at en person har indgået i et aktiveringsforløb over de her 2 år, som har forbedret matchkategorien, altså gjort vedkommende mere arbejdsmarkedsparat, var det så ikke fornuftigt at sige, at det egentlig ikke var dem, der skulle rammes af den her regel, at der selvfølgelig bør kunne dispenseres? Var det ikke meget rimeligt og fornuftigt?
Det vil sige, at vi fanger og får fat i de her mennesker og gør dem mere parate til arbejdsmarkedet.
Der er så helt specielle problemer for en helt speciel gruppe, nemlig ægtepar på kontanthjælp.
Det drejer sig om 6.000 ægtepar, hvor 75 pct. af dem er udlændinge, der desværre sidder hjemme i lejligheden med parabolen rettet mod fjerne egne og taber kontakten med det danske samfund.
Her er vi altså nødt til at bryde den negative cirkel, vi er inde i.
For denne gruppe opstiller vi så det kriterium, at man i løbet af 2 år skal skaffe sig 300 timers ordinær beskæftigelse, dvs. et sted mellem 12 og 13 timer om måneden i en 2-årig periode.
Nu har vi efterhånden været i gang med den her 300-timers-regel i et stykke tid, og jeg synes, der er grund til nu at sænke paraderne og sige, at nu har vi ligesom afdækket uenigheden, og så kan vi måske komme ned til nogle helt konkrete ting, som kunne være relevante.
Ministeren har selv i et tidligere svar redegjort for, at pointen her er, at ledige skal stå til rådighed, og at det ikke er samfundets opgave at understøtte hjemmegående via kontanthjælp, hvis man har valgt at være hjemmegående.
Hvis man nu har gjort en aktiv indsats og rent faktisk samarbejdet med kommunen om at få forbedret sine kvalifikationer, komme nærmere en varig beskæftigelse og dermed også være dynamisk rykket op i matchkategorierne, var det så ikke rimeligt, at kommunen ud fra en helhedsvurdering kunne sige: Det var ikke dig, der blev tænkt på, da den her lov blev indført; det var ikke dig, de regler var møntet på, og derfor rammer de naturligvis ikke dig?
Var det ikke rimeligt, at der var en sådan mulighed?
Det er oven i købet gået så langt, at hr. Morten Østergaard, og det er faldet mig noget for brystet, i sin begrundelse for spørgsmålet bruger udtrykket tjanseri, hvilket jeg har lyst til at kommentere.
Jeg er ikke helt sikker på, at jeg har forstået, hvad der menes med tjanseri, men på en eller anden måde tror jeg, at der har bevæget sig sådan en akademikerånd ind i Det Radikale Venstre, så man ikke synes, at almindeligt arbejde, som almindelige mennesker udfører, er fint nok.
Det er rigtigt, at det er godt, hvis folk får uddannelser fra universiteterne og kan være kloge, men tjanseri antyder ligesom en foragt for nogle job, og det byder mig inderligt imod, hver gang vi skal diskutere det, for alle job i det her samfund er vigtige, og derfor er der ikke noget, der hedder tjanseri.
Kan jeg skaffe folk 5 timers arbejde i tilknytning til arbejdsmarkedet, er det et skridt ind på det danske arbejdsmarked, et helt afgørende skridt.
Så må det være et rengøringsjob, et kantinejob, et opvaskerjob eller andet, men jeg vil ikke have den der foragt for sådan nogle job, for det er ikke en måde at tale om det på.
Vi må alle sammen sikre, at mennesker kommer ind og får fat i et job på arbejdsmarkedet.
»Kan en kommune dispensere fra 300-timersreglen fra integrationsforliget, hvis den vurderer, at en ægtefælle på kontanthjælp gennem en aktiv arbejdsmarkedsrettet indsats tilrettelagt i samarbejde med kommunen i form af uddannelse, løntilskudsjob, sprogpraktik og lign. gennem de seneste 2 år har forbedret sit arbejdsmarkedsmæssige match markant?«
Skriftlig begrundelse
Hvis det nye lovforslag ikke tager højde for, at ledige, f.eks. gennem løntilskudsjob, forbedrer deres arbejdsevne, risikerer forslaget at lægge hindringer i vejen for en langsigtet indsats for varig beskæftigelse, idet kompetenceudviklende aktiviteter vil blive tilsidesat til fordel for tjanseri med henblik på sikring af tilstrækkeligt timetal til at oppebære kontanthjælp.