Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-02-25:
Debatten i dag kan jo let blive en gentagelse af den debat, der var omkring lovforslag nr. L 166 og beslutningsforslag nr. B 80 for ganske få uger siden, og jeg skal da derfor også henvise til de synspunkter, som den konservative ordfører, hr. John Vinther, fremførte ved den lejlighed, specielt angående de mere generelle bemærkninger omkring de problemer, der er især omkring hjemmeplejen, som det fremgår af den offentlige debat i øjeblikket.
I Det Konservative Folkeparti er vi naturligvis stærkt optaget af at sikre værdige og rimelige vilkår for ældre, for de svage og for de handicappede, og jeg skal heller ikke lægge skjul på, at vi har været lidt kede af den aktuelle usikkerhed omkring hjemmehjælpen til de ældre, sådan som det har været praktiseret i en række kommuner. Der har været ganske mange eksempler på ældre, som har fået frataget deres hjemmehjælp, en hjemmehjælp,
som de måske har haft i årevis
Det er naturligvis og skal være sådan, at hvis man får hjemmehjælp uden at have et behov herfor, ja, så skal den hjemmehjælp naturligvis skæres væk, men så burde den naturligvis heller aldrig have været tildelt.
Men i nogle tilfælde er det vores indtryk, at en række kommuner er gået længere i besparelser og nedskæringer inden for hjemmehjælpen, end vi bryder os om.
Derfor er der et behov for en præcisering, sådan at der udvikles en nogenlunde ensartet praksis for, under hvilke forhold de ældre kan forvente at få hjemmehjælp stillet til rådighed.
En sådan præcisering er, så vidt vi kan vurdere det, undervejs.
Socialministeren har ydet sit bidrag, og som flere ordførere har været inde på, er der nu en række afgørelser fra de forskellige ankeinstanser, som man nu kan tage stilling til i kommunerne og dermed også bringe en usikkerhed væk, som det vil være meget gunstigt at vi kommer af med.
Det er, så vidt vi kan konstatere det, sådan, at det er den praktiske hjemmehjælp, som man har skåret i i kommunerne.
Derimod har man værnet om den personlige pleje, og uanset niveauet er vi enige i den prioritering.
Opgaven nu er altså ved fælles hjælp, ved hjælp af ankeinstanser, ved hjælp af ministeren at finde frem til en fælles holdning til, hvordan § 71 i loven skal fortolkes.
Det er naturligvis først og fremmest ministerens ansvar, men det er også vores indtryk, at ministeren er stærkt optaget af det og har til hensigt at leve op til sit ansvar.
Så meget om den aktuelle debat.
Men jeg vil da godt også i mit indlæg her afslutningsvis sige, at det måske var på tide, at vi begyndte at føre en debat om de problemer inden for ældreområdet, som vi kommer til at stå over for i fremtiden.
Vi ved, at vi får langt flere ældre, og alt tyder også på, at der bliver større vanskeligheder med at skaffe arbejdskraft til rådighed, sådan at vi kan komme i den situation, at problemet ikke er bevillinger til ældreområdet, problemet er ganske enkelt at skaffe arbejdskraft til ældreområdet.
Vi synes i Det Konservative Folkeparti, at det ville være godt, at vi fik en debat om det, en debat om, hvordan vi - ja, det lyder sådan lidt brutalt at sige det - kan få en produktivitetsudvikling inden for området, og hvordan vi kan få - og det lyder så ikke så brutalt - en kvalitetsudvikling inden for området.
Det, som er det mest påtrængende for os nu, når den aktuelle debat er overstået, er: Hvordan sikrer vi i fremtiden, at vi får en ældreforsorg, som vi kan være bekendt at byde vores ældre medborgere?