runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Dyremose (KF), 2004-10-28:
Hvis man vælger at passe en nærtstående døende i hjemmet, er det en beslutning, der som regel er truffet ud fra nogle meget tunge overvejelser.
Magter jeg opgaven?
Er det det rigtige for min nærtstående døende?
Er det noget, som vi kan få til at passe ind i den måde, som vi gør tingene på?
Er det det, vi helst vil i vores familie?
Mange har kunnet benytte sig af det, og man kan heldigvis nu få plejevederlag, mens man passer den nærtstående døende.
Langt de fleste arbejdsgivere har også været villige til at sige: Jamen vi vil gerne række dig en hånd og give dig den orlov, du skal bruge, når nu du tager dette tunge ansvar på dig.
Det er også sådan, at flere af de private virksomheder, som har givet muligheden for denne her orlov, tilmed har suppleret plejevederlaget, så den enkelte, der passer en nærtstående, kan få sin fulde løn under orloven.
Det er meget prisværdigt.
Med det lovforslag, vi her behandler, retter vi op på det og giver de sidste få stykker mulighed for også at have retten til at få den orlov, der skal til for at kunne passe en nærtstående døende i den sidste svære periode.
Derfor har forslaget her en vigtig signalværdi, der siger til alle, der kommer ud i den situation, at, ja, du har en ret til at passe din nærtstående og få en orlov til at gøre det.
Det vigtige signal bakker vi naturligvis op i Det Konservative Folkeparti, samtidig med at vi udtrykker vores største glæde over, at det faktisk i det store og hele ikke har været nødvendigt at komme med det her lovforslag, fordi mange arbejdsgivere har den naturlige forståelse og medfølelse, der gør, at man har givet orloven alligevel.
Samtidig er vi naturligvis også glade for, at lovforslaget giver mulighed for at refundere arbejdsgiveren, således at arbejdsgiveren administrativt bare kan fortsætte med at udbetale lønnen, når man er villig til at betale den fulde løn.
De virksomheder, der er villige til at gøre det og på den måde bakker op om de her personer, der har en svær tid foran sig, skal naturligvis have det administrativt så let som overhovedet muligt.
Vi kan derfor i Det Konservative Folkeparti varmt støtte dette forslag, og vi glæder os over, at alle nu også har retten til at få orlov, når man tager den svære beslutning at passe en nærtstående døende.
Villy Søvndal (SF), 2004-10-28:
For at starte med konklusionen: Vi støtter det her forslag.
Fra SF's side synes vi ikke, der er nogen grund til at bebrejde regeringen, at man nu fremsætter et forslag, der tidligere har været fremsat, og som regeringen på det tidspunkt sagde nej til, for vi er meget vant til i SF, at vi leverer forslagene – i det her tilfælde var det Socialdemokratiet – og så går der nogen tid, og så dukker de op på regeringens lovbakke.
Det synes vi er en udmærket arbejdsdeling, og vi har fuld forståelse for, at det kan være nødvendigt med lidt inspiration udefra.
Ellers drejer forslaget sig om at give lønmodtagere ret til orlov i forbindelse med pårørende, der ønsker at passe nærtstående, der ønsker at dø i eget hjem.
Vi udvider det altså.
I dag forudsætter det en aftale med arbejdsgiveren.
Det nye er altså, at lønmodtageren udstyres med en egentlig ret til orlov i forbindelse med en nærtstående, der ønsker at dø i eget hjem.
Og det er jo vigtigt, fordi det netop er den meget specielle situation, det er, og at man ikke skal stå med hatten i hånden og bede om at få lov og eventuelt få et afslag.
Virksomheder, der ønsker det, kan fortsat supplere plejevederlaget op til den hidtidige indtægt.
Det er vi selvfølgelig også tilfredse med.
Det mest interessante kommer, hvis man læser på lovforslagets side 5, hvor der er et skema, der opgør lovforslagets konsekvenser i hovedtræk.
Hvis man læser der, så er der et sted, der hedder økonomiske konsekvenser for stat, kommuner, amtskommuner.
Der står »ingen« i første omgang.
Og så står der videre: Orlovsretten skønnes at ville medføre en begrænset merudgift på 3 mio. kr.
Men ikke desto mindre er det et vigtigt område, der lovgives på, og derfor støtter SF lovforslaget.
Ida Jørgensen (RV), 2004-10-28:
Jeg har selv brugt den, da min far døde i 1999.
Selv om vi alle kan forudse, at vi og vore nære skal dø, er tidspunktet meget uforudsigeligt, og det kan slet ikke fastlægges med en præcision, der egner sig til en virksomheds planlægning.
Man står altså i en situation, hvor man skal ind til sin chef og bede om orlov på et kritisk tidspunkt i ens eget liv.
Det vil sjældent være belejligt for virksomheden, og nogen vil måske være bange for, at virksomheden vil sige nej.
Derfor at det rigtig godt at gøre muligheden til en ret, og derfor kan Det Radikale Venstre varmt støtte det her forslag.
At arbejdsgiverne får mulighed for at modtage refusion er jo blot en parallel til de principper, der gælder for barsel- og sygedagpenge, som vi synes er gode.
Så også denne del af forslaget kan vi støtte.
Line Barfod (EL), 2004-10-28:
Jeg skal ikke trække debatten meget i langdrag.
Det er svært at tilføje noget nyt til alt det, der allerede er sagt, men jeg vil da gerne tilslutte mig rosen til, at ministeren har ladet sig inspirere af forslag, der tidligere er fremsat.
Og så håber vi da, at ministeren også på andre områder vil lade sig inspirere af de mange gode forslag, som mange partier kommer med, og vil lade den sociale ansvarlighed brede sig til andre områder, også selv om det er områder, der måske koster noget mere, end det her forslag gør.
Men vi støtter det her forslag.
Tove Videbæk (KD), 2004-10-28:
Kristendemokraterne er utrolig glade for det her forslag.
Det er næsten, som om det kunne være fremsat af os selv.
Og det er det jo på en måde også lidt, for sidste år fik vi en henvendelse fra nogle mennesker, som havde forsøgt at få orlov til at passe døende pårørende, men ikke kunne få det.
Det var grotesk, at man ikke kunne få lov til at være sammen med nærtstående pårørende de sidste dage af deres liv.
Det var der altså arbejdsgivere der sagde nej til.
Vi henvendte os derfor til beskæftigelsesministeren, men her mente man ikke, det var noget problem, for det var da klart, at folk fik orlov i den situation.
Men sådan var det ikke i virkelighedens verden.
Vi fremsatte så selv nogle forslag, og vi er rigtig, rigtig glade for, at enden på det hele nu er blevet, at regeringen fremsætter forslag om det her.
Det er vi meget, meget glade for på de menneskers vegne, som det her drejer sig om.
Og det får man nu mulighed for via det her forslag.
Det er vi utrolig glade for, og derfor stemmer vi naturligvis for det her forslag, fordi, som også jeg startede med, det faktisk er vores eget.
Det er jo rart at kunne fremsætte et forslag, der er så bred tilslutning til, og som også kun medfører en årlig merudgift på 3 mio. kr.
Så var det jo så, der desværre dukkede nogle enkelte sager op, hvor det viste sig at være et problem, hvor arbejdsgiverne ikke ville give fri til at passe en nærtstående døende eller meget syg eller handicappet.
Så fik vi Kristendemokraternes forslag, og man må også sige, at de er årsagen til, at vi nu står her i dag og heldigvis kan vedtage et forslag om at give alle lønmodtagere en ret til at få fri til at passe døende eller nærtstående, der er syge.
Jeg synes, der er en meget vigtig signaleffekt i forslaget i det, at man nu har opbakning over for sin arbejdsgiver, når man fremkommer med det her ønske.
Det styrker en i det forhold, så det kan jo være, at vi får flere sager at se, hvor en arbejdstager vil bede om fri, når vedkommende har en nærtstående i familien, der er ved at dø eller er blevet meget syg.
Heldigvis har vi også haft en positiv høringsrunde, for det er jo en indgriben i overenskomsterne.
Men jeg synes, vi fik nogle gode reaktioner tilbage, der var meget positive, og derfor kan vi jo så nu fremsætte forslaget.
Jeg glæder mig så bare til, at vi endelig får det vedtaget, og til, at det træder i kraft.
Men altså tak til hele Folketinget for den brede opbakning.
Så skulle jeg lige sige for at få ryddet den misforståelse af vejen, at der i lovforslaget på side 4 står, at lovforslaget alene vil få betydning for virksomheder, som ikke er omfattet af en overenskomst, der giver de ansatte ret til orlov i forbindelse med pasning af nærstående døende.
Det vil sige, at det i nogle tilfælde i dag er en del af overenskomsten, men det her lovforslag går nu ind og dækker alle andre, således at der nu er fuld dækning.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Anne Baastrup (SF), 2004-10-28:
Ministeren har fået et talepapir, hvoraf det tydeligt fremgår, at lovgivningen forvaltes til barnets bedste.
Jeg ved ikke, om ministeren har haft lejlighed til at læse denne her bog fra SFI, »Samvær til barnets bedste«, eller eventuelt den kronik, der var i Politiken fra Børns Vilkår her forleden dag.
Grunden til, at det er retspraksis, og at det i øvrigt er praksis i statsamterne, skyldes formuleringen i § 16: Det er forældrene, der har ret til at være sammen med barnet.
Praksis er sådan, at man rent faktisk fastsætter samvær med forældre, man ville have fjernet barnet fra med tvang, hvis det var den forælder, der havde forældremyndigheden.
Praksis er, at § 16 står alene.
Og den præmis er jeg uenig i.
Vi arbejder jo netop på, at det her skal foregå til barnets bedste.
Jeg har læst både rapport og kronik og synes selvfølgelig, det er hjerteskærende.
Men jeg mener altså også, at vi må skelne imellem, hvad der er lovgivning, og hvad der er praksis, og så prøve at få ændret praksis.
Og jeg mener, at det samarbejde, vi nu prøver at få op at stå mellem sociale myndigheder i kommunerne og statsamterne eller Familiestyrelsen, i hvert fald vil løse nogle af de problemer, vi har, hvor der direkte kan være tale om omsorgssvigt af den forælder, der skal have udleveret barnet, altså samværsforælderen, der ikke er bopælsforælderen.
Det er da sådan nogle ting, vi skal være bedre til at gå ind og løse, og det synes jeg så er en anden sag, end at man helt skal undlade, at den ene forælder overhovedet får mulighed for at få kontakt til barnet.
For det synes jeg kan blive en konsekvens af nogle af de forslag, som SF og også Kristendemokraterne stiller.
Jeg anfægter ikke juristernes måde at fortolke loven på.
Det, der bare er det centrale, er, at de tager udgangspunkt i de forarbejder, der var til den lovgivning, og det er forældrenes ret til samvær.
De fortolker loven sådan, som den skal, og derfor fremkommer praksis på den måde, at vi har alle de her konkrete enkeltsager.
Så ministeren tager grundlæggende fejl.
Så kan man læse i aviserne, at ministeren kommer med et forslag om, at børn skal have ret til at blive hørt, selv om de er under 12 år.
Men sådan som jeg hørte ministerens tale, var der en eller anden arbejdsgruppe, der skulle nedsættes på et eller andet tidspunkt, og så ville der måske en dag komme et forslag.
Hvornår regner ministeren med at komme med det forslag, som alle aviser i dag skriver at ministeren kommer med?
Det er min klare holdning.
Derfor har jeg behov for, at der er nogle eksperter, der ser det igennem og kommer med nogle anbefalinger til, hvordan vi rent praktisk kan føre det ud i livet.
Jeg håber, det kommer hurtigst muligt.
Det skal ikke være en syltekrukke, et langsomtarbejdende udvalg.
Igen med hensyn til loven og lovens grundlag så koncentrerer fru Anne Baastrup sig meget om § 16.
Jeg mener jo altså klart, at den skal læses sammen med § 17, hvor barnet hele tiden står i centrum, og hvor det hele tiden er barnets forhold, der skal tages højde for.
Line Barfod (EL), 2004-10-28:
Jeg ville gerne høre om den økonomiske side af, hvad der kommer til at ske.
For det er fint at tale om mægling og høring af børn og børnesagkyndige osv., men det koster jo nogle penge.
Derfor vil jeg gerne høre, om ministeren har nogle penge med til at sikre, at der er børnesagkyndige nok til at tage sig af sagerne, og også om ministeren har sikret sig, at konfliktmægling kommer til at fortsætte ved alle statsamterne fremover, at der er penge sat af til det og også penge til at sikre, at der er børnesagkyndige, og at der løbende sker uddannelse, efteruddannelse, supervision af dem, der indgår i konfliktmægling, og af de børnesagkyndige.
Jeg vil gerne takke alle Folketingets partier for i satspuljen at have støttet fortsatte midler til konfliktmægling.
Det er jo så garantien for, at det her kan fortsætte.
Så er det jo også en del af udvalgets arbejde at få kortlagt, hvad det her vil betyde, hvis der skal bruges flere børnesagkyndige osv. Som jeg sagde i mit svar til fru Anne Baastrup, så er det jo et spørgsmål, om personerne er der, og igen, om økonomien er der til det.
Det er derfor, jeg har behov for et overblik, inden jeg kaster mig ud i at fremsætte et forslag med det samme.
Det er altid fornuftigt nok at se, om pengene er der, inden man kaster dem ud – ellers er det lidt svært at kaste med dem.
Men hvad vil ministeren så gøre, hvis pengene ikke er der?
Har ministeren så sikret sig, at der så vil komme penge til at sikre, at der er børnesagkyndige nok?
For ellers er det jo kønt med de mange ord om, at man skal høre børnene, hvis ikke der er nogle børnesagkyndige til at høre på dem.
Så bliver det lidt svært.
Det var mit ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål er: Så vidt jeg kan forstå, skulle den her arbejdsgruppe kun se på spørgsmålet om høring af børn.
Hvad med alle de øvrige spørgsmål, der bliver rejst i forslaget fra Kristendemokraterne og SF?
Hele den store fællesnordiske betænkning, der er kommet, om at prøve at se på at samordne nogle af de nordiske love på det her område, vil ministeren arbejde videre med det, eller hvad kommer der til at ske på det her område ud over lige spørgsmålet om høringsret?
Jeg synes altså, det er en lidt fortænkt situation, fru Line Barfod fremstiller.
Med hensyn til vurderingen af de andre forslag er der jo så nogle, jeg har afvist og derfor ikke har tænkt mig at belyse nærmere, men så er der, f.eks. som jeg nævnte, forslaget om, at skilsmissebørn skal have ret til samvær med andre end lige deres forældre.
Per Dalgaard (DF), 2004-10-28:
Fru Line Barfod har selvfølgelig fuldstændig ret i, at et givet land på hele kloden ikke selv skal kunne sige: Vi overholder konventionerne – og så er det bare det.
Selvfølgelig ikke.
Men der burde være lidt proportionssans indimellem.
Den vestlige verdens demokratier overholder faktisk de regler, de skal.
Jeg ved godt, at der er nogle små flige hist og pist, men det gør de jo.
At FN så ikke tager sig af den tredje verdens problemer, som er enormt store, og hvor de virkelig kunne grave dybt i forskellige ikkeoverholdelser af konventionerne, hænger måske nok sammen med, at sådan som vi i hvert fald ser det, er FN jo mestendels styret af den tredje verdens lande i dag, så derfor sker der ikke særlig meget dér.
Line Barfod (EL), 2004-10-28:
Vi kan sagtens blive enige om, at FN burde gøre mere.
De gør meget, men de burde gøre meget mere.
Jeg mener f.eks., at FN burde gøre noget ved, at Israel ikke overholder den ene FN-konvention efter den anden.
Der er det ikke den tredje verden, men USA, der blokerer for, at man kan skride ind over for Israels regering, ligesom en af grundene til, at FN ikke har flere ressourcer til at gøre noget, er, at USA ikke betaler det, de skylder FN.
Så der er mange gode grunde til, at FN ikke gør mere, men vi kan godt blive enige om, at der burde gøres meget mere.
Med hensyn til Danmark forstår jeg, at Dansk Folkepartis holdning er, at fordi Danmark ikke ligger helt nede i bunden, men ligger oppe i toppen, så gør det ikke noget, at der er nogle regler, vi ikke overholder.
Det skal vi bare se stort på, og det skal være lige meget, om vi overholder de internationale konventioner, som vi har skrevet under på vi vil overholde.
Men så synes jeg egentlig, at det korrekte ville være, at Dansk Folkeparti, hvis man virkelig mener det, skulle sige, at så skulle vi træde ud af de her internationale konventioner, tage forbehold eller andet, hvis Dansk Folkeparti ikke mener, vi skal overholde dem, som vi har skrevet under på vi vil.
Per Dalgaard (DF), 2004-10-28:
Fru Line Barfods præmisser er helt forkerte.
Vi overholder de regler og love, vi skal, uanset om vi har inkorporeret FN's konventioner direkte i lovene, eller vi ikke har.
I vores love er der sådan set overhovedet ikke problemer i forhold til FN's konventioner, sådan som vi ser det.
Lissa Mathiasen (S), 2004-10-28:
Når det så skråsikkert lyder her fra Dansk Folkeparti, at vi overholder alt, hvad vi skal, alle forskrifter og krav, hvor har hr. Per Dalgaard så den viden fra, siden man fra Dansk Folkepartis side kan tillade sig skråsikkert her at sige, at det gør vi, til trods for at den komité, som er sat til at overvåge de enkelte landes overholdelse af regelsættene, siger, at det, der sker i Danmark, ikke er godt nok?
Den anbefaler rent faktisk, at der som en mulighed bliver oprettet en ombudsmandsinstitution for børn.
Hvor har man den viden fra?
Kan vi ikke få den forelagt i Retsudvalget?
Jeg synes da ikke, det er uinteressant, at man tør sige det så skråsikkert?
Per Dalgaard (DF), 2004-10-28:
Jeg kan udmærket læse, hvad der står her i forslaget i forbindelse med den der børneombudsmand, at komiteen er betænkelig ved, hvorvidt denne klagemulighed er tilgængelig og til rådighed for samtlige børn i deltagerstaterne.
Det er jo altså en vurdering.
Fru Lissa Mathiasen kan sige, at det ikke er godt nok, for det er der en komité, der siger.
De har så stor en fantasi, at de nok skal komme af med deres klager enten på den ene eller den anden måde, via nettet, via telefon, via deres lærer osv.
Vi siger, at der ingen problemer er, at der ikke er nogen børn, der går rundt og gemmer sig og ikke kan komme af med deres klage.
At komiteen siger det, jamen det kan vi jo bare tage til efterretning at den gør.
Lissa Mathiasen (S), 2004-10-28:
Jeg vil godt spørge en gang til, for jeg synes ikke, jeg fik svar på mit spørgsmål.
Altså FN's Børnekomité siger, som hr. Per Dalgaard har citeret, og slutter med, at den anbefaler som en mulighed at oprette et fokusområde for børns rettigheder inden for Ombudsmanden.
Så spørger jeg: Hvor er det, man har den skråsikre viden hos Dansk Folkeparti fra, så man tør sige, at det, de, der er sat til at vurdere vores måde at gøre det på, siger, ikke er korrekt, at der er ikke behov for det?
Hvad er det for en viden, man har, som vi ikke har, og som FN's Børnekomité tilsyneladende heller ikke har?
Det synes jeg da er et rimeligt spørgsmål.
Man kan da ikke bare ud i den blå luft sige, at man ikke tror på det, at man mener, at børn sagtens kan finde ud af at klage.
Hvor har man den viden fra?
Hvad er grundlaget for at kunne komme med den skråsikre påstand?
Per Dalgaard (DF), 2004-10-28:
Jamen det er jo alt sammen en subjektiv vurdering af en given rapports indhold.
Igen: Fru Lissa Mathiasen siger, at den her rapport siger sådan, ergo er det den gyldne sandhed, og at det er det, vi har at rette os efter.
Vi siger, at så galt tror vi ikke på at det står til.
Der er et hav af muligheder for børn til at klage: henvendelse til pædagoger, børneråd, børnetelefon, og jeg ved ikke hvad.
Vi kan altså ikke se, at der er de problemer, som komiteen her nævner.
Det siger fru Lissa Mathiasen så ikke er bevis nok.
Jeg må indrømme, at det ved jeg bare ikke.
Jann Sjursen (KD), 2004-10-28:
Hr. Per Dalgaard har efterlyst proportioner i denne her sammenhæng, altså fra FN's side.
Den debat vil jeg så lige lade ligge, selv om den sådan set er sjov nok.
Jeg efterlyser måske lidt proportioner hos hr. Per Dalgaard selv og hos Dansk Folkeparti, for hr. Per Dalgaard sagde i sin ordførertale, at der ikke er nogen problemer med børn.
Så er det, at jeg alligevel må stille det spørgsmål, hvor svaret selvfølgelig giver sig selv, men alligevel: Har hr. Per Dalgaard ikke lige under det foregående dagsordenspunkt udtalt sig posi tivt om et beslutningsforslag fra bl.a. Kristendemokraterne, som netop vil gøre noget ved børns situation, forbedre deres vilkår?
Altså underforstået, at det ikke er så uproblematisk, som hr. Per Dalgaard gør det til?
Per Dalgaard (DF), 2004-10-28:
Når jeg siger, at der ikke er nogen problemer, så relaterer mit udsagn sig til børneombudsmandsproblematikken, at vi skal have en børneombudsmand, fordi der er problemer.
I de tidligere behandlede lovforslag var der nogle problemer af chikanemæssig art, som jeg er helt på det rene med skal løses, men problemer af en art, der gør, at vi skal have en børneombudsmand, kan vi ikke se.
Helge Adam Møller (KF), 2004-10-28:
Det forslag fra Kristendemokraterne, vi behandlede for en halv time siden, kunne jeg se adskillige positive elementer
Her er der kun ét element, og jeg synes ikke, det er positivt.
Det er selvfølgelig ment positivt, men jeg synes, det vil virke omvendt.
Hvis jeg skulle sætte en overskrift over det her med børneombudsmand, så ville det være, at det, man lægger op til i forslaget, er, at man vil gøre børn til voksne.
Man vil gøre børn til voksne og give dem en række af de rettigheder og pligter, som voksne har.
Fru Lissa Mathiasen sagde, og jeg skrev det ned: »Børn er borgere på lige fod med voksne«.
Jeg gentager det: »Børn er borgere på lige fod med voksne«!
Nej, det er de søreme ikke, og det skal de da aldrig nogen sinde være.
Det ville være det frygteligste, man kunne gøre for børn, hvis de skulle være borgere på lige fod med os voksne.
Børn er ikke myndige.
Vi sætter ikke børn i fængsel, vi straffer dem ikke, de skal i hvert fald være mindst 15 år, de kan ikke være soldater, de kan ikke stifte gæld, de har ikke forsørgelsesansvar, de kan ikke gifte sig, de kan ikke stemme osv.
Det er jo ikke, fordi vi vil være onde mod børnene.
Det er netop, fordi de skal have lov til at opleve deres barndom og være trygge, og der skal være nogle voksne personer, det kan være forældre eller andre, som hjælper dem til at blive voksne og modne mennesker.
Når de så er blevet det, er de borgere på lige fod med alle andre voksne.
Men at et lille 5-årigt barn eller et 12-årigt barn skulle være på lige fod med en voksen, myndig person, det ville være meget synd for børnene.
Når så Kristendemokraterne siger, og det står helt nøjagtigt omme på side 3, at ethvert barn i Danmark skal have en person, som de kan klage til, hvis de synes, at deres rettigheder er krænkede eller tilsidesat, så vil jeg sige: Ja selvfølgelig.
Selvfølgelig skal ethvert barn da have det, men det har de jo heldigvis også.
Jeg ville godt forleden dag lige tjekke det, for det kan jo være rart at gå til et af de børn, der nu er omfattet af lovforslaget, og jeg spurgte en 10årig pige og prøvede at omsætte det til et sprog, som hun kunne forstå.
Jeg sagde: Hvis du nu bliver meget forkert behandlet i skolen eller af din far eller din mor eller nogle andre, eller du har noget rigtig væsentligt at brokke dig over, hvem kan du så brokke dig eller klage til?
Så sad hun jo og spekulerede og talte på fingrene, og så kom hun frem til, at hun havde 11, hun trygt ville gå til.
Det var dem, hun trygt ville gå til, hvis der var et eller andet, hun syntes, hun skulle klage over nu.
Vi har altså et fantastisk godt netværk.
Nogle har måske kun 7, andre har 25.
Hvorfor lave en børneombudsmand og gøre små børn til voksne mennesker?
Det er at mishandle dem.
Lissa Mathiasen (S), 2004-10-28:
Jeg tror, hr. Helge Adam Møller nøjedes med kun at høre halvdelen af den sætning, jeg kom med.
Derfor vil jeg godt vende det om og stille det som et spørgsmål til hr. Helge Adam Møller.
Det, jeg sagde, var: Børn er også borgere, lige så vel som voksne mennesker er borgere, og derfor finder vi, at de har krav på at få den samme forvaltningsretlige beskyttelse.
Mener man ikke det i Det Konservative Folkeparti?
Mener man ikke i Det Konservative Folkeparti, at børn har krav på den samme bevågenhed, som voksne har, med hensyn til myndighedernes måde at behandle børnene på i den her sammenhæng? Mener man ikke, at det ville være ret godt, om børnene også havde krav på, mulighed for, at f.eks. Ombudsmanden kunne tage sager op af egen drift?
Mener man virkelig ikke det i Det Konservative Folkeparti?