runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jette Gottlieb (EL), 1999-12-09:
Jeg studsede lige et kort øjeblik over en af de sidste betragtninger i Venstres ordførers indlæg, nemlig at man nu hermed fik en reguleringsmekanisme.
Man har jo haft det, at man ville følge nogle bestemte udviklinger.
Hvorfor skal man have det meget store tilskudshop, inden man begynder at etablere sin reguleringsmekanisme?
Hvis man nu bare fulgte den lønramme, som svarede til den, vi står i i dag, så ville man jo have sin reguleringsmekanisme.
Christian Mejdahl (V), 1999-12-09:
Mit første ansættelsesforhold blev indledt det sidste år, jeg gik i skole.
Jeg var da 13 år, og min løn var aftalt til 100 kr. om måneden.
Da jeg fortalte min bedstemor det, spurgte hun: Kan du tjene det, Christian?
Mit forsvar var, at jeg ikke havde forlangt de 100 kr.
Det var, hvad jeg var blevet tilbudt.
Tingene har unægtelig ændret sig.
Nu er der ingen til at tilbyde.
Den justering og omlægning, der her lægges op til i de fire lov- og beslutningsforslag, omfatter vederlag, eftervederlag og pension for ministre, folketingsmedlemmer, Folketingets formand, statsrevisorer og europaparlamentarikere, og derudover omfatter den diverse omkostningstillæg.
I Venstre betragter vi det her som en samlet pakke.
Denne her sag har været undervejs længe.
Det kan der læses om i de skriftlige fremsættelser og i de generelle bemærkninger.
Ministerpensionerne har der længe været et bredt ønske om at se på, og folketingsmedlemmernes vederlag, som ved den sidste regulering, i 1986, blev afstemt efter borgmestervederlag i en mellemstor kommune på 20.000-25.000 indbyggere, kom ud af trit i 1994, da borgmestrenes vederlag blev reguleret og borgmestre fik stort set samme pensionsbetingelser som folketingsmedlemmer.
Fremover følger vi borgmestervederlaget i en kommune på 12.500-25.000 indbyggere.
Endelig har der været kritik af de forskelle, der er i medlemmernes omkostningstillæg.
Rejsemulighederne og den afsmitning, de har på rejsemønsteret, har ændret på de geografiske uligheder.
Nu er det for flere en mulighed at rejse frem og tilbage mellem bopæl og Christiansborg hver dag.
Venstres folketingsgruppe kan tilslutte sig ønsket om, at der rettes op på disse forhold.
Når disse forslag er vedtaget, så er der nogle, der vil spørge, som min bedstemor gjorde: Kan I nu også tjene det?
Og der er andre, der vil sige: Er de økonomiske vilkår, som vi byder vore politikere, gode nok? Svaret vil aldrig kunne være entydigt, for der er store forskelle i ansvar, arbejdsbyrde, arbejdsevne, afsavn og vilkår i det hele taget.
Så det er en håbløs diskussion.
I Venstres folketingsgruppe erkender vi behovet for ændringer i de økonomiske vilkår, og vi mener, at de foreslåede ændringer er forsvarlige set i den helhed, som de nu skal ses i. Dukker der uafklarede spørgsmål op under udvalgsarbejdet, vil vi da være med til at se på dem.
Men ellers kan jeg på Venstres vegne give tilslutning til forslagene og give tilsagn om en hurtig udvalgsbehandling.
Arne Melchior (CD), 1999-12-09:
Det dér med ydmygheden er vist et teatertrick, og det falder
jeg ikke for.
Desuden har jeg ikke været her i snart 30 år, jeg har snart været her i 24, og jeg satte bare spørgsmålstegn ved, om jeg når mit 30-års-jubilæum.
Så vil jeg sige til hr. Nødgaard, at han kender udmærket svaret på sit retoriske spørgsmål.
Hr. Nødgaard ved jo udmærket, at der er en masse fag, hvor en masse medarbejdere tjener mere, end overenskomstforhøjelsen giver dem.
Men folketingsmedlemmerne har altså ikke haft en lønforhandling i nu - jeg tror, det er 14 eller 15 år - og derfor er der tale om et efterslæb, som ingen gør krav på, men som faglige organisationer nok ville benytte som begrundelse.
Det er altså svaret: Uanset om folk er sygeplejersker eller læger, eller de er murere, smede, typografer eller journalister, er der ingen sammenligning.
Hr. Nødgaard narrer de folk, han taler til - ja, ikke nogen her i salen, men den offentlighed, han mener at tale til, og som vi alle taler til - ved at sammenstille overenskomstforhandlinger, som finder sted hvert andet år, og en overenskomstforhandling efter 15 års forløb.
Tove Videbæk (KRF), 1999-12-09:
I princippet er Kristeligt Folkeparti enig med forslagsstillerne i, at forældre selv skal have størst muligt ansvar for deres børn, men da regeringen jo selv har nedsat et børnelovsudvalg, der skal kulegrave hele det her område og finde ud af, hvordan det hænger sammen, så vil vi, som vi også meddelte ved førstebehandlingen, afvente dette udvalgs rapport, og derfor vil vi undlade at stemme til L 5.
Jes Lunde (SF), 1999-12-09:
Vi har jo her at gøre med et lille hjørne af finanslovaftalen, som SF ikke er med i.
Det er det, hvor man sætter børnebidraget op for de fraskilte, der ikke har børnene hos sig længere.
Vi synes ikke rigtig, der er nogen børnepolitisk begrundelse for specielt at sige, at de har mange penge og dem kan man godt gå efter, men regeringen har nu aftalt med De Konservative, at det ønsker man at gøre.
Til gengæld er det så dybt mystisk, at man foreslår en helt speciel konstruktion, hvor en lille bitte del af børnebidraget ikke længere er fradragsberettiget.
Det synes vi er en ulogisk konstruktion i skattelovgivningen, vi forstår det ikke, og derfor synes vi, det er udmærket, at der fra Venstre er stillet et ændringsforslag til det punkt, og vi støtter Venstres ændringsforslag.
Eva Kjer Hansen (V), 1999-12-09:
Når jeg tager ordet ved dette lovforslag, så er det simpelt hen, fordi jeg synes, at elementer i lovforslaget er noget værre makværk.
Der er et normalbidrag på det her område, som bliver betalt, og som er fradragsberettiget.
Nu vil regeringen så indføre et særligt bidrag, som ikke skal være fradragsberettiget.
Det vil så sige, at nu skal de personer, der er omfattet af det her, arbejde med to forskellige systemer.
Jeg synes, det er noget rod, og jeg synes, det er et dårligt signal at sende til befolkningen, at man ikke kan lave nogle rene linjer for det her børnebidrag.
Det er grunden til, at der nu er stillet et ændringsforslag, som vi har været initiativtager til, og som jeg vil anbefale Folketingets medlemmer at bakke op om, for vi kan simpelt hen ikke være bekendt over for de folk, der bliver berørt af det her lovforslag, at der skal være sådan et roderi om, hvordan reglerne egentlig er.
Mogens Lykketoft (S), 1999-12-09:
Ja, jeg har jo noteret mig, at der er bred tilslutning til det fremsatte forslag om ministrene.
Jeg skylder Folketinget lige at give et meget kort resumé af forhistorien.
Det har der været en meget bred tilslutning til.
Vi har opereret med forskellige skitser, sonderet det hos partierne i hvert fald de sidste 5 år ud fra det grundlag.
Men det er, ligesom sagen ikke har kunnet bevæges, før Præsidiet tog fat på folketingsmedlemmernes vederlag.
Tilblivelsen af det forslag, der nu ligger, er så på baggrund af de tidligere skitser, som har været drøftet mellem partierne, sket i samråd med Præsidiet og gennemgået i et samråd i Udvalget for Forretningsordenen i fredags.
Det har været vores forudsætning, at det indgik i en sammenhæng med Folketingets ansættelsesforhold og fik støtte fra de partier, der også stod bag ændringen i vederlaget for Folketingets medlemmer.
Man kan sige, at det, vi leverer her, er et oplæg omkring ministrene, der lever op til det, der i gentagne folketingsdebatter har været efterlyst, og det forstår jeg flertallet kvitterer for.
Det er også rigtigt, at ministerordningen i sin hidtidige indregning har været ekstrem gammeldags, og det er jo også rigtigt, når man snakker vederlagene både for folketingsmedlemmer og ministre, at hvad skal man sammenligne med, og hvornår skal man finde en anledning til at bringe vederlagene på linje med dem, man oprindelig sammenlignede sig med.
For det handler disse forslag jo i virkeligheden samlet set om. Folketingets medlemmer og ministrene har så at sige ikke i de sidste 14 år forhandlet løn.
Der er sket en automatisk regulering af behersket omfang, men man er faldet klart tilbage i forhold til de grupper, man dengang sammenlignede sig med.
Ser man specielt på ministrenes vilkår, er situationen den, at det simpelt hen kommer an på alder og funktionstid, om de samlede virkninger af det her forslag er en forbedring, eller det ikke er det.
Man kan ikke sige skråsikkert, at det her er en forbedring samlet set, men man kan sige, at det er en modernisering.
Det bringer indretningen af aflønningen og pensionerne mere i overensstemmelse med, hvad de er for andre ledende poster i samfundet, og det har været det, man har efterspurgt.
Der var en debat på et tidspunkt undervejs om, hvorvidt det var uvedkommende eller vedkommende med indtægter ved siden af, og der kan man sige for ministres vedkommende, at det jo stort set er aldeles uvedkommende, for det ligger i funktionen, at det kan man ikke have, og det spiller selvfølgelig også en rolle, når man skal bedømme, hvad det rigtige niveau er. Jeg kan ikke tilbageholde den bemærkning, at man jo godt kan betragte en del af vederlaget som et smudstillæg, for det er ikke småting, man nogle gange bliver udsat for, heller ikke, når man deltager i formulering af nye vederlagsforhold.
Jeg vil kun føje en eneste bemærkning til, og den retter sig specielt til hr. Poul Nødgaard, der talte om bitterhed i befolkningen.
Min opfattelse er, at bitterhed i befolkningen ikke er noget, der er; det er noget, der skabes af folk, der kun fortæller en lille del af sandheden, fordi de politisk lever bedre af det.
Jann Sjursen (KRF), 1999-12-09:
I mange år har både spørgsmålet om ministres pensioner og spørgsmålet om folketingsmedlemmernes vederlag jo været diskuteret, og nu er der endelig kommet forslag på bordet, som samlet set - sådan som vi ser på det fra Kristeligt Folkepartis side - repræsenterer et kompromis, som jeg alt taget i betragtning synes er en klar forbedring af de regler, der gælder på de forskellige områder i dag.
Vi ser således på pakken, der nu er præsenteret her, at der overordnet set er tale om en klar forbedring, men at der selvfølgelig også er enkelte elementer, som vi godt kunne have tænkt os anderledes.
Sådan er det jo som regel, når der skal laves kompromiser.
Men vi er positive over for det samlede hele, der er blevet præsenteret her for Folketinget i dag, og kan støtte det.
Så vil jeg godt sige afslutningsvis, at der har været
Jeg synes bare, jeg vil tilslutte mig dem, som i debatten har fremhævet, at folketingsmedlemmers værdighed under ingen omstændigheder kan måles i kroner og ører.
Arbejdet bærer værdigheden i sig selv, så det argument holder i hvert fald ikke, uanset hvad man måtte argumentere for i den forbindelse.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-12-09:
Beskæftigelsen er stigende, og gruppen af mennesker ude på arbejdsmarkedet er så også blevet mere synlig.
Og det synliggør så også forpligtelsen til at sørge for, at de mennesker, der har mulighed for at få tilknytning til arbejdsmarkedet, også får det.
Det var et af de problemer, vi i satspuljeforhandlingerne søgte at finde en løsning på.
Baggrunden for at foreslå virksomhedsservice er jo den enkle, at det for arbejdsgiverne kan være uoverskueligt at ansætte mennesker på særlige vilkår; de står simpelt hen kejtet over for det. Der følger da også en hel del papirarbejde med, og det vil for mange være årsagen til, at de ikke er med til at skabe arbejdspladser for de mennesker, der har brug for særlig støtte.
Så hvis man kan fjerne det besværlige papirarbejde på virksomhederne, er en af mulighederne for at få flere mennesker i arbejde i hvert fald til stede.
Indsatsen over for virksomhederne skal bestå i rådgivning og vejledning og nemmere adgang til at ansætte netop denne gruppe medarbejdere.
Særlig vigtigt er det, at virksomheden fremover i samarbejde med kommunen kan få lejlighed til at matche job og ansøger, så der er en mulighed for jobfastholdelse, ligesom der under ansættelsesforløbet løbende har været en dialog mellem virksomhed og kommune.
Det har vi så afsat 30 mio. kr.
til i år 2000 og de følgende år, og det svarer til 90 årsværk.
Det er penge, der er godt anbragt, hvis det kan være med til at indsluse og fastholde også mennesker ansat på særlige vilkår på arbejdsmarkedet.
CD kan støtte forslaget.
Ole Løvig Simonsen (S), 1999-12-09:
Nej, for at sige det rent ud, så er det jo sådan her på Christiansborg, at der jo går mange rygter.
Dem hører jeg næsten aldrig.
Men jeg vil gerne sige: Med populisme mener jeg de partier, som helt klart stiller sig op og siger: Det vil vi ikke have.
Vi synes, vi har en rimelighed i det vederlag, vi har, og vi vil gerne have synliggjort det.
Men på den anden side er vi meget tilfredse med, at I får en lønforhøjelse. Og dér må jeg da sige til dem, at hvis det er det, der er tilfældet, så er det jo populisme, for så er det jo ikke det saglige, man diskuterer, nemlig spørgsmål om de enkelte elementer.
For det er jo nu engang sådan - det kunne vi også høre fra fru Jette Gottlieb - at nogle elementer er man jo enig i og andre elementer er man jo ikke.
Og det er den
samlede afvejning, der skal til, og da kan det altså ikke være sådan, at man bare ser på det enkelte element og siger: Dér kan I bare se. For så er helheden væk.
Og hvis man kun fokuserer på et enkelt element i forhold til helheden og trækker det frem, så er det populisme.
Det er da helt fint.
Og det vidste vi jo også godt, for sådan er der også forskellige opfattelser.
Til rimelighedsbetragtningen: Se, det, fru Jette Gottlieb siger, er: Se, jeg er rimelig, men du er urimelig.
Nej, siger jeg, jeg er rimelig; det er dig, der er urimelig.
Nej, det, der er afgørende for mig i det her tilfælde, er: Når man ser på det samlede i det, der tidligere var, og det, der kommer til at gælde efter det her, så er der altså nogle, for hvem der ikke bliver tale om en markant stigning eller om stigninger i det hele taget, og der er andre, der får lidt mere, hvad jeg i og for sig ikke har noget imod.
Men det har været magtpåliggende for os, at der i hvert fald ikke var nogen, der stod i den situation, at de kunne sige, at deres vilkår var forringet.
Det er en fornuftig rimelighedsbetragtning.
Karen Jespersen (V), 1999-12-09:
Jeg vil sige tak til de partier, der kunne støtte forslaget.
Det er rigtigt, som det er blevet sagt af alle de ordførere, der har været positive, at det er et vigtigt bidrag til en social ligestilling af efterladte, og det er et skridt væk fra at give en ydelse til borgere, alene fordi de er pensionister eller har nået en bestemt alder.
I stedet for ser man på behovet for en ydelse, og det er det, vi gør her.
Tom Behnke (FRI), 1999-12-09:
Frihed 2000 finder det også vanskeligt at støtte lovforslaget her.
Vi er heller ikke meget for de krumspring, man har gjort i forligskredsen, for at finde penge til at finansiere andre områder og så er gået ind på det her område og prøver at hente nogle penge ud dér.
Vi ser lovforslag nr. L 137 i meget tæt tilknytning til lovforslag nr. L 138, og samlet set må vi sige, at vi ikke kan støtte de pågældende forslag.
Tove Videbæk (KRF), 1999-12-09:
Lovforslag nr. L 137 er yderligere et forslag, som Kristeligt Folkeparti mener er dybt beklageligt. Den hidtidige efterlevelsespension for pensionister, hvor efterlevende ægtefæller har modtaget ægtefællernes samlede pension i 3 måneder efter dødsfaldet, erstattes nu af en indkomst- og formuebestemt efterlevelsesydelse på maks. 10.000 kr.
Denne ydelse gives til alle efterlevende, samlevere og ægtefæller, der opfylder trangskriterierne, dvs. ikke kun pensionister, og dette er for os at se det eneste positive i dette forslag.
Kristeligt Folkeparti tager afstand fra det øvrige i forslaget.
Ved en ægtefælles død kommer den efterlevende ofte ud i en vanskelig økonomisk situation, og Kristeligt Folkeparti mener, det er urimeligt at gennemføre besparelser
på dette område, som vil gøre situationen for mange pensionister endnu vanskeligere
Den trangsbestemte efterlevelsesydelse, som den enkelte pensionist skal til at søge om, vil gøre en allerede vanskelig situation endnu vanskeligere for efterlevende, som i forvejen føler sig pressede både socialt, økonomisk og følelsesmæssigt.
Dette forslag signalerer yderligere, ud over det allerede nævnte, endnu en gang, at det ikke kan betale sig at spare op i Danmark.
Kristeligt Folkeparti kan ikke støtte dette forslag.
Jette Gottlieb (EL), 1999-12-09:
Enhedslisten støtter det her forslag, og det burde ikke være nogen stor overraskelse.
Vi synes, det er en klar forbedring, at alle økonomisk svært stillede får mulighed for økonomisk hjælp i forbindelse med ægtefælles eller samlevers død.
Hidtil har enker og enkemænd, som selv får pensioner, og hvor afdøde også var pensionist, fået en økonomisk overgangshjælp i form af en efterlevelsespension.
Det er samtidig vigtigt at huske, at der fortsat er mulighed for at yde hjælp ud over efterlevelsesydelsen efter regler om enkeltudgifter i lov om aktiv social politik og reglerne om personligt tillæg i lov om social pension. Bopælskommunen kan altid, hvis et økonomisk skøn taler for det, yde den hjælp, der er nødvendig for, at en efterlevende kan få økonomien justeret ind efter den fremtidige husstandsindkomst.
Hvad angår formueopgørelsen i lovforslaget, må vi slå fast, at den bør foretages med udgangspunkt i disponibel formue.
Jeg synes, det er vigtigt at få kigget på i udvalget, hvordan det skal formuleres, så man er sikker på, det bliver på den måde, det kommer til at foregå.
Dorit Myltoft (RV), 1999-12-09:
Da partiets ordfører i denne sag, hr. Anders Samuelsen, ikke kan være til stede, skal jeg holde hans ordførertale.
Dette lovforslag er som nævnt et led i udmøntningen af finanslovaftalen for 2000, som regeringen har indgået med SF, CD og Enhedslisten.
Det foreslås, at den hidtidige efterlevelsespension for pensionister erstattes af en indkomst- og formuebestemt efterlevelsesydelse, der kan ydes til alle efterlevende samlevere og ægtefæller, som opfylder betingelserne, og den kan højst udgøre 10.000 kr.
I Det Radikale Venstre finder vi, at det er et fornuftigt og socialt ansvarligt forslag, der medfører, at hjælpen til efterlevende nu målrettes til de mennesker, som har brug for den.
Efter vores opfattelse er det i orden, at staten ikke længere skal udbetale hjælp til efterlevende pensionister, som har økonomiske muligheder for at klare sig uden hjælp.
Jeg skal på den baggrund meddele, at Det Radikale Venstre støtter forslaget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-12-09:
Vi behandler tre forslag i dag om hjælp ved begravelse, og det her lovforslag er en del af finansloven, og meget nødvendigt, som jeg har sagt før heroppefra i dag, til at finansiere andre områder med.
Så er det oven i købet sådan, at man ophæver begrebet efterlevelsespension; det gives jo i dag kun til samgifte pensionister.
Efterlevelseshjælpen erstatter efterlevelsespensionen og tilgodeser også en væsentlig større gruppe efterladte end netop de samgifte pensionister.
Det kommer til at dreje sig om gifte såvel som samlevende, som fremover kan modtage efterlevelseshjælpen.
Man kan højst få 10.000 kr., og der sker en aftrapning, som begynder ved de 160.000 kr. og bortfalder ved en indtægt over 260.000 kr., og i indtægten indregnes et formuetillæg.
Endelig foreslås det, at pensionen for den efterladte pensionist beregnes fra dagen efter dødsfaldet.
Det er vel rimeligt nok. CD kan støtte forslaget.
Inge Refshauge (DF), 1999-12-09:
Dansk Folkeparti må afvise dette lovforslag.
Vi vil ikke være med til at tage noget fra et menneske, der i forvejen har det svært, og det er jo ganske naturligt efter en ægtefælles død. Vi mener, det er urimeligt, at mennesker skal til at søge efterlevelsesydelse, hvis de ikke har penge selv.
Ganske vist er der tegn på - og det er da positivt - at man ligestiller mennesker på overførselsindkomster i modsætning til i dag, hvor en pensionist kun kan få den såkaldte efterlevelsespension, hvis afdøde også var pensionist.
Man sidestiller ligeledes ægtefæller med samlevende og registrerede partnere, og den efterladte får status af reel enlig.
Det er den positive del af forslaget.
Men alligevel mener vi, det er en forringelse for den efterladte.
Sker der dødsfald i familien, ved vi alle, at sorgen er altopslugende, og skal man så også samtidig til at spekulere over økonomien, mener vi, det er for meget.
Enkelte skal måske også til at vurdere, om de har råd til at blive i boligen, nu de er blevet alene.
Der er mange problemer, der skal klares, når man mister en ægtefælle, og så skal man endda fremover også til at søge kommunen om efterlevelseshjælp.
Det synes vi er at ydmyge mennesker i sorg.
Dansk Folkeparti kan under ingen omstændigheder støtte forslaget.
Vi mener bestemt ikke, det lige er den rigtige gruppe, der skal være med til at finansiere politiforliget.
I øvrigt har disse mennesker, der dør, jo også betalt skat, så hvorfor nu beskatte ud over døden.
Der må da være grænser for kreativiteten til at gå på skatterov.
Jes Lunde (SF), 1999-12-09:
De to forslag om efterlevelseshjælp og ændring af tidspunktet for ophør af social pension er jo et led i en samlet pakke, hvor vi samlet får et mere retfærdigt system, så det tidspunkt, man dør på, ikke bliver helt afgørende for, hvordan ens efterladtes økonomi bliver.
I stedet laver vi nu en efterlevelsesydelse, som er for alle, men som til gengæld bliver trangsbestemt, dvs. at hvis man har indkomst over en vis grænse og/eller formue over en vis grænse, reguleres den ned.
Det synes vi i SF samlet set er et mere fair system, og derfor kan vi støtte den pakke, der ligger her.
Jens Heimburger (KF), 1999-12-09:
Vi er imod en del af dette forslag, og vi støtter en mindre del af forslaget, og det vil jeg forsøge at forklare.
Vi er tilhængere af, at man giver ligestilling til efterlevelseshjælp mellem samlevende, som er gift, og dem, der blot bor sammen.
Vi støtter ligeledes den del af L 137, som sikrer, at pensionister overgår til status som reelt enlige ved samleverens dødsdag.
Dette element er jo ganske væsentligt set i sammenhæng med den stramning, som ligger i ændringen af ophørstidspunktet for pensionsudbetaling ved dødsfald, og som vi skal behandle i det efterfølgende forslag, L 138. Derimod vil vi afvise den del af forslaget, som omhandler ændringen af efterlevelsespension i 3 måneder efter den nuværende ordning til en efterlevelseshjælp på et engangsbeløb, som er indtægts- og formuereguleret.
Man kan synes, at det er et lille element i hele denne sag, men vi mener, at Folketinget bevæger sig ud på en lille glidebane, hvis vi hver eneste gang, vi kigger på folkepensionisterne, får signaleret, at det ikke kan betale sig at spare op.
Vi har ikke noget imod at diskutere en ændring af efterlevelseshjælp eller efterlevelsespension, men vi mener, at det nuværende forslag samlet set bygger på den misforståelse, at man er rig, hvis man efter et langt liv har en friværdi i et mindre hus.
Erik Larsen (V), 1999-12-09:
På Venstres vegne vil jeg gerne sige, at der i det foreliggende lovforslag er positive elementer.
Man udvider gruppen af mulige modtagere af efterlevelseshjælp til nogle af de måske ikke særlig ressourcestærke grupper, og som det er nævnt i lovforslaget, gælder det efterlønsmodtagere og kontanthjælpsmodtagere.
Det ser vi på med positive øjne.
Vi vil gerne under udvalgsarbejdet se på den anden del af forslaget, nemlig den, der har med formueforhold at gøre.
Vi er jo af den opfattelse, at man kan altså ikke spise sin formue, hvis den består af mursten, og den opgørelse, der er i lovforslaget angående formueforhold - altså henholdsvis likvid formue og formue i fast ejendom og andre faste, urealisable værdier - vil vi gerne drøfte i udvalget.
Men der er som sagt positive elementer i forslaget.