Thomas Adelskov (S), 2006-05-30:
I betænkningen har Socialdemokraterne bebudet, at vi her i dag ville tilkendegive vores afstemning til det her lovforslag.
Det er på alle måder en bemærkelsesværdig og mærkværdig behandling, det her lovforslag har fået.
Allerede i februar måned var der tilkendegivelser fra partierne om lovforslaget, og vi tilkendegav klart over for beskæftigelsesministeren, at vi havde to punkter, vi syntes var væsentlige at få diskuteret og drøftet i forbindelse med det her lovforslag.
For det første syntes vi, det var et problem, at ledige, der er på dagpenge, i dag kan delvis raskmeldes af kommunerne og dermed miste deres ret til dagpenge.
For det andet syntes vi, at tiden var inde til at ændre og fjerne den 52-ugers-varighedsbegrænsning, der er på sygedagpengelovgivningen.
Den betyder, at en masse mennesker, helt op mod 5.000 mennesker, årligt bliver ramt af varighedsbegrænsningen, hvilket indebærer, at bare fordi de er blevet ramt af en sygdom, ja, så kan de miste deres forsørgelsesgrundlag enten efter 52 uger eller efter et par forlængelser.
Vi har sagt til beskæftigelsesministeren, at der jo sådan set er finansiering nok til at løse problemet og fjerne 52-ugers-varighedsbegrænsningen, fordi en række af de partier, som sad omkring bordet og drøftede det her lovforslag, også har været med til at tilvejebringe et meget stort provenu i forbindelse med det lovforslag, som også i den her samling bliver vedtaget om fleksjobordningen.
Der var altså ikke bare politisk vilje fra en række partier i Folketinget, men vi havde fået den opfattelse, at regeringspartierne og Dansk Folkeparti også var indstillet på at løse det her problem.
Så der var i hvert fald i ord en politisk vilje til at fjerne nogle af de helt store knaster og løse nogle problemer for tusindvis af mennesker ude i det åbne land.
Lige pludselig forud for anden og tredje behandling og betænkningsafgivelse for det her lovforslag, ja, så vælger Dansk Folkeparti og regeringspartierne at meddele, at de nu har fundet en minimal løsning, en løsning, som i øvrigt, da vi fik boret lidt i den i Arbejdsmarkedsudvalget, faldt til jorden, og Dansk Folkeparti trak deres støtte.
I stedet for må vi se, at der ligger et lovforslag, som ikke løser de helt afgørende, store problemer i sygedagpengelovgivningen.
Vi må leve med en tilkendegivelse fra beskæftigelsesministeren om, at man efter sommerferien vil genoptage drøftelserne med partierne om, hvad man kan gøre ved de her problemer.
Der var muligheder.
Vi ender nu i en situation, hvor vi vil stemme imod det her lovforslag – selv om lovforslaget på nogle punkter selvfølgelig indeholder noget fornuftigt og en opfølgning på de udvalg, der har siddet og arbejdet – alene fordi regeringen forsøger at bruge det her til også at køre en del af sin finanslovaftale med Dansk Folkeparti igennem.
Det drejer sig om hele spørgsmålet og problematikken om regres, hvor regeringen nu vil acceptere en retstilstand, hvor en almindelig privat borger, som ikke salter sit fortov, kan risikere at blive mødt af regres af kommunen og dermed være erstatningspligtig, mens der ikke sker noget i forhold til en arbejdsgiver, hvis arbejdsgiveren ikke salter og en af medarbejderne falder på arbejdspladsen.
Det er sådan set det eneste, det her lovforslag kommer til at munde ud i og resultere i.
Ingen løsninger af de store problemer, ingen løsninger for de mange tusinde mennesker, som hvert eneste år falder for varighedsbegrænsningen i sygedagpengelovgivningen, og ingen løsning for de ledige, som i dag risikerer at blive delvis raskmeldte af kommunerne og dermed miste deres forsørgelsesgrundlag.
Det er simpelt hen ikke godt nok.