Morten Helveg Petersen (RV), 2006-09-08:
Konflikten mellem Hizbollah og Israel har haft katastrofale konsekvenser for det libanesiske og det israelske folk, og konflikten har forrykket magtbalancen i Mellemøsten.
Det må stå klart, at israelerne og libaneserne ikke selv kan skabe fred; det internationale samfund skal tage ansvar, og derfor kan vi ikke andet end at træde til, når FN kalder, som man gør det med grundlag i den resolution.
Krigen var et resultat af store svigt.
Det internationale samfund svigtede det svage libanesiske demokrati.
Syrien og Iran svigtede det libanesiske folk.
Resultatet var, at Hizbollah blev en stat i staten, Israel blev udsat for raketangreb.
Israel svigtede ved at reagere på provokationer med en uforholdsmæssig magtanvendelse.
USA svigtede ved at give Israel carte blanche til det, og vi har kritiseret den danske regering for ikke just at være præget af selvstændig tænkning i konflikten her.
Alt for sent står det klart, at konflikten ikke har en militær løsning, og det er så den libanesiske befolkning, der betaler prisen for den lærestreg.
Men med resolution 1701 er det på tide at se fremad, og vi hilser det velkommen, at Danmark bidrager substantielt til UNIFIL.
Overvågning af de libanesiske farvande er en vigtig opgave.
I Det Radikale Venstre var vi gerne gået endnu videre.
Vi så gerne, at vi i øvrigt havde en generel diskussion om prioritering af vores internationale indsats i forhold til, hvad vores forsvar bidrager med og bidrager til.
Vi har også for vores vedkommende peget på Irak som et eksempel på en aktion, en operation, der kunne nedprioriteres, eventuelt til fordel for et styrket bidrag, såfremt det måtte være relevant, i Mellemøsten.
UNIFIL kan ikke skabe varig fred alene.
Løsningen er som sagt politisk, hvorfor vi glæder os over, at EU-landene har fundet sammen om en fælles mission.
Et sådant langsigtet politisk engagement er forudsætningen for, at den libanesiske regering kan få fuld kontrol over hele sit territorium.
Det kræver dog, at Israel respekterer og støtter Libanons regering, og at Hizbollah vælger demokratiet frem for sværdet.
Men vi håber på, at dette nye europæiske engagement kan bane vej for et generelt stærkere fokus på at skabe fred og demokrati i Mellemøsten.
Vi håber også på, at der efter det amerikanske midtvejsvalg kan komme nye toner fra USA.
Danmark bør understøtte dette europæiske engagement med mere end et par skibe.
Libanon skal genopbygges, og Iran må ikke være de eneste, der betaler den regning gennem Hizbollah.
Derfor bør Danmark investere mere i Libanons genopbygning; vi så gerne, at der blev investeret 250 mio. kr. over 5 år.
Jeg vil gerne kommentere to yderligere forhold i konflikten.
For det første: Den store danske indsats fra danske myndigheder forbundet med at hjælpe danske statsborgere ud af krigszonen.
Det fortjener al mulig ros.
For det andet: Israels anvendelse af klyngebomber.
FN anslår, at der ligger 100.000 ueksploderede sprængstykker i beboede områder i Libanon, hvilket er helt uacceptabelt.
Vi må sige fra, sikre os, at klyngebomber ikke anvendes i nærheden af civile eller måske forbydes generelt.
Jeg vil derfor gerne bede udenrigsministeren om at redegøre for den danske regerings holdning til netop det spørgsmål.
Det var måske på sin plads at tage nogle nye initiativer i regi af EU, i regi af NATO, for at skabe klare rammer for brug af klyngebomber.
USA er, som jeg forstår det, allerede i gang med at undersøge Israels brug af klyngebomber, og måske kunne NATO-topmødet i Riga senere på året være en glimrende anledning til, at den danske regering rejste denne diskussion.
Fred i Libanon nu, fred i Mellemøsten generelt.
Det er selvsagt store, vigtige opgaver.
Et dansk flådebidrag er et vigtigt og rigtigt skridt.
Nu synes jeg, hr. Rune Lund vælger at tolke mine ord.
Og jeg deler ikke den grundlæggende pessimisme, som hr. Rune Lund giver udtryk for.
Selvfølgelig er jeg da bekymret – det tror jeg da ethvert tænkende væsen er i forhold til konflikten i Mellemøsten, alt andet ville da være helt mærkværdigt.
Men vi finder, at grundlaget er et rigtigt grundlag, og derfor siger vi selvfølgelig ja til at støtte det beslutningsforslag, som er på bordet her i dag.