Ole Stavad (S), 2000-04-11:
Jeg synes, det har været en lidt afsporet debat indimellem.
Altså for det første vil jeg godt understrege, at det, vi taler om her, er jo ikke en bil, man har i firmaet, det er kun, såfremt man har bilen til privat benyttelse, man kommer ind under de her regler, og det synes jeg overhovedet ikke har præget den her diskussion.
Det har næsten lydt, som om det her var et spørgsmål om, hvilken skat virksomhederne
skulle betale
Det er det ikke.
Derudover kan jeg sige, at jeg har egentlig haft en forholdsvis afslappet indgang til hele denne her diskussion.
Hvis man husker tilbage til 1993, var det lovforslag, jeg fremsatte dengang, uden loft.
I forbindelse med behandlingen, altså fra første behandling og indtil tredje behandling, blev der i en aftale mellem de partier, der stod bag, indført et loft dengang på 400.000 kr., som senere er reguleret til 450.000 kr. Jeg købte i de forhandlinger, vi havde, en argumentation, der hed: Jamen hvis det ligger ud over det beløb, så er det mest repræsentativt.
Og jeg kan da ikke lade være med at føle mig ført en lille bitte smule bag lyset i dag, for hvis man nu stiller sig op og siger, at hvis denne her ændring bliver lavet, så holder man op med at købe de større biler, så er det jo i hvert fald et kraftigt dementi af, at det er det virksomhedsmæssige, og at det er repræsentationsargumentet.
Så derfor ville jeg sige: Jeg er blevet langt mindre afslappet i forhold til den her sag under debatten, for til argumentet om, at hvis man tilfældigvis er meget højtlønnet, hvis man har en virksomhed, som vil stille en bil til rådighed, der har en værdi, der ligger pænt over de 500.000 kr., så skal vi for at få dem til at benytte den bil købe en sådan bil ind over indkomstskattesystemet og give skattetilskud til at købe de biler, så må jeg indrømme, at så springer kæden altså af.
Hvorfor er det så lige nøjagtig den gruppe, den snævre gruppe af mennesker, vi snakker om her, vi skal gå ind og subsidiere over indkomstskattesystemet, for at man kan købe nogle dyre biler?
Og det forslag, vi her behandler, har altså den konsekvens, at op til en prisklasse på lige i underkanten
af 500.000 kr. bliver der enten uændret beskatning eller lavere beskatning end efter gældende regler. Og hvis argumentationen går på, at de kun er interessante i privat øjemed og ikke i virksomhedsøjemed, så må jeg indrømme, at så har jeg lidt svært ved at se argumentationen fra dem, der hidtil har ment, at det var vigtigt at holde et loft.
Derfor vil jeg også gerne understrege, at i den udstrækning, det her er erhvervsmæssigt, er
virksomhedsmæssigt, hvor det er virksomhedsinteressen, der varetages,
Jeg hørte godt, hr. Flemming Hansen også mente, at han lige skulle have en enkelt bemærkning ud ad mundvigene i forhold til ministerbiler, og dér vil jeg gerne understrege over for hr. Flemming Hansen, at ministerbiler behandles skattemæssigt som alle andre; der er ingen særregel i dansk skattelovgivning i så henseende.
Det betyder også, at hvis ministerbilerne benyttes privat, skal der betales skat af det.
Hvis en virksomhed benytter bilerne på samme måde, som ministerbilerne benyttes, er det samme beskatningsregel, kan jeg sige til hr. Flemming
Hansen
Der er endda den forskel, at en virksomhedsejer eller en direktør meget gerne må køre i den selv erhvervsmæssigt; det må ministre ikke.
Det synes jeg er en rigtig regel.
Det kunne man i gamle dage, og det har vi ikke bare gode erfaringer med.
Så jeg vil sige til hr. Flemming Hansen, at den dér vil jeg gerne bede om at man sparer, for der er ingen særregler dér, og jeg synes, at hvis der er noget, politikere skal lade være med, så er det at bære ved til den form for myter. I den udstrækning, virksomhederne har behov for det, og hvor det er af virksomhedsmæssig interesse at købe en bil af en betydelig størrelse og til en stor værdi, så kan man det, og den kan være i virksomheden, og der er ikke én eneste krone i skattemæssige konsekvenser for den pågældende direktør eller hovedaktionær, eller hvem det er, hvis den bruges erhvervsmæssigt.
Så derfor synes jeg, at en hel del af den her debat har været kørt ret langt af sporet, og derfor er jeg egentlig startet med at være ret afslappet.
Så vil jeg sige, at med den argumentation, der er ført på banen både af automobilbranchen og også her i salen i dag, må jeg indrømme, at så føler jeg sådan set, at den argumentation, som jeg mente der havde været belæg for hidtil, er blevet afdækket i løbet af debatten og af de henvendelser, vi allerede har modtaget, og at den tilsyneladende ikke holder. Jeg tror så, at man har fuldstændig uret i, også hos automobilbranchen, at det er nogle biler, man går rundt og køber for sjov.
Jeg tror, de fleste af de biler, der bliver købt i den prisklasse, enten er nogle, der selvfølgelig må betale skat ligesom alle mulige andre, eller også har de en erhvervsmæssig interesse.
Det synes jeg er helt legitimt.
Derfor er vores regler ganske udmærkede, og det her er et lille supplement, der sørger for, at dér, hvor vi beskatter for hårdt, sætter vi skatten ned, og dér, hvor vi beskatter for lavt, bliver det beskattet ud fra, hvad det koster at have sådan en bil.
Det mener jeg er et rigtigt princip, og derfor var jeg også glad for de bemærkninger, hr. Flemming Kofod-Svendsen havde til det her; jeg synes, at det var en rigtig indgang, på samme måde som jeg også ud over til de partier, der har været med i finanslovaftalen, SF og Enhedslisten, også siger tak til hr. Klaus Kjær, som jeg forstod også gav en principiel tilslutning til forslaget.
Så tak til det brede flertal, der har meldt, at det her forslag er ét, der også vil kunne samle et ganske betydeligt flertal, når vi når frem til tredjebehandlingen.