runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bertel Haarder (V), 2003-10-22:
Som jeg sagde i mit indlæg, føres debatten, som om det tilknytningskrav, der gælder for dem, der har været statsborgere i mindre end 28 år, og for dem, der ikke fra barnsben har været her i 28 år, er en uoverstigelig hindring.
Det er det jo ikke.
Hvis en person har været her i en lang årrække, bliver vedkommende jo behandlet efter det gamle tilknytningskrav som en dansker, og så vil den samlede tilknytning være 50 pct., og den kan ved en ganske lille anstrengelse svinge op på 51 pct.
Så husk lige, at det gamle tilknytningskrav ikke er så slemt, som det er blevet gjort til; det er ikke en uoverstigelig mur.
Problemet opstod for dem, der rejste ud i længere tid og derefter ville tilbage.
Det er det problem, vi har løst.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-10-22:
To korte bemærkninger, der tilsammen giver en ordførertale.
Jeg mener, der er meget stor forskel på, om tilknytningskravet gælder i 7 år eller for altid.
De kan simpelt hen ikke komme ud af det.
Nu bliver der råbt nede fra salen, at man efter 28 år har ret til familiesammenføring.
Sådan havde jeg egentlig også forstået det, men nu forstår jeg, at det faktisk er sådan, at man skal have været her fra barnsben, og derefter skal man have været her sammenlagt i 28 år, før man har de samme rettigheder.
Det er faktisk det, der står i lovforslaget.
Jeg har i alt fald lige spurgt embedsmændene, om det er sådan, det skal forstås, og det er det desværre.
Selv om man har opholdt sig her i 28 år, nytter det ikke, hvis man ikke har været her fra barnsben.
Jeg vil gerne have ministerens bekræftelse på, at jeg har læst lovforslaget rigtigt.
Endelig bare en kommentar: Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvorfor ministeren siger, at det er børn, der skal anklage deres forældre for at have bidraget til et tvangsægteskab.
I de tilfælde, hvor staten har kendskab til, at der er tale om et tvangsægteskab, hvad er der så i vejen for, at det er staten, at det er det offentlige, der rejser sagen?
til tvangsægteskaber.
Bertel Haarder (V), 2003-10-22:
Jeg vil meget gerne sende en oversigt til udvalget over, hvad der er sket eller ikke er sket i de 17 tilfælde.
Til fru Gerner Nielsen: Tak for erkendelsen af, at det princip, som her bliver skældt så meget ud, blev indført af SR-regeringen.
Til sidst til hr. Kamal Qureshi: Jeg kan kun gentage, at det er korrekt, at statsborgerskab giver rettigheder, som folk, der ikke har statsborgerskab, ikke har.
Det giver også pligter.
Så det er helt rigtigt, at der er tale om forskelsbehandling, men det er ikke en ulovlig forskelsbehandling.
Statsborgerskab er noget, der er anerkendt i den internationale ret.
Søren Søndergaard (EL), 2003-10-22:
Jeg er fuldstændig enig med integrationsministeren i, at samfundet skal blive bedre til at opfange signaler om, hvilke problemer der er undervejs.
Jeg er fuldstændig enig med integrationsministeren i, at samfundet skal blive bedre til at ruste nogle af de udsatte ved at opfange signalerne og gennem andre tiltag, for det kan være, at det er inden, der er nogle signaler om, at én ønsker at afvise at blive en del af et tvangsægteskab.
Det er jo derfor, at vi netop i sin tid bl.a. foreslog en bevilling til den systematiske opbygning af pigeklubber, for en ting er at sige nej, en anden ting er at fastholde et nej.
Det afhænger meget af, at man har et netværk, at man har en kontaktflade, at man har noget at stå imod med, når presset for alvor kommer.
Så de ting er vi jo ikke uenige om.
Det undrer mig bare, at ministeren ikke svarede på det meget konkrete spørgsmål om, hvad man har tænkt sig at gøre ved de 17 sager, man helt klokkeklart har, hvor der er indgået et tvangsægteskab.
Der må være nogle, der står for tvangen.
Vi ved, at der er nogle, der er ofre, for det er dem, der har fået afslag.
Så ved vi i sagens natur, at der er nogle, der må have stået for tvangen.
Hvorfor kan ministeren ikke gå herop og fortælle, hvad der er sket i forhold til at retsforfølge de folk, der har stået for tvangen?
Jeg mener, er der noget, der vil være godt i forhold til hjemlandet, vil det da være, hvis det rygtes, at ikke alene kan man risikere et afslag, men man kan altså også risikere en strafforfølgelse, hvis man medvirker til det.
Det må da være oplagt for ministeren at gå herop og forklare, hvad der er sket.
Kamal Qureshi (SF), 2003-10-22:
Jeg vil lige præcisere over for ministeren, at jeg faktisk ikke sammenlignede den danske statsborger med en udlænding, der boede i Danmark.
Jeg sammenlignede faktisk den danske statsborger, der relativt kort tid efter sin fødsel og sit statsborgerskab forlader Danmark og opholder sig i udlandet, og så den danske statsborger, som hele sit liv bor i Danmark, men som ikke er 28 år, og som derfor får at vide, at vedkommende har sværere ved det, fordi han simpelt hen er yngre end den danske statsborger, som stort set har boet hele sit liv i udlandet, og som ikke engang taler dansk.
Det er rigtigt, at man selvfølgelig kan fremføre, at der er en masse sager.
Men det, der er afgørende her, er, hvad der sker med den 18-årige, der henvender sig til Udlændingestyrelsen og siger: Jeg indgår et ægteskab af egen fri vilje, jeg har forelsket mig i en pige i udlandet, jeg vil gerne have lov til at bosætte mig i Danmark i det land, jeg er statsborger i, med min udenlandske kone.
Er det ikke korrekt, at den pågældende person ikke har mulighed for at gøre det i Danmark i dag ifølge det her lovforslag og ifølge den eksisterende lovgivning?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-10-22:
Man har ret til at følge loven, men på en lang række områder
er loven jo også forskellig for danske statsborgere.
Her i dette land har man vedtaget arbejdsmarkedslove, der gør, at man kan få én type sats på kontanthjælp eller revalidering, når man er 18 år, men man kan få en anden, når man er 25 år, og man kan få en helt tredje, hvis man er 40 år.
Det er et meget godt eksempel på, hvor dansk lovgivning faktisk diskriminerer imellem statsborgere.
Sådan tror jeg at hr. Kamal Qureshis ordvalg ville være. Så sig ikke, at vi ikke laver differentierede love, selv om folk er fyldt 18 år.
18 år er ikke et helligt år i dansk lovgivning.
Det er det ikke engang i forhold til grundloven; det er det i forhold til valgretten.
Kamal Qureshi (SF), 2003-10-22:
Jamen det er jo helt tydeligt, at 18 år ikke er et særligt mærke eller en særlig milepæl for Socialdemokraterne.
Det er det for SF.
Og i forhold til de sociale ydelser og alt muligt andet er det en anden dagsorden.
Det handler jo ikke om statsborgerrettigheder.
Det handler om, at der er nogle kontraktlige forhold, og det handler om nogle overenskomster.
Det handler ikke om statsborgerrettigheder.
Nej, for statsborgerrettigheder handler om at kunne vende hjem til sit eget land med sin ægtefælle bl.a. og f.eks. om værnepligten og lignende, som ministeren selv har anført af forpligtelser. Ja, 18 år er vigtigt.
Jeg mener, det er centralt, fordi det er der, man er myndig; det er der, man har valgret; det er der, man er valgbar.
Hans Christian Schmidt (V), 2003-10-22:
Nu skal vi ikke tage en lang debat om det igen.
Jeg vil kun sige, at når man er en del af et ministerium, synes jeg, det er rimeligt, at man behandler alle lige.
DMU er altså stadig væk under instruktionsbeføjelser, og det vil sige, at når det er et miljøudvalgsmøde, hvori det afholdes, må der være de samme spilleregler som for resten af ministeriet, nemlig at ministeren er til stede.
Jeg forstår udmærket, at fru Anne Grete Holmsgaard kan have den holdning, at hun er uenig i de regler.
Men det er bare min opgave at sørge for, at der gælder de samme regler for alle ministeriets embedsfolk.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-10-22:
Når jeg inddrog det eksempel med DMU og ministerens håndtering af det, var det, fordi det er et meget godt eksempel på, hvor det kan gå galt, hvis man ikke har en armslængde i forhold til det, der handler om sektorforskningsinstitutioners ret til selvstændigt at tage stilling til, hvordan de vil offentliggøre deres resultater, holde fast ved, at de vil offentliggøre dem under alle omstændigheder, og deltage i aktiviteter, der klart har en karakter, hvor man kan sige, at de bruger deres kvalifikationer til at analysere og videregive de informationer.
Når det gik galt, gik det jo galt, fordi regeringen internt har nogle retningslinjer, som Folketinget ikke har været blandet ind i og ikke er blandet ind i, som får en konsekvens for, hvordan sektorforskningsinstitutionen DMU kan agere.
Jeg vil sige, at hvis nogen havde spurgt mig for 2 år siden, ville jeg aldrig have troet, at det her kunne ske.
Så ville jeg have troet, at det mere havde handlet om, at man sagde, at den undersøgelse vil man ikke have offentliggjort, fordi den strider mod den linje, vi kører på området i øjeblikket.
Det har der jo været eksempler på under tidligere regeringer.
Det gør det bare særlig vigtigt for os, at vi er opmærksomme på, hvor det er, man virkelig skal holde armslængdeprincippet, så vi ikke risikerer, som vi gjorde i foråret, at få blandet regeringens interne retningslinjer sammen med, hvad vi har adgang til at få af informationer fra sektorforskningen.
Der var jo ikke tale om et politisk debatmøde, men om et lukket seminar.
Derfor synes jeg faktisk, at det var meget rimeligt at fremhæve det.
Hans Christian Schmidt (V), 2003-10-22:
Jeg skal gøre det meget kort, for det er jo et lille lovforslag, som omhandler en udskillelse af Kort- og Matrikelstyrelsens sektorforskningsaktiviteter
, og det er jo en konsekvens af lovforslaget om sektorforskningsinstitutioner. Formålet er at adskille de administrative funktioner i Kort- og Matrikelstyrelsen fra sektorforskningen.
I konsekvens heraf er det så hensigten - det var der et par kommentarer om - at den seismiske tjeneste og den seismologiske sektorforskning overføres til Danmarks og Grønlands Geologiske Undersøgelse.
Så er det lidt anderledes, som det også blev nævnt, når det drejser sig om den geodætiske sektorforskning.
Årsagen hertil er, at etablering af et dansk rumcenter for tiden er under overvejelse, og det kan så være en mulighed at knytte den geodætiske sektorforskning hertil.
Den anden mulighed er jo, at Danmarks og Grønlands Geologiske Undersøgelse får den tilknyttet.
Men først når resultaterne af overvejelserne om etablering af et sådant center er afsluttet, tages der stilling til, hvor den geodætiske sektorforskning skal placeres. Derfor er det, at jeg kommer frem til at sige, at lovforslaget er udformet sådan, at loven kan træde i kraft, før der kan tages stilling til placering af den geodætiske sektorforskning.
Den seismiske tjeneste og den seismologiske sektorforskning vil dermed kunne flyttes, så snart det er praktisk muligt.
Når det så senere kan besluttes, hvor den geodætiske sektorforskning skal flyttes hen, vil jeg ifølge lovforslagets § 2 være bemyndiget til at ophæve forslagets § 2 a, der jo fastslår, at Kort- og Matrikelstyrelsen skal udføre geodætisk sektorforskning.
Jeg ser selvfølgelig frem til behandlingen af forslaget, og jeg håber, at vi kan få en hurtig behandling.
Jeg vil i hvert fald gerne stille mig til rådighed.
Jeg vil så lige afslutningsvis, idet jeg jo er blevet inddraget i debatten af en af de tidligere ordførere, uden at det sådan set var om mit lovforslag, sige, at det nok skyldes en lille fejltagelse, at man kom til at nævne, at en minister - jeg tror, det var miljøministeren - skulle have forhindret DMU i at komme til nogle møder.
Det gælder miljøministeren, som det gælder andre ministre.
Men hvis man vil lave en høring, hvor DMU kommer til stede, kan man bare lave en høring, bare ikke når det foregår som et almindeligt miljøudvalgsmøde.
Lene Jensen (S), 2003-10-22:
Der er jo ikke noget som at bruge en onsdag aften på at diskutere sektorforskningens økonomi.
Jeg vil bare understrege, at noget af den diskussion, vi netop har haft her i aften, handler om basismidlerne.
Den handler om sektorforskningens basismidler, og jeg vil endnu en gang godt annoncere, at det bliver et emne, som vi vil interessere os særdeles meget for.
Da jeg nu alligevel har 30 sekunder tilbage, vil jeg også sige, at jeg er vældig glad for signalet om, at vi har god tid til det her. Da ministeren var så venlig at henvise til, at han da selv mener, at det er en forbedring, der ligger i det her lovforslag om bestyrelsen og uafhængigheden i forhold til, hvordan det er i gældende praksis,
vil jeg bare stilfærdigt sige, at jeg synes, ministerens intentioner er en klar forbedring i forhold til, hvordan det ser ud nu. Jeg er bare lidt i tvivl om, hvorvidt det også helt præcist er det, der kommer ud af det her lovforslag, men det er jo det, vi skal bruge den kommende proces til at finde ud af i fællesskab.
Derfor er jeg glad for tilsagnet om, at vi har god tid.
Jeg vil bare lige kvittere for to ting.
Jeg er sådan set glad for, at ministeren er åben over for også at snakke økonomi.
Jeg synes måske, det er lige lovlig flot at sige, at det er lidt svært at sammenligne, når jeg nu fremdrager den kendsgerning, at der forsvinder midler fra sektorforskningen.
Jeg henholder mig nemlig til et lille lækkert notat fra ministeren selv som opfølgning på den tekniske gennemgang af finanslovparagraffen på vores område.
Det er sådan set deraf, at det fremgår, at der fra 2002 til 2004 forsvinder 18 pct., og skuer man frem til 2007, er det 27 pct.
Det tror jeg søreme ikke at man kan forklare med, at der er byttet lidt om på tingene.
Når man dertil lægger, at regeringen rent faktisk i sit eget regeringsgrundlag ønsker, at der bliver fjernet midler fra sektorforskningen for at give dem til noget andet forskning, synes jeg, det er en reel diskussion.
Jesper Langballe (DF), 2003-10-22:
Meget, meget kort vil jeg sige, at vi er positive over for den fremsatte og - som jeg mest ser det - praktiske effektivisering og forenkling af sektorforskningens struktur, som jo samtidig skulle medføre en form for kvalitetssikring, ikke mindst igennem den uafhængighed af resortministerierne, som der er lagt op til ved oprettelsen af bestyrelser for den enkelte institution og kontrakter på de opgaver, der udføres for ministerierne.
Samtidig ser det ud, som om der herved er udviklet et redskab til at bygge bro mellem offentlig og privat forskning.
Det betyder selvfølgelig ikke, at der er tale om uafhængig forskning i egentlig forstand, og det skal der jo heller ikke være; rigets ministerier - og Folketinget - skal jo have en loyal videnskabelig rådgivning til sin rådighed, ligesom en teknologisk avanceret industrivirksomhed skal have videnskabelige medarbejdere, der kan give intern rådgivning i forbindelse med f.eks. produktudvikling.
Men også i en industrivirksomhed skal kvaliteten jo sikres igennem et, kan man sige, halvt armslængdeprincip, så den videnskabelige medarbejder ikke modtager diktat fra firmaets ledelse med hensyn til, hvilke resultater han skal nå frem til.
Derfor er det jo relevant, at der i loven står, at den videnskabelige etik skal værnes.
Når loven lægger op til, at sektorforskningens kompetencer skal udnyttes af universiteterne,
skal man selvfølgelig være opmærksom på, at sektorforskning og universitetsforskning er to forskellige ting, at sektorforskningen under alle omstændigheder forfølger nogle strategiske mål, ikke bestemte resultater, men forfølger nogle strategiske mål, som i hvert fald den del af universitetsforskningen, der hedder grundforskning, ikke forfølger. Til sidst med hensyn til Kort- og Matrikelstyrelse: Vi er positive over for, at den seismiske tjeneste og den seismologiske sektorforskning eventuelt bliver overført til Danmarks og Grønlands Geologiske Undersøgelser eller til et dansk rumcenter.
Vi er som sagt positivt indstillet over for ministerens forslag.
Christian Lund Jepsen (V), 2003-10-22:
Det kan jo ikke helt overraske nogen, at Venstre kan støttte dette lovforslag.
Vi glæder os over, at vi med lovforslaget styrker sektorforskningens uafhængighed, at lovforslaget skaber nogle gode rammer omkring sektorforskning bl.a. ved at indeholde en egentlig formålsparagraf for sektorforskningsinstitutionernes virke.
Vi lægger megen vægt på forskningens betydning for det danske samfund.
Derfor har regeringen jo også taget en række
initiativer for at styrke forskningen.
Ikke mindst sektorforskningen er også for mig vigtig, også for de beslutninger, vi træffer i det politiske arbejde.
På en række områder har vi brug for sektorforskning, f.eks. inden for sundhed, trafik og miljø.
Sektorforskningen fortjener den opmærksomhed, som lovforslaget er udtryk for.
Sektorforskningen er vigtig, og for mig er sektorforskning faktisk lige så vigtig som anden forskning, også den, der f.eks. foregår på universiteterne.
Lovforslaget bygger jo på de principper, som blev beskrevet i målsætning og principper for sektorforskningen, bl.a. at sektorforskningen skal være uafhængig og troværdig; at den skal være af høj kvalitet, også på et internationalt niveau; at man skal fokusere på de kerneområder, som sektorforskningen står for; at man skal få evalueret sektorforskningen løbende og uafhængigt; at institutionerne skal have en passende størrelse; at sektorforskningens kompetencer også formidles videre til de videregående uddannelser.
Jeg synes ikke mindst, det er vigtigt, at der også lægges op til en bedre sammenhæng og mobilitet mellem universiteter, erhvervsliv og sektorforskning, bl.a. gennem deltagelse i universitetsuddannelserne, hvor det findes relevant.
Jeg synes også, det er glædeligt, at der er nogle regler om bestyrelsessammensætning, som styrker institutionernes uafhængighed, bl.a. ved at bestyrelsens medlemmer kommer udefra og er uafhængige af ressortministeren.
Ministeriet køber opgaverne, men har ikke indflydelse i det daglige på den forskning, der udføres.
Endvidere finder jeg da også, det er tilfredsstillende, at Det Strategiske Forskningsråd på nogle felter får en rolle at spille i forhold til sektorforskning, bl.a. når det skal høres om institutionernes vedtægter og udtale sig om evalueringer og i øvrigt sikre konkurrence om de programmidler, der er.
Vi glæder os til udvalgsarbejdet.
Jeg håber, vi får et konstruktivt arbejde, så vi kan få en rigtig god sektorlov.
Jeg skal meddele fra Det Konservative Folkeparti, at de også støtter dette lovforslag.
Med hensyn til L 14, udskillelse af sektorforskningsaktiviteterne fra Kort- og Matrikelstyrelsen, finder Venstre, at det er en helt naturlig forlængelse af det lovforslag, som jeg lige omtalte før, og at vi derfor kan støtte det.
Og så ser jeg da frem
til, at den geodætiske sektorforskning finder en ny havn inden ret længe. Også for dette lovforslags vedkommende skal jeg meddele, at Det Konservative Folkeparti også kan støtte dette.
Jesper Langballe (DF), 2003-10-22:
Hr. Kamal Qureshi har gjort umådelig meget ud af det eksempel med et ungt menneske, der har dansk statsborgerskab og så rejser til udlandet og opholder sig der i så mange år.
Det er jo rigtig nok, at det menneske så har nogle rettigheder, som i og for sig ikke var tilsigtede.
Men jeg vil nok sige, at når sådan et lille konstrueret eksempel kommer til at fylde stort set hele hr. Kamal Qureshis ordførertale, er det for mig at se udtryk for, at hr. Kamal Qureshi og lovforslagets modstandere i øvrigt har en utrolig dårlig sag. Jeg spørger mig selv: Gør det overhovedet ikke noget indtryk på hr. Kamal Qureshi, hvilke menneskelige tragedier der bliver udgået?
Vi er ikke enige om det hovedmotiv, vi har med loven om at begrænse tilstrømningen.
Det er vi ikke enige om, og det er klart.
Men der er jo også en anden side af det.
Det er at undgå nogle tragedier.
Har hr. Kamal Qureshi ikke tænkt på, at det her vil spare menneskeliv?
Nu slipper de unge mennesker for selv at sige nej, og forældrene slipper for at sige nej til den slægt, der øver pres på dem.
Det vil sige, at disse forfærdelige, afskyelige æresdrab formentlig vil kunne undgås på den konto.
Gør det overhovedet ikke noget indtryk på hr. Kamal Qureshi?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-10-22:
Den tidligere regering indførte tilknytningskravet, et tilknytningskrav, der alene gjaldt udlændinge.
Det gjaldt ikke flygtninge, kun udlændinge.
Hvor lang tid var man udlænding, da den gamle regering havde magt?
Det var man i ca. 7 år, og efter 7 år kunne man blive dansk statsborger, og derefter var der ingen restriktioner med hensyn til familiesammenføring ud over dem, vi kender.
Det vil altså sige, at tilknytningskravet ikke gjaldt for danske statsborgere under den gamle regerings lovgivning.
Tilknytningskravet var i øvrigt formuleret på den måde, at en families tilknytning til Danmark skulle være mindst lige så stor som til et andet land, hvor den nye regering jo har lavet det om, så der nu står, at tilknytningen til Danmark skal være større end til et andet land.
Den stakkels familie i Horsens falder på, at man nu ikke kan blive dansk statsborger efter 7 år, man kan blive det efter 10 år, og samtidig er sprogkravene blevet væsentligt strammere.
Det vil sige, at det er svært at blive dansk statsborger, og ikke nok med dét: Tilknytningskravet gælder altså også, efter at man er blevet dansk statsborger.
Det er det, der er forskellen mellem den gamles og den nye regerings tilknytningskrav. Så blev jeg sat i bås med professor Eva Smith - det er jeg rigtig glad for - men jeg er i virkeligheden sat i bås med en hel række andre menneskerettighedsorganisationer og -personer, som tager stærkt afstand fra den her lov, og jeg håber, at integrationsministeren vil medgive mig, at der faktisk er en meget stor opposition mod den her lovgivning.
Else Theill Sørensen (KF), 2003-10-22:
Jeg var lige henne at slå fru Elsebeth Gerner Nielsens anciennitet op her i Tinget, og jeg kan se, at den er lidt højere end min, men dog ikke et halvt år højere.
Fru Gerner Nielsen har dertil været minister i nogen tid; jeg kan ikke åremålet.
Det skulle give en vis rutine i at skelne mellem lov og bemærkninger.
Det skulle også give en vis rutine i at læse og fortolke den slags dokumenter.
Jeg synes, at den måde, som fru Elsebeth Gerner Nielsen indledte sin ordførertale på og lagde vægten i sin ordførertale, minder mig om det der med at læse, som en vis mand læser Bibelen.
De fortolkninger, der lægges i det, med, at staten skal blande sig i, hvem der betaler bryllupper, og så det, at fru Elsebeth Gerner Nielsen begynder at tale om sex, er der overhovedet ingen, der har tænkt på eller talt om, før fru Elsebeth Gerner Nielsen begyndte på det.
Hensigten er selvfølgelig at give offentligheden det indtryk, at vi andre er grumme, at vi har tænkt os at blande os i, hvem der betaler brylluppet.
Det har vi jo slet ikke.
Den væsentlige ting i lovforslaget er, at vi vil lempe for nogle tilknytningskrav.
Det var der ikke så meget om i den radikale ordførertale.