Margrete Auken (SF), 2002-04-05:
Det var i hvert fald ærlig snak fra hr. Martin Lidegaard.
Nu stemmer vi for noget, som er fuldstændig tåbeligt.
Forudsætningerne har ændret sig.
Jeg forstår godt interessen for det.
Men kunne vi ikke her få forklaret, hvor langt Det Radikale Venstre faktisk vil gå i retning af at lave ting, som man mener er meget, meget dyre i forhold til, hvad det måtte løse af problemer?
Det sidste kan så næsten bringe en i godt humør på en ellers sort dag.
Det, vi står med her, er endnu et bevis på, hvordan der laves trafikpolitik i Danmark.
Det foregår på den måde, at hvis man har lavet noget, der bliver en fiasko, så er det eneste, vi kan være sikker på, at man gentager den.
Er der noget, man ikke vil, så er det at lære af sine erfaringer.
Man fik bygget en bro - den var tom.
Hvad gør man så?
Jeg tænker på Øresund og Femern Bælt.
Og hvad gør man så?
Man sætter et nyt projekt i gang.
Det er i øvrigt det, vi andre kalder psykopati.
Når vi skal beskrive, hvad en psykopat er, så er det en, der ikke kan lære af sine erfaringer.
Det vil jeg ikke beskylde trafikministeren for, for han er ny i faget, men det kan være, han kommer i træning med at gentage brølerne fra tidligere.
Det er nemlig et meget, meget langt forløb, der mundede ud i en katastrofe.
Et langt forløb med København-Ringsted-proceduren.
Og når jeg før var kritisk over for Banestyrelsen, så var det, fordi jeg mener, at de ting, de lagde frem, ikke var rigtige.
Det var ikke rigtigt, at man skulle reservere omtrent 50 m på hver side.
Det var ikke rigtigt, at man ville smadre Hvidovre og Glostrup og Albertslund med støj.
Jeg troede selv på det i første omgang, for jeg har det jo sådan, at jeg hører efter, hvad der bliver sagt.
Da så dokumentationen kom, så billedet anderledes ud.
Vi kunne se, at udbygningsløsningen kunne give meget, meget mere koblet sammen med de forbedringer, vi skulle lave på Københavns Hovedbanegård.
Vi blev alle sammen enige om, at det er sådan vi går videre, for det er den rigtige løsning.
Der skete så det, at daværende trafikminister Sonja Mikkelsen kommer tilbage til Socialdemokraterne og - så sker katastrofen - bliver fuldstændig underkendt af Jacob Buksti, som skulle vise sig, skønt konkurrencen er hård, at blive den dyreste og dårligste trafikminister, dette land har haft.
Det er jo noget af en bedrift, må man sige, at det kan gå så slemt.
Men han er skyld i, at det der gik fuldstændig i stykker.
De kom ud med »Kaalundsvinget« eller »Bukstien«
eller hvad vi nu kalder det.
Sonja Mikkelsen var frataget enhver myndighed i denne her sammenhæng, og da vi senere kommer til at skulle forhandle det ved finanslovforhandlingerne i slutningen af november, december 1999, hvor der sidder en svækket Sonja Mikkelsen, så er det først, at vi sidder der med alle de gamle regninger, som Venstre og De Konservative ikke ville betale. Da de stadig ikke ville betale dem, var vi nødt til at gå videre, for alle de gamle regninger på underslæb og efterslæb skulle jo betales.
Det tog vi så.
Det var dieselafgiften, der skulle klare det.
Det var ikke nok til Banestyrelsen, og Banestyrelsen har sagt det.
Det synes jeg er et af de store problemer, ligesom det oplæg, der kommer her, for det løser ikke Banestyrelsens problemer.
Det kan godt være, de har været glade for det, fordi de tror, at det baner vej for deres nybygningsløsning, og det gør det måske også, apropos det, jeg før sagde, om, at man gentager brølerne. Men det er ikke noget godt forslag.
Så finder hr. Jacob Buksti ud af, at han kan komme ud af klemmen med København-Ringsted og »Bukstien« og »Kaalundsvinget« og hvad ved jeg, ved at foreslå det absurde S-tog til Roskilde.
Så var det, at han gik fuldstændig i baglås, og vi så i stigende grad, at det er det der S-tog til Roskilde, som efter al sandsynlighed giver tekniske problemer, bl.a. på grund af 2-system-løsningen.
Det kan godt være, at vores nuværende trafikminister er så ny i faget, at han ikke ved, hvor mange tekniske problemer der kan opstå, men vi andre, der har arbejdet med det i mange år, ved, at sådanne sammenkøringer af systemer kan give kolossale problemer.
Det er meget, meget dyrt.
At køre S-tog i København er ikke altid en fornøjelse.
Det er langsomt i sammenligning med regionaltog, og når man netop ikke får øget kapaciteten ude på hovedsporet, hvad man ikke gør, når man ikke får anden fase med af det her,
så bliver det simpelt hen en ynkelighed.
Prøv at spørge folk, der bor i Roskilde, om de ville tage S-toget til København, hvis de kan komme med et regionaltog eller fjerntog.
Jeg bor selv i Valby, og vi kunne ikke drømme om at tage S-toget til Høje Taastrup, for det er en kedsommelig transportform i forhold til de dejlige regionaltog, vi har.
Det er en forringelse.
Derudover øger det ikke kapaciteten, for vi kunne godt bære nogle byrder, hvis det gav noget til den anden side, men det eneste, det gør, er, at det koster kassen.
Det koster kassen, og det er præcis sådan vi sagde dengang.
En af grundene til, at vi ikke ville være med til det, var, at det var meget, meget dyrt.
Så stod vi i den situation, at vi kunne dokumentere, at det var noget bras, men det var minsandten efter hårdt arbejde, for det var ikke gode svar, vi fik, og jeg måtte sætte hele detektivholdet i sving med at få opklaret det.
Vi fik det opklaret.
Det var noget bras.
Og nu har vi fået en model præsenteret, som i stigende grad har vist, at det er noget bras, og har så igen sagt til Venstre og De Konservative, hvorfor man kører det her igennem, for man behøver da ikke at gøre det.
Man kan få al sin asfalt, man har flertal for det.