Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-12:
Indledningsvis vil jeg lige minde både hr. Martin Lidegaard og hr. Svend Auken om, at hvis vi får svar fra ministeren på nogle af de overordentlig interessante spørgsmål, som har indgået i debatten, f.eks. CO2-kvoter og betaling for dem, er det jo ikke nødvendigvis svar, der holder i byretten eller rettere sagt ved voldgiften.
Hvis de svar skal lægges til grund for noget, skal der indhentes høring hos A.P. Møller, for hvis A.P. Møller ikke er enig i den fortolkning, som ministeren kommer med, kan det godt være en opfattelse, som ministeren har, men så er det ikke nødvendigvis det, der gælder.
Det var bare for, at vi skal huske at få det med i de spørgsmål, vi stiller i Folketingets Energipolitiske Udvalg, når nu sagen går til udvalgsbehandling.
Efter Enhedslistens opfattelse forelå der alle muligheder i foråret, da vi her i Folketinget nåede til en enig holdning, der tvang regeringen til at indlede forhandlinger med A.P. Møller.
Vi havde alle muligheder for at få en aftale, hvor vi også kunne lære af alle de fejltagelser, som er begået i dansk oliepolitik lige fra starten.
Ideen var sådan set, at nu skulle vi ind og lave noget, der var fremtidssikret og holdbart, hvor vi lærte af de fejltagelser, som var begået tidligere.
Det var et flertal, som dengang bestod af SF, Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti og Enhedslisten, som fremtvang den forhandling, som så kom hen over sommeren.
I løbet af sommeren begynder det så at gå galt.
Det ved jeg ikke noget om.
Det er måske foregået i det dulgte.
Vi andre bad om at få møder
med ministeren.
Det kunne vi ikke få.
Jeg har læst i pressen, at hr. Svend Auken f.eks. bad om at få forskellige oplysninger, hvilket blev afvist.
Vi sendte forslag til regeringen og spurgte: Ønsker regeringen ikke at få et mere klart mandat til disse her forhandlinger til støtte for regeringens position over for A.P. Møller?
Men det ønskede ministeren ikke.
Ministeren kørte det hele selv.
Så mindes vi jo alle sammen den eklatante fejltagelse, fru Aase D. Madsen kom til at begå, da hun udtalte til pressen, at hun såmænd var tilfreds med en enkelt milliard kroner.
Det var ikke ligefrem noget, der påvirkede forhandlingerne gunstigt i de afgørende timer.
Hvad sker der så?
Så kommer ministeren tilbage med et resultat, som for hver dag, der går, bliver mere og mere tvivlsomt.
Både når det gælder økonomien, og når det gælder juraen, for slet ikke at tale om det moralske i, at man sætter befolkningens mulighed for at øve indflydelse på dansk politik på dette her helt afgørende og vigtige spørgsmål ud af spillet i 39 år.
Til den tid er det muligt, at der slet ikke er mere olie i det store område af Nordsøen, som vi her diskuterer.
Det vil sige, at man i denne sag erstatter demokrati med kapitalmagt i 39 år.
Alene af den grund er det indlysende, at Enhedslisten ikke kan støtte de to forslag, der her er fremsat.
Jamen det er rigtigt, må jeg sige til ministeren, alene af den grund at man kobler demokratiet ud, at man deponerer sin beslutningsret i en voldgiftsret, hvis afgørelse man naturligvis ikke kan være sikker på, og som vil basere sig på, hvad der ligger af udtalelser fra Justitsministeriets Lovafdeling, eventuelt fra Kammeradvokaten, og fortolkninger og så de opfattelser og analyser af det, som vil komme henne fra Esplanaden.
KL. 18.15
En ting skal man aldrig nogen sinde undervurdere i dansk oliepolitik, og det er den fremragende dygtighed til at forhandle de her sager, som A.P. Møller-selskabet er i besiddelse af.
Det er så at sige som at tage slik fra små børn.
Og nu sker det igen for vore øjne, fuldstændig gennemskueligt og åbenlyst, at A.P. Møller-selskabet endnu en gang har taget fusen på en dansk regering.
Det er rimelig sørgeligt. Vi har fra Enhedslistens side beskæftiget os med den her sag, siden vi kom i Folketinget i 1994.
Min forgænger her på Tinge, hr. Preben Wilhjelm, som repræsenterede VS som energiordfører, forsøgte i sin tid at gøre Folketinget opmærksom på, at det var galt, hvad man aftalte, også gasaftalen osv.
Det havde ingen effekt.
År efter år havde det ingen effekt.
Og så endelig, endelig i foråret 2003 får vi så en vedtagelse i Folketinget, der ser ud til at bane vejen for et rimeligt og retfærdigt grundlag også under respekt for demokratiet.
Og hvad kommer ministeren så tilbage med?
Han kommer tilbage med et forslag, som - og det er ministerens egne tal, jeg nu refererer til - siger, at der er 31 mia. kr. i samlet gevinst i forhold til den nuværende situation, hvis man fortsætter uden at foretage sig noget.
Så viser det sig, når man går ned i aftalen, at de 21,3 mia. af de 31 alene skyldes en antagelse om, at A.P. Møller vil gøre det bedre med hensyn til at udvinde olie, end hvis man f.eks. overlod det til DONG.
Det er i øvrigt en frækhed over for DONG.
Det er også en frækhed over for de øvrige selskaber i Nordsøen, Amarada Hess f.eks., at man insinuerer, at det kun er A.P. Møller-selskaberne, der er i stand til at bore efter olie.
Det er et meget provinsielt synspunkt, vil jeg sige.
Ude i verden tror jeg, det er et synspunkt, man ville trække på smilebåndet af.
Der findes andre selskaber, der er i stand til at bore efter olie.
Men man siger, at alene fordi man har foræret A.P. Møller olien fra 2012 og frem til 2042, alene fordi de har fået eneretsbevillingen forlænget, og man har foræret arvesølvet væk, tjener staten 21 mia. kr. Jamen det er det, ministeren har indbygget i sin beregning.
Det kan enhver jo se ingen steder holder. Selvfølgelig ville andre selskaber, herunder ikke mindst det meget dygtige statslige selskab, vi da heldigvis stadig væk har, og som jeg håber vi kan beholde, nemlig DONG, kunne gøre det lige så godt.
Hvorfor skulle de ikke kunne det?
Det er da et dygtigt selskab.
Ministeren har også måttet bekræfte her i Folketinget, at DONG faktisk er et dygtigt selskab.
Og derfor er den antagelse om, at man ved at forære A.P. Møller eneretsbevillingen i yderligere, ja, hvad bliver det, næsten 30 år, skulle indbringe staten 21 mia. kr. selvfølgelig ikke holdbar. Og så er der 10 mia. tilbage - 10 mia., som bygger på en antagelse om, at den nuværende ordning ikke kan indbringe mere i kulbrinteskat i de kommende år på grund af fradraget. Det er også en antagelse, som jeg tror at vi vil bore yderligere i i udvalget, men som jeg tror er meget politisk bygget op, for de fradrag er jo godkendt, de er opbrugt i alt væsentligt.
Vi kan få at vide af ministeren, hvor meget de er opbrugt.
Der ligger nogle af dem i en overgangsordning, det ved jeg godt.
Men så sætter man kulbrinteskatten ned netop i en situation, hvor fradragene er ved at være opbrugt.
Da vi endelig var nået frem til det punkt, hvor kulbrinteskatten begyndte afgørende at give indtægter, så sætter man den ned.
KL. 18.20 Jeg kan godt forstå, hvorfor A.P. Møller synes, at det er en god idé at sætte den skatteprocent ned nu, hvor fradragene er ved at være opbrugt.
Det kan jeg godt forstå.
Men at få os andre til at tro på, at det skulle være en god idé, kræver en del regnekunst, men det må vi jo så bede ministeren om at få i udvalget.
Jeg ved ikke, hvad ministerens motiver har været til at lave den her aftale, om ministeren har haft det udgangspunkt, at hvad der er godt for A.P. Møller, er også godt for Danmark.
Eller om ministeren simpelt hen bare er blevet snydt.
Den mulighed er der jo også, for som jeg var inde på tidligere, så er de dygtige forhandlere derhenne, og det har de dokumenteret gang på gang.
Så det ved jeg ikke.
Men det burde ikke være afgørende for Folketinget.
Det afgørende for Folketinget burde være indholdet i den her aftale, og det er ganske enkelt ikke godt nok og især ikke, hvis man sammenligner med det forslag, som kulbrinteskatteudvalget fremkom med for nogle få år siden, og som vi har fået regnet på, og som vi håber at få regnet igennem under udvalgsarbejdet - vi har stillet spørgsmål om det - så vi kan sammenligne med, hvad der ville være kommet ind, hvis man havde brugt kulbrinteskatteudvalgets forslag og så den aftale, ministeren er kommet med. Og ja, jeg tror, det ville have givet et helt anderledes gunstigt resultat for samfundet, ikke mindst hvis man havde ladet være med at bortskænke eneretsbevillingen efter 2012 til A.P. Møller og i stedet ladet DONG overtage produktionen og dermed sikre staten hele indtægten efter 2012.