Ebbe Kalnæs (CD), 2000-02-10:
Trosfrihed, ytringsfrihed og forsamlingsfrihed er de grundlæggende friheder, der kendetegner det borgerlige demokrati.
Og som en følge af det har vi selvfølgelig religionsfrihed i Danmark.
Vi må jo også erkende, at der imidlertid ikke er religionslighed.
Den evangelisk-lutherske kirke, den danske folkekirke,
understøttes som sådan af staten.
Og forudsætningen for den særstilling må selvfølgelig være, at befolkningen fortsat overvejende er medlem af den danske folkekirke, og som det også fremgik af ministerens indlæg, er det jo i hvert fald rigeligt opfyldt. Vi har ikke i CD som parti nogen speciel trosbekendelse, men vi anser alligevel den særlige forbindelse mellem folkekirken og staten for at være meget værdifuld for begge parter, for folkekirken bærer jo værdier og traditioner, som er væsentlige for hele vores liv og også hele vores egentlige politiske og parlamentariske liv og tænkning, som jo er dybt gennemsyret af de holdninger, der ligger i den kulturbaggrund, vi har.
Det ønsker vi fortsat skal være sådan.
Der er altså det, vi på moderne dansk ville kalde en række fornuftige effekter, det, man også kalder synergieffekter.
Vi ønsker altså ikke, at det særlige forhold imellem stat og folkekirke bliver svækket.
Der kan altså ikke blive total ligestilling mellem folkekirken og de øvrige trossamfund, men vi ser meget gerne en højere grad af ligestilling.
Det, der er væsentligt, er, at vi giver trossamfund rettigheder og funktioner, så de kommer tæt på at svare til det, der er i folkekirken.
Derfor så vi egentlig også gerne, at man genoptog den tidligere praksis, man havde med at anerkende trossamfund.
Jeg ved godt, at der er mange ministre, der har haft kirkens område igennem tiden, som har sagt, at det er af mindre betydning, men jeg tror faktisk, det har en stor betydning netop at blive anerkendt.
Et af eksemplerne kunne være Mosaisk Troessamfund, som jo er et anerkendt trossamfund.
Vi tror faktisk, at den følelse af at høre til, være anerkendt og være dansker, er en meget væsentlig del i en integration af andre trosretninger.
Og det vil sige, at efterhånden som der også danner sig islamiske danske samfund, må det være væsentligt også at have den anerkendelse og dermed have anerkendelsen af at kunne leve og være i et land og være en del af befolkningen, være dansker på lige fod med andre med en anden tro.
På samme måde har vi også den holdning, når det gælder det at have mulighed for at lave sine egne begravelsespladser, sine egne kirker og andet.
Det synes vi er væsentligt, damtidig med at man selvfølgelig overholder dansk lovgivning, danske lokalplaner, danske byggevedtægter og en lang række andre ting, i det hele taget overholder dansk lovgivning.
Men vi vurderer altså den psykologiske værdi i selve begrebet anerkendelse som noget meget vigtigt, hvis man vil have den fulde integration og følelse af at høre til.
Folketinget har jo nemlig ved ikke at give den kirkeforfatning, som vi har talt tit om i grundlovssammenhæng, selvfølgelig mulighed for at skubbe det fra sig.
Altså Folketinget er jo på en eller anden måde folkekirkens lovgivende forsamling.
Det betyder jo så, at der selvfølgelig er en række folketingsmedlemmer, som ikke er medlemmer af folkekirken, men deres legitimitet i den sammenhæng vil ofte være, at hovedparten af deres vælgere er medlemmer af folkekirken, og som sådan giver det jo også en forpligtelse.
Den danske folkekirke er andet og mere end den officielle folkekirke.
Folkekirken er også det utrolig vigtige frivillige arbejde, der er i kirkelige kredse, og som vi lægger meget vægt på.
Der er Folkekirkens Nødhjælp, kirkeligt børne- og ungdomsarbejde, utallige former for socialt arbejde og indsats, som egentlig hører under socialministerens område, men vi mener, at det er væsentligt også at se på den side som en væsentlig og vigtig dansk tradition.
Og der er også enkelte andre områder, hvor vi jo optræder udadtil, ud over landets grænser, både med Sømandskirken og Dansk Kirke i Udlandet.
På det område er der i øjeblikket et udvalgsarbejde for de to organisationer, som CD's tidligere kirkeminister, A.O. Andersen, leder, og dér håber jeg, når vi kommer tilbage med en del af de indstillinger, at ministeren vil være venlig at modtage dem godt.