Dorrit Knudsen (S), 2006-11-07:
Jeg vil gerne spørge indenrigs- og sundhedsministeren, om det er rigtigt forstået, at det i forbindelse med de elektroniske journalers indførelse kun vil være læger og sygeplejersker, der har adgang til disse.
Og det er rigtigt, at i det lovforslag, jeg har lagt frem – og nu må vi se, hvad Folketinget gør ved det – er der en meget klar afgrænsning af den personkreds, der får adgang til de elektroniske patientjournaler.
Det hænger simpelt hen sammen med en afvejning af – kan man sige – patientsikkerhed på den ene side og det, man kan kalde retssikkerhed, på den anden side.
Den afvejning har jeg altså foretaget på den måde, at lovforslaget er lagt frem i en form, hvor det ikke er alle de faggrupper, der arbejder på sundhedsområdet, der har adgang til journalen.
Jeg har også lagt op til, at hvis der skal ske en udvidelse af personkredsen, så skal det ske ved lov.
I det lovforslag, jeg har sendt i høring, var der en bemyndigelsesbestemmelse til mig selv eller til den, der nu måtte være indenrigs- og sundhedsminister, hvis man først senere brugte den her bemyndigelse til at kunne udvide personkredsen.
I kølvandet på de debatter, der har været i Folketinget, om, hvordan vi finder balancepunktet mellem sikkerhed og retssikkerhed, synes jeg også, at det var det rigtigste at lade det være op til Folketinget at finde ud af, hvem personkredsen skulle være.
Er tanken så, at de øvrige faggrupper på sigt ikke skal fungere på sygehusområdet?
For det lovforslag, der nu fremsættes – medmindre det bliver ændret naturligvis – vil jo gøre, at de hverken vil kunne udføre deres arbejde på en særlig hensigtsmæssig måde for patienterne eller for sig selv.
Der er en debat i samfundet, og det er den, jeg har reflekteret over, som bl.a. handler om, hvordan vi undgår misbrug af personfølsomme oplysninger, og hvordan patienten kan føle sig tryg ved, at den information, der er hans eller hendes, ikke pludselig er spredt på mange hænder.
Det er sådan set baggrunden for, at jeg har forsøgt at balancere imellem de ting og sagt, at i første række giver det her meget god mening med hensyn til det, man kunne kalde kernepersonalet omkring den enkelte patient, altså læger og sygeplejersker.
Hvis man ønsker at udvide den personkreds, kan det selvfølgelig godt lade sig gøre, men det kræver så, at Folketinget synes, at det kan lade sig gøre.
Jeg imødeser bestemt den mulighed, at man over tid, når man indhenter erfaringer med det her nye værktøj, vil skønne, at det kunne være fornuftigt at foretage en sådan udvidelse.
Men det kræver altså Folketingets mellemkomst.
Når vi snakker om de faggrupper, tænker jeg i hvert fald som udgangspunkt på dem, som har med den tætte personlige kontakt at gøre.
Det vil jo ikke være portører og lignende, der har den tætte plejemæssige kontakt.
Det vil være en afgrænset gruppe, nemlig den, som jeg nævnte før, og som er der i dag: sygeplejersker, socialog sundhedsassistenter og sygehjælpere.
Jeg kan heller ikke lade være med at komme med et andet spørgsmål, når nu man siger, at der skulle være et problem.
Ser man problemerne med hensyn til journalføringen i dag så store, at man er nødt til – i gåseøjne – at fjerne nogle faggrupper på sygehusområdet?
Derfor er den situation jo anderledes end den situation, der er i dag med metertykke papirjournaler, der måske endda nogle steder ligger spredt på forskellige afdelinger.
Det er en let adgang til at indhente alle oplysninger i ét hug, og det kan man sige rigtig meget godt om, fordi det øger sikkerheden for, at vi behandler patienten optimalt.
Over for det står så den potentielle risiko, der kan være for, at de oplysninger, som er meget personfølsomme, vil kunne trækkes af mennesker, der ikke, kan man sige, er relevante i forbindelse med behandlingssituationen.
Det er en afvejning, jeg har foretaget.
Hvis Folketinget synes, at den afvejning skal foretages på anden vis, vil jeg forholde mig til det.
Som sagt har jeg selv haft lovforslaget i høring i en form, hvor der var en bemyndigelsesbestemmelse, der gjorde det muligt for ministeren over tid og fleksibelt at udvide personkredsen.
Det har jeg afstået fra.
Nu skal jeg jo ikke foregribe hele førstebehandlingen i morgen, men skulle der pludselig vise sig at være et Folketing, som siger, at det er fornuftigt at få den bemyndigelsesbestemmelse tilbage i lovgivningen for at skabe den fleksibilitet, spørgeren efterspørger, vil jeg ikke på forhånd stå og sige, at jeg vil være modstander af det.
Jeg vil bare lige gøre opmærksom på, at der jo er noget, der hedder elektronisk signatur, og der er jo altså også muligheder for i den elektroniske verden at udelukke specielle grupper fra de ting, så jeg kan ikke rigtig forstå det argument.
Altså, det er muligt at dele tingene op i dag.
Med hensyn til plejen er vi enige om, at man skal passe på de følsomme ting, og det vil man også bedre kunne gøre med den elektroniske journal, men jeg synes, det vil være fatalt, hvis man udelukker andre faggrupper, i øvrigt på et tidspunkt, hvor vi mangler sygeplejersker.
Jeg har bare selv foretaget en afvejning et andet sted, som også hænger sammen med, at det med at lave elektroniske medicinprofiler, det med at lave elektroniske patientjournaler er relativt nyt, og det skal rulles ud på en sådan måde, at patienterne også føler tillid til det, sådan at vi undgår de situationer, hvor for mange mennesker på forhånd melder sig ud af de her systemer.
Så det er jo en hårfin balance, og jeg står ikke og siger, at jeg har patent på at afgøre, om den balance er det rigtige sted.
Jeg har truffet en beslutning om balancen i forhold den konkrete efterspørgsel, der har været, med hensyn til hvilke persongrupper der har brug for det her værktøj lige nu og her, og så har jeg altså valgt at lukke en dør for mig selv som minister ved at sige, at der ikke skal være nogen generel bemyndigelse til at åbne døren og lukke andre faggrupper ind.
Det var sådan set et forsøg på at være ydmyg up front før Folketingets behandling, og viser det sig, at der ikke var nogen grund til det, er der en ny situation, og så tager vi det derfra i morgen, og det ser jeg meget frem til.
Hermed sluttede spørgsmålet.