Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-01-31:
Jeg vil gerne indlede denne spørgetime med nogle bemærkninger om den situation, der er opstået med hensyn til Danmarks forhold til en række muslimske samfund i nogle arabiske lande – en situation, der er opstået i kølvandet på nogle tegninger af profeten Muhammed, som blev bragt i Jyllands-Posten for nogle måneder siden.
Disse tegninger har visse steder i Mellemøsten ført til aktioner rettet mod Danmark og danske interesser, og det er en situation, som regeringen ser på med meget dyb alvor.
Det er selvfølgelig ubehageligt at se Dannebrog blive brændt af, oven i købet i et palæstinensisk selvstyreområde, hvor Danmark gennem mange år har ydet ganske mange millioner kroner i støtte; det er ubehageligt at se danske varer revet ned fra hylderne, ikke mindst i lyset af at Danmark er et af de lande i verden, der arbejder kraftigst for fredelig samhandel og åben frihandel, og det er stærkt ubehageligt at se eller høre beretninger om overgreb mod danskere i Mellemøsten, ikke mindst i lyset af at Danmark er et af de lande, der er gået allerforrest i bestræbelserne på at få en konstruktiv dialog mellem de arabiske lande og den vestlige verden.
Der er tale om en alvorlig situation, og regeringen arbejder ihærdigt på at finde en løsning ad diplomatisk vej.
Vi har bestræbelser i gang på mange niveauer, vi har i sidste uge orienteret Folketingets Udenrigspolitiske Nævn om igangværende bestræbelser, og vi vil senere i denne uge igen orientere Det Udenrigspolitiske Nævn om de bestræbelser, der er i gang for at finde en løsning på denne situation ad diplomatisk vej.
I den forbindelse vil jeg gerne sige, at vi værdsætter det skridt, som dagbladet Jyllands-Posten har taget i går, og som vi mener kan yde et konstruktivt bidrag til at finde en løsning.
Jeg tror, det for mange i det danske samfund forekommer aldeles uvirkeligt, at 12 tegninger, der er offentliggjort i en avis, kan sætte så voldsomme kræfter i gang.
Det er vigtigt, at vi i vort samfund har en åben dialog mellem kulturer og religioner, en dialog baseret på gensidig forståelse – netop på gensidig forståelse.
Det betyder selvfølgelig på den ene side, at man må sætte sig ind i, hvorfor nogle mennesker kan føle deres religiøse følelser krænkede, men gensidig forståelse betyder på den anden side også, at religiøse kredse må forstå, hvilken kultur og hvilken tradition vort samfund bygger på.
Det danske samfund bygger på, at vi har en vidtgående ytringsfrihed, hvor enhver kan udtrykke sig frit inden for lovens rammer, og det danske samfund bygger på, at vi har en vidtgående pressefrihed, hvor medierne som en selvfølge er helt og aldeles uafhængige, og hvor regeringen naturligvis ikke på nogen måde kan påvirke medierne eller, som jeg har set krav om fra visse arabiske kredse, stille medierne til retsligt ansvar.
Det er ikke regeringens opgave i vort samfund, det er i yderste instans domstolenes opgave.
Det er også vigtigt, at man forstår den tradition, vi har i Danmark for en fri og åben debat, hvori også indgår ting som humor og satire, og det er vigtigt at forstå, at med den tradition, vi har, og den kultur, vi har i vort samfund, sker det ikke i en ond mening.
Det sker ikke for at krænke nogen, det sker for at sikre den frie, åbne og fordomsfrie debat, som er en helt afgørende del af vores folkestyre.
Jeg synes også, det er vigtigt at slå fast, at netop når disse frihedsrettigheder og traditioner er under pres, er det vigtigt at stå fast og vigtigt at stå sammen om at beskytte disse helt afgørende principper i vores samfund.
Men når det er sagt, vil jeg også gerne gentage her, hvad jeg allerede sagde i min nytårstale, nemlig at vi også hver især har et betydeligt ansvar for at forvalte denne frihed på en sådan måde, at vi ikke opildner til had og splintrer det fællesskab, som er en af Danmarks stærke sider.
Jeg vil godt benytte den situation, vi er i, til at sende to meget klare budskaber.
Det første er, at jeg opfordrer alle grupper i det danske samfund til ikke at iværksætte handlinger, som kan så yderligere splid eller måske i værste fald opildne til had mellem grupper.
Det ville være urimeligt, hvis en konflikt mellem en avis og visse muslimske kredse skal gå ud over uskyldige indvandrere i Danmark.
Vi skal huske, at der er mange indvandrere i Danmark, som i det daglige knokler for at få deres forretning til at køre, og som i det daglige mest af alt er optaget af at skabe sig en god tilværelse, hvor de kan yde et positivt bidrag til det danske samfund og se deres børn vokse op og få en god uddannelse, så også de kan yde et positivt bidrag til det danske samfund.
Det ville være helt urimeligt, hvis de nu skulle blive uskyldige ofre for en sådan religiøs konflikt – lige så urimeligt, som når danske virksomheder og danske medarbejdere på virksomhederne bliver uskyldige ofre for den boykot og de aktioner, som religiøse kredse nu har iværksat mod danske interesser i Mellemøsten.
Det er netop i en situation som den, vi her står i, at vi som nation skal vise, at vi nærer dyb respekt for det enkelte menneske, og at vi som nation bygger på gensidig forståelse og tolerance.
Det andet budskab, jeg godt vil sende herfra, er en klar opfordring til herboende muslimske religiøse ledere til hurtigst muligt at tage skridt til at dæmme op for protesterne mod Danmark i Mellemøsten.
Jeg har med glæde noteret mig, at repræsentanter for Islamisk Trossamfund her til morgen er kommet med positive og imødekommende udtalelser, og jeg betragter det som en selvfølge, at herboende muslimske religiøse ledere tager afstand fra den boykot, der på et urimeligt grundlag er iværksat mod danske varer i Mellemøsten.
Jeg betragter det også som en selvfølge, at de vil yde deres bidrag til, at vi kan bevare et ordentligt sammenhold i det danske samfund.
Det ser ud til, at det er religiøse kræfter i Mellemøsten, der har iværksat disse aktioner mod Danmark og danske interesser.
I det omfang hjemlige religiøse ledere har bidraget hertil, går jeg ud fra, at de uden tøven vil bidrage til at rette de mange misforståelser, som vi kan se disse aktioner bygger på, og at de uden tøven vil gøre alt, hvad de kan, for at få stoppet den helt urimelige aktion mod Danmark og danske interesser.
Jeg har ikke noget ønske om at fortsætte en polemik med fru Helle Thorning-Schmidt.
Regeringen gør sit yderste for at finde en løsning på det her.
Det, jeg har ønsket i dag, er at sende et meget klart budskab om, at regeringen gør, hvad den kan, for at finde en løsning.
Men det skal vel at mærke være en løsning i fuld respekt for de principper om ytringsfrihed og pressefrihed, som gælder i det danske samfund.
Uanset hvor meget fru Helle Thorning-Schmidt prøver at presse på, vil jeg altså ikke blande mig i, hvad en avis må bringe.
Det må være op til en avis selv.
Jeg har i går givet meget klart udtryk for, hvad der er regeringens holdning, og i øvrigt også, hvad der er min personlige holdning i den sag.
Jeg tror, at det synspunkt står meget klart.
Det, jeg har fundet anledning til i dag, er at sende et meget klart budskab til alle i det danske samfund om nu at forholde sig på en sådan måde, at man ikke opildner til splid.