Elisabeth Arnold (RV), 2006-05-31:
Jeg vil gerne som formand for Folketingets Europaudvalg bruge min taletid på kort at ridse op, hvad der har været hovedsigtet bag tænkepausens aktiviteter, hvordan det har været organiseret, og hovedkonklusionerne.
En tænkepause var noget, vi ikke tidligere havde fået ordre på, om jeg så må sige, fra højeste sted.
Ingen har før prøvet, hvordan man organiserer en tænkepause.
Det er jo også næsten umuligt at forestille sig, hvordan man gør sådan noget.
Statsministeren havde så endvidere valgt, at den danske tænkepause skulle forankres i Folketingets Europaudvalg.
Det var en bunden og vanskelig opgave, der skulle løses, og jeg vil allerede fra starten gerne sige mange tak til alle mine kolleger i Europaudvalget, også tak til kollegerne udeomkring i landet, som har repræsenteret de forskellige organisationer, der har været med, og til de ministre, der har deltaget i mange af møderne.
Det var faktisk ligesom at starte en jumbojet med et håndsving at få startet den her folkelige debat.
Fra starten var der nogle ting, vi besluttede os for at fjerne fra debatten.
Vi ville ikke diskutere ja eller nej til den forfatningstraktat, som vi jo ikke anede om vi nogen sinde skulle stemme om, det ønskede vi simpelt hen ikke at bruge al vores energi på.
Vi ønskede heller ikke at gentage de mange, mange debatter om ja eller nej til EU, som jo har været igennem seks folkeafstemninger plus mellemliggende debatter.
Vi besluttede faktisk også, at politikerne skulle holde sig lidt tilbage, politikerne skulle træde lidt i baggrunden, for det handlede jo om at finde ud af, hvad befolkningen egentlig mente om udviklingen i EU.
Så blev vi enige om fem overordnede spørgsmål, vi ville stille til befolkningen, og om, at vi ville have en tilbagemelding til Folketinget.
De fem spørgsmål, vi blev enige om, følger, men inden jeg begynder på dem, vil jeg lige sige, at når vi siger »enige om«, er det i virkeligheden en utrolig præstation, for det betød, at samtlige partier i Folketingets Europaudvalg var enige om disse fem spørgsmål, og det betød, at de otte organisationer og bevægelser, som også var engageret i tænkepausen, også var enige om disse fem spørgsmål.
Det tog meget lang tid at blive enige om disse fem spørgsmål, men det lykkedes faktisk til sidst.
De fem spørgsmål, vi stillede, var, og jeg starter med det første: Hvilke grænseoverskridende problemer, som Europa står over for, bør der lægges særlig vægt på at løse, og hvilken rolle skal EU spille?
Andet spørgsmål: Hvilke problemer er de største i EU-samarbejdet, og hvordan kan de løses?
Tredje spørgsmål: Hvordan skal debatten om Europas fremtid og en eventuel ny traktat organiseres for at sikre bredde, dybde og legitimitet?
Fjerde spørgsmål: Hvordan styrker vi borgerdeltagelsen i EU?
Og femte spørgsmål: Hvor går Europas grænser?
Disse fem spørgsmål var vi i arrangementskredsen enige om at stille.
Det viste sig senere igennem debattens forløb, at i hvert fald et af disse spørgsmål blev kasseret som totalt umuligt at svare på, nemlig spørgsmål 3.
Det viste sig ikke at være formuleret på en måde, som gav mening i de folkelige forsamlinger.
Mange reklamefolk har efterfølgende beskyldt os for at stille spørgsmål, som er uforståelige, men vi er altså kun dødelige politikere alle sammen, vi er ikke reklamefolk og har ikke forstand på, hvordan man organiserer den slags kampagner, sådan at det bliver letforståelige budskaber, som kan kaperes umiddelbart af enhver.
Men de fem spørgsmål, jeg nævnte her, var altså nogle, vi var enige om at stille, og de har så på deres glatte ansigt været mere eller mindre brugelige. Men de tre af spørgsmålene her, nemlig hvilke grænseoverskridende problemer der er de største i EU-samarbejde, hvilke udfordringer der er de største, som EU har internt, og som de skal arbejde med, og hvor Europas grænser går, hvor stort Europa kan blive, var dem, der optog folk allerallermest rundtomkring i debatterne. Vi havde så selvfølgelig til vores rådighed nogle af de penge, som skulle have været brugt til folkeafstemningskampagnen, og dem fordelte vi på tre forskellige arrangementstyper.
Der var nogle arrangementer, som Folketingets Europaudvalg selv organiserede, dels fordi vi gerne selv ville vide noget mere, ville være klogere, dels fordi vi også gerne ville foretage en systematisk og ordentlig høring om nogle af disse spørgsmål.
Det gælder den meget omtalte folkehøring i Odense, som blev afviklet i slutningen af april.
Derefter var der organisationerne, som under overskriften »Borgernes dagsorden« havde en del arrangementer, som var landsdækkende, og som omfattede de samme spørgsmål, som jeg har nævnt før.
Endelig var der så Nævnet til Fremme af Debat og Oplysning om EU, som kunne fordele til lokalarrangementer og til arrangementer, som ikke var knyttet til nogle af de tidligere nævnte organisationer, så folk kunne søge penge til lokaleleje, til annoncering, til betaling af foredragsholdere osv. osv.
Så der har været flere forskellige strenge at spille på, tre forskellige typer arrangementsorganiseringer og så i øvrigt først en fase om at nå til enighed om, hvordan det hele skulle tilrettelægges, derefter en ansøgningsrunde, derefter en gennemførselsrunde indtil maj måned og nu til sidst en afrapporteringsfase, som vi er midt i.
Der har været ca. 33.000 borgere, som har klikket sig ind på »Borgernes dagsorden«.
Det er en hjemmeside, som Folketingets EU-oplysning oprettede til formålet.
Det har været en stor hjælp at have Folketingets EU-oplysning til brug for den her debat og understøttelsen af den.
33.000 borgere har klikket sig ind.
Så har der været 315 debatindlæg på hjemmesiden »Borgernes dagsorden«, og som sagt har det været især de tre af de fem spørgsmål, der har vakt stor interesse.
Af Folketingets egne aktiviteter kan jeg nævne to faghøringer.
Den første har været om EUDomstolens rolle i hele EU-systemet som integrationsmotor eller som regelfastsætter.
Det var en meget spændende aktivitet, som vi lærte meget af.
Så uanset hvad der ellers kommer af satellitprojekter ud af det her tænkepauseprojekt, har vi allerede nu haft glæde af de høringer, vi har haft i Europaudvalgets regi.
Så har der været den store Europahøring i Odense, som allerede er blevet omtalt flere steder, og så er der blevet taget initiativ til et ungdomsparlament, som skal løbe af stablen den 27. september, og endelig slutter Folketingets aktiviteter med en plakatudstilling i slutningen af september, som stadig vil være til stede her på Christiansborg under Kulturnatten, og som vil være en retrospektiv udstilling af alle de plakater, som har været brugt i forbindelse med de folkeafstemninger, der har været i vores lange, lange samliv med EU fra dansk side.
Det skal nok blive spændende at se på.
Der har ikke været nogen som helst problemer med at få folk til at interessere sig for det og få dem til at debattere og bruge tid på det.
Det har ikke været til at få fat i så mange til møderne,
men de, der er kommet til møderne, har været fulde af diskussionslyst, og de, der er kommet til folkehøringen i Odense, har været meget begejstrede for den og har villet anbefale andre også at deltage i lignende arrangementer, så modellen kan i hvert fald anbefales til senere brug.
Så kan jeg nævne selve budskaberne fra arrangementerne, som allerede har været berørt af både stats- og udenrigsministeren, nemlig at af grænseoverskridende udfordringer anses især terror- og miljøforureningsbekæmpelse at være nr. 1 og 2.
Det er meget påfaldende, synes jeg, at terrorbekæmpelse og kriminalitetsbekæmpelse er noget af det, som borgerne forventer resultater af, de forventer, at Europa sammen kan udrette noget her.
Jeg synes især, det er værd at lægge mærke til, at i den danske befolkning, hvor vi har et forbehold på området, er det altså der, hvor danskerne forventer store resultater.
Det må også få os politikere til at lytte.
Det er altså her, der forventes resultater, og det er måske her, vi får svært ved at levere dem, fordi vi ikke kan være med i alle faser af EU's retlige samarbejde.
Af interne problemer i EU nævnes svig med midlerne – det er ikke noget nyt – og den store landbrugsstøtte, som man gerne vil have afviklet.
Det er i og for sig heller ikke noget nyt, men det er meget rart at vide, at her er Folketinget faktisk helt i overensstemmelse med befolkningen.
Der er i virkeligheden ikke nogen store uenigheder.
Der kom også mange nuancerede synspunkter frem.
F.eks. er befolkningen udmærket klar over, at i et samarbejde mellem mere end 25 medlemslande kan beslutningsgangene ikke blive superenkle.
Man må acceptere et vist bureaukrati, og man må acceptere en vis langsommelighed, for alle 25 lande skal høres, alle 25 lande skal være med, og man vil ikke give køb på demokratiet.
Mindretal skal også have mulighed for at fremføre deres synspunkter.
Danskerne er generelt positive over for udvidelser af EU, hvis landene opfylder EU's krav til retssikkerhed, demokrati og menneskerettigheder.
Det er et meget godt signal at få, for det viste sig også, at faktorer som religion og kultur ikke spiller den helt store rolle.
De spiller i hvert fald en betydelig mindre rolle end udsigten til fred og stabilitet, demokrati og respekt for menneskerettigheder, så der er altså overraskende nuancer i befolkningen med hensyn til EU.
Var der også fiaskoer i debatten?
Ja, jeg synes, man må være ærlig nok til at sige, at det var der.
Der har ikke deltaget så mange mennesker i debatten, som vi havde håbet på.
Dagspressen var ikke interesseret, men lokalpressen var interesseret, når der foregik møder forskellige steder rundtomkring i landet, og det havde vi meget stor glæde af.
Vi gennemfører Ungdomsparlamentet i en mindre udgave i slutningen af september, og vi har fået nogle gode svar, men ikke så mange, som vi havde forventet.
Var debatten god nok?
Det kan man selvfølgelig altid diskutere bagefter.
Jeg vil især gerne rose den planlægningsgruppe, der bestod af alle de organisationer, som indbyrdes er utrolig uenige om EU, for her kunne man trods alt samarbejde om at finde nogle fælles arrangementer.
Noget af det, der blev kritiseret fra debattørernes side rundtomkring i landet, var, at de syntes, politikerne holdt sig for meget tilbage i debatten.
Man ønskede også mere aktion fra EU og undrede sig over tavsheden fra EU's side, og det synes jeg er nogle interessante tilbagemeldinger, netop fordi vi jo på forhånd havde sagt, at vi ville holde os lidt tilbage.
Nu et års tid efter er vi altså kommet i den situation, at vi kan konstatere, at befolkningen faktisk gerne havde set, at vi havde været mere med, og det er selvfølgelig en melding, som man øjeblikkelig skal bringe videre til denne debat og sige: Nu har vi holdt os tilbage i et lille år, men nu er det altså meget passende, at vi kommer på banen og diskuterer den næste fase af tænkepausen.
Vi er glade for de ønsker om prioriteringer, vi har fået fra befolkningen.
Vi er glade for de meldinger, vi har fået, og vi har også fået nogle ønsker om, hvordan vi for fremtiden skal prioritere EU's opgaver, så jeg kan kun sige fra Folketingets Europaudvalgs side, at vi synes, det har været et spændende forløb, og at vi har fået mange ideer til næste fase af tænkepausen.