Line Barfod (EL), 2004-03-17:
Jeg vil gerne starte med at glæde mig over, at vi i Enhedslisten her får gennemført en del af vores politik, at
justitsministeren tog vores lovforslag fra sidste år om at give bedre muligheder for registreret partnerskab for folk fra andre lande med ind i arbejdet med regelforenkling, og at ministeren nu kommer os i møde en del ad vejen, selvfølgelig ikke så langt, som vi gerne havde ønsket, men bare det, at man nu åbner for, at folk fra lande, der har registreret partnerskab, frit kan indgå registreret partnerskab i Danmark, og i det hele taget i større grad sidestiller registreret partnerskab med ægteskab, er vi meget glade for. Der er andre dele af lovforslaget, som jeg vil komme ind på om lidt, som vi er mere betænkelige ved, og derfor håber jeg, at det kan være muligt at dele lovforslaget, så vi får mulighed for at stemme for den del om registreret partnerskab, for vi vil selvfølgelig være kede af at skulle stemme imod det, som vi selv har været med til at opnå.
Et af de steder, hvor jeg selv synes det kan være problematisk med de regelforenklinger, der ligger i lovforslaget, er, som andre også har været inde på, spørgsmålet om at fjerne den obligatoriske vilkårsforhandling ved skilsmisse. For alle os, der kender vores rettigheder og har styr på tingene, kan det selvfølgelig virke besværligt, at vi skal bruge de 10 minutter på at sidde foran juristerne i statsamtet og fortælle, at vi har helt styr på det.
Men for de mange, der ikke kender deres rettigheder, tror jeg, at det er vigtigt, at vi holder fast i, at de skal op og sidde foran myndighederne og få gennemgået, hvad det er for rettigheder, de har.
Da jeg læste lovforslaget og overvejede, hvad vi skulle mene om det, kom jeg til at tænke over, hvorfor vi egentlig siger, at man ved ægteskab skal møde op hos myndighederne og blive gift, og at der skal være to vidner til stede.
Hvorfor er det ikke dér nok, at man sender en underskrevet kontrakt ind?
Det, jeg kan se som en af grundene til det, er jo, at vi gerne vil forhindre tvangsægteskaber, at det er vigtigt for os at holde fast i, at begge parter gør det frivilligt, og det har vi en række paragraffer der skal sikre.
Jeg tror tilsvarende, at det er vigtigt, når vi snakker om vilkårsforhandlinger ved skilsmisser, at vi holder fast i, at man skal møde op, at der er nogle levende mennesker, der har mulighed for at vurdere: Er der noget her, der tyder på, at den ene part ikke frivilligt er gået med til de vilkår, der er aftalt, eller som måske slet ikke kender sine rettigheder.
Så jeg tror, det er vigtigt at holde fast i, at man skal møde op.
Det, der undrede mig noget, da jeg læste forslaget, er, at der står, at det ikke er så stort et problem, at man ikke længere kan få afgørelser fra statsamtet i de her samværssager, fordi man kan henvise til konfliktmægling.
Men der står samtidig i bemærkningerne, at bevillingen til konfliktmægling udløber ved udgangen af i år. Derfor håber jeg, at justitsministeren vil opklare, hvordan det så kan være, at der står, at der ikke er nogen økonomiske konsekvenser af det her lovforslag.
Hvis meningen er, at vi skal bruge konfliktmægling i langt større omfang, må vi jo skulle fortsætte med det efter udløbet af 2004, og det må jo koste nogle penge.
Så jeg vil meget gerne høre, hvad regeringen lægger op til vedrørende konfliktmægling
, og så håber jeg, at vi kan få diskuteret samvær i en større sammenhæng, som andre også har været inde på.