runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Krarup (DF), 2006-05-18:
Jamen hvad er det, fru Elsebeth Gerner Nielsen anbefaler, andet end at pressionen skal bære frugt?
Det skal lykkes dem ved deres pression at opnå humanitær opholdstilladelse, og det vil altså sige, at man simpelt hen kapitulerer.
Det er det, jeg siger, det er en umoralsk, det er en ødelæggende holdning.
Og det svarer jo heller ikke til Flygtningenævnets afgørelse.
Flygtningenævnet er en domstol under en dommers forsæde, dets afgørelse er en legal afgørelse.
En humanitær opholdstilladelse er meget ofte en administrativ afgørelse.
Den er jeg absolut meget, meget kritisk over for, og jeg tror nok, at vi vil gøre vores til, at der ikke bliver udstedt for mange, men vi er jo ikke enerådige.
Men det korte af det lange er, at den pression, som ligger som hele kernen af problemet øvet af disse afviste asylansøgere, kan og må og skal vi ikke kapitulere over for.
Mette Gjerskov (S), 2006-05-18:
Tak til ordføreren for hans hjertegribende beretning om at have været i Sandholmlejren.
Jeg vil starte med at konstatere, at jeg synes, det er interessant, at Dansk Folkeparti ligesom Socialdemokratiet mener, at de 37 mio. kr. ikke reelt kan forbedre forholdene for børnene i asylcentrene.
Så vil jeg også gerne have lov til inden for denne korte tid lige at korrigere ordføreren en gang.
Det er nemlig ikke sådan, at det er naturgivent, at mennesker skal bo i Sandholmlejren under de dårlige forhold, bare fordi de er her i lang tid.
Det er jo sådan, at når man får afslag på sin asylansøgning, så bor man faktisk ude på et rimeligt asylcenter, og så bliver man sendt til Sandholm.
Men det, der egentlig var mit spørgsmål, var, om ikke Dansk Folkeparti mener, at Danmark og Folketinget har en forpligtelse til at sikre børns velfærd og trivsel, uanset hvad det er for nogle børn.
Så længe børnene er inden for landets grænser, har vi så ikke som Folketing forpligtelse til at sørge for deres trivsel?
Det er jo sådan, at familierne bliver taget fra nogle centre, hvor der er nogle rimelige forhold, og ført over i Sandholmlejren som udsendelsescenter, hvor de kommer til at sidde og rådne op i årevis.
Helt objektivt er det faktisk det, der sker, og det sker med Dansk Folkepartis og regeringens velsignelse, faktisk efter deres krav.
Det synes jeg er vigtigt at holde fast i.
Så vil jeg bare spørge... Nej, jeg tror, jeg skal svare på det med tvangsfjernelse, for nu har hr. Søren Krarup jo nævnt det nogle gange i dag: Ja, vi vil hellere tvangsfjerne børn, hvis det kan forbedre deres trivsel, end lade dem være hos familier, som er nedbrudte.
Det vil vi for danske børn, og det vil vi også for asylbørnene, hvis det er det, der hjælper.
Men vi vil jo hellere forebygge, og det er det, hele det her drejer sig om, nemlig at sørge for, at familierne har en bedre trivsel, sådan at vi forebygger tvangsfjernelse.
Det er det, det drejer sig om.
Derfor vil vi bare igen spørge, om ikke Danmark har en forpligtelse til at tage sig af de her børn, ligesom vi tager os af alle mulige andre børn i det her land.
Søren Krarup (DF), 2006-05-18:
Med hensyn til V og K vil jeg sige, at der var nogle misforståelser, men det er ikke mit bord, og det vil jeg ikke komme ind på.
Med hensyn til tvangsfjernelse har jeg sagt, at jeg synes, tvangsfjernelse altid er en forfærdelig ulykke for en familie, og jeg har selv som sagt arbejdet i mange år med at hjælpe familier, hvis børn var tvangsfjernet.
Men spørgsmålet er altså, om man skal slå de flygtninges liv helt i stykker, som nu i forvejen sidder i asylcentrene og er så elendige.
Jeg mener, at i stedet for at slå dem helt i stykker og tvangsfjerne børnene skal man holde dem fast på, at børnene er deres ansvar, og at de skal tage ansvaret.
Det skal man gøre i stedet for at komme med sin sygeliggørelse af dem og med alle sine diagnoser og fortælle dem, at de er ofre, at de ikke selv kan gøre for det, og at vi nu skal komme og klare det for dem.
For det første vil jeg altså anholde udtrykket rådne op.
Hvis de rådner op, så er det, fordi de selv vil det, idet de ikke vil forlade de forhold, som åbenbart skal være rådnende.
Det er stadig væk deres eget ansvar.
Med hensyn til tvangsfjernelse af børnene kan man da godt sige, at vi ønsker at tvangsfjerne dem, men altså stadig væk er det jo ikke danske statsborgere.
Vi har da det ansvar, at hvis de fuldstændig går til, så må vi gribe ind og måske fjerne dem fra forældrene.
Jeg gad nok høre, hvad spørgeren ville sige til, hvis man nu tvangsfjernede børnene, og man så på ny opsøgte denne familie, hvis børn var tvangsfjernet, og bragte alle de billeder af grædende forældre.
Det tror jeg måske kunne skabe endnu mere ophidselse på venstrefløjen, samtidig med at det ville give nogle meget effektive tv-billeder.
Og jeg gad nok vide, hvilke vedtagelsesforslag der så blev fremsat af venstrefløjen.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-05-18:
Jeg håber, at det er sådan, at hr. Søren Krarup respekterer de afgørelser, der træffes i Integrationsministeriet vedrørende humanitær opholdstilladelse.
Man kan konstatere, at i Integrationsministeriet er der altså stadig flere ansøgere, der får en humanitær opholdstilladelse.
Er det sådan, at det faktum vil hr. Søren Krarup ikke acceptere?
Set i lyset af det, hvordan forholder hr. Søren Krarup sig så til, at det sandsynligvis vil være sådan i fremtiden, at stadig flere af de stakkels mennesker, der sidder i asylcentrene og ikke kan hjemsendes, bliver mere og mere syge, at de bliver så syge, at vi er nødt til at give dem en humanitær opholdstilladelse?
Hvordan ser hr. Søren Krarup på det, hvordan ser hr. Søren Krarup på, at det sandsynligvis også vil være sådan, at stadig flere børn er nødt til at skulle fjernes fra deres familie?
Bjørn Medom Nielsen (S), 2006-05-18:
Jeg vil gerne genopfriske hr. Søren Krarups hukommelse en lille smule på to punkter.
Det første er, at når nu mediernes og oppositionens pladderhumanisme efter besøget den 31. beskrives, så vil jeg gerne gøre opmærksom på, at det rent faktisk var to repræsentanter for regeringspartierne, der tog sagen op og skabte det umiddelbare pressemæssige røre.
Den anden ting er, at der rent faktisk sker fjernelse af børn fra centrene,
det har vi fået at vide flere gange i samråd og i papirer, vi har fået.
Nogle gange sker det ved hjælp af tvang, nogle gange sker det frivilligt, det er sådan set lige meget, der sker fjernelser.
I den sammenhæng vil jeg da godt gøre klart, at det jo er myndighederne, som vi får at vide har ansvaret.
Hvis det er det, der skal til, så er Socialdemokratiet selvfølgelig med, altså, hvis det er børnene, der skal i centrum, og det skal de, så er det på sin plads at foretage tvangsfjernelse, hvis det er nødvendigt, så enkelt er det.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-05-18:
Jeg vil så godt i forlængelse af det spørge, når nu det efter hr. Søren Krarups mening er forældrenes skyld, at børnene har det så dårligt, fordi forældrene ikke gør, som hr. Søren Krarup godt vil have, at de skal gøre: Har det danske samfund så en forpligtelse til, at det ikke går ud over børnene?
Eller med andre ord: Er det sådan, at børnene måske skal undgælde for, at hr. Søren Krarup mener, at forældrene gør noget forkert?
Steen Gade (SF), 2006-05-18:
Jeg kan da høre, at hr. Søren Krarup smyger sig uden om sit ansvar som en lovgiver, der selv har sagt, at det er børnemishandling.
Men jeg vil så for at være helt konkret spørge, om det er rigtigt, når der står i Ritzaus, at Dansk Folkeparti har sagt, at der ikke kommer nogen nye midler til det her område, og at Dansk Folkeparti ikke vil være med til at forbedre de fysiske forhold, hvad angår flere kvadratmeter til dem, der lever i asyllejrene.
Har det været Dansk Folkepartis krav under de her forhandlinger, for så kan man jo i hvert fald sige, at der er nogle, der har et ansvar?
Søren Krarup (DF), 2006-05-18:
Jamen jeg er da meget taknemlig for den omsorg.
Så jeg synes, at det, at man holder de familier, som nægter at rejse hjem og dermed hensætter deres børn i en ulykke, fast på deres ansvar, er den eneste form for respekt over for dem.
De svigter ansvaret.
Det er vores menneskelighed, der viser sig ved, at vi holder dem fast på det i stedet for at sygeliggøre dem, og det vil sige at ophæve ansvaret.
Steen Gade (SF), 2006-05-18:
Hr. Søren Krarup har jo ret i, at mennesker selv har ansvaret, men det har hr. Søren Krarup jo også.
Det er hr. Søren Krarup, der har sagt, at det her er børnemishandling.
Så hvis hr. Søren Krarup havde været ansat som skolelærer eller børnehavepædagog eller som noget andet, ville jeg gerne spørge hr. Søren Krarup, hvad ansvaret skulle udmøntes i.
Er det ikke sådan, at så skulle man anmelde det, og at så skulle der ske noget?
Der er så flere muligheder, nemlig at man skaffer bedre forhold og prøver at undgå en tvangsfjernelse, eller også at man foretager en tvangsfjernelse.
Jeg beder bare hr. Søren Krarup være konsekvent over for hr. Søren Krarups egne udtalelser.
Søren Krarup (DF), 2006-05-18:
Grundlæggende gælder det, at et menneske altid selv er ansvarligt.
Der tales meget om menneskesyn i dette Ting, og normalt er det fraser.
Jeg vil gerne sige, at mit menneskesyn er, at mennesket altid er en ansvarlig skabning, og tager man ansvaret fra mennesket, så fratager man det dets menneskelighed, og det ville jeg være meget betænkelig ved at gøre ud fra en eller anden diagnose om, at disse folk er syge.
Det er rigtigt, de har det ad Pommern til, og det siger de selv, men altså, så er det måske opgaven, at vi fastholder dem på det ansvar, de skal tage, i stedet for at reducere dem til stakkels uskyldige ofre.
Det, der jo er det virkelig gode og nye ved vores integrationsaftale fra i sommer, som nu er genstand for lovgivning, er, at her ophæver vi hele dette falske offersynspunkt og fastholder, at et menneske altid selv er ansvarligt.
Det er det, der også skal fastholdes over for disse asylansøgere, der er afvist, og det skal især fastholdes i forbindelse med de børn, som de svigter så fundamentalt.
Charlotte Fischer (RV), 2006-05-18:
Nu har Dansk Folkepartis ordfører givetvis også været med til at gennemføre mange ting her i Folketinget, som havde til formål at hjælpe trængte familier, så det ikke kom dertil, at man skulle tvangsfjerne.
Det er jo egentlig det, det her handler om, nemlig at vi faktisk hjælper de her familier, så det ikke kommer dertil, at man tvangsfjerner.
Så ville jeg godt spørge: Når Dansk Folkepartis ordfører taler om forældrenes ansvar, så taler han jo også, som om vi i vid udstrækning taler om forældre, som er fuldstændig normalt fungerende, og som burde kunne handle og rationalisere på fuldstændig almindelige vilkår, men hvordan hænger det sammen med, at vi i meget vid udstrækning taler om syge folk?
Antallet af selvmord er fra 2000 til 2004 tredoblet, medicinudgifterne eksploderer, og de bruges til antidepressive midler.
Men hvordan kan man tale om de forældre, som om det var mennesker, der var hundrede procent kapable til at træffe beslutninger og handle helt på fuld omgangshøjde?
Jeg synes, Dansk Folkepartis ordfører i det mindste burde anerkende problemet i, at mange af de her forældre altså reelt er syge, de har en diagnose, de er syge.
Søren Krarup (DF), 2006-05-18:
Lad mig sige, det er altid forældrenes ansvar, og det gælder også i Danmark.
Det er altid forældrenes ansvar, og det kan ikke understreges for tit, for det er simpelt hen forudsætningen for, at der er noget, der hedder en familie.
Men lad mig også sige, at det, vi her taler om, jo ikke er børn, der lider af sult, af fysisk mishandling, men ulykkelige, fortvivlede børn, fordi forældrene hensætter dem i et åndeligt tomrum, et sjæleligt tomrum.
Der er jo så spørgsmålet – det er det, jeg har stillet to gange, og jeg kan stille det for tredje gang: Mener man da, at vi skal tvangsfjerne børnene fra forældrene på grund af det sjælelige tomrum, de hensætter børnene i?
Det må jo så være konsekvensen af oppositionens kritik.
Det må man så overveje, og det ville jeg ikke være interesseret i, for jeg synes ikke, man til deres øvrige ulykke skal tilføje, at man slår familien fuldstændig i stykker, men det er konsekvensen, hvis der skal tænkes logisk.
Charlotte Fischer (RV), 2006-05-18:
Jeg vil fortsætte i samme spor: spørgsmålet om forældrenes ansvar.
Når vi taler om danske børn i Danmark, og når vi taler om børn, der har det svært af forskellige grunde, er det jo ikke sådan, at vi i Danmark bare fuldstændig klart og entydigt siger, at det er forældrenes ansvar, hvis de har nogen form for problemer.
Der er ingen pardon, man kan ikke se nuanceret på det.
Man kan sige, at det er en helt anden måde at tænke på, når vi taler om de her børn, der har det meget svært.
Søren Krarup (DF), 2006-05-18:
Jeg kunne svare med det modspørgsmål, jeg har stillet før: Er ønsket da, at vi skal tvangsfjerne børnene fra forældrene?
Skal vi slå familierne i stykker, fordi forældrene optræder så uansvarligt?
Det er jeg ikke tilhænger af.
Jeg er meget, meget betænkelig ved alt, hvad der hedder tvangsfjernelse, fordi jeg synes, at en familie er et fællesskab, der absolut skal respekteres.
Men jeg vil indrømme, at når forældrene i den grad svigter deres ansvar, så kan man godt begynde at overveje det, men det ville jeg ikke bryde mig om.
Jeg vil hellere holde dem fast på ansvaret og sige: Vil I så tage ansvaret for jeres børn og dermed forhindre dem i at synke hen i den fortvivlelse, I nu ser, de lever i.
Jamen kære hr. Jørgen Arbo-Bæhr, er jeg også lige ved at sige, det er jo altså muligt, jeg skal gentage mig selv, men det er jeg så nødt til.
Jeg har sagt, at ansvaret for de elendige forhold, som asylansøgerfamilierne lever under, er deres eget, for de nægter at rette sig efter den danske afgørelse.
Det er Flygtningenævnets afgørelse, de suspenderer, og derfor sidder de der i urimelig lang tid, uacceptabelt lang tid.
Det er det, der er årsag til, at deres børn har det ad Pommern til.
Jeg gentager, at det var mig, der rejste begrebet børnemishandling under besøget.
Det mener jeg det er, men jeg synes, at skylden skal placeres der, hvor den hører hjemme: hos de forældre, der svigter deres børn.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-05-18:
Nu hørte jeg på et tidspunkt hr. Søren Krarup sådan vise en vis form for blødhed i hvert fald over de forhold, der er på asylcentrene; i hvert fald nok til, at man måske vil gøre noget ved det.
Jeg kunne godt tænke mig at vende tilbage til hele det her begreb om børnemishandling, for når man konstaterer, at forholdene på de danske asylcentre er børnemishandling eller nærmer sig børnemishandling, kunne jeg egentlig godt tænke mig at vide, hvem det egentlig er, der har ansvaret for forholdene på de danske asylcentre – er det regeringen, eller er det forældrene?
Søren Krarup (DF), 2006-05-18:
Jeg har sagt det, og jeg skal gerne gentage det: Ministeren kan ikke med 37 mio. kr. råde bod på den børnemishandling, forældrene udsætter børnene for.
Jeg vil heller ikke begynde at anvise, hvordan man bedst kan bruge de 37 mio. kr.
Jeg har forstået, at den største del af det beløb skal bruges til at opretholde en klub, hvor børnene kan være i aktivitet året rundt, og at det i sig selv, så vidt jeg forstod, ville være de 22 mio. kr.
Men alt det der, vil jeg sige, er jo småting.
Det afgørende er og bliver det grundforhold, at børnene hører sammen med forældrene, og at forældrene hensætter børnene i en tomhed, som skaber fortvivlede og ulykkelige børn.
Dette er børnemishandling, og det er det, sagen handler om.
John Dyrby (S), 2006-05-18:
Jeg er da glad for, at hr. Søren Krarup er enig i, at vi skal gøre noget ved det.
I det forslag til vedtagelse, der er fra Venstre, Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti, nævnes det, at der skal gives tilbud til de børn, der får et uacceptabelt langt ophold på asylcentrene.
Kunne hr. Søren Krarup ikke have den godhed at fortælle mig, hvornår et ophold på et asylcenter er uacceptabelt langt for børnene?
Margrethe Vestager (RV), 2006-05-18:
Jeg synes, det er meget interessant, at hr. Søren Krarup pålægger forældrene fuldt ansvar, men helt åbenlyst ikke mener, at de er i stand til at løfte det, når de tillægges sådan en kynisme over for børnenes tarv, over for hvad der vil være det bedste for børnene.
Det, hr. Søren Krarup siger, er, at forældrene tager børnene som gidsler, når forældrene træffer det umådeligt hårde valg at lade være med at gøre, som myndighederne siger, og blive i Danmark.
Jeg synes ikke, det kræver ret meget indlevelsesevne at sætte sig i deres sted og se, at det må være en så svær beslutning for dem at træffe, at deres vurdering af, at det er værre at tage hjem, bliver nødt til at stå til troende, for ellers har hr. Søren Krarups flotte ord om ansvar jo intet på sig, hvis man så ikke mener, at forældrenes vurdering af, hvad der vil være det bedste, også kan stå til troende.
Så bliver det fuldstændig tomt, at den enkelte har et ansvar, hvis deres egen vurdering af situationen af hr. Søren Krarup vurderes at være fuldstændig grundløs.
Søren Krarup (DF), 2006-05-18:
Kære hr. John Dyrby, er jeg lige ved at sige – vi har jo det fineste forhold i Indfødsretsudvalget –
forholdet er altså, at vi har at gøre med asylcentre, der er bygget til, at børnene eller forældrene skulle bo der, mens deres sag blev behandlet.
Det er klart, at en sagsbehandling kan trække ud til over 1 år, måske også mere, men det er dog stadig væk til at leve i Sandholmlejren.
Jeg kan sige, at jeg selv har ligget der i 16 måneder, og jeg syntes, det var en fortræffelig lejr, men det var ganske vist under nogle andre forhold.
Men det er lige så indlysende, at når det bliver til, at disse afviste asylansøgere ikke rejser hjem, så er Sandholmlejren ikke noget godt sted at være, for den er ikke beregnet til det.
Derfor er det jo, at forholdene er så elendige for børnene, nemlig fordi familierne bor under forhold, der er beregnet til en kort periode, og på grund af familiernes forhærdelse, deres forsøg på at sabotere vores lov, deres forsøg på at trænge ind i Danmark med magt
Det er derfor, at det ophold er ubehageligt.
Men det er og bliver forældrenes skyld.
Vores krav har været, at der ikke må gives én krone til de forældre, der nægter at rette sig efter Flygtningenævnets afgørelse.
Derimod har vi været fuldt indforstået med, at der f.eks. ydes 37 mio. kr. til hjælp til de børn, hvis tilværelse er så elendig på grund af forældrenes svigt.
Så vil jeg lige sige til hr. Steen Gade, at ansvaret, når man møder f.eks. fortvivlede familier, jo også kunne være, at man, i stedet for at man meldte dem til politiet eller til de sociale myndigheder, selv hjalp dem.
Det er stadig muligt.
Det lader sig ikke gøre over for disse flygtninge eller asylansøgere, der sidder i lejre, selv om de ikke er lukkede, men der er det altså i hvert tilfælde et udtryk for respekt for dem og for ens ansvarlighed, at man holder dem fast på, at de børns elendighed er deres og ingen andres ansvar.
Det korte af det lange er jo altså, at børnene er hensat i det, jeg kalder en sjælelig tomhed, som gør dem fortvivlede, og som er en form for børnemishandling.
Det er ikke nedladenhed at fastholde et menneske på dets ansvar.
Det er respekt.
Og det er den respekt, jeg viser forældrene ved at sige: I er ansvarlige.
I skal rette jer efter Flygtningenævnets afgørelse, og I skal tage vare på jeres børn, så de ikke bliver hensat i den tomhed, der er børnemishandling.
Nu ryster fru Margrethe Vestager på hovedet, men jeg synes, at hendes opfattelse af ansvar er lige lovlig influeret af den almindelige humanistiske diagnosticering, hvorved man bliver et offer og ikke ansvarlig.
Og jeg synes måske, at menneskesynet der skulle begynde at blive lidt mere sammenhængende.
Steen Gade (SF), 2006-05-18:
Tak for det svar, jeg synes, det var lidt klarere.
Det betyder altså, at De Konservative vil arbejde for, at det kan ske med udmøntningen af de her penge.
Så må fru Henriette Kjær jo undskylde, at vi er så glade for hende i dag, men der skal nok komme dage, hvor vi måske ikke er lige så venlige.
Mit sidste spørgsmål går på opholdstid, for det er jo det andet, vi tager fat på i vores forslag til vedtagelse.
Mener fru Henriette Kjær fortsat, at der burde være en øvre grænse for opholdstiden?
Henriette Kjær (KF), 2006-05-18:
Jeg vil lige starte med at præcisere, at jeg ikke har lovet noget.
Jeg mener, det er en god hensigtserklæring at have, at man skal forsøge at give familierne på asylcentrene to værelser, men jeg lover ikke noget, og jeg afviser senere at blive hængt op af hr. Steen Gade i en anden debat på, at jeg stod den 18. maj 2006 og lovede noget, som så ikke er sket.
Så det lover jeg altså ikke, men jeg synes da, det er fornuftigt at arbejde hen imod.
Med hensyn til det med opholdstiden på asylcentre så har jeg svaret på det før, og hvis det er myndighederne, der begår fejl, og myndighederne, der er årsag til, at opholdstiden bliver så lang, så er det uacceptabelt, og så har myndighederne også et ansvar for at finde et andet indkvarteringssted, mener jeg.
Da er det jo fremragende, at myndighederne nu har fået sagsbehandlingstiden ned på omkring 6-7 måneder.
Vi taler altså om en anden situation her med nogle mennesker, der har muligheden for at rejse hjem, men som ikke vil.
John Dyrby (S), 2006-05-18:
Der er flere ting i det her forhold, som er interessante.
Jeg hørte egentlig hr. Søren Krarup sige, at man fra Dansk Folkepartis side er opmærksom på forholdene for børnene på asylcentrene.
Det er jo også derfor, man er med i de 37 mio. kr.
Jeg skal lige for at få tingene helt på plads spørge: Er det sådan, at en del af de 37 mio. kr. efter Dansk Folkepartis opfattelse kan bruges til at forbedre de fysiske rammer, f.eks. pladsforholdene for børnefamilier, køkkenfaciliteter, bedre toiletfaciliteter?
Henriette Kjær (KF), 2006-05-18:
Jamen altså, jeg kan rigtig godt lide hr. Steen Gade, men jeg føler mig lidt omklamret i dag, det må jeg så også sige.
Jeg vil sige, at jeg står da selvfølgelig ved mine udtalelser om, at det er mest hensigtsmæssigt, at familier har to rum, og det tror jeg salen bredt er enig med mig i.
Men hvis det koster rigtig, rigtig mange penge, som kan være svære at skaffe, jamen så kan jeg ikke love det.
Så jeg synes, det er et godt mål at arbejde hen imod, men jeg kan ikke gå ud og trylle en masse millioner kroner frem.
Steen Gade (SF), 2006-05-18:
Jeg synes, fru Henriette Kjær skal være lidt gladere for os, end hun er, fordi det sådan set giver hende chance for at presse både Venstre og Dansk Folkeparti.
Så på den måde er vi nok lidt mere forbundne, end fru Henriette Kjær lige kan lide at sige her fra talerstolen.
Derfor drejer mit spørgsmål sig også om det med rum.
Nu har jeg jo ikke set TV 2 endnu, men jeg har sådan hørt rygter om, at fru Henriette Kjær til TV 2 har sagt, at det bedste for familier er at have to rum.
Hvis det nu er det, som er fru Henriette Kjærs synspunkt – det ville jo også afspejle sig i den pressemeddelelse fra Det Konservative Folkeparti – så vil jeg spørge fru Henriette Kjær: Betyder det, at De Konservative i udmøntningen af de her penge og under hele den videre diskussion i regeringen vil arbejde for at få to rum til alle familier?
Henriette Kjær (KF), 2006-05-18:
Jamen jeg er bevidst om, at Røde Kors arbejder for at sikre børnefamilierne to værelser, hvis det overhovedet kan lade sig gøre, og jeg er glad for den aftale, der nu er blevet indgået om de ekstra 37 mio. kr.
Det er en prioritering af nogle ønsker fra Røde Kors, og det er det, der ligger nu, og det er jeg meget tilfreds med.