runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-03-25:
Jeg giver Enhedslistens ordfører ret i, at det mange gange ikke er nemt at læse de deklarationer, og jeg giver Enhedslistens ordfører ret i, at det skulle tydeliggøres lidt mere, men det er ikke rigtig det samme som at begynde at lave en deklaration af mistænkte ting.
Jeg er helt enig i, at mange af de deklarationer, der allerede er i dag, er for dårlige, og de skulle gøres mere tydelige, sådan at det blev nemmere for almindelige mennesker at læse dem.
Det giver jeg Enhedslistens ordfører fuldstændig ret i.
Steen Gade (SF), 1999-03-25:
Jeg tænkte nok, det ville gå galt, når jeg roste Enhedslisten, men jeg vil svare hr. Søren Kolstrup på den måde, at det, jeg kritiserede en smule i det her forslag, var mangelen på en international strategi og ikke nødvendigheden af en national strategi.
En national strategi og en international strategi, herunder en EU-strategi, er og skal være et og det samme.
Og med hensyn til hr. Søren Kolstrups betragtninger om, at EU ikke har gjort nok, er jeg fuldstændig enig, akkurat ligesom den danske regering ikke har gjort nok.
Hvis vi skal rose nogen, er det sådan set svenskerne, for det er dem, der er længst fremme, og det ville da være godt at køre vores nationale strategi ligesom deres, men det understreger jo netop også, at det er vigtigt at gøre en række ting internationalt her.
Men EU er jo trods alt i gang nu, bl.a. på grund af, at vi er nogle, der har fået den danske miljøminister til i EU at rejse det, og at vi har en fornuftig kommissær på det område, som forelægger en revision af EU's kemikaliepolitik.
Så EU er faktisk ved at få en kemikaliestrategi, og vores skal selvfølgelig spille sammen med den.
Så hvis vi både får en spydspidsfunktion i Danmark og en EU-indsats, kan vi få effektive fremskridt.
Søren Kolstrup (EL), 1999-03-25:
Kan jeg forstå Fremskridtspartiets holdning på den måde, at det altså, hvad angår dokumenterede virkninger af farlige stoffer, er interesseret i, at det klart kommer til at stå i deklarationen, hvilke faktiske virkninger der er, for det er jo det, forbrugerne er interesseret i?
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-03-25:
I Kristeligt Folkeparti er vi meget bekymrede for gensplejsningsteknologien, men mener heller ikke, at vi kan afvise den, heller ikke på fødevareområdet.
Vi mener dog ikke, at vi kan bruge det argument, at der er fødevaremangel i verden.
Som tidligere ordførere har været inde på, så er der ikke fødevaremangel i verden, men der er fordelingsproblemer, og hvis man ville bruge de fødevarer, der er, på en anden måde, så kunne man sagtens skaffe føde nok også på de eksisterende landbrugsarealer.
Så den argumentation kan ikke bruges. Alligevel kan vi ikke afvise teknologien.
Der er helt klart store muligheder i den.
Det er i det hele taget for let at afvise fremskridtet.
Jeg tror faktisk hellere, at hvis jeg skulle finde noget at sammenligne genteknologien med, så ville det være sådan noget som indførelsen af og brugen af ild, altså opdagelsen af, hvad man kunne bruge ild til.
Jeg tror næsten, det er lige så fundamentalt ny viden og ny teknik, man har fået dér, og ild er jo også frygtelig farlig, men den har jo også en ganske fantastiske betydning for os.
Så det er for let simpelt hen at afvise fremskridtet.
Og det lader sig så heller ikke gøre, det er noget helt andet.
Der er mange store problemer i det.
Det er for mig at se også uheldigt, at dér, hvor vi ser brugen af genteknologi i landbrugsproduktion, er dér, hvor stærke kapitalinteresser ser en fordel i det, f.eks. pesticidefabrikanterne.
Men det er jo også et af de fundamentale problemer, at det er pengene, der driver verden.
I stedet må vi satse på offentligt betalt international forskning, der udvikler teknikken på områder, hvor der måske ikke er de store indtjeningsmuligheder, men hvor der virkelig kunne være nogle forbedringsmuligheder. Med hensyn til deklaration er vi imod at skræmme forbrugerne ved at antyde, at genmodificerede organismer sådan pr. definition - det var hr. Keld Albrechtsen inde på - skulle være skadelige.
Det tror vi slet ikke på at de er.
I det hele taget er vi såmænd ikke så optaget af den dér deklaration, for at folk skal kunne fravælge noget, der er skadeligt eller usundt.
Vi skal fra politikerside så godt, som det er os muligt, sikre, at det, der står på hylderne, ikke er skadeligt eller usundt, så den interesse, man har i at fravælge, kun kan være af helt holdningsmæssige - skal vi kalde dem religiøse? - grunde.
På trods af alle vores bekymringer kan vi alligevel ikke støtte det beslutningsforslag her, for det er simpelt hen urealistisk.
Det hjælper heller ikke.
Da vi så i forvejen er det måske mest restriktive land i EU og måske har den mest restriktive miljøminister på området i EU, så mener jeg faktisk, at det er urealistisk at tro, at det her skulle kunne lade sig gøre.
Vi har tillid til, at vores minister og vores regering arbejder på grundlag af de holdninger, som vi har til problemet, og derfor kan vi ikke tilslutte os beslutningsforslaget.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-03-25:
Socialdemokratiet støttede oprettelsen af Eksportkreditfonden i 1996, og vi støtter også den her foreslåede revision af loven.
Når vi støtter ændringerne i loven, er det, fordi de kan ses som en videreudvikling af intentionerne bag den oprindelige lov.
Socialdemokratiet fandt dengang som nu, at det var vigtigt, at danske eksportvirksomheder havde samme eksportgarantier og finansieringsmuligheder som deres udenlandske konkurrenter.
Socialdemokratiet ønsker et eksportaktivt erhvervsliv, og Eksportkreditfonden er blevet en vigtig nøgle hertil.
Derfor er vi indstillet på, at fonden skal videreudvikles, så virksomhederne får maksimal glæde af den.
Fonden skal gøres mere virksomhedspræget, og den skal orienteres mere mod udviklingen på markedet.
Det har vist sig, at firmaerne har brug for en højere grad af fortrolighed omkring deres forretninger, og også det stiller Socialdemokratiet sig forstående over for.
Vi bakker derfor op om den struktur, der foreslås med fonden som en selvstændig, statslig forvaltningsenhed, der undtages fra lov om offentlighed i forvaltningen.
Socialdemokratiet er opmærksom på de tiltag i EU og OECD, som sættes i værk for at undgå statslig understøttet konkurrence på eksportkreditområdet.
Vi skal bakke op om gode initiativer, men vi må aldrig være blinde i vores støtte til erhvervslivet.
Socialdemokratiet vil stemme for forslaget, og det samme tilsagn skulle jeg give på De Radikales vegne.
Svend Erik Hovmand (V), 1999-03-25:
Det er et meget vigtigt område dette lovforslag om at ændre lovgrundlaget for Eksportkreditfonden
, både for dansk erhvervslivs muligheder for risici ved eksport til politisk eller økonomisk mindre stabile lande og også for de grundliggende principper, der ligger i denne lovgivning.
Venstre kan i princippet støtte den større uafhængighed, som Eksportkreditfonden vil opnå med dette forslag.
Denne mere selvstændige organisering kan bidrage til, at Eksportkreditfonden bliver en mere fleksibel organisation, som kan være til - tror jeg - større gavn for det marked, som den er sat til at arbejde i.
Der er dog enkelte områder, som vi godt vil dyrke lidt mere i udvalget.
Vi har undret os lidt over, at til f.eks. den ledelse, der skal udpeges, skal ministeren, forstår jeg, udpege både bestyrelsen og direktionen.
Det fremgår ikke klart af forslagets bemærkninger, hvordan bestyrelsen i øvrigt skal sammensættes antalsmæssigt og fordelingsmæssigt mellem den private sektor og de offentlige repræsentanter, og vi spørger os selv: Hvordan kan det være, at det kun er de offentlige repræsentanter, som skal have suppleanter?
I normale bestyrelsesregler er det jo sådan, at det gælder for alle typer bestyrelsesmedlemmer.
Vi har også behov for at få afklaret spørgsmålet om konkurrencevilkårene mellem denne offentlige institution på den ene side og private banker og andre institutioner på den anden side.
Er det snit, man her lægger op til, klart og rent nok?
Det er nogle af de ting, vi gerne vil se nærmere på i udvalget.
Men altså igen: Principielt ja til selve forslaget, og vi vil gerne se nærmere på en række detaljerede spørgsmål.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-03-25:
En grund til, at man ikke skal have suppleanter for de privat udpegede bestyrelsesmedlemmer, kunne jo være den, at der deri ligger, at det netop er bestyrelsesmedlemmer udpegede af ministeren, og det vil sige, at man netop har taget de nødvendige hensyn til, hvordan den erhvervsmæssige situation og hele det klima, som man ligesom skal have øjne for i den her situation, er.
Men det var ikke så meget det, der kaldte mig herop.
Det var mere den bemærkning, der kom fra hr. Svend Erik Hovmand, om konkurrencesituationen.
Nu mener jeg, at vi skal være meget grundige i det her, men vi må heller ikke være så bagstræberiske, at vi ikke er i stand til at hjælpe virksomhederne med det, der er opgaven: at de kan håndtere disse ekstportkreditter rundt omkring i verden, hvor der er disse risici, og jeg mener netop, at fordelingen vil give, at man ikke kommer i den situation.
Jørn Jespersen (SF), 1999-03-25:
Da mit partis ordfører, Fru Christine Antorini, ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne sige følgende om forslaget: SF støttede i sin tid loven om etablering af en dansk eksportkreditfond - det var i 1995 - og vi vil også se positivt på forandringer, som får fonden til at fungere mere hensigtsmæssigt.
Desværre har Erhvervsudvalget ikke modtaget høringssvar endnu, og derfor kan vi kun i dag give en generel melding på lovforslaget.
Men omvendt har vi også en forståelse for, at fonden er nødt til at kunne garantere sine samarbejdspartnere en diskretion - det er banker, eksportører, rådgivere i indland og udland osv. - hvis fonden skal have ubegrænset adgang til at få stillet materiale til rådighed fra sine kunder for at kunne tage stilling til enkeltsager.
Så på baggrund af høringssvarene og på baggrund af erfaringerne med undtagelsen fra lov om offentlighed i forvaltningen fra tilsvarende fonde, f.eks. Industrialiseringsfonden for Udviklingslandene, Investeringsfonden for Østlandene og Investeringsfonden for Vækstlandene, vil vi tage stilling til, om det her er en nødvendig foranstaltning.
Vi er umiddelbart positive over for de andre ændringer, som ligger i lovforslaget.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-03-25:
Revisionen af Eksportkreditfonden eller Eksportgarantirådet, som det hed engang, er et forslag, som vi kan støtte.
At fonden udskilles som en selvstændig forvaltningsenhed, og også at man tager stilling i en selvstændig enhed,
er et skridt i den rigtige retning for at få det til at gå smidigere, når folk skal hen og søge om at få en eksportkredit igennem.
Som det er i lovforslaget, er det samtidig meningen, at erhvervsorganisationerne skal have en større indflydelse på de direkte afgørelser, der falder i Eksportkreditfonden.
Nu ved jeg ikke præcis, hvad der menes med erhvervsorganisationerne.
Der er jo mange.
Men det ville være rigtigst, hvis det er nogle fra nogle virksomheder, der har med eksport at gøre, der kan få en indflydelse på det her. Når man læser bemærkningerne, er der en anden ting, der er vigtigt.
Der står nemlig, at kendskabet til, hvilke muligheder der er inden for Eksportkreditfonden, er meget lille ude omkring.
Her må jeg sige, at det er rigtigt.
Det er især, når de små og mellemstore virksomheder står over for en eksportordre, som de lige pludselig har fået, at de faktisk ikke ved nok om det her.
Informationen skal, som jeg ser på det, især rettes mod revisorer og banker og selvfølgelig de lokale erhvervsråd.
Det er dem, man skal gøre noget mere for, så de ved, hvilke muligheder der er.
De ordner det sammen med deres bank, og de har jo fået det kontrollerende i gang ude omkring.
Jeg tænker på de nye, små virksomheder, der starter en eksport.
De står jo mange gange og er nervøse for, hvad der sker ude på markederne.
En sidste ting, som jeg godt kunne tænke mig kunne indarbejdes i den her revision, er noget, som vi havde for nogle år siden.
Jeg har ikke det nøjagtige årstal.
Der havde man noget, der hed, at der var muligheder for at få en oparbejdningskredit.
Det er noget - igen - hvor jeg tænker på de nye og små virksomheder, der skal i gang med eksport.
Det har jeg også selv prøvet, og det ved I nok.
Dengang var der mulighed for, at hvis man pludselig fik en eksportordre - det er jo en stor ting, når det er første gang - kunne man gå hen i banken, og så kunne man lynhurtigt få det, der hed en oparbejdningskreditgaranti til det.
Det havde et andet navn, men er det samme, som vi taler om i dag, det hed nemlig Eksportgarantifonden.
Så kunne de give en garanti til banken om, at den virksomhed kunne producere den vare, som den havde fået en ordre på.
Det er ikke et lille, men et stort problem for en ny virksomhed, og for dem, der skal i gang med en eksport.
Det problem er der stadig væk i dag.
Men jeg ved ikke, om der er mulighed for, at vi kunne få det indarbejdet, når vi skal til at revidere loven.
Fremskridtspartiet vil støtte det her, og vi vil gerne være med til, at det sidste, jeg nævnte her, kunne ændres.
Annie Lunde Hansen (CD), 1999-03-25:
Da Centrum-Demokraternes ordfører, fru Sonja Albrink, ikke kan være til stede i dag, vil jeg kort fremføre CD's synspunkter. I CD ser vi umiddelbart positivt på omlægningen af Eksportkreditfonden.
Vi håber, at det bliver en styrket Eksportkreditfond.
Danmarks konkurrenceevne afhænger af, at virksomhederne har de bedste betingelser for at finde finansiering til eksportfremme.
Hvis danske virksomheder fortsat skal vinde fodfæste på nye markeder, som det er forsøgt i Rusland, men også i Afrika, Asien og Sydamerika, kræver det, at investorerne har et minimum af sikkerhed.
Derfor er vi i CD tilfreds med den udvikling, erhvervsministeren følger op på fra tidligere erhvervsministre.
Og ligesom danske virksomheder kan konkurrere med udenlandske virksomheder, må vi i Danmark kunne matche det tilbud, andre lande giver til deres virksomheder.
Det kan dog virke som en dråbe i havet, når erhvervsministeren forsøger at forbedre virksomhedernes vilkår midt i det virvar af forslag, som andre ministre på det seneste har fremsat, og som går i den modsatte retning.
Vi skal leve af erhvervslivet.
Det er dem, der skal tjene pengene hjem til det danske velfærdssamfund.
CD vil se positivt på dette forslag under udvalgsbehandlingen, og vi vil også se nærmere på høringssvarene, og vi regner med, at fru Sonja Albrink er tilbage til den tid.
Frank Aaen (EL), 1999-03-25:
Det Konservative Folkeparti var imod dette her lovforslag ud fra, at man kunne risikere, at der blev konkurrence over for de private finansielle virksomheder.
Det synspunkt kunne sådan set få Enhedslisten til at støtte lovforslaget.
For vi mener, at i en periode, hvor der er mere og mere monopolisering på det finansielle marked, ville det sådan set være godt med et offentligt ejet modspil.
Når vi alligevel formentlig ender med at stemme imod dette her lovforslag, er det, fordi vi mener, at når staten går ind og laver forskellige erhvervsfremmeforanstaltninger, skal det ikke bare være for at fremme alt og hvad som helst ud fra almindelige markedsmæssige betingelser, så skal det være ud fra, at man har et politisk ønske om at drive udviklingen i en bestemt retning, f.eks. ud fra nogle miljømæssige, ud fra nogle etiske, ud fra nogle politisk besluttede retningslinjer og ikke bare ud fra det markedsmæssige.
Og som vi ser ændringen i organiseringen af fonden og den nye bestyrelse, hvor den politiske indflydelse på ledelsen af fonden bliver mere indirekte, end den er i dag, er vi sådan set ikke indstillet på at støtte det.
Man kan selvfølgelig godt indvende, at politisk indflydelse også kan give anledning til misbrug.
Der har vi faktisk set noget, der i hvert fald er meget tæt på i forbindelse med en skibsfinansieringssag for nylig, men vi vil sådan set hellere have, at der er en mulighed for politisk styring af arbejdet end at få det markedsorienteret, som det, der er grundlaget for det her forslag.
Så vores udgangspunkt er altså, at vi ikke kan støtte lovforslaget.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-03-25:
Jeg håber, at vi under udvalgsdrøftelsen kan få overbevist hr. Frank Aaen og Enhedslisten om, at det, han faktisk står og efterlyser, er en lang, lang, lang række af de ting, der foregår, fordi man netop opererer i nogle fattige lande, økonomisk svage lande, hvor det er meget, meget svært at komme af med de gode produkter, som vi i Danmark er kendt for, som kan være med til at hjælpe en udvikling i gang i de dér lande, som der her er tale om. Så jeg håber, at det billede, der kan blive dannet, gør, at hr. Frank Aaen får en helt anden indstilling til denne her sag.
Frank Aaen (EL), 1999-03-25:
Ja, det er jeg ikke umiddelbart overbevist om, for vi er faktisk ikke af den opfattelse, at det er ligegyldigt, hvad vi eksporterer, og uanset hvilket land det går til, selv om det er lande, vi gerne vil øge samhandelen med,
så er vi altså ikke indstillet på, at vi skal støtte hvad som helst, der bliver eksporteret til de pågældende lande.
Og det er jo det, der er kernen i vores betænkelighed.
Vi har jo haft øvelsen før med nogle af de andre erhvervsstøtteordninger, og de gange, vi har været inde og aktivt støttet, har vi faktisk hver eneste gang fået indføjet, at der i højere grad skal tages hensyn til miljø, til etik og til andre politisk bestemte udviklingsveje.
Hvis vi skal ind i sådan en drøftelse omkring det her også, vil vi naturligvis gerne deltage.
Det, der sådan set er vores hensigt, er, at når der gives offentlig støtte til erhvervsudvikling, så skal det fremme miljøet, så skal det fremme beskæftigelsen, så skal det fremme mere etik, mere moral i produktionen end den, der er på markedet.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-03-25:
Kristeligt Folkeparti er jo meget positiv over for Eksportkreditfondens arbejde og synes næsten, at den er uundværlig - vi kan ikke forstå, hvordan vi kunne klare os uden - og derfor er vi selvfølgelig også indstillet på, at dens vilkår, grundlaget for arbejdet skal være så godt og effektivt som muligt, og vi er selvfølgelig indstillet på at støtte en modernisering.
Det er jo sådan et par meget guldrandede, hæderkronede institutioner, så det er vel stærkt positivt værdiladet at sammenligne med, men vi håber, det her kan komme til at fungere lige så godt.
Men vi er generelt positive over for det forslag her og vil kigge på det under udvalgsbehandlingen.
Pernille Sams (KF), 1999-03-25:
Det Konservative Folkeparti anerkender Eksportkreditfondens virke, og vi kan støtte mange af de intentioner, der i øvrigt er både i fonden og i det nærværende lovforslag.
Det ligger ikke direkte formuleret sådan i forslaget, men muligheden åbnes for, at udviklingen vil glide i den retning, og det vil vi være modstander af.
Når der er tale om en statslig ordning, vil det være voldsomt konkurrenceforvridende over for private virksomheder, som opererer i det samme marked, såfremt Eksportkreditfondens reelle muligheder for at operere nu de facto bliver udvidet.
Og det kan nemt blive tilfældet med det nærværende lovforslag.
Efter vores opfattelse må Eksportkreditfonden som en statslig ordning holde sig til ekstraordinære risici, som de gør i dag, og det bør præciseres i lovforslaget.
Hvis ministeren er positiv over for det, så bidrager vi også gerne til den præcise formulering af det, og så vil vi også se på forslaget med milde øjne.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-03-25:
Jeg er fuldstændig enig i, at de skal tages ned fra hylderne. Men det, som jeg forstod ordføreren sagde, var, at de deklarationer, som findes, var alt for ulæselige og alt for utydelige, og det var det, jeg gav ordføreren fuldstændig ret i.
Helga Moos (V), 1999-03-25:
Hr. Søren Kolstrup ved godt, at vi nu skal i gang med at lægge en ny strategi på kemikalieområdet, og jeg synes, det er rimeligt, at vi afventer den nye strategi, fordi
effektlisten er et begrænset område, vi arbejder ud fra
Der findes jo mange andre kemikalier end dem, der står på effektlisten, og de kemikalier er ikke miljøvurderet, f.eks. medicin.
Jens Kirk (V), 1999-03-25:
I Venstre er vi glade for, at debatten om den fremtidige anvendelse af genteknologi nu også er kommet i gang i den brede offentlighed.
Dialog er helt nødvendig for at få en nuanceret holdning til den fremtidige anvendelse af genteknologien, og det er helt klart, at man nøje skal vurdere - uanset hvad man end anvender genteknologien til - og at det er vigtigt, at der gennemføres risikovurdering i hvert enkelt tilfælde.
Med hensyn til mærkning er udgangspunktet vel, at der skal være en troværdig og reel information.
Det, vi diskuterer i øjeblikket, er vel, om f.eks. det, at vi giver genmodificeret foder til vore husdyr, medfører, at vi også skal betragte slutproduktet som genmodificeret, og her kunne man jo godt spørge: Hvad er i grunden regeringens holdning?
Det synes jeg vi savner et meget klart svar på, men jeg håber, at miljøministeren kan give et svar på det spørgsmål.
Venstre erkender, at genteknologien er en realitet, i og med at der allerede dyrkes gensplejsede afgrøder i store dele af verden.
I alt dyrkes der vel 30-40 millioner ha med gensplejsede afgrøder på verdensplan, og det svarer til ca. 12-16 gange Danmarks dyrkede areal.
I Venstre ser vi det som en større risiko ikke at anvende genteknologien end at udnytte den; plusserne er større end minusserne.
Men det gælder selvfølgelig om at have et velfungerende kontrolsystem med klare regler og produktansvar, som det f.eks. findes inden for medicinalindustrien.
Her er genteknologien mindst 10 år foran planteområdet, og her har det ikke afstedkommet uventede effekter, til trods for at produkter som insulin sprøjtes direkte ind i blodet nu.
På sigt vil genteknologien nok kunne være medvirkende til, at vi kan undgå fødevaremangel, og den kan vise sig at være et godt middel i miljøets tjeneste, ligesom det i dag er tilfældet på f.eks. medicinalområdet. Afslutningsvis vil jeg sige, at vi skal undgå, at der dannes monopoler.
Ligeledes bør det overvejes, om det ikke er på tide, at vi tager initiativ til, at der nedsættes et genetisk udvalg, ligesom det bør overvejes, om der ikke skal oprettes en genbank, som vi f.eks. kender det fra husdyravlen.
I Venstre er vi positivt skeptiske over for genteknologien.
Vi ser nogle nye muligheder i denne teknologi, som vi mener det er forkert at afskære os fra, specielt når man ser det i lyset af de enorme udfordringer, vi står overfor i det 21. århundrede.
Venstre kan ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag, hvilket også skal ses i lyset af, at man i EU allerede er i gang med at opstramme reglerne.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-25:
I Enhedslisten er vi jo interesserede i at få afklaret, hvor langt den politiske enighed her i Folketinget rækker for at nå videre i denne sag, og vi har jo fået afklaret, at regeringen støtter et midlertidigt forbud, et såkaldt moratorium.
Derfor vil jeg gerne spørge Venstres ordfører, om vi også kan få Venstres støtte til kravet om et midlertidigt forbud.
Nu kan jeg forstå, at Venstre sådan set er ret positiv over for gensplejsede organismer, og her er jeg naturligvis dybt uenig med hr. Kirk; men jeg vil godt bede om et svar på det konkrete spørgsmål.
Jens Kirk (V), 1999-03-25:
I Venstre støtter vi helt klart den tænkepause, som miljøministeren søger at få i Europa; ingen tvivl om det.
Men vi mener også, at udgangspunktet for det, vi er i gang med, må være en fælles løsning, og det må ikke tage for lang tid, inden vi finder den. Nu er Kommissionen jo gået af frivilligt, men på miljøkommissærens bord lå der sådan set allerede forslag til, hvordan man kan få reglerne opstrammet.
Om de forslag kunne indfri alles forventninger, kan vi ikke sige noget om endnu, men jeg håber, det kunne være tilfældet, og det vil sige, at vi kan absolut tilslutte os, at der skal være en tænkepause nu.