Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-10-31:
Flere amter planlægger for tiden nedlæggelse af sygehuse eller omdannelse af akutte sygehuse til andre funktioner.
Der blæser en slags forandringens vinde med lidt forskellig styrke rundtomkring i de danske amter, og det er selvfølgelig meget forståeligt, at det umiddelbart kan vække både harme og modstand og frustration og bekymring i de lokalsamfund, der er tale om.
Men herfra og til, at man fra Folketingets eller regeringens side skulle sætte en stopper for omstrukturering, salg, nedlæggelse af sygehuse eller enkeltafdelinger, er der forhåbentlig meget langt.
For grundlæggende er strukturtilpasningen af sygehusvæsenet nødvendig, for at vi hele tiden kan tilbyde patienterne den bedst mulige behandling.
Regeringen finder det fremsatte beslutningsforslag uhensigtsmæssigt af en række grunde, primært tre, som jeg skal nævne.
For det første vil det sætte udviklingen i stå i sygehusvæsenet i 2-3 år og dermed være en barriere for at tilbyde borgerne den bedste og mest effektive behandling.
For det andet vil salg og omstruktureringer af sygehusene ikke påvirke Strukturkommissionens arbejde, der overordnet belyser fordele og ulemper ved forskellige administrative strukturer.
Og endelig for det tredje, ja, så er der tale om et helt unødvendigt indgreb i det lokale selvstyre.
Jeg vil gerne uddybe disse tre grunde en smule.
Først omkring det med at sætte udviklingen i stå.
Årsagen til omstruktureringer i sygehusvæsenet er jo grundlæggende en anden end en kortsigtet, økonomisk gevinst.
Når vi vil have et sygehusvæsen, som til hver en tid kan tilbyde en behandling og en kvalitet, som er på højde med den internationale faglige udvikling, er det nødvendigt hele tiden at tilpasse strukturen til udviklingen. Med den stadig stærkere faglige specialisering kan vi ikke have alle opgaver spredt så meget som nu.
Og navnlig kan vi ikke opretholde akutte beredskaber så mange steder som tidligere. Som eksempel kan man jo nævne DANAMI-2 undersøgelsen, der viste, at behandlingen af en akut blodprop i hjertet giver langt den største chance for overlevelse, hvis patienten behandles på et af de store hjertecentre.
Der er evidens for, at selv med en transport på op til 150 km når man et bedre behandlingsresultat. Mange sygehuse, især de mindre, har problemer med at rekruttere læger og sygeplejersker, og samtidig er det vigtigt - og det er det vigtigste - at lægerne hele tiden har et tilstrækkeligt antal patienter til at opbygge, udvikle og vedligeholde den nødvendige lægefaglige rutine af hensyn til patienternes sikkerhed. Patientens nærhed til relevante sygehuse er imidlertid også et væsentligt hensyn, når man skal tage stilling til spørgsmålet om, hvordan sygehusvæsenet skal organiseres, og for en række sygdomsområder er der en klar sammenhæng mellem nærhed og kvalitet, helt oplagt.
Det gælder f.eks. for mange af de ældre patienter, der især har behov for pleje og nærhed til pårørende.
Derfor er regeringens politik heller ikke en politik, der går ud på at lukke de mindre sygehuse.
Nej, regeringens politik er, at funktionerne skal placeres det rigtige sted, sådan at hensynet til nærhed afstemmes med hensynet til kvalitet.
Men jeg vil gerne slå helt fast, at i de situationer, hvor der er et dilemma eller en konflikt mellem nærhed og kvalitet, vælger regeringen at betone kvaliteten.
Det giver derfor ikke mening at sætte udviklingen på dette område i stå, heller ikke mens regeringens strukturkommission overvejer, hvem der fremover skal have det administrative ansvar for sygehusvæsenet.
I praksis kan der jo være tale om 2-3 år, inden Strukturkommissionens anbefalinger er færdigdrøftet.
Det fører mig så til nogle få bemærkninger om netop Strukturkommissionen, som jo er nedsat af regeringen med forståelse fra Folketingets partier for at vurdere fordele og ulemper ved alternative modeller for indretning af den offentlige sektor.
Kommissionen vil ud fra en række overordnede kriterier skulle vurdere fordele og ulemper ved forskellige administrative strukturer, herunder også spørgsmålet om to kontra tre skatteudskrivende niveauer.
Jeg vil gerne understrege, at amternes løbende tilpasning af sygehusstrukturen ikke vil ændre grundlaget for Strukturkommissionens arbejde.
Amternes mulighed for sygehussalg, som det også er indeholdt i forslaget, er i øvrigt håndteret på anden vis, hvis et sådant sygehussalg er dikteret af ønsket om kortsigtede økonomiske interesser, for der har vi ret skrappe deponeringsregler, der sætter en stopper for det.
Amterne kan derfor ikke sælge sygehuse blot for at opnå en kortsigtet økonomisk gevinst, for de fleste af pengene skal deponeres. Hvis man overvejer salg til private, skal det derfor ske ud fra en anden betragtning, en betragtning om, at andre leverandører kan varetage sygehusdriften mere effektivt og til færre skattekroner.
Vi vil ikke være med til at sætte skrappe grænser for det lokale selvstyre, for vi kan ikke på den ene side forudsætte her fra Folketinget, at amterne effektiviserer sygehusdriften og skaber bedre kvalitet i patientbehandlingen, og så samtidig fratage amterne de nødvendige redskaber, der skal til for at nå de mål, vi formulerer herinde. Jeg ved jo godt, og det tror jeg faktisk også, at de, der arbejder med amtsrådspolitik, ved, at sygehuslukninger eller store strukturomlægninger på sygehusområdet aldrig er nogen populær beslutning at skulle træffe.
Derfor er der altså heller ingen grund til at forestille sig, at amtsrådene sådan bare nedlægger funktioner og sygehuse i flæng.
Der er ingen grund til at tvivle på, at det kun sker efter meget grundige overvejelser, og at det kun sker i det omfang, det er både fagligt og økonomisk velbegrundet.
Jeg vil dog igen slå helt fast og gentage, hvad jeg tidligere har sagt: Strukturtilpasninger i sygehusvæsenet har ikke noget med regeringens skattestop at gøre
, selv om jeg har set det fremført i debatten.
Det danske sygehusvæsen er næppe tidligere blevet tilført så mange ressourcer som i de senere år.
Men selv med den massive saltvandsindsprøjtning til sygehusvæsenet, som regeringen har doseret, er der selvfølgelig brug for løbende at prioritere ressourcerne af hensyn til patienterne.
Ikke mindst synes jeg, det er vigtigt at hæfte sig ved hele denne kvalitetsdiskussion.
Derfor ville det være ganske forkert og efter min bedste vurdering direkte i strid med patienternes interesse i at få optimal behandling, hvis vi her i Folketinget besluttede os for at fratage amterne muligheden for at foretage de tilpasninger, det kræver at tilbyde borgerne de bedste ydelser. Regeringen finder derfor på den baggrund, at forslaget vil indebære et markant og helt unødigt indgreb i det amtskommunale selvstyre, der i sidste ende vil gå ud over patienterne, og da vi sætter patienterne først, kan vi naturligvis ikke støtte dette beslutningsforslag, hvor velment det end måtte være.
Hvad enten man nu nærmer sig konklusionen ved at sige, som det blev sagt her til sidst, at der ikke er nogen nævneværdig grund til at stemme imod, eller at man vælger den anden vej rundt og mere positivt erklærer, at man vil stemme for, så er konklusionen dog den samme fra alle partier
, efter hvad jeg her kan høre.
Det vil jeg gerne starte med at takke for,
denne overmåde positive imødekommelse af regeringens lovforslag.
Hvor var det rart, hvis det altid gik så let.
Der har været nogle spørgsmål, og nogle af dem skal jeg rimeligvis vende tilbage til mere uddybende, kunne jeg forestille mig, under udvalgsarbejdet.
Det er nok det mest hensigtsmæssige, men jeg vil blot svare ganske kort og i overskriftsform: Fru Sophie Hæstorp Andersen spørger, om jeg vil leve op til mit ansvar.
Jeg kan bekræfte, at det vil jeg i hvert fald forsøge efter bedste evne.
Og så til det sådan lidt mere præcise: Inddragelse af Det Etiske Råd er et aspekt, der har været taget frem af flere ordførere.
Jeg vil gerne her bekræfte, at det er bestemt tanken.
Så spørger hr. Kenneth Lambrecht til to ting, ja, i virkeligheden én ting, som andre også har været inde på, og som er helt central, nemlig spørgsmålet om den her apotekerklausul.
Hvad er det for typer medicinsk udstyr, der skal forbeholdes salg på apotekerne?
Og det kan jeg også vende tilbage til at beskrive mere præcist, eventuelt ved spørgsmål, under det senere udvalgsarbejde.
Men jeg vil gerne sige, at det, der er regeringens intention og min intention i første omgang, er på baggrund af de anbefalinger, jeg har fået fra Sundhedsstyrelsen, at lave et sådant apoteksforbehold for medicinsk udstyr beregnet på selvtestning for hivvirus.
Det betyder også, at de andre former for medicinsk udstyr, som hr. Kenneth Lambrecht nævnte, blodtryksmåler m.v., jo klart vil falde uden for den afgrænsning.
Flere har været inde på spørgsmålet om inddragelse af det videnskabsetiske komitésystem, og det er også klart tanken, at det videnskabsetiske komitésystem skal involveres i alle typer af medicinsk udstyr.
Det er sådan, at hele det videnskabsetiske komitesystem jo er til vurdering i øjeblikket i regi af ministeren for videnskab, teknologi og udvikling, i den sammenhæng skal vi sikre det forhold, at det videnskabsetiske komitésystem involveres i alle disse spørgsmål.
Så jeg mener sådan set, at jeg kan svare imødekommende på de spørgsmål, der har været rejst, og ser frem til et smidigt udvalgsarbejde, hvor jeg naturligvis stiller mig til rådighed med hensyn til at svare mere uddybende på de spørgsmål, der har været rejst her, og på alle andre, der måtte komme til.