Ole Stavad (S), 1999-11-12:
Jeg synes, det lyder, som om der er en misforståelse både i forhold til hr. Kim Behnke og fru Mariann Fischer Boel, for de 75 pct. tages jo af bilens værdi på skadetidspunktet, og i den værdi, bilen har dér, er der også indeholdt registreringsafgift.
Derfor holder eksemplet, som jeg nævnte, at så lang tid reparationen koster 75 pct. eller derunder, vil forsikringsselskabet vælge at foretage reparationen.
Hvis det er sådan, at man kommer over 75 pct., ja, så kan vi sige at det vil være op til 25 pct. af bilens værdi, det kan blive dyrere for forsikringsselskabet, og derfor holder billedet.
Med hensyn til høring: Jamen jeg er ikke bekendt med - men det vil jeg da gerne tjekke - om vi nogen sinde har haft registreringsafgiftsforslag til høring; jeg tror det faktisk ikke. Jeg vil gerne tage en diskussion med udvalget, om det mener, at det er et stort problem.
Jeg er ikke stødt ind i,
at branchen eller de, der kan siges at være naturlige høringsparter, ikke føler, at der er en kontakt, så de har mulighed for med hensyn til forslag af den karakter at komme med deres synspunkter.
Hvis det er sådan, at der er noget, man mener vi kan gøre bedre, vil vi her som altid gerne lytte.
Og så bare den lille faktuelle oplysning til hr. Kim Behnke, at han gjorde det udmærkede skatteministerium uret.
Hvis han husker ret, så var hul i isen-forslaget ikke fra skatteministeriet, men fra justitsministeriet.
Vi skal ikke længere tilbage end til foråret for at finde den seneste diskussion her i Folketinget om skatte- og afgiftsreglerne for almenvelgørende foreninger, og den gang var det CD, der foreslog yderligere særregler i skattesystemet vedrørende almenvelgørende foreninger.
Jeg vil indledningsvis godt sige - som jeg også sagde i foråret - at jeg bestemt forstår de gode intentioner bag forslaget, men det er meget svært at forsvare at indføre de regler, som man her lægger op til, i skattelovgivningen.
Forslaget består af tre punkter.
De to første vedrører skatte- og afgiftsområdet, og dem vil vi gerne kommentere først.
Almenvelgørende foreninger betaler ikke boafgift af arv.
Eneste undtagelse herfra er, hvis der til arven er knyttet en brugs- eller indtægtsnydelse.
Det kan f.eks. være, hvis en nær slægtning til afdøde skal modtage en livsvarig rente af arven.
Det er denne undtagelse, forslagsstillerne vil have fjernet.
Der er imidlertid en god begrundelse for undtagelsen: Før indførelsen af boafgiftsloven i 1995 skulle modtageren af en rentenydelse betale afgift af værdien af rentenydelsen, mens kapitalen var afgiftsfri, hvis den blev testamenteret til en almenvelgørende forening.
Til gengæld kunne rentenyderen kræve afgiften betalt af kapitalen.
Dette afgiftsprincip blev ændret ved boafgiftsloven, så rentenyderen ikke længere skulle betale afgift af den kapitaliserede værdi af rentenydelsen.
Til gengæld skulle der så betales afgift af kapitalen med det samme.
Det gav imidlertid mulighed for, at arvinger, der ikke var fritaget for boafgiften, kunne undgå at betale boafgift af arven, ved, at kapitalen blev testamenteret til en almenvelgørende forening med en tilknyttet rentenydelse til arvingen.
Det var helt utilsigtet, og reglerne blev derfor også rettet op fra 1997. Kristeligt Folkepartis forslag betyder, at der igen gives mulighed for, at arvinger, der normalt skal betale afgift af arv, kan undgå boafgiften.
ordentligt sammen, og det vil give mulighed for omgåelse.
Kristeligt Folkeparti foreslår også, at alle dødsboer skal fritages for beskatning, hvis boets arvinger udelukkende er almenvelgørende foreninger.
Eller sagt på en anden måde: Det skal gøres muligt at testamentere den skat, som afdøde skylder det offentlige til en almenvelgørende forening.
Det er efter regeringens opfattelse et stærkt betænkeligt princip.
Regeringens holdning er, at man ikke skal kunne testamentere penge, som man skal betale i skat, hverken til almenvelgørende foreninger eller til nogen andre, på samme måde som man ikke kan forære sin skyldige skat til nogen, mens man er i live.
Regeringen bakker varmt og helhjertet op bag det flotte og samfundsvigtige arbejde, som de almenvelgørende foreninger udfører, og derfor er almenvelgørende foreninger også begunstiget af fuld skattefrihed og med den tidligere nævnte undtagelse fuldt fritaget for at betale afgift af arv.
Hvis foreningerne skal støttes ud over denne skatte- og afgiftsfrihed, og de tilskud, som de modtager gennem tipsmidlerne, ja, så må det ske åbent og direkte og ikke gennem underlige og betænkelige skatte- og afgiftsregler.
Regeringen kan derfor ikke støtte beslutningsforslagets to første punkter.
Beslutningsforslagets punkt 3 vedrører reglerne i dødsboskifteloven.
Disse regler hører under min kollega justitsministeren, og jeg kan på regeringens vegne sige følgende om dette punkt: Forslagsstillerne ønsker en regel om at legatarer skal have ret til renter, hvis dødsboet ikke har udbetalt legatet senest 6 måneder efter dødsdagen. Regeringen kan ikke støtte forslaget, og det er der to grunde til:
For det første vil en sådan regel stille afdødes arvinger i en urimelig situation.
Som forslagsstillerne peger på i bemærkningerne til beslutningsforslaget, blev retstilstanden ved vedtagelsen af dødsboskatteloven ændret på den måde, at legater ikke længere skal udbetales, når boets formueforhold tillader det, men først når arvingerne deler boet.
Baggrunden for denne ændring var bl.a. de nye hæftelsesregler, man indførte med dødsboskifteloven.
De går i korthed ud på, at arvingerne hæfter personligt og solidarisk over for boets kreditorer, hvis boet deles helt eller delvis, før al gæld er betalt.
Hvis et legat udbetales, vil det blive betragtet som en delvis deling af boet, og det vil derfor medføre, at arvingerne kommer til selv at hæfte for afdødes ubetalte gæld.
Ofte vil det ikke være praktisk muligt at afslutte et bo inden 6 måneder efter dødsdagen, og en pligt til at betale renter til legatarer efter dette tidspunkt vil derfor tit kunne blive aktuel.
Det gælder f.eks., hvis boets eneste væsentlige aktiv er en fast ejendom, der ikke straks kan sælges.
På grund af hæftelsesreglerne, som jeg lige har omtalt, ville arvingerne være låst fast i en sådan situation, og det forekommer efter regeringens opfattelse ikke rimeligt.
For det andet skal dødsboer efter de gældende regler som hovedregel afsluttes senest 1 eller 2 år efter dødsdagen - afhængigt af, om boet skiftes henholdsvis privat eller ved bobestyrer.
Der er således ret snævre grænser for, hvor længe en bobehandling kan trække ud.
Ved boer, der skiftes ved en bobestyrer, kan skifteretten desuden til enhver tid fastsætte en kortere frist for boets afslutning, hvis behandlingen trækker unødigt i langdrag.
Dødsboskifteloven indeholder desuden hjemmel til, at skifteretten i særlige tilfælde kan beslutte, at et legat skal udbetales, selv om arvingerne endnu ikke har delt boet.
Der er altså allerede dér mulighed for at gribe ind, hvis der skulle opstå den situation, at nogle arvinger uberettiget trækker en bobehandling i langdrag for at opnå en rentefordel.
Sammenfattende er det regeringens opfattelse, at der heller ikke er anledning til at ændre de gældende regler på dette punkt.