Henrik Dam Kristensen (S), 2000-03-22:
Forslagsstillerne ønsker indført en ny tilsynspraksis i kommunerne bl.a. ved inddragelse af de praktiserende læger i tilsynet.
Desuden ønsker forslagsstillerne at holde kommunalbestyrelserne fast på deres ansvar for tilsynet.
Det er ikke så forfærdelig mange uger siden, at jeg var i den situation, at jeg som minister for et ressort blev minister for et andet ressort.
I den situation er der mange tanker, der går igennem hovedet på én, og jeg husker i hvert fald én ting, som jeg tænkte på min tur fra Fødevareministeriet over i Socialministeriet, og det var, at nu slap jeg i hvert fald for én ting, nu måtte jeg slippe for det accelererende ønske om kontrol af alting.
Jeg har somme tider som fødevareminister haft opfattelsen af, at hver eneste stump rullepølse, hver eneste bakke leverpostej skulle kontrolleres, og hvis der var nogen risiko for at blive syg, så vidste jeg godt, hvem alle synes havde ansvaret.
Det var i sidste ende ministeren, som havde ansvaret for hvert eneste mavetilfælde i dette land.
Jeg var helt sikker på, at når man kom over i et andet system, så måtte den mani med at skulle kontrollere sig ud af alting i hvert fald være anderledes. Men jeg er ikke helt sikker på, at den er så meget anderledes. Jeg vil gerne sige, at jeg har den indgangvinkel, at jeg ikke har noget imod kontrol.
Men jeg har noget imod, at man tror, at man kan kontrollere sig ud af alting.
Det tror jeg ikke, man kan.
Vi har set nogle eksempler på omsorgssvigt inden for plejehjemssektoren, som har været helt uacceptable,
hvor værdigheden har været trådt under fode
Derfor synes jeg også, der er grund til, at vi har igangsat en undersøgelse af den kommunale tilsynspligt, der er med plejehjemmene, og sammen med de meldinger, som vi får med den debat, der er i gang, ja, så kan det eventuelt også ende med, at det kan komme til en revision af det kommunale tilsyn. Forslagsstillerne lægger så også op til, at der skal være en større inddragelse af de praktiserende læger i forbindelse med tilsynet.
Jeg synes, at man her skal gøre sig klart, hvad det er, der er de praktiserende lægers ansvar.
Det er vel det sundhedsmæssige, det er medicineringen.
Og jeg tror faktisk ikke på, at vi ved en større inddragelse af privatpraktiserende læger så vil få et bedre tilsyn som sådan.
For det første vil man sige, at der er meget af det, som ligger i plejehjemssektoren, som ikke har lægefaglig karakter.
Og for det andet er det altså sådan, at plejehjemsbeboere ligesom alle andre borgere har hver deres praktiserende læge, så jeg ved ikke, hvor meget det her vil kunne hjælpe.
Jeg tror faktisk, det vil være begrænset, og jeg tror i hvert fald, man vil kunne komme til at bygge på en falsk tryghed, som ikke kan være til gavn for nogen.
Den anden del af forslaget, ansvaret for tilsynet, synes jeg så til gengæld er interessant.
Jeg er meget enig i, at det er væsentligt, at vi får fastholdt den forpligtelse dér, hvor den ligger i dag, og hvor den også fortsat skal ligge, nemlig at tilsynet er kommunalbestyrelsens ansvar.
Jeg synes, det kunne være meget interessant at diskutere, hvordan vi kan sikre mere åbenhed, hvordan vi kan sikre mere gennemsigtighed i forhold til det ansvar, som kommunalbestyrelsen har.
synes jeg kunne være meget interessant at diskutere, for her ville vi nemlig komme i den situation, at vi i realiteten ville nå to eller tre ting.
Punkt 1: Vi ville sikre, at det er kommunalbestyrelsen og dermed dem, som er folkevalgte, der har ansvaret for at udstikke retningslinjerne, intentionerne for netop min kommune.
Punkt 2: Vi får evalueret, om intentionerne så også lever op til virkelighedens verden, og bliver derefter eksempelvis i en åben kommunalbestyrelse tvunget til at drøfte det.
Her vil jeg gerne sige til forslagsstillerne, at der tror jeg egentlig, at der er mange instrumenter, som er i brug allerede i dag, som vi måske kunne samordne, forfine.
Jeg synes bestemt, det kunne være et spændende studium at gå lidt tættere ind til.
Jeg vil bare stille det forbehold: Skal der bruges kolossalt mange ressourcer, mener jeg, de måske kunne være anvendt bedre af danske ressourcer, for det vil blive meget stort og omfattende. Det andet, jeg gerne vil sige, er, at konvergenskravene jo altså ikke kan være det, der er skyld i det. Så lang tid har konvergenskravene ikke været en realitet for de enkelte medlemslande.
Den påstand, hr. Villy Søvndal kom med før, var, at det er efter 1980, at der er sket et brud her.
Det, der jo ofte sker, når det er sådan, at der er fremgang i lande, er, at hvis man politisk ikke er meget opmærksom på det, så øges forskellene.
Samtidig med at alle får forbedrede levestandarder som et faktum, så øges forskellene, hvis der ikke er en politisk bevidst prioritet om det.
Det har det lykkedes for os at have haft i Danmark i 1990'erne, og derfor kan man se kurven, når det gælder Danmark: Der mindskes forskellene rent faktisk.
Så mit overordnede svar til hr. Villy Søvndals betragtninger er: Ja, jeg er enig i, at det er vigtigt.
Ja, jeg er optaget af, at der nu er sat nogle ting på den europæiske dagsorden, som jeg synes er vigtige, også set ud fra de erfaringer, vi har fra dansk side.
Den udvikling vil jeg gerne at vi følger nærmere i den kommende tid.
Så er jeg ikke enig i det, jeg så forstår ligger underliggende i det, at konvergenskravene kan være skurken her.
Det er ikke min opfattelse, det er ikke min bedømmelse
af situationen.