Eva Kjer Hansen (V), 2005-05-03:
Beslutningsforslagene nåede ikke at blive behandlet her i Tinget i den foregående samling.
Jeg må starte med at konstatere, at her har forslagsstillerne virkelig haft pungen fremme, altså lejernes pung.
Forslagene har én fælles virkning, nemlig yderligere administrativ belastning af privat boligudlejning.
Administrationsudgifterne indgår som bekendt i huslejen, og når administrationsudgifterne stiger, ja, så medfører det lejeforhøjelser for lejerne, lejeforhøjelser, som efter min bedste overbevisning ikke modsvares af en tilsvarende forbedring af lejernes retsstilling.
Forslagene spænder lige fra, at lejerne ikke skal kunne forpligtes til at foretage nyistandsættelse af en lejlighed ved fraflytning, over diverse forslag om sikring af priskonkurrence mellem håndværkere, der skal udføre arbejder på en udlejningsejendom, og til forslag, der skal sikre og øge beboerrepræsentanternes indflydelse.
Det vil føre for vidt her at kommentere alle de forslag til konkrete tiltag, som er omfattet af beslutningsforslagene, men overordnet vil jeg gerne sige, at jeg synes, at forslagene måske ved en overfladisk betragtning ser sådan tilforladelige ud, men ved et nærmere eftersyn viser det sig, at der er tale om tomme kalorier.
Mange af de problemer, som forslagsstillerne vil løse med forslagene, kan faktisk løses med de regler, vi allerede har i dag, og hvorfor så komplicere lovgivningen, hvis det er unødvendigt?
Lad mig knytte et par kommentarer til nogle af de gennemgående temaer, som jeg ser i B 23, 24 og 25. I B 25 om priskonkurrence er der tale om forslag, der sikrer, at arbejder på ejendommen udføres bedst og billigst.
At det er hensigtsmæssigt, er der såmænd ingen, der kan være uenige i.
Men er det nødvendigt med nye regler for at opnå dette?
Efter min mening er svaret nej.
Det er overflødigt, det, der foreslås.
Udlejeren har allerede efter de gældende regler incitamenter til at sikre sig, at der er et fornuftigt forhold mellem prisen for det udførte arbejde og kvaliteten heraf.
Udføres arbejdet i en for ringe kvalitet, vil det fordyre den fremtidige drift af ejendommen på grund af øgede udgifter til vedligeholdelse, som udlejeren ikke kan lægge på huslejen.
Man skal huske på, at udlejeren har pligt til at vedligeholde ejendommen, uanset om der er hensat midler hertil.
Derfor har udlejeren en interesse i at sikre sig, at vedligeholdelsesarbejder hverken bliver udført for dyrt, eller at arbejdet er af en for ringe kvalitet.
Lejerne har endvidere instrumenter til at få efterprøvet, om en forbedringsforhøjelse er i orden.
Lejerne har samtidig mulighed for at indhente og fremlægge et kontroltilbud.
Mener nævnet ikke, at der er en rimelig sammenhæng mellem kvaliteten af forbedringerne og den krævede lejeforhøjelse, nedsættes lejeforhøjelsen tilsvarende.
Jeg vil også gerne knytte et par kommentarer til forslagene om vedligeholdelse af ejendommen, herunder om 5-årige vedligeholdelsesplaner for ejendommen.
Udgangspunktet er her, at udlejeren efter lejeloven har en generel pligt til at holde ejendommen og det lejede forsvarligt ved lige.
Denne pligt har udlejeren som allerede nævnt, uanset om der er hensat bestemte beløb til vedligeholdelse eller ej, og uanset om udlejeren kan dokumentere, at midlerne på de to udvendige vedligeholdelseskonti ikke kan dække udgifterne.
Hvis lejerne i regulerede kommuner mener, at der er vedligeholdelsesmangler i ejendommen, kan de gå til huslejenævnet for at få taget stilling til, om arbejderne kan kræves gennemført.
Hvis udlejeren ikke gennemfører de påbudte arbejder, kan de gennemtvinges, enten ved at Grundejernes Investeringsfond gennemfører dem på udlejernes vegne, eller ved at ejendommen kommer under tvungen administration, indtil arbejderne er gennemført.
Vi er næppe uenige om, at der kan være fordele ved at udarbejde langsigtede planer for en ejendoms drift på både vedligeholdelsessiden og forbedringssiden.
Det er der uden tvivl mange udlejere der allerede gør, og det skal fortsat være en frivillig sag for udlejeren, for de foreslåede regler vil komplicere regelsættet, uden at der herved opnås en effekt, som står i et rimeligt forhold til resultatet.
I denne sammenhæng skal jeg også bemærke, at der efter min opfattelse ikke bør ændres i det såkaldte tostrengede system, der giver kommunerne mulighed for at bestemme, om boligreguleringslovens udvidede regelsæt skal anvendes eller ej.
Derfor mener jeg heller ikke, at reglerne om vedligeholdelse skal udvides til at gælde for andre kommuner end de regulerede.
Jeg har derfor svært ved at se, at de fordele, der kan opnås ved et omfattende regelsæt om priskonkurrence for arbejder på ejendommen, kan opveje ulemperne ved yderligere ved at komplicere lejelovgivningen, især når vi i forvejen har regler, der i meget stort omfang tager hånd om de problemer, som forslagsstillerne vil løse.
Det samme gælder med hensyn til forslagene om at udvide udlejernes oplysningspligt om den omkostningsbestemte leje over for lejerne.
Det merarbejde, der herved pålægges udlejeren, står ikke i et rimeligt forhold til det, der kan opnås, når man tænker på, at lejerne jo kan gøre indsigelse imod en lejeforhøjelse med den virkning, at udlejeren skal indbringe sagen for huslejenævnet.
I B 24 foreslås en række regler om øget indflydelse til beboerrepræsentationerne, men allerede i dag kan en beboerrepræsentation efter at have indhentet fuldmagter repræsentere lejerne i sager om mangler på ejendommen, så hvorfor regulere lejelovgivningen yderligere?
I B 23 stilles der forskellige forslag med henblik på at forbedre lejernes tryghed og retsstilling ved fraflytning.
Det foreslås bl.a., at lejere ikke skal kunne forpligtes til at aflevere et lejemål nyistandsat ved fraflytning.
Det skal alene kunne aftales, at lejemålet skal afleveres normalistandsat.
Jeg er ikke afvisende over for, at den nuværende mulighed for at aftale nyistandsættelse kan rumme visse ulemper for lejerne, men jeg mener også, at saglige og rimelige hensyn taler for ikke at begrænse aftalefriheden på dette punkt.
Jeg mener ikke, at der er belæg for, at aftaler om nyistandsættelse udgør et så stort problem, at der er behov for at indføre regler, der begrænser aftalefriheden yderligere.
Også forslaget om, at lejerne skal kunne udpege en bydende håndværker til udførelse af istandsættelsesarbejder, er svært at støtte.
Sager om istandsættelse ved fraflytning og de hermed forbundne udgifter kan indbringes for huslejenævnet.
Dette må antages at sikre priskonkurrencen.
Det er heller ikke rimeligt, at udlejere, som ønsker et højt kvalitetsniveau for ejendommen, kan blive pålagt at acceptere det billigste tilbud, som ikke lever op til det kvalitetsniveau, udlejeren ønsker at sætte.
I øvrigt vil lejeren i forbindelse med fraflytningen kunne vælge sine egne håndværkere eller selv udføre arbejdet håndværksmæssigt forsvarligt, hvis det er gennemført inden lejers opsigelse og gennemgang af lejemålet ved fraflytning.
Det er jo kun den manglende istandsættelse, der konstateres ved lejerens fraflytning, som udlejeren kan forlange gennemført.
I tilknytning til beslutningsforslaget om at forbedre lejernes tryghed ved fraflytning synes jeg også, det er vigtigt at være opmærksom på, at regelsættet ikke skal gøres så formalistisk og regelbundet, at udlejerne mister muligheden for at tilrettelægge deres virksomhed på den måde, som skønnes mest hensigtsmæssigt, selvfølgelig uden at hensynet til lejernes interesser tilsidesættes.
Om der skal gennemføres ind- og fraflytningssyn og udarbejdes ind- og fraflytningsrapporter, skal derfor være omfattet af parternes aftalefrihed.
Man skal også huske på, at krav om pligtmæssige ind- og fraflytningsforanstaltninger igen vil forøge de driftsomkostninger, som indgår i lejen.
Hvad angår forslaget om, at lejerne skal kunne kræve godtgørelse for eget arbejde i forbindelse med udførelse af indvendig vedligeholdelse, tror jeg faktisk at man vil gøre lejerne en bjørnetjeneste. En sådan regel kan meget vel resultere i, at udlejerne i langt højere grad vil engagere håndværkere til at udføre vedligeholdelsesarbejdet, når nu der alligevel skal betales for det arbejde, der skal gøres.
Det betyder, at lejerne får mindre vedligeholdelse for pengene og mindre indflydelse på vedligeholdelsesarbejderne, og det er ikke en udvikling, som jeg ønsker at fremme.
Socialdemokraterne forsøger med disse forslag både at blæse og have mel i munden.
Lejeboligformen indebærer en række fordele, såsom maksimalpriser, der begrænser lejernes boligudgifter, og lave omkostninger ved boligskift.
På den anden side er lejernes indflydelse begrænset af, at den bolig, lejeren bebor, tilhører en anden.
Det vil sige, at lejeren ikke kan råde over boligen, på den samme måde som en ejer kan.
Disse forskelle synes jeg må og skal fastholdes, og så må det være op til den enkelte at vælge den boligform, som nu opfylder det behov, den enkelte har, og lever op til den måde, den enkelte gerne vil bo på.
Hertil kommer, at forslagene tilmed vil føre til lejeforhøjelser, uden at det egentlig forbedrer lejernes forhold i tilsvarende omfang.
Og så bare for at fuldende billedet vil forslagene gøre lovgivningen endnu mere kompliceret og endnu mere uoverskuelig.