runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Barfoed (KF), 2003-11-04:
Jeg skal forsøge at gøre en lang historie kort.
Der er jo tale om et lovforslag, som vi i sidste samling har haft lejlighed til at debattere, og det burde have været vedtaget i sidste samling.
Det er Det Konservative Folkepartis opfattelse, at det soleklart er sådan, at Folketinget bør vedtage det, og det har naturligvis undret, at stort set hele Folketinget ikke har kunnet tilslutte sig forslaget.
Det burde ikke give anledning til væsentlig modstand.
Der er tale om, at vi skal implementere et EF-direktiv.
Det er vi forpligtet til at gøre.
Det drejer sig om forbud
mod forskelsbehandling, hvor der nu altså er lagt nogle yderligere kriterier ind i forklaringen på, hvad forskelsbehandling er, og på anden måde er der, kan man sige, en form for vejledning i forslaget med hensyn til, hvordan man skal håndtere disse sager, og hvordan man skal forstå, hvad der er forskelsbehandling.
Alle burde kunne slutte op om, at vi naturligvis ikke på det danske arbejdsmarked skal forskelsbehandle folk på grund af tro eller andre forhold, som er nævnt i lovforslaget.
Så forstår jeg det sådan, at der er nogle, som vil noget andet og noget mere end det, der kræves i direktivet og dermed fremgår af lovforslaget.
Det er jo ofte sådan, at man gerne vil noget mere.
Så kunne man diskutere isoleret, om det skulle gennemføres - nu får vi lejlighed til at drøfte det i forbindelse med det næste lovforslag, vi skal behandle her i dag - men der er jo en tradition for, at vi laver minimumsimplementering af direktiver på arbejdsmarkedsområdet.
Derfor synes jeg, at det er utidigt, hvis ikke man kan vedtage dette, som er det, der kræves af os EU-retligt, og så i en anden sammenhæng overveje, om der skal ske nogle andre ting omkring forskelsbehandling.
Men dette forslag burde i hvert fald alle, som har været med til at give mandat i Europaudvalget, også kunne bakke op om.
I hvert fald kan Det Konservative Folkeparti, uanset - det var før, jeg blev folketingsmedlem - at vi ikke har støttet mandatet i sin tid, naturligvis støtte, at vi nu implementerer direktivet i lovgivningen, og dermed også støtte lovforslaget.
Søren Søndergaard (EL), 2003-11-04:
Jeg vil bare bede fru Charlotte Antonsen om at bekræfte, at mange af de personer, der kommer i fare, eller man kan måske oven i købet sige, der især kommer i fare for forskelsbehandling, ikke er overenskomstdækkede.
Det er sådan set, uanset om de står i fagforening eller ej og overenskomsterne f.eks. ikke dækker ansættelsessituationen.
Charlotte Antonsen (V), 2003-11-04:
Jeg vil tage hr. Søndergaard først.
Jamen det var lige præcis det, jeg nævnte i min ordførertale.
Noget af det, der er baggrunden for, at Socialdemokraterne fremsætter forslaget, er, at organisationsprocenten for indvandrere ifølge Socialdemokraterne er for lav.
Så var det klogeste at sige, at fagbevægelsen skulle interessere sig lidt mere for indvandrerne, så kunne det være, at flere indvandrere meldte sig ind; det er jo vores løsning på dét problem. Fru Anne-Marie Meldgaard siger, at der er mange andre ting i forslaget: Ja, det er der.
Vi har jo i dag en mulighed for at sikre ligebehandling og ikkediskrimination via fagforeningerne, hvis man er organiseret, eller via de civile domstole, og nu har Socialdemokratiet så et forslag, som også handler om, at vi skal have et lille nævn, hvor der skal sidde en dommer, to jurister, hvor den ene jurist skal være en kvinde, og den anden skal have en anden etnisk baggrund, og så skal der sidde en fra LO og en fra DA.
Kan Socialdemokratiets ordfører ikke komme herop og forklare mig, hvordan disse fem personer skulle være bedre til at sikre ligestilling og ligebehandling end samtlige landets domstole og samtlige landets fagforeninger?
Det har intet med sagen at gøre, det er et omsvøbsdepartement, og det er jo, fordi Socialdemokratiet åbenbart ikke længere tiltror fagbevægelsen, at den kan løfte nutidens opgaver.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2003-11-04:
Jeg vil bare spørge fru Charlotte Antonsen, om det ikke er korrekt, at man skal have et arbejde, før man kan melde sig ind i en fagforening, og om det ikke er rigtigt, at den diskrimination, vi prøver at forhindre her i dag, ofte sker for de grupper her, før de får et arbejde.
Altså har de ikke en reel mulighed for at melde sig ind i en fagforening og på den måde have en klageadgang gennem deres fagforening.
Er det ikke korrekt?
Søren Søndergaard (EL), 2003-11-04:
Forstår jeg Venstres ordfører på den måde, at det er Venstres opfattelse - og det vil jeg da godt have bekræftet af ministeren - at fagforeningerne har ret til at føre sager for deres medlemmer, uanset om de arbejder på et område, der ikke er overenskomstdækket, og at de har ret til at føre sager for deres medlemmer, uanset om deres medlemmer ikke er ansat et sted og derfor ikke har haft mulighed for at melde sig ind?
Især det første er interessant, for det vil være en dramatisk udvidelse af fagbevægelsens muligheder, som jeg vil hilse velkommen.
Jeg synes, at vi straks skal lave et lovforslag sammen eller på en eller anden måde finde ud af at få det her stadfæstet, denne vidunderlige ting, som fru Charlotte Antonsen heroppefra kundgjorde, nemlig at fagforeninger har ret til at gå ind på områder, hvor der ikke er overenskomster og føre sager for deres medlemmer.
Det er en stor dag for fagbevægelsen, vi har oplevet her.
Charlotte Antonsen (V), 2003-11-04:
Det er jeg enig med fru Meldgaard i.
Der nytter det altså ikke noget, at man begynder at foregøgle dem, at de via et lille nævn, der består af en dommer, to jurister, hvoraf den ene skal være en etnisk ikkedansker og den anden skal være en kvinde, samt en repræsentant fra LO og en repræsentant fra DA, har større chance for at komme ind på arbejdsmarkedet.
Det er et pseudoforslag, fordi Socialdemokraterne har følt, at de burde komme med et eller andet på integrationsområdet.
Hr. Søndergaard har jeg allerede svaret.
Jeg kan se, at hr. Søndergaard benægter det, men jeg skal gerne gentage mit svar: Jo, fagforeningerne tager sig af de medlemmer, der er af fagforeningerne, og de civile domstole tager sig af dem, der ikke er organiseret.
Søren Søndergaard (EL), 2003-11-04:
Jamen, jeg vil så godt have ministeren til at bekræfte, at fagforeningerne har mulighed for at køre sager på områder, hvor der ikke er overenskomstdækning.
Det kan ministeren sikkert uden tvivl gøre, det vil være fint.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2003-11-04:
Det er fuldstændig korrekt, men der står også mange andre ting, og det, fru Charlotte Antonsen læser op her fra forslaget, er en del af en helhed.
Det er jo sådan, at arbejdsmarkedet også er indrettet på en sådan måde, at selv om man er medlem af en fagforening, så er man måske ikke medlem af en hovedaftale og har de samme rettigheder, som en sådan giver.
Socialdemokratiet har et ønske om, at det er hele arbejdsmarkedet, der skal have lige muligheder, ikke kun uorganiserede eller organiserede eller udlændinge, men hele arbejdsmarkedet under ét.
Charlotte Antonsen (V), 2003-11-04:
Nej, det kan man ikke, men man kan føre sager ved de civile domstole.
Bent Bøgsted (DF), 2003-11-04:
Det er jo ikke nogen hemmelighed, at Dansk Folkeparti heller ikke kan støtte det her lovforslag.
Jeg kunne såmænd gentage det, jeg sagde ved det forrige lovforslag, for det er jo stort set det samme, bortset fra at der i fru Anne-Marie Meldgaards forslag ligger noget med et nævn, hvor man kan klage.
Som jeg ser det klagenævn, så kan det være udtryk for, at der kommer så mange sager, at der er behov for et klagenævn, fordi den almindelige retslige instans i Danmark ikke vil kunne magte det antal sager, der vil komme.
Det er det, man kan frygte.
Jeg synes egentlig, at fru Anne-Marie Meldgaard skulle tage en snak med beskæftigelsesministeren om det her lovforslag om at sende det tilbage til EU og sige: Det her er simpelt hen ikke godt nok, det kan vi ikke acceptere i Danmark.
I er kommet med noget her, som vi overhovedet ikke kan acceptere i Danmark.
Så må man få embedsmændene i EU til at kigge på det
igen, de embedsmænd, der sidder dernede, og som vi betaler i dyre domme for, at de skal lave noget godt.
Så kunne de for en gangs skyld lave noget for deres penge, der kunne bruges i Danmark.
Jeg tror, det ville være en god løsning, hvis fru Anne-Marie Meldgaard snakker med ministeren om det, og det så bliver sendt retur til EU.
Det vil være løsning nummer et.
Det er det, vi i Dansk Folkeparti vil opfordre til, at man siger til EU: Det her er ikke godt nok, det kan vi ikke acceptere.
Dansk Folkeparti kan ikke støtte det her forslag.
Søren Søndergaard (EL), 2003-11-04:
Ja, vi kan godt støtte det her forslag, for vi vil fastholde, at et reelt virkende forbud mod forskelsbehandling kræver en klageadgang også for de personer, som ikke kan gøre brug af deres faglige organisationer i sådanne sager.
Og det kan der være flere grunde til, at man ikke kan. Vi stillede i forbindelse med behandlingen af forslaget i sidste samling det forslag, at klageadgangen skulle ske igennem Institut for Menneskerettigheder på linje med klageadgangen i lov om etnisk ligestilling.
Men beskæftigelsesministeren, Venstre og De Konservative og Dansk Folkeparti har lagt sig fast på at sige nej til den klageadgang. Det er Enhedslistens klare opfattelse, at betingelserne for, at loven mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet kan virke efter hensigten, fordrer, at den nævnte klageadgang bliver en del af loven.
her, så vi kan få en fungerende lov på området.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2003-11-04:
Jeg vil godt spørge den konservative ordfører, om det slet ikke gør indtryk på Det Konservative Folkeparti, at så mange af høringsparterne i den redegørelse, der kom forud for implementeringen her, påpegede, at det var ønskeligt med en klageadgang.
I langt de fleste af de tilfælde var det netop et klagenævn, der blev påpeget.
Bent Bøgsted (DF), 2003-11-04:
Nu nåede jeg desværre ikke at spørge Venstres ordfører dengang, så det er måske lidt uheldigt, at det kun er hr. Lars Barfoed, der får spørgsmålet.
Det kunne jo være, at hr. Lars Barfoed kunne give en forklaring på, hvorfor Konservative og Venstre vil være med til at gøre det vanskeligere for arbejdsgiverne at lave ansættelser og have med arbejderne at gøre.
Regeringen udsætter arbejdsgiverne for en stor risiko for at få flere og flere sagsanlæg imod sig, når de, der føler sig trådt over tæerne, går hen og lægger sag an mod arbejdsgiverne.
Vi gør det jo vanskeligere.
Lars Barfoed (KF), 2003-11-04:
Til fru Anne-Marie Meldgaard skal jeg sige for det første, at vores holdning til den her sag egentlig slet ikke har været påvirket af, om vi har givet mandat i sin tid, i hvert fald ikke for mit vedkommende, for jeg var faktisk ikke opmærksom på indtil for nylig, at vi ikke havde medvirket til mandatet, da det var før min tid i Folketinget.
Så det har ikke på nogen måde påvirket min holdning til den sag.
For så vidt angår de høringssvar, vi har fået, gør det naturligvis indtryk, og vi havde jo også lejlighed til, også i udvalget, da vi behandlede det i sidste samling, at drøfte de problemer, som er forbundet med, at nogle ikke har de samme muligheder for at få deres sager behandlet som andre.
Nu tror jeg måske, det er noget, vi kan diskutere yderligere under behandlingen af det næste lovforslag, hvor det indgår.
Men det er jo sådan, at der er masser af forhold rundtomkring i samfundet, som folk kunne have anledning til at klage til et nævn over, men hvor der ikke er nogen nævn.
Og vi kan jo ikke sikre, at folk i alle sammenhænge har et nævn at klage til, hvis de føler sig forkert behandlet.
Må jeg til sidst sige til hr. Bent Bøgsted, at jeg ikke mener, det bliver vanskeligere at være arbejdsgiver som følge af dette lovforslag.
Jeg mener dybest set bare, det drejer sig om, at vi som mennesker skal behandle hinanden anstændigt og ordentligt, uanset hvordan vi ser ud og hvad vi tror på og sådan noget.
Jeg tror ikke, det vanskeliggør forholdene generelt for arbejdsgiverne, at de skal behandle medarbejderne ordentligt og anstændigt.
Ole Sohn (SF), 2003-11-04:
Da jeg gik i gang med forberedelsen til lovforslaget, blev jeg noget forvirret.
Jeg gik i gang med at læse høringssvarene, og jeg indrømmer, at jeg ret hurtigt sprang over den første side.
Jeg tænkte, at det bare var et eller andet fra ministeriet om, at nu var der høringssvar.
Så jeg gik i gang med læse, og det var det ene positive høringssvar efter det andet.
Det kunne jeg simpelt hen ikke forstå, for jeg havde indtryk af, at det var en genfremsættelse fra sidste år.
Hvordan søren kunne det være så positivt, når vi havde så meget snak om det sidste år?
Da jeg ringede til en kollega, sagde han, at jeg skulle prøve at se på datoerne på høringssvarene.
Så viste det sig, at det havde været meget klogt af mig at læse forsiden først, for så ville jeg have konstateret, at det ikke var høringssvar til det aktuelle lovforslag, men til forslaget, som det var fremsat for et år siden.
Høringssvarene lå faktisk halvandet år tilbage, inden hele debatten om det, vi kredser om her, netop klagenævnet, var taget ud af det egentlige lovforslag.
Derfor vil jeg sige, og det tror jeg også den radikale ordfører ville have sagt, hvis han havde været her:
Skulle vi ikke fortsætte det samarbejdende folkestyre og slå de her to lovforslag sammen?
Så er alt jo løst, og SF ville kunne stemme for det, når man ser det som et samlet hele.
Vi mener faktisk, at det er noget uforståeligt, at man laver en implementering og ikke sørger for, at der er en klagemulighed for de folk, som føler sig forulempet af loven.
Derfor må man da som minimum og almindelig anstændighed sørge for, at det bliver en del af det endelige lovforslag.
Så jeg har meget stor tiltro, nogle vil måske mene, det er grænsende til naivitet, når vi nu kommer til at diskutere det under udvalgsbehandlingen, til, at vi også ender med at få løst det, sådan at regeringens forslag bliver suppleret med det af Socialdemokratiet fremsatte forslag under næste punkt, og alle går glade hjem herefter.
Indtil da ser vi meget kritisk på dette lovforslag, som det foreligger, men vil selvfølgelig tage seriøst fat under udvalgsarbejdet og sørge for, at det under næste punkt fremsatte forslag bliver indføjet, sådan at det hele går op i en højere enhed.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2003-11-04:
Vi Kristendemokrater er da også meget optaget af genanvendelse og genbrug, og sådan betragter vi også det her lovforslag, og vi forstår godt ideen og intentionen med at genfremsætte det.
Jeg var tilbage i vores arkiver for at se, hvad vores ordfører på området tidligere havde sagt om det.
Det var ikke en specielt god oplevelse, må jeg erkende, for vi Kristendemokrater, dengang Kristeligt Folkeparti, havde været positive over for forslaget ved første behandling og gennem hele udvalgsarbejdet, og da vi så kom til afstemningen, stemte vi imod.
Det er ikke en procedure, vi ellers ynder at gøre brug af, men det må jo være, fordi vi under udvalgsbehandlingen er blevet klogere.
Vores holdning til lovforslaget, sådan som det ligger, er selvfølgelig, at der en forpligtelse til at implementere EU-lovgivning, naturligvis, men der er jo ikke nogen forpligtelse til, at det skal være en minimumsimplementering.
Derfor vil vi, sådan som forslaget foreligger, stemme imod det, også med det in mente, at vi ved, hvad der kommer efterfølgende, men vi håber naturligvis på, at et udvalgsarbejde kan få løst den her knude på en fornuftig måde, sådan at vi ikke i næste folketingssamling igen skal se det lovforslag.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-11-04:
Dette lovforslag har Folketinget, som det har været gentaget flere gange, behandlet før.
De helt centrale bestemmelser i lovforslaget er indførelse af delt bevisbyrde i sager om forskelsbehandling, beskyttelse mod repressalier og præcisering af forskelsbehandlingsbegrebet. Når det er magtpåliggende for regeringen at få vedtaget netop dette lovforslag, skyldes det, at vi har at gøre med to EF-direktiver, hvor vi rent faktisk for det ene direktivs vedkommende befinder os i en traktatkrænkelsessituation.
Det er efter regeringens opfattelse uholdbart.
Netop det forhold, at lovforslaget udspringer af en EU-forpligtelse, gør, at regeringen står fast på, at direktiverne alene skal gennemføres ved minimumsimplementering.
Minimumsimplementering er den model, vi normalt vælger i Folketinget, når vi har at gøre med arbejdsmarkedsdirektiver.
Fordelen ved en minimumsimplementering er, at den tilgodeser den danske model, idet arbejdsmarkedets parter ved, hvad de har at holde sig til i forhold til kommende EU-krav, og de undgår hermed, at direktiverne bruges som løftestang for at få gennemført mere vidtgående regler eller mere restriktive regler.
Minimumsimplementering respekterer parternes autonomi mest muligt.
Ønsker parterne at gå videre, end et direktiv kræver, må dette krav rejses som led i de almindelige overenskomstforhandlinger.
Rent faktisk er det jo den tidligere regering, der har forhandlet, og som fik mandatet i Europaudvalget til de to direktiver, som danner baggrund for lovforslaget i dag.
Ud fra et parlamentarisk synspunkt mener jeg, at den manglende støtte til regeringens lovforslag er problematisk, idet den destabiliserer kontinuiteten i EU-lovgivningsprocessen.
Det synes jeg er højst beklageligt, og jeg tror faktisk ikke, at det er det, nogen i Tinget vil.
Det er ud fra den synsvinkel, at jeg anmoder Socialdemokratiet om, når det kommer til stykket, at stemme for lovforslaget, idet de herved sender et vigtigt signal til Folketinget om, at EU-beslutningsprocessen i sin nuværende form skal bibeholdes, og til arbejdsmarkedets parter om, at den danske model fungerer og bakkes op af Folketinget
, idet
det alene sker med de lovgivningsmæssige tilretninger, som EU-retten gør nødvendige
Hvis et flertal i Folketinget så på et senere tidspunkt måtte bestemme sig for alligevel at supplere loven med et klagenævn, er der selvsagt ikke noget til hinder for det.
Så er der imidlertid tale om et rent nationalt anliggende uden konsekvens for EU-beslutningsprocessen.
Per Dalgaard (DF), 2003-11-04:
Nu har jeg desværre ikke kunnet følge debatten fra starten, idet der foregår andre ting her i huset, men jeg håber, det, jeg vil spørge om, er yderst relevant.
Jeg synes, det er yderst relevant.
I den skriftlige fremsættelse står der, at med lovforslaget indføres et nyt diskriminationskriterium i loven, således at der fremover ikke må forskelsbehandles på grund af tro.
Der er ingen, heller ikke i Dansk Folkeparti, som kunne forestille sig at diskriminere folk på grund af deres tro, men det, der er problemet, er, hvad den tro egentlig giver sig udtryk i.
Hvis den tro giver sig udtryk i, at f.eks. muslimske kvinder skal gå klædt, som de gør, i store gevandter, og hvis de vil have et job eller har et job, hvor de så påfører sig de påklædninger, kan de jo hele tiden sige, at det gør de på grund af deres tro, de vil ikke diskrimineres.
Hvilke problemer vil det egentlig ikke give for dansk erhvervsliv og for forretninger osv.?
Har ministeren forholdt sig til den problemstilling?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-11-04:
Jeg vil godt sige lidt om beklædningsdiskussionen.
Som den foregår i dag, vedrører den jo alene adgangen til at bære tørklæde.
Ministeriets fortolkning af forskelsbehandlingsloven i relation til beklædningsreglementer og hovedbeklædninger er følgende: En arbejdsgiver, der ønsker, at de ansatte skal bære uniform, hvor der ikke indgår hovedbeklædning, må acceptere medarbejderes ønske om at bære religiøst begrundet hovedbeklædning.
Arbejdsgiveren kan dog kræve, at hovedbeklædningen tilrettes virksomhedens farver og i øvrigt er ren og pæn.
Afviser arbejdsgiveren dette ønske, vil der være tale om en indirekte diskrimination.
En arbejdsgiver, der ønsker, at de ansatte skal bære uniform med dertil hørende hovedbeklædning, skal enten acceptere den pågældendes egen hovedbeklædning ud fra princippet om, at andre medarbejdere i virksomheden også bruger hovedbeklædning, eller arbejdsgiveren kan kræve den udskiftet med virksomhedens egen hovedbeklædning enten ud fra design- eller imagemæssige årsager eller sikkerhedsmæssige og sundhedsmæssige forskrifter.
Såfremt arbejdsgiveren selv udvikler en hovedbeklædning, skal denne udfærdiges på en måde, som generelt kan siges at opfylde kravene til en sådan.
Der er nogle virksomheder, som har udarbejdet en politik for hovedbeklædning.
Det gælder Coop Danmark, det gælder IKEA, det gælder McDonald's, det gælder TOMS, og disse regler er selvfølgelig gældende.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2003-11-04:
Når jeg hører Venstres ordfører tale om fagbevægelsen, kan man godt få den opfattelse, at fagbevægelsen fører alle sager, også for uorganiserede, og at det kun er indvandrere og udlændinge, det her handler om.
Derfor vil jeg spørge fru Charlotte Antonsen, om hun har fået en særaftale med fagbevægelsen om, at de vil føre den her slags sager, for så kan jeg godt se, at der ikke er nogen grund til at have det her. Så synes jeg også, at Venstre skylder at fortælle, hvorfor Venstre ikke synes, at der skal være lige muligheder for alle på arbejdsmarkedet også for dem, der måske har lidt svært ved at komme ind på arbejdsmarkedet.
Per Dalgaard (DF), 2003-11-04:
Vi må hermed konstatere, at regeringen har bøjet sig for de religiøse signaler, som det muslimske samfund i Danmark vil sende med deres påklædning.
Det synes jeg er yderst beklageligt.
Sådan som jeg har læst mig frem til, er hovedbeklædningen jo ikke kun et religiøst betinget stykke tøj, men rent faktisk en kulturelt betinget beklædningsgenstand, som signalerer til de kvindelige danske medsøstre, at de er urene, og vi, der bærer tørklæderne, er rene.
Jeg synes, det er beskæmmende, at vi er nået så langt i den danske lovgivning, at vi accepterer den slags signalgivning fra de muslimske kvinders side.
Søren Søndergaard (EL), 2003-11-04:
Det er bare lige til den sidste del af debatten, som jo måske kan skabe lidt forvirring.
Derfor vil jeg bare have, at ministeren bekræfter, at der naturligvis i lovgivningen og i ministerens opfattelse ikke gøres forskel på muslimske kvinder og f.eks. kristne nonner.
Den der fuldstændig, jeg vil sige perverse tankegang om, at kristne nonner skal have trukket deres hovedbeklædning af, synes jeg er grusom.
Så jeg vil bare have ministeren til at bekræfte, at der naturligvis ikke gøres forskel på den kategori af mennesker.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-11-04:
Der har om det her spørgsmål været to konkrete sager.
Domstolen fastslog efter at have citeret henvisningen i lovens forarbejder til ILO konvention nr. 111 og FN's racediskriminationskonvention, at stormagasinets bortvisning af sagsøger, alene fordi hun med baggrund i sin religiøse overbevisning bar hovedtørklæde, var indirekte diskrimination.
Domstolen fremhævede, at stormagasinets modstand mod tørklæder i arbejdstiden typisk ville ramme en bestemt religiøs gruppe, og at der ikke var påvist særlige forhold, der kunne begrunde et tørklædeforbud sagligt.
I medfør af forskelsbehandlingslovens § 7, jf. §§ 2 og 3, fastsattes godtgørelsen til sagsøger til 10.000 kr.
Der var således i denne her sag tale om indirekte diskrimination på grund af religion.
I Østre Landsrets dom af 5. april 2001 var sagens faktiske omstændigheder, at en chokoladefabrik tilkendegav over for en muslimsk kvinde, at hun ikke kunne opnå ansættelse i produktionen på fabrikken, hvis hun under arbejdet ønskede at bære et tørklæde, der ikke kunne dækkes af den foreskrevne nethue, der skal dække hår og eventuel privat hovedbeklædning. Baggrunden for beklædningskravet var hensynet til sikkerhed og hygiejne.
Domstolen tilsluttede sig, at der ville være forøgede sikkerhedsmæssige og hygiejnemæssige risici, hvis brug af religiøst betingede tørklæder blev tilladt, og henviste endvidere til, at der var mange ansat på chokoladefabrikken med et andet religiøst og etnisk tilhørsforhold end danskere flest.
Domstolen fandt, at beklædningskravet var sagligt begrundet og administreret og mente, at der var den tilstrækkelige proportionalitet mellem kravet og følgen, hvorfor sagsøgte frifandtes for påstanden om diskrimination.
Parterne har i denne sag senere indgået forlig, hvorefter virksomheden i samarbejde med ansøgeren udformede hovedbeklædning, der tilgodeså både virksomhedens sikkerhedsmæssige og hygiejnemæssige hensyn og kvindens ønske om at bære hovedbeklædning.