runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Margrethe Vestager (RV), 2005-06-02:
Vi får her bekræftet med svaret, at det er meget vigtigt, for ikke at sige afgørende, for Dansk Folkeparti, at de kommende regioner ikke ligner amterne, ikke er et billede på noget, der svarer til det, vi kender fra amterne.
Nu hvor det er et forslag om amternes nedlæggelse, vi drøfter, vil jeg gerne have at vide, hvorfor det at nedlægge et politisk-administrativt niveau kan være en særlig mærkesag.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvorfor det er vigtigt at nedlægge et administrativt niveau, og det er jo, fordi vi fra radikal side har haft den tilgang, at det må handle om, hvad opgaven kræver – hvis opgaven har en karakter, som gør, at det er mest hensigtsmæssigt at løse den på regionalt niveau, så må man løse den der.
Men at gøre det til et selvstændigt politisk mål at nedlægge et demokratisk valgt, politisk ledet organ med ansvar for egen økonomi, som har løst opgaver – nogle godt, andre mindre godt, alt efter perspektiv – hvordan kan det blive en selvstændig politisk mærkesag at have det som politik?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-06-02:
Hvis ikke vi tager et ansvar for, hvordan vi mener at strukturen bør være i regionen, tror jeg, at der vil ske det, at man langt de fleste steder vil kopiere det, man kender fra amterne og flytte det over i regionerne.
Det er nemlig det, der ligger sådan umiddelbart i folks hoveder.
For dem, der arbejder med tingene ude omkring, er det selvfølgelig noget, man er vant til, og det skaber en vis tryghed.
Man tænker så: Skal vi ikke bare overføre det til den nye struktur?
Vi mener ikke, at regionerne skal fungere som nye amter.
Derfor mener vi også, at det er rigtigt, at vi går ind – det er egentlig det, der bliver spurgt til – og fastlægger nogle rammer for, hvordan regionsrådet så skal arbejde.
Det mener vi at vi skal gøre for at være sikre på, at man tænker i nye baner med regionerne, at man netop ikke fortsat tænker i at sidde med de gamle amter.
Så vi har skruet det sådan sammen.
Og når man diskuterer, om det ikke kan komme til fuld diskussion i regionsrådet, hvad der foregår, hvordan sygehusene indrettes, hvilke strukturændringer der foreslås, vil jeg sige: Jo, selvfølgelig kan det det, og jeg har også en ret stor overbevisning om, at der nok skal være politikere, der sørger for, at de diskussioner bliver bredt ud.
Vi håber da, at diskussionerne kan blive bredt mere ud end det, amterne har været i stand til, for det har jo ikke været synderlig positivt, sådan som de har kunnet gøre det.
Ole Stavad (S), 2005-06-02:
Det, vi har med at gøre her, er jo, som lovforslaget er lavet, et demokratisk, folkevalgt organ med 41 medlemmer.
Det må vel så også være hensigten, at det, der foregår i det folkevalgte demokratiske organ, er noget, der både skal give de enkelte medlemmer mulighed for at følge sagerne og få indflydelse og give borgerne mulighed for at følge, hvad de mennesker, de har valgt fra de forskellige partier til at repræsentere sig i det nye regionsråd, laver, hvad de foretager sig.
Der forstår jeg ikke, hvorfor man har lavet en konstruktion, som efter min opfattelse vil være undergravende for demokratiet, fordi man putter det ind i lukkede rum.
Hvorfor vil man direkte ved lov forbyde, at regionerne kan vælge at indrette sig, så man eksempelvis har tre udvalg: et, der følger sundhed som en hovedopgave, det er jeg helt enig med hr. Kristian Thulesen Dahl i; et, der følger institutioner med sociale områder osv.; og et, der følger udviklingsopgaven – altså de to andre områder inden for regionerne endda også delt op økonomisk med hver sin egen særskilte kasse?
Hvorfor er det vigtigt at forbyde, at man organiserer sig på den måde?
Jeg forlanger ikke, at de nye regionsråd skal pålægges at gøre det, men det forbydes, at man gør det, så man kan få indflydelse og få demokrati.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-06-02:
Der er to ting, der er vigtige at nævne til hr. Ole Stavad.
Den ene ting er, at vores opfattelse er, at regionerne skal drives på helt andre vilkår end dem, amterne er blevet drevet på.
Det er derfor, at vi ikke bygger på kommunalfuldmagten, men på en positiv afgrænsning i loven.
Det betyder selvfølgelig også, at man ikke som regionalpolitiker skal sidde og opfinde nye sagsområder, man kunne tænke sig at tage sig af, men på forhånd ved, hvad det er for et klart ansvarsområde, man har.
Den anden ting er, at det heraf følger, synes vi, at man også bør have en anden struktur i arbejdet end den, man har kendt fra amtsrådene.
Jeg tror, at meget af den kritik, der har været, bygger på, at man kender det, man kender i amterne, og så tænker: Hvorfor kan vi ikke fortsætte med den måde at gøre det på i regionerne?
Vi synes ikke, at det, når det meget direkte er sundhedsvæsenet, sygehusvæsenet, det er opgaven at drive, giver særlig meget logik at begynde at lave den her udvalgsstruktur, som vi i dag kender fra amterne og kommunerne.
Vi synes, det giver logik, at man ser det på en anden måde og derfor også lader, man kan sige, alle, når de mødes en gang om måneden – eller hvor ofte de vil mødes – diskutere og så har et forretningsudvalg, der mere dagligt fører tingene ud i livet.
Ole Stavad (S), 2005-06-02:
Der er jo en hel del ting i den her reform, hvor vi er uenige om nogle ting, men hvor man også kan konstatere, at man, selv om man ikke er enig i modpartens synspunkter, måske godt kan forstå, hvad der har bragt den anden side af salen frem til de ræsonnementer, den er nået frem til.
Det har den konsekvens, at vældig mange sager kommer ind i meget lukkede rum, og at en meget stor del af de nye regionsråd på 41 medlemmer holdes uden for mulighed for at følge sagerne, eksempelvis ved at man ikke må lave stående udvalg, men kommer det ind i det, man i den her sammenhæng kalder forretningsudvalget.
Ole Stavad (S), 2005-06-02:
Hvis formanden tillader, at vi kan få det her gjort færdigt på nogle vilkår, hvor jeg også kan få noget taletid, så vil jeg meget, meget gerne.
For det første kunne indenrigs- og sundhedsministeren jo have svaret på det, jeg spurgte om, da han påstod, at vi mente noget helt andet nu, end vi gjorde tidligere, om beskæftigelse, miljø, sociale bidrag og specialundervisning, nemlig om han mente, om der var en aftale dér.
For det andet var det, indenrigs- og sundhedsministeren sagde om grundtakstmodellen, jo også en fuldstændig fortegnelse af virkeligheden.
For det første var det en aftale, der blev indgået imellem kommunerne og amterne, for det andet kom de ændringer, der sikrede økonomien ude i de enkelte kommuner, på plads, inden Folketinget vedtog loven.
Hvis ministeren derfor bare ville sørge for, at det sker her, så ville jeg jo være en rigtig, rigtig, rigtig glad mand.
Men det er ikke mit indtryk, at det er det, som er dagsordenen, inden den samlede strukturreform skal vedtages.
Det glæder mig meget.
Vi fik ikke at vide, hvad det var, jeg havde sagt, der var faktuelt forkert, og jeg vil da gerne være på det rene med de her ting.
Det kan godt være, at jeg, da jeg kom til at sige, at beregningerne var lavet på bagsiden af en serviet i Finansministeriet, bevægede mig på kanten af sandheden.
Det kan godt være, man brugte et stykke almindeligt papir.
Ole Stavad (S), 2005-06-02:
Tillykke til den konservative ordfører og Det Konservative Folkeparti, for jeg kan helt bekræfte, at i næsten lige så mange år, som jeg har været her, jeg husker helt tilbage i Poul Schlüters tid som statsminister, har det været De Konservatives synspunkt om amterne.
Jeg håber så hverken for befolkningen eller andre, at det er en pyrrhussejr, de her har fået.
Når hr. Christian WedellNeergaard siger, at det her vil skabe sammenhæng mellem de praktiserende læger og sygehusene, hvad er det så, der egentlig ændrer sig her, som skaber den sammenhæng?
På samme måde siger hr. Christian WedellNeergaard, at det vil skabe sammenhæng i et patientforløb.
Altså, det er noget, vi alle sammen har sloges for i mange år, og jeg er enig i, at der er mange steder, hvor det bestemt ikke er godt nok, men hvad er det i den her reform, der yder det bidrag?
Margrethe Vestager (RV), 2005-06-02:
Jamen dog
Jeg var slet ikke klar over, at der var en risiko for, at det kunne komme til at ligge i ruiner, men hvis det er en bekymring, jeg ikke har haft, så skal jeg da nok tage den på mig.
Det med et sundhedsvæsen, der ligger i ruiner, at det er noget, der truer os, må stå for fru Inger Støjbergs helt egen regning.
Jeg troede jo, at vi kunne tage det for pålydende, som vi har oplevet, og som regeringen og regeringspartierne synes skal gentages meget, meget tit, at for hver opgave følger der penge med.
Men diskussionen om sundhedsvæsenets finansiering handler om, hvordan den nye struktur virker.
Den handler ikke om det sekund, hvor opgaven flyttes.
Den handler om: Hvad sker der, når det sekund er passeret, og når den nye struktur skal til at virke?
Hvad sker der så med den kommunale medfinansiering?
Er det solidt i den enkelte region, kan man fra den enkelte afdelings side, fra sygehusets side og i regionsrådet forudse, hvordan økonomien kommer til at være, så man kan planlægge på en god og ordentlig måde?
Man kan sige, at det, der stiller sig hindrende i vejen, såmænd bare er, at vi faktisk ikke synes, at man skal eksperimentere med sundhedsøkonomien.
Det troede vi ikke der var nogen der havde en interesse i.
Inger Støjberg (V), 2005-06-02:
Jeg er glad for at få den her korrektion, at der er forskel på at være fornærmet og forarget, og at forargelse skulle give drivkraft.
Jeg synes måske ikke lige, at det er det, der har båret debatten her i dag.
Om sundhedsvæsenets finansiering: Jeg synes altså, det er væsentligt at få på plads, at for hver en opgave, der bliver flyttet ud, følger der penge med.
Og ja, finansieringen bliver anderledes nu, men det er også, fordi vi får en anden opbygning af tingene.
Jeg kan slet ikke forstå den vildfarelse, at mange grupper og sundhedsvæsenet nærmest ligger i ruiner efter kommunalreformen.
Det er jo lige modsat.
Margrethe Vestager (RV), 2005-06-02:
Det er selvfølgelig en mindre korrektion, men den er faktisk meget væsentlig, fordi fornærmethed gør jo, at man bliver sådan lidt handlingslammet og sidder der over kaffen og brokker sig.
Nej, jeg er forarget, og det giver noget helt andet, nemlig drivkraft til at der er nogle ting, som vi bliver nødt til at lave om, hvis det viser sig, at den opgavesammensætning, man har givet kommunerne, faktisk gør, at miljøet, udsatte grupper, børn, der har særlige behov, bliver ofre for det, der nu bliver den højt besungne nærhed.
Men diskussionen om sundhed og finansiering handler overhovedet ikke om, hvorvidt der er penge eller ikke er penge.
Den handler om det for os helt afgørende, nemlig om det eksperiment, som regeringen nu gennemfører i landsdækkende skala med kommunal medfinansiering af noget, kommunerne ikke kan påvirke, er særlig hensigtsmæssigt for et godt og solidt finansieret sundhedsvæsen.
Det er det, der er diskussionen, og vi glæder os stadig væk til, at man fra regeringens side kommer med nogle folk, som over for os fagligt ud fra deres ekspertindsigt kan begrunde, at det er en særlig hensigtsmæssig måde at finansiere vores sundhedsvæsen på.
Det er ikke et spørgsmål, om der er mange eller få penge.
Inger Støjberg (V), 2005-06-02:
Nu sagde fru Margrethe Vestager lige for lidt siden, at hun ikke var småfornærmet, men derimod meget fornærmet – argt fornærmet endda – og det synes jeg også at behandlingen her i dag har båret præg af.
I sit sidste svar siger fru Margrethe Vestager, at der jo ikke skal meget logik til at regne ud, at man ikke får meget sundhed, hvis man ingen penge har at betale med.
Hvorfra er det, fru Margrethe Vestager får den vildfarelse, at der ingen penge er at betale med?
Pengene følger jo med opgaverne, så jeg forstår ganske enkelt ikke den kommentar om, at der ingen penge er at betale med.
Margrethe Vestager (RV), 2005-06-02:
Men det er så en anden sag.
Jeg vil så sige, at den opfattelse, som den konservative ordfører har, om, at alt er godt, for så vidt angår miljøet, er en opfattelse, som man i Det Konservative Folkeparti, Venstre og Dansk Folkeparti står relativt isoleret med.
Der er faktisk ikke ret mange, der har den samme vurdering af, at alt er godt.
Det kan skyldes det her med de modstridende hensyn, der bliver pakket ned i den samme kommune, at man står der og ser på det, som måske egentlig var udlagt til fredning, og så ser man på de borgere, man gerne vil tiltrække, og de huse, de gerne vil bo i, og den udsigt, de gerne vil have, og så kan man komme i en meget vanskelig situation.
Det er jo ikke, fordi amterne har løst deres opgaver til perfektion i dag, det er ikke det, der er diskussionen.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-06-02:
Nu har fru Margrethe Vestager jo ret i, at ét er sundhedsvæsenets struktur, noget andet er finansieringen heraf.
Det andet spørgsmål er om miljøet.
Jeg forstår, at Det Radikale Venstre er ked af, ærgerlig over, at miljødelen er faldet, som den er faldet, og mener, at det vil være erhvervsinteresser, der overtager.
Jeg er helt uenig, jeg mener, at miljøet sagtens kan varetages af kommunerne.
Miljømålsloven, miljøbeskyttelsesloven osv. er stærke nok til med miljøankenævn osv. at varetage miljøet fuldstændig på samme vis og efter politisk beslutning i kommunalbestyrelserne.
Margrethe Vestager (RV), 2005-06-02:
Jo, alene den grund, at vi stemmer for sundhedsloven, må vel næsten være svar nok; præcis fordi regeringen har truffet det valg at fjerne det, som var den altafgørende barriere mod at stemme for sundhedsloven, nemlig hele finansieringen, som man ikke kan finde nogen uden for den snævre kreds i regeringens top der virkelig tror på kommer til at virke.
Selvfølgelig er der perspektiver i et sundhedsvæsen, der rummer mere og har et ansvarsområde, som er større.
Og det var jo netop også af de grunde, at vi gik ind i diskussionen om at få flere regioner i stedet for de mange, mange amter, men i et billede, som svarer til amterne, fordi vi faktisk tror, at det gør noget ved en, hvis man også selv skal tage ansvar for at udskrive skatten.
Der bliver jo ikke udskrevet mindre skat, det er det samme antal kroner, der skal ind.
Vi har lige hørt ministeren tale højt og længe om, at det er præcis det samme antal kroner, der skal ind.
Så der er altså ikke noget med, at skatten bliver mindre, fordi der er færre til at udskrive den.
Det, der bare er problemet, er, at hvis nu det sundhedsvæsen ikke kommer til at fungere, så bliver det rigtig svært for borgerne at finde ud af, hvem man skal lade være med at stemme på, om det er dig eller regionspolitikerne eller dem i kommunen, der også skal være med til at finansiere det.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-06-02:
Fru Margrethe Vestager har jo ret i, at hovedstrukturen står fast, og jeg er af den opfattelse, at der er skabt en fornuftig, solid økonomisk basis for driften af regionerne.
Jeg har hørt fru Margrethe Vestager sige, at hvis der går 17 år, fra Det Konservative Folkeparti får en idé, til vi fører den ud i livet, så gør det ikke noget, hvad det er for nogle tossede ideer, vi arbejder med.
Men det her er altså ikke en fiks idé.
Det er et virkeligt ønske om at få to skatteudskrivende led i Danmark.
Jeg skal selvfølgelig kvittere for, at Det Radikale Venstre er med på inddelingsloven, hele spørgsmålet om kommunerne.
Jeg synes, vi har nået et rigtig flot resultat, men Det Radikale Venstre stemmer jo ikke for i dag, og vi står altså med en regionsdannelse, som Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti så må bære.
Men kunne fru Margrethe Vestager så ikke løfte sløret for, om der ikke kan skabes en balance mellem det, som fru Margrethe Vestager kalder nærhed og kvalitet på sundhedsområdet inden for de nye regioner.
Er det ikke en optimal situation, at man får et større sundhedsvæsen og dermed bedre kan skabe en sammenhæng mellem de højt specialiserede afdelinger og så de basisafdelinger, som skal findes tæt ude på borgerne?
Margrethe Vestager (RV), 2005-06-02:
Småfornærmet?
Nej, jeg kan sige, at jeg ikke er småfornærmet, jeg er højligen forarget over den måde, man skalter og valter med opgaveløsning på i det danske samfund.
Det er det, der er problemet, og det var jo det, der var grunden til, at der ikke kunne blive en aftale.
Det var jo, fordi der i bund og grund var en indholdsmæssigt dyb forskel i vurderingen af, hvad det er for en samling opgaver, man selvfølgelig kan have fuld tillid til at de på det kommunalpolitiske niveau kan løfte, og at man skal sammensætte den række opgaver på en sådan måde, at de ikke strider imod hinanden og man sætter folk i en umulig situation.
Hvis man gør det, så har man bedt om problemer, og så har man bedt om, at de vender tilbage her til Folketingssalen, og at vi kommer til at sidde med den ene detailregulering efter den anden.
Og det er udtryk for det stik modsatte, det er udtryk for mistillid og regulering og bureaukrati, og det er alt andet, vi vil have.
Derfor vil vi gerne have en række opgaver, som man realistisk set kan løse – også fordi man jo har kerneopgaver at tage vare på inden for ældreomsorg, folkeskole og en lang række andre ting, som man jo også godt kunne bruge lidt af sin opmærksomhed på – i forhold til det, man nu får serveret.
Leif Mikkelsen (V), 2005-06-02:
Der var en masse spørgsmål fra fru Margrethe Vestagers side.
Nu var ideen vistnok, at det var svar, vi skulle have.
Men vi må da i hvert fald være enige om – for nu ikke at forvanske historieskrivningen – at der først blev indgået en aftale med Dansk Folkeparti, da Det Radikale Venstre og Socialdemokraterne forlod forhandlingerne og satte sig uden for indflydelse og dermed overlod til andre at tage ansvaret at bære.
Så der var ikke nogen aftale med nogen om, hvad der skulle igennem, der var et åbent forhandlingsforløb.
Det er det rigtige i historien, og derfor er der jo småfornærmethed i dag over, at man gik for tidligt og dermed overdrog til andre at tage ansvaret.
Sådan er det jo.
Er det korrekt?
Margrethe Vestager (RV), 2005-06-02:
Jamen sådan skal det da heller ikke være.
Jeg vil da medgive, at det ikke har skortet på kaffen.
Men det er jo ikke det, der har været det afgørende.
Det afgørende har været, om der har været en given og en tagen hen over bordet, om en forhandling har været, som den var i gamle dage, hvor man anerkendte den andens legitime ret til at have et andet synspunkt, og at man i fællesskab fastsatte, hvad det så var, man diskuterede, for at man kunne nå noget i fællesskab.
Og der har vi jo konstateret, at med den ramme, som blev sat af regeringen med dens niende model i forhold til Strukturkommissionens otte, og med den aftale, som det var helt åbenlyst at man havde med Dansk Folkeparti i forhold til at få det igennem, var der ikke rum til den given og tagen.
Hvis jeg må give ét eksempel på det, jeg betegner som nærighed, så vil jeg sige, at det jo er klart for mange, at både Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre ønskede en tryghedsaftale, og vi oplevede, at vi fik det, at staten ville gå foran med en tryghedsaftale, men regeringen kunne ikke kalde det en tryghedsaftale, regeringen måtte kalde det en aftale om tryghedsskabende foranstaltninger.
Ikke engang et ord kan man unde oppositionen i forhold til en indrømmelse.
Med hensyn til tillid vil jeg sige, at det her jo ikke er et spørgsmål om den konkrete tillid, men om, hvilke opgaver man synes skal løses sammen.
Og hvis det var sådan, at Venstre virkelig havde tillid, hvorfor så ministerbemyndigelserne, hvorfor så efterkontrollen, hvorfor så overvågningen, hvorfor så hele det redskabsskur af nye ting, som man har fået til rådighed i forhold til kommunerne?
Leif Mikkelsen (V), 2005-06-02:
Fru Margrethe Vestager brugte ord som nærighed og smålighed i sin beskrivelse af forløbet de sidste 2 år, og det er jo dog noget af et stempel at give et forløb, hvor så vel Det Radikale Venstre som Socialdemokratiet var inviteret til forhandlinger om kommunalreformen, og hvor det vel står fast for enhver, at man var meget tæt på målstregen, da både R og S valgte at forlade forhandlingerne.
Man har haft betydelig indflydelse på det, og man kunne i fællesskab have fået det i land og har derfor en betydelig indflydelse på det, det endte med.
Og hvis det kaldes smålighed og nærighed i 2 år, synes jeg, det er en speciel beskrivelse af et forhandlingsforløb.
Fru Margrethe Vestager peger på, at vi, der nu stemmer det her igennem, åbenbart har megen tillid til kommunerne.
Jeg vil gerne spørge: Har Det Radikale Venstre ikke tillid til kommunerne?
Har man ikke tillid til, at kommunerne kan løse opgaverne, som ligger i den her strukturreform?
Har Det Radikale Venstre mistillid til, at kommunalpolitikerne kan løse opgaven?
Det må jo være indstillingen.
Anerkender Det Radikale Venstre ikke, at det her forslag sigter på at komme så tæt på borgerne som muligt og dermed fastholde en kvalitet?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-06-02:
Jeg tror, man skal være forsigtig med at tage fat på problemstillingen, som om det skulle være en følge af reformen, denne øgede statsstyring eller kontrol.
Det er jo klart, at der hele tiden vil være et ønske om at have et optimalt skolevæsen, at have optimal børnepasning, at have en optimal ældrepleje, og det er inden for de områder, at man lokalt, i det lokale demokrati, skal kunne fastlægge egne løsninger, blot man overholder visse overordnede spilleregler.
Så vil jeg sige, at kommunerne jo får et større råderum i form af, at de bliver større.
De får altså bedre mulighed for at lave en planlægning, som er sammenhængende i deres område.
De får mulighed for at lave borgerservicecentre, det er jo en af de love, vi skal have fat på her snart, som er en fremskudt forvaltning tæt på borgerne med nem adgang.
Så der ligger i lovpakken også nogle muligheder for bedre service over for borgerne.
Line Barfod (EL), 2005-06-02:
Det er muligt, at det ikke er Det Konservatives mål med reformen, men det har jo ligget klart fra både Venstres politiske ordfører hr. Jens Rohde og beskæftigelsesministeren, at en væsentlig del af formålet med den reform har været privatisering.
Det var jo også det, der fik Falck og ISS og andre ud at juble, da man lancerede reformen, fordi de kunne se, at nu fik de et større marked.
Derfor vil jeg igen høre, hvor det er, at kommunerne får bedre mulighed for at træffe beslutninger selv, hvis der samtidig kommer en meget større styring – så kan det godt være, at hr. Christian Wedell-Neergaard ikke kan lide ordet statsstyring – fra embedsmænd og regering i København af, hvad det helt ned i detailplan er, man skal lave ude i kommunerne.
For det hjælper ikke noget, at man formelt har beslutningsretten på nogle områder, hvis der samtidig er nogle meget snævre krav i love og bekendtgørelser og cirkulærer for, hvordan man så skal udføre opgaven.
Så hvad er det, hr. Christian Wedell-Neergaard opfatter, som at kommunerne har råderum og har ret til selv at træffe afgørelser?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-06-02:
Jeg tror, at fru Line Barfod indledningsvis misforstod lidt, hvad jeg sagde, for jeg sagde, at kommunerne har et større råderum end man har i regionerne.
Det var det, jeg svarede på.
Men jeg ønsker et stort råderum for kommunerne, og jeg tager afstand fra ordet statsstyring, fordi statsstyring virker, som om nogen kommer og fastsætter nogle meget snævre grænser.
Og det føler jeg slet ikke er tilfældet i kommunerne.
Jeg vil godt sige, at for Det Konservative Folkeparti er privatiseringen ikke et mål i sig selv.
Det her er ikke en reform med henblik på at privatisere, men der kan blive visse opgaver, som det kan være hensigtsmæssigt at privatisere, så det vil være mit svar på det.