runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Sohn (SF), 2006-01-18:
Jeg medgiver hr. Jakob Axel Nielsen, at det ikke var helt entydigt forståeligt, hvad Dansk Folkepartis ordfører sagde.
Så det står lidt hen i det uvisse, hvad konklusionen er, men jeg fornemmer ikke, at der er blevet givet tilsagn.
Jeg synes sådan set, der blev spurgt ret tydeligt om, hvorvidt det var en støtte.
Jeg ved godt, at det måske er, fordi hr. Bent Bøgsted ofte læser Information, som er den mindst ringe avis i Danmark, og dermed er blevet inspireret til at sige, at regeringens er det mindst ringe af de to forslag.
Men det er jo ikke ensbetydende med, at man støtter det.
Hvis man nu under udvalgsarbejdet kan komme frem til, at regeringen foreslår, at der skal være 35 medarbejdere, før man går i gang, og at oppositionen siger 10, så kunne man måske finde et eller andet at blive enige om.
Det kunne man måske forestille sig.
Eller er det helt udelukket, at man vil forhandle?
Jeg er klar over, at ministerens hjerte brænder for at få løst ligelønsproblematikken, og at ministeren selvfølgelig gerne vil gøre alt for at få et bredt flertal, men gælder det ikke også Det Konservative Folkeparti?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-01-18:
Nu skal jeg ikke bevæge mig ud i en fortolkning af, hvorvidt Dansk Folkeparti stemmer for eller imod.
Det må være Dansk Folkeparti, der redegør for den sag.
Men jeg hørte dog, at der blev sagt, at beskæftigelsesministerens forslag var det mindst ringe.
Men ikke mere om den sag.
Med hensyn til generelt at ville forhandle i Arbejdsmarkedsudvalget kan jeg kun give det tilsagn, som jeg altid giver, at jeg altid gerne vil forhandle.
Til ændring af tallet 35 stiller jeg mig umiddelbart skeptisk, men jeg vil gerne lytte til gode argumenter.
Grunden til, at jeg stiller mig skeptisk an, er, at det, der giver regeringens forslag så meget mere kvalitet end oppositionens, netop er muligheden for at indgå i dialog frem for at indgå i konflikt, nemlig i kraft af redegørelsen og at man kan drøfte det i Samarbejdsudvalget.
Så er vi altså også nødt til at have et samarbejdsudvalg at drøfte tingene i.
Og et samarbejdsudvalg er helt generelt kun noget, der er i virksomheder med mere end 35 ansatte, fordi det er der, man jævnfør hovedaftalen på begæring kan kræve at få det.
Nu håber jeg, at hr. Ole Sohn ikke kun lyttede til indledningen af min ordførertale, men lyttede til hele talen.
Og så er jeg i øvrigt ikke enig med hr. Ole Sohn i, at der ikke tegner sig et flertal for regeringens forslag.
De Konservative stemmer for, Venstre stemmer for, og jeg hører også på hr. Bent Bøgsted, at Dansk Folkeparti stemmer for, om end han ikke kunne lide forslaget som sådan, men jeg hørte ikke, at der var en modstand mod det.
Men jeg er enig i, at det må vi jo så få præciseret fra hr. Bent Bøgsted eventuelt ved et spørgsmål til mig.
Men tilbage til spørgsmålet.
Jeg lytter altid konstruktivt i udvalget til det, der måtte komme frem, uanset hvilke partier eller hvem det måtte komme fra.
Ole Sohn (SF), 2006-01-18:
Jeg ved jo, at hr. Jakob Axel Nielsen går meget ind for det samarbejdende folkestyre, og jeg lyttede med stor interesse til indledningen på ordførertalen, hvor ordføreren gjorde sig anstrengelser for at sige, at man jo heller ikke skal gøre afstanden mellem de to forslag større, end den er.
vil hr. Jakob Axel Nielsen så i samarbejdsstyrets konstruktive ånd medvirke til en forhandling under udvalgsarbejdet, der gør, at man måske kan tilnærme sig forslaget og dermed kvalificere det og gøre, at man måske kan få en aftale, som samler et bredt flertal i Folketinget?
Lone Dybkjær (RV), 2006-01-18:
Hr. Bent Bøgsted sagde også: Hvis han skulle tage de her forslag sådan helt alvorligt.
Det plejer man jo sådan i al almindelighed at skulle, når lovforslag fremsættes i Folketinget, så betyder det, at hvis det kommer til en afstemning, så vil hr. Bent Bøgsted og hans parti stemme for ministerens forslag?
Ja eller nej?
Bent Bøgsted (DF), 2006-01-18:
Jamen jeg har ikke fået at vide af min gruppe, at jeg ikke kan gå imod ministerens forslag – overhovedet ikke.
Vores holdning til ligelønsstatistikker er klar.
Den var også klar, da vi i sin tid i 2001 stemte imod et lignende beslutningsforslag.
Men jeg har heller ikke noget imod statistikker, der er helt sikkert mange gode statistikker.
Det, jeg siger, er bare, at ligelønsstatistik ikke kan føre til lige løn for lige arbejde.
Det vil det aldrig nogen sinde gøre, det er forhandlingerne ude i virksomhederne, der gør det.
Jamen, det er godt, at fru Lone Dybkjær kan more sig, der ikke så meget at more over her, så det er rart, at der kommer lidt en gang imellem – men altså, det vil aldrig nogen sinde kunne føre til lige løn for lige arbejde.
Det er den indsats, som tillidsmanden gør ude på de virksomheder, hvor der skal forhandles løn.
Det skal der også være plads til, og resultatløn er også det, der viser, at den lønform, man har i dag, er begyndt at komme i skred, men så er vi inde på et helt andet spor, som ikke har noget med det her at gøre.
Så det er nok bedre, jeg stopper.
Lone Dybkjær (RV), 2006-01-18:
Men det, som jeg godt vil spørge hr. Bent Bøgsted om, er: Er hr. Bent Bøgsted imod statistikker i al almindelighed, fordi de ikke kan bruges til noget?
Bent Bøgsted (DF), 2006-01-18:
Jeg kan gentage det, jeg sagde lige før, at det er ministerens forslag, der er mindst skadeligt.
Der er ikke nogen af de her forslag, der er egnede, for der er ikke nogen af dem, der kan give ligeløn.
Kirsten Brosbøl (S), 2006-01-18:
Mener Det Konservative Folkepartis ordfører dermed, at der i virksomheder med under 35 medarbejdere ikke foregår nogen dialog mellem ledelse og medarbejdere?
Det virker lidt absurd, at det udelukkende er det, der gør, at grænsen er sat så højt, hvilket betyder, at der med regeringens forslag udelukkende er 1.200 virksomheder, der er dækket af kravet, hvorimod der med SR-regeringens lov fra 2001 er 54.000 virksomheder, der er dækket.
Jeg hæftede mig også ved, at den konservative ordfører sagde, at der jo nu heller ikke er så stor forskel på forslagene her.
Men jeg synes, der er meget stor forskel på 1.200 og 54.000.
Det vil jeg godt høre den konservative ordførers kommentarer til.
Bent Bøgsted (DF), 2006-01-18:
Jeg tror nok, at jeg har sagt det tidligere her.
Jeg sagde, at ud af de to forslag var det ministerens, der var mindst skadeligt.
Og så har jeg sagt, at jeg sådan set ikke kunne bruge nogen af forslagene, men stadig væk: Skal man vurdere dem, så er det ministerens, der er mindst skadeligt.
Det er egentlig det, der ligger i det.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-01-18:
Så begynder jeg at forstå hr. Bent Bøgsteds indvendinger.
Han mener altså, at ligelønsstatistikker er et onde.
Det er sådan, jeg forstår det.
På den baggrund kunne jeg godt tænke mig at få gjort noget fuldstændig klart.
Nu var der så meget væven frem og tilbage om, hvilke forslag der var det dårligste af de to forslag, vi behandler, men jeg vil godt høre hr. Bent Bøgsteds indstilling til det: Vil han stemme for vores forslag eller imod vores forslag?
Vil han stemme for ministerens forslag eller imod ministerens forslag?
Det er bare, så vi har på det rene, hvad Dansk Folkepartis holdning er til det her spørgsmål.
Bent Bøgsted (DF), 2006-01-18:
Ja, og det er i den forbindelse, jeg mener det er andre instrumenter, der skal til for at opnå ligeløn.
Det har den aldrig gjort.
Det er forhandlinger, der skal til for at opnå ligeløn, og ikke en statistik, der bare giver nogle tal på et stykke papir, og som ikke fører til noget.
Hvis det her forslag blev vedtaget, ville resultatet være, at der skulle udarbejdes nogle statistikker.
Det giver noget administration, der skal indhentes nogle tal, og så sker der ikke mere med det, for det kan ikke give ligeløn.
Det er ikke et problem for mig, men det er det, jeg tror på.
Jeg tror ikke på, at en statistik kan give ligeløn, og hvorfor skulle jeg så være med til vedtage et forslag, jeg ikke tror på vil føre til noget?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-01-18:
Med hensyn til min bemærkning omkring forskel på forslagene vil jeg gerne præcisere, at det jo kører på, at vi forfølger de samme intentioner.
Vi forfølger jo de samme intentioner om, at lige arbejde skal aflønnes ens.
Med hensyn til de 35 og virksomheder med færre ansatte og om jeg ikke tror, der er nogen dialog derude, så kan jeg sige: Jo, jeg tror da i allerhøjeste grad, der er dialog.
Men der er nødt til at være sammenhæng i vores lovgivning.
Vi kan ikke i den ene lov stille nogle krav eller foreslå, at den her redegørelse skal behandles i et samarbejdsudvalg, og samtidig lade den være gældende i virksomheder, hvor ledelsen suverænt kan bestemme, at der ikke skal være noget samarbejdsudvalg.
Det hænger ikke sammen.
Men selvfølgelig kan man på en hvilken som helst virksomhed ad frivillighedens vej – og her taler jeg om dem med under 35 medarbejdere – etablere et samarbejdsudvalg.
Jeg tror også, mit svar til hr. Ole Sohn indikerede, at jeg havde forstået hr. Bent Bøgsteds udsagn således, at man mente, at beskæftigelsesministerens forslag var det mindst skadelige af de to.
Så kan jeg da give hr. Bent Bøgsted ret i, at vi i Det Konservative Folkeparti ikke mener, at ligelønsstatistik i sig selv giver noget, men det er altså også blevet bekræftet fra de øvrige partiers side, at de ikke mener, at det giver noget i sig selv.
Jeg mener blot, at regeringens forslag har den ekstra kvalitet, at det giver mulighed for dialog.
Diskussionen her er jo i virkeligheden utrolig interessant, for den viser jo tydeligt forskellen på en socialdemokratisk tankegang og en borgerlig-liberal tankegang, hvor socialdemokrater kigger meget på kollektivet og på, at kollektivets rettigheder altid skal komme forud for individets interesser.
Vi ser altså modsat på det.
Vi ser på enkeltindividets interesser, og der synes vi ikke, at det kan være rigtigt, at enkeltindividets forhold mod enkeltindividets egne ønsker skal oplyses for den brede forsamling.
Derfor er det meget vigtigt for os at sikre, at man kan bevare sin anonymitet, og det kan man ikke, hvis man laver så små grupper, at enhver kan pege og sige, at det der er jo Poul Hansen eller Gerda Jensen.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-01-18:
Jeg synes, det er et meget interessant udgangspunkt, når den konservative ordfører siger, at vi jo er enige om intentionerne.
I det beslutningsforslag, vi har fremsat, er intentionen i hvert fald at kunne få afdækket lønforskelle mellem mænd og kvinder på det danske arbejdsmarked, og det er vi øjensynligt enige om.
Så kunne jeg bare godt tænke mig at vide, om ikke det på det plan er sådan, at hvor regeringens forslag ifølge statistik vil afdække ligelønsproblemer for ca. 20 pct. af de privatansatte, vil det være et væsentlig højere tal, hvis vi ser på det beslutningsforslag, vi har fremsat.
For at tage nogle af de fagområder, hvor vi ved, der notorisk er forskel: Når vi snakker om HK-området, så vil regeringens forslag kun omfatte 10 pct. af de privatansatte HK’ere.
Hvis vi snakker om et akademikerområde som ingeniørområdet, vil det være 0, der vil være omfattet.
Er det ikke der, problemet måske er i regeringens forslag?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-01-18:
Jamen det er jo en matematisk sandhed, at hvis man udvider antallet af virksomheder ved at medtage dem med færre end 35 ansatte, så kommer der flere lønstatistikker, så kommer de på flere virksomheder, jo lavere medarbejderantal.
Men vi mener ikke, at lønstatistik i sig selv er nok.
Lønstatistik indikerer nogle uforklarlige forskelle, men dokumenterer ikke noget som helst.
Hvis vi skal i mål, så skal vi have gang i en dialog, og der synes vi, det er meget, meget naturligt, at man sørger for, at der, hvis vi nu lægger op til en dialog i en lovgivning, så også er fora, hvori dialogen kan føres, nemlig i samarbejdsudvalgene.
Så er der en sammenhæng mellem antallet, hvorefter der skal laves redegørelse, og antallet, hvorefter medarbejderne kan begære et samarbejdsudvalg.
Det er sammenhængen mellem forskellige lovgivninger.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-01-18:
Jeg synes, det bliver mere og mere interessant, for nu står den konservative ordfører og siger, at dialogen på en virksomhed foregår i samarbejdsudvalg i virksomheder, hvor der er mindst 35 ansatte.
Det er jo i lodret modstrid med, hvad jeg tidligere har hørt både beskæftigelsesministeren, den konservative ordfører og Venstres arbejdsmarkedsordfører sige, nemlig at dialogen f.eks. omkring arbejdsmiljøforhold jo foregår naturligt og godt og dejligt og glidende på de små virksomheder.
Der er ikke sammenhæng i den måde at argumentere på.
Problemet er jo, at det specielt er på de små virksomheder, vi ser problemerne med ligeløn.
I virkeligheden vil det forslag, regeringen har fremsat, jo afskære en stor del af de virksomheder, hvor vi notorisk ved, at der er ligelønsproblemer, fra at få dem afdækket ved hjælp af en lønstatistik.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-01-18:
Jeg kan kun konstatere, at vi altså er uenige.
Jeg har intet imod, at man ad frivillighedens vej etablerer samarbejdsorganer ude på de danske virksomheder, også virksomheder, hvor der er under 35 medarbejdere, og jeg ved også, at det forekommer i stor stil.
Men vi kan ikke i en lov give mulighed for, at der laves nogle redegørelser, hvis det ikke hænger sammen med den øvrige del af området, hvor man ikke har noget regi at gøre det i, medmindre det foregår frivilligt.
Men lad mig igen vende tilbage til at sige, at lønstatistik jo ikke siger noget i sig selv, lønstatistikken indikerer kun, at der er nogle uforklarlige forskelle.
Og der tror vi altså på frivillighedens dialog, frem for at man siger: Der er en forskel, hvad vil I gøre ved det, ledelse?
Men hvis man får en dialog, kan man også få en dialog om, hvorvidt det kan være rigtigt, at der er nogle, der for det samme arbejde skal have en lavere betaling – hvis det vel at mærke er det samme arbejde.
Det kan også kun afdækkes ved dialog, for man kan her blive enig om, hvad det er, den ene laver, og om der egentlig er nogen forskel mellem det, denne person laver, og det, den anden laver.
Det kan en statistik jo ikke afdække, men det kan dialogen afdække.
Bent Bøgsted (DF), 2006-01-18:
Jeg vil egentlig bare stille et spørgsmål, for jeg synes, det var, som om hr. Jakob Axel Nielsen havde misforstået det.
Jeg mener ikke, at jeg på nogen måde har sagt noget om, at jeg støtter L 99.
Jeg er overbevist om, at jeg sagde, at ud af de to forslag er L 99 det mindst skadelige, og det er ikke det samme som at sige, at man vil stemme for det.
Jeg er overbevist om, at det også er sådan, det vil fremgå af udskriften – nu er det ikke så lang tid siden, jeg har sagt det, så jeg kan godt huske det endnu.
Men det glæder mig samtidig, at jeg kan forstå på hr. Jakob Axel Nielsen, at den konservative ordfører egentlig er enig med mig i, at en statistik ikke fører til ligeløn.
Det er det, jeg forstår ud af de svar, der er kommet.
Kirsten Brosbøl (S), 2006-01-18:
Jeg vil mene, at det ville være fuldstændig muligt for virksomheder med under 35 medarbejdere at have en dialog, hvis der på baggrund af en lønstatistik var fremkommet oplysninger, som gav anledning til, at man drøftede lønfastsættelsen i virksomheden.
Jeg ser overhovedet ikke nogen grund til, at man skal have et samarbejdsudvalg for at have en sådan dialog i en virksomhed.
Men lad mig også lige knytte en bemærkning til diskussionen om anonymitet, som jeg også forstod at De Konservative lægger meget vægt på.
Som det også fremgik, vender vi os bestemt ikke mod hensynet til den enkelte, vi mener bare, at hensynet til de 85 pct. af det private arbejdsmarked, som ikke vil blive dækket af en statistik, er argument nok for os til, at man bør nedsætte grænsen fra ti til fem medarbejdere i en sammenlignelig gruppe.
Der er jo allerede lønstatistikker, hvor man opererer med grupper på fem og tre, uden at det kompromitterer anonymiteten.
Mener De Konservatives ordfører så, at der i de tilfælde, hvor man bruger det, bl.a. i staten og kommunerne, ikke er nogen anonymitet overhovedet?
Bent Bøgsted (DF), 2006-01-18:
Nej, vi har absolut ikke noget imod ligeløn – absolut ikke.
Tværtimod synes vi, at man skal have lige løn for lige arbejde.
Det, vi siger, er bare, at en statistik ikke giver ligeløn.
Det er ikke det, der giver ligeløn.
Et godt eksempel, som hr. Ole Sohn burde kende – og det er jeg også sikker på hr. Ole Sohn gør – er fra vores egen fagforening, 3F, som før hed SiD, og så KAD, hvor SiD jo satte en ære i at kunne forhandle mere hjem i løn, end KAD kunne.
Så her har vi et eksempel på, hvordan man forhandler løn hjem i overenskomstforhandlinger.
Den ene fagforening var bedre til at forhandle løn hjem end den anden, og deres medlemmer arbejdede måske på den samme fabrik, og så opstod der et problem vedrørende ulige løn.
Det er derfor, jeg siger, at det er igennem forhandlinger, man skal gøre det.
Hvad grunden er til, at man har forskellig løn, vil en lønstatistik jo ikke vise.
Den vil bare vise, at der er en forskel i lønnen.
Den vil jo ikke vise årsagerne til, at der er en forskel.
Man skal også ind og se på, hvad der er årsagen til, at der er forskel på lønnen.
Det kunne jo være, at kvinderne var dygtigere end mændene.
Det kunne også være, at det var omvendt, at det var mændene, der var dygtigere end kvinderne.
Jeg har bare den erfaring, at kvinderne i mange tilfælde er dygtigere end mændene, når det kommer til stykket, og jeg vil da ikke fjerne muligheden for, at kvinderne så kan få forhandlet sig frem til mere i løn end mændene.
Elisabeth Geday (RV), 2006-01-18:
Det synes jeg lige er ganske vigtigt at holde fast i.
Det er jo fuldstændig paradoksalt, at vi her snart 40 år efter kvindekampen og afskaffelsen af mænds og kvinders forskellige løn står i en situation, hvor forskellen på mænds og kvinders lønninger igen siden 1996 har været stigende.
Vi er i en situation, hvor omkring 7 pct. af den forskel, der er mellem mænds og kvinders løn, ikke kan forklares på anden måde end med en eller anden form for direkte eller indirekte diskrimination.
Så har vi en lovbekendtgørelse, som ikke har fået lov at træde i kraft, fordi vi i 2001 fik et regeringsskifte.
Ministeren foreslår så i stedet en lov, som kommer til at gælde for 15 pct. af virksomhederne, bortset fra dem, som – undskyld, jeg skal gøre mig hurtigt færdig – ønsker sig undtaget med en ligestillingsredegørelse.
Kan ministeren ikke fortælle mig, hvordan en ligestillingsredegørelse vil gøre op med stigende lønforskelle mellem mænd og kvinder?
Vi vil gerne sikre, at der bliver betalt lige løn for lige arbejde.
Det udvalgsarbejde, der for et par år siden var mellem DA og LO, viste jo, at når man skærer ind til benet, så bliver der en uforklarlig forskel tilbage, som viser, at der er forskel på mænds og kvinders lønninger.
Der vil jeg bare igen henvise til det forslag, som fru Elisabeth Geday er medforslagsstiller til.
Det siger intet om ligeløn, for hvis der er en dame på kontoret og ni håndværkere ude, hvad kan fru Geday så bruge den statistik til?
Ingenting.
Det er jo derfor, vi tager fat i at sige: Lad os nu begynde det her ligelønsarbejde konkret med, at hvor vi kan afdække det, hvor der er sammenlignelige grupper, der skal man lave ligelønsstatistik.
Så har jeg svært ved at forstå, hvorfor man håner muligheden for, at man på virksomheder, der ønsker at føre arbejdet videre ved at inddrage en lang række andre ting i arbejdet, i samarbejde med de ansatte kan lave redegørelser og udvikle politikker på området.
Kirsten Brosbøl (S), 2006-01-18:
Det var sådan set et meget enkelt spørgsmål, jeg stillede, men jeg fik overhovedet ikke svar på det.
Kan ministeren bekræfte, at regeringens forslag vil have en dækningsgrad på ca. 15 pct. af det private arbejdsmarked, det er 1.200 virksomheder, mens den gældende lov, som regeringen har suspenderet, ville have dækket op mod 54.000 virksomheder?
Det vigtige her er jo, om vi kan give lønmodtagerne det redskab, som kan være med til at sikre, at man kan kontrollere, om ligelønsloven bliver overholdt.
Det kan jeg simpelt hen ikke forstå, når vi nu kan se, at dækningsgraden vil være så ringe, som tilfældet er.
Kan ministeren bekræfte det?
Det er rigtigt, at vi har sagt, at det nu gælder for virksomheder med 35 ansatte, og hvor der skal være sammenlignelige grupper a 10 mænd og 10 kvinder, som udfører det samme arbejde.
Se, der kan man jo tale om at afdække lønforskelle mellem mænd og kvinder, og der må man sige, at det jo så er at starte et sted.
Det, spørgeren gerne vil have, er jo galimatias, for det siger ingenting om lige løn for lige arbejde.
Ole Sohn (SF), 2006-01-18:
Nu er det jo sådan, at når man i en besvarelse henholder sig til et beredskabsnotat, som ministeren selvfølgelig har forberedt sig på, så er det jo svært at få alle de gode ideer, som kom op under debatten, med ind i besvarelsen.
Derfor vil jeg godt lige spørge, om ministeren ikke er enig i, at der umiddelbart ikke tegner sig et flertal for hverken det ene eller det andet af forslagene, og om ministeren er indstillet på under udvalgsarbejdet at arbejde frem mod, at det samarbejdende folkestyre viser sin værdi og finder en løsning, som kan skabe et bredt flertal.
Det vil sige, at både regeringen og oppositionen er nødt til at bøje sig, at vi må finde et eller andet sted derimellem.
Vil ministeren aktivt medvirke til at skabe et sådant kompromis, som kan gøre, at vi får flest muligt dækket?
Ministeren må jo erkende, at det ikke er særlig progressivt at lave et lovforslag, som alene omfatter 15 pct. af det private arbejdsmarked.
Så vi kunne måske komme lidt videre, uden at anonymitet og alle mulige andre ting kom i klemme.
Nu har vi så taget fat på det.
Det lykkes heldigvis i de fleste tilfælde, men vi støder naturligvis også på, at oppositionen er så stejl og ubøjelig, at der ikke er mulighed for at indgå et kompromis.
Elisabeth Geday (RV), 2006-01-18:
Så kan jeg da sige, at det, der er vores problem, er, at man efterhånden laver en lov, som kommer til at gælde 15 pct. af virksomhederne undtagen de virksomheder, der i stedet slipper ud ved at lave en ligestillingsredegørelse.
For vores vedkommende handler det her om at give et redskab i hænderne på organisationerne og på kvinderne på de enkelte arbejdspladser til f.eks. at se efter, hvem der får andel i lønstigningerne.
Og det er da også interessant på den enkelte lille håndværksvirksomhed, for nu at svare ministeren.
Hvem er det på den håndværksvirksomhed, som får andel i en værditilvækst?
Får den kvindelige HK’er andel i en lønfremgang, som de mandlige håndværkere også gør?
Det er da interessant, og det er da også noget, som i hvert fald tager diskussionen om, hvorvidt man får lige løn for arbejde af samme værdi, op.
Sådan husker jeg loven, men ministeren må gerne bekræfte, at der altså er tale om lige løn for arbejde af samme værdi og altså ikke nødvendigvis lige løn for samme arbejde.
Det er for virksomheder, der går langt videre end det, vi stiller forslag om her på lønstatistikområdet.
Det er jo et forslag, som viser, at man er kommet ud over bare at sidde og kigge på en statistik, og at man inddrager alle mulige andre forhold i arbejdet.
Så derfor er udtrykket at slippe ud ikke rigtigt.
De ansatte kan jo bare sige: Vi vil se på statistikken.
Men kan man på den enkelte virksomhed bringe arbejdet videre, og er ansatte og ledelse enige om det, så kan jeg ikke se, at Folketinget har nogen interesse i, at det ikke skulle være en mulighed.