Vibeke Peschardt (RV), 1998-02-04:
Det er som sædvanlig interessant at høre SF og Enhedslisten slås om EU.
Med hensyn til fødevareredegørelsen mener vi i Det Radikale Venstre, at det helhedssyn omkring forbrugerinteresser, der kommer til udtryk i redegørelsen, er rigtigt.
Redegørelsen lægger op til et produktionssystem, der bliver betragtet som et hele, og forbrugeren bliver sat i centrum.
Det gamle udtryk »fra jord til bord« er stadig væk godt i denne her sammenhæng.
Det var den samme tanke, der lå i, at Landbrugsministeriet for et år siden blev omdøbt til Fødevareministeriet, og der lægges med redegørelsen op til, at vi samtidig får en lovmæssig udfyldning, der følger op på de ting.
Alligevel synes vi, der er mange løse ender, der skal føres sammen, før fødevareredegørelsens målsætninger om, at alt kommer til at spille sammen, går op i en højere enhed, for redegørelsen handler også om noget andet.
Den handler om producenterne, om kontrollen med dem, om eksporten, om globale handelsforhold og bindinger, om beskæftigelse i fødevareindustrien og primærerhvervet og ikke mindst om de eksportindtægter fra fødevareindustrien, der spiller en meget betydelig rolle for betalingsbalanceoverskuddet.
Sammenhængen mellem mål og midler i fødevarepolitikken er derfor ikke så enkel, som det ved første øjekast ser ud til.
I det at skaffe forbrugerne sunde og gode fødevarer, samtidig med at erhvervets interesser, beskæftigelsen og handelsbalancen bliver tilgodeset, ligger der nogle indbyrdes modsætningsfyldte forhold, som vi mener bør løses ved nogle langsigtede strategier.
Jeg vil derfor på mit partis vegne gøre rede for de principper og ønsker, vi har til den fremtidige fødevarepolitik, som er redegørelsens egentlige ærinde.
Vi ønsker at understøtte og medvirke til fremstilling af fødevarer af ubestridelig kvalitet under bæredygtige miljømæssige og dyrevelfærdsmæssige produktionsbetingelser
, idet vi mener, at rene fødevarer og fødevaresikkerheden starter hos primærproducenterne.
Det er vores opfattelse, at sådanne produktionsformer vil fremme erhvervenes rentabilitet og konkurrenceevne.
Det skal jeg uddybe senere.
Samtidig mener vi, at det vil have en gavnlig effekt på forbrugersikkerheden.
Derfor kommer vi ikke uden om, at visse af de produktionsformer, vi i dag kender i det industrialiserede landbrug, antagelig kan have sygdomsfremkaldende effekter på dyrene.
Man kan ikke sige, at salmonellahandlingsplanen har været nogen ubetinget succes, uanset hvor mange penge der er stoppet i den, og vi er derfor meget tilfredse med, at der lægges op til en mærkningsordning, der direkte kan fortælle forbrugerne, at her er der kyllinger eller æg, der kommer fra garanteret salmonellafri besætninger.
Fødevaresikkerhed for os er også et nej til antibiotiske vækstfremmere.
Så enkelt er det.
Vi vil også gerne fremføre, at vi har arbejdet aktivt for at få indført den afgift på vækstfremmere, som nu også bliver til noget.
Det har vi ikke fået nogen tak for i erhvervet.
De mener, det er uretfærdigt.
Vi mener, det er helt rigtigt, hvis det er forbrugeren, der skal i centrum her.
Det er klart, at ingen i EU kan gå ind for hormonbøffer, selv om man strides på livet løs med USA om det her.
På samme måde har vi det med tilsætningsstoffer.
Er de tilsat fødevarerne af hensyn til producenterne eller af hensyn til forbrugerne?
Svaret er antagelig, at der er en række tilsætningsstoffer, der er tilsat alene for at gøre varerne indbydende og lækre at se på, tage op og købe.
Der er tænkt mindre på, hvad tilsætningsstofferne gør ved de mennesker, der bagefter spiser produkterne. Lidt polemisk kunne man spørge: Hvorfor er det ikke et fødevarepolitisk mål i sig selv at højne fødevarekvaliteten i stedet for at beskytte producenternes ret til at producere af ringe kvalitet?
Jeg tænker f.eks. her på billige pølser i plastictarme med højt usundt fedtindhold og kunstige tilsætningsstoffer.
De kan købes billigt, men de er heller ikke mere værd.
Kun på få udvalgte områder fastholder man en tæt lovmæssig fødevareregulering, mens den allerstørste del af fødevareproduktionen er overladt til markedet, dvs. producenterne.
Derfor er det også så vigtigt, at mærkningsordningerne i fremtiden vil udvikle sig sådan, at forbrugerne ikke lades i stikken med underlige betegnelser, som de ikke forstår betydningen af.
Redegørelsen beskriver på udmærket vis, at man godt ved, hvad kvalitet er.
Desuden er der i redegørelsen en klar erkendelse af, at bulkvarer ikke duer, hvis dansk fødevareproduktion på længere sigt skal bevare sit høje niveau på eksportmarkederne, der er så vigtige for både beskæftigelse, eksport og betalingsbalance.
Jeg skal komme med et eksempel.
Jeg besøgte for nylig et stort svineslagteri af imponerende effektivitet.
Det var meget lærerigt.
Danmark har eksempelvis en meget stor eksport af skinker til Italien.
Disse udmærkede skinker bliver videreforarbejdet i Italien og solgt videre som italienske parmaskinker, og så er det, jeg spørger: Hvorfor har man i slagterierne og i landbruget
ikke fundet ud af at lave lige så gode skinker, som vi kan sælge herfra?
Det ville virkelig være noget.
Forædlingsindustrien som sådan lader noget tilbage at ønske her i landet.
En klog mand har engang sagt, at hvis man ikke hele tiden bliver bedre, så bliver man dårligere, og vi mener, at produktionsleddet her har et problem.
Vi kan ikke som et lille land på sigt konkurrere med store eksportører som USA og de kommende markeder i Østeuropa, hvis vi bliver ved med at konkurrere på engelske udskæringer og skinker til Italien.
Vi skal være foregangsland for fremstilling af specialprodukter, og det er blevet sagt år ud og år ind, men der er ikke sket det store.
Med hensyn til miljøet ved vi, at der i disse timer bliver forhandlet i slutfasen om fremtidens vandmiljø, nitratdirektivets endelige udmøntning, kort sagt udformning af den kvælstofhandlingsplan, der blev sagt ja til for 10 år siden, og som siden da har hutlet sig igennem med løsninger, der ikke har ført til målet.
Inden dagen i dag er omme, ved vi, om målet er i sigte.
Her er der sat et arbejde i gang, specielt med svineproduktionen.
Det er en svær opgave, og jeg skal bidrage med endnu en historie.
Det tror vi ærlig talt også godt at de yderste led kan her.
De skal bare pushes til det.
Til allersidst om kontrollen og kontrolsystemerne
Jeg skal ikke lægge skjul på, at det var med nogen betænkelighed, at Det Radikale Venstre sagde ja til, at fødevareministeren kunne fremlægge denne redegørelse.
Vi er også tilfredse med at få oplysninger om, at det sidste ord ikke er sagt i den sag forstået på den måde, at der er muligheder for fleksible løsninger inden for dette her.
Sådan har jeg i hvert fald forstået det på ministeren og på fru Tove Lindbo Larsen.
Det, vi ønsker oven i den kontrol, er af hensyn til forbrugerne en kontrol med kontrollen.
Jeg har talt lidt med Forbrugerrådet om det, og de er helt enige i det.
Jeg håber, vi kan finde en fornuftig løsning på det.