Svend Auken (S), 2005-06-07:
Jeg synes derfor ikke helt, at kritikken, hvis den er meget generel, er rimelig.
De har været med til at være drivende i opbygningen af Europa, og de har været parate til selv at ville betale til det.
Jeg synes i meget høj grad, at man kunne savne en Kohl/Delors/Mitterrand/Willy Brandt-skikkelse i den aktuelle situation.
Det, der er faren, er, når det bliver, som fru Elisabeth Arnold beskriver, at man bare vil sætte sig på processen og undgå de store spørgsmål, i det her tilfælde i stedet for at forholde sig til det store franske nej og den stærke utilfredshed i Tyskland.
Jeg tror, hr. Messerschmidt har fuldstændig ret i, at der også er en stor folkelig utilfredshed i Tyskland med europasamarbejdet måske af de samme grunde som dem, man har set i Frankrig, og faren er, at man ikke forholder sig til det spørgsmål og kommer med et konstruktivt bidrag, men i stedet siger til de andre, at de bare kan fortsætte deres afstemning.
Jeg tror i virkeligheden, at de bestemmelser i traktaten er udtryk for nederlag.
De, der ønskede, at det her skulle være en superstat, og at der virkelig nu skulle overdrages beføjelser og sådan noget, fik sig jo en slem skuffelse.
På kompetenceområdet fik man i realiteten ikke overført ny kompetence, på nogle områder fik man lidt mere effektive beslutningsprocesser, det synes jeg er en god ting, men ellers blev man bremset.
Der er i teksten lavet et klart kompetencekatalog, og bestemmelserne om, at formålet er en stadig tættere union, er fjernet og erstattet med udtrykket, at det er suveræne stater, der har delegeret myndighed for at løse nogle konkrete fælles opgaver.
Så det var føderalisternes sorte dag, da den her forfatningstraktat kom igennem.
Og hvad brugte de så som plasteret på kraniebruddet?
De tog alle de, havde jeg nær sagt, ligegyldige ting som flag, flagdag, Beethovens i øvrigt smukke »Ode an die Freude« osv. som hymne.
Men det var jo plasteret på kraniebruddet.
Ordføreren ved udmærket godt, at han ikke skal friste mig ret meget for at ville deltage i kritik af den nuværende statsminister.
Men lige netop på det her punkt synes jeg nu, at kritikken er urimelig.
Jeg synes faktisk, at statsministeren på et meget tidligt tidspunkt gik ud med et synspunkt, som derefter blev diskuteret, og så har det undergået en forandring eller en nuancering.
Han sagde, at det ikke skal være franskmændene og hollænderne, der bestemmer, om vi skal stemme, men efterfølgende har han jo fornuftigvis lagt til, også efter vores råd, at der skal være en klar melding fra Frankrig og Holland, før det giver mening for os at stemme i Danmark.
Så jeg synes egentlig, at han har gennemført præcis det, som hr. Jesper Langballe efterlyser.
Så hvor gerne jeg end ville skælde ud på den nuværende statsminister, synes jeg, han lige netop i denne her situation både har været åben og også har lyttet til de argumenter, som bl.a. vi er fremkommet med.
Jamen er der mon nogen, der i dag er modstandere af, hvad der blev vedtaget i Maastricht?
Dansk Folkeparti kræver da vel ikke, at vi skal lave Maastrichttraktaten om?
Vi vedtog Maastricht i anden omgang, efter at der var blevet gennemført nogle undtagelser for Danmark, og det har jo efterfølgende vist sig, at den på mange områder har været en fornuftig og god traktat.
Jeg kan fortælle om et fingeraftryk, jeg selv var med til at sætte.
For første gang, siden miljøet kom på dagsordenen, blev det sådan, at man kunne vedtage minimumsstandarder på miljøområdet med flertalsafgørelser, og det var da en glimrende ting.
Jeg mener ikke, at Maastrichttraktaten var et dårligt resultat, og i dag er der vel ingen her i salen, der vil foreslå, at vi går tilbage til tiden før Maastrichttraktaten.
Jeg ved selvfølgelig ikke, om vores klerikale fætterskab vil stille forslag om, at vi skal gå tilbage til tiden fra før Maastricht.