runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Arne Rolighed (S), 2001-01-31:
Jeg skal gøre fru Birthe Skaarup opmærksom på, at der foretages ca. 35 knoglemarvstransplantationer om året på det her område, hvoraf 2/3 findes hos nære slægtninge, hvor vævspålideligheden er størst.
For så vidt angår den sidste tredjedel, vil en nyttegevinst ved en stor dansk udvidelse ikke have den helt store betydning, idet man skal ud og søge i nogle meget store donorregistre for at kunne løse det pålidelighedsproblem, der er.
Og dér vil en udvidelse fra f.eks. 7.000 til op til 20.000 kun tilføre registret en marginal udvidelse på ca. 2 promille og derfor ikke komme til at betyde noget væsentligt i det faglige.
Jeg kan oplyse til fru Birthe Skaarup, at der ikke er tale om kassetænkning.
Der er tale om en prioritering imellem det moralske og etiske hensyn kontra det her samarbejde international holdt op imod det at bruge et tocifret millionbeløb på det her område.
Så det er en prioriteringsafgørelse.
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-31:
Det er mange gange unge mennesker, det handler om, og det er børn, og der står mennesker og venter på at få transplanteret det her knoglemarv, og derfor kan jeg ikke forstå, at det ikke har en større prioritering hos de forskellige sundhedsministre.
Alligevel må det jo have en eller anden form for prioritering, idet man har taget det med som en hensigtserklæring på finansloven for år 2000, og derfor vil jeg høre sundhedsministeren, om det er på grund af kassetænkning mellem amterne og staten eller Sundhedsministeriet, at man ikke udvider det register.
Arne Rolighed (S), 2001-01-31:
Til fru Birthe Skaarup kan jeg sige, at der, så vidt jeg er oplyst, er ca. 7.500 donorer i registret.
Det er rigtigt, at der er nogle, der står i kø, nogle, der også er bloddonorer, der gerne vil med i registret, og hvis anvendelse først kan bringes i betragtning, når man har lavet den nødvendige testning, og det er jo det, der koster pengene.
Herudover har de folk, der kører registret, i øjeblikket yderligere et ønske om at komme op på ca. 20.000 i alt, svarende til 0,4 pct. af den danske befolkning, for herved at komme til at ligge på det, som også andre lande ligger på.
Som nævnt mener jeg ikke, at det hensyn, der kan være til at indgå i det internationale samarbejde, herunder også hensynet til det moralske og etiske i at bruge udenlandske registre, kan opvejes mod det millionbeløb, det koster at udvide registret.
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-31:
Er det ikke korrekt, at der findes ca. 13.000 knoglemarvsdonorer i Danmark, hvoraf ca. halvdelen kun har fået foretaget denne her vævstypebestemmelse, og er det ikke korrekt, at der mangler kapacitet på de laboratorier, der skal lave disse vævstypebestemmelser?
John Vinther (KF), 2001-01-31:
Den 23. november sidste år
Den fandt sted i lyset af indenrigsministerens meget markante udmeldinger i september måned om anbringelse
af de kriminelle asylansøgere på en øde ø.
Resultatet kender vi.
Den øde ø blev i stedet til Sandholmlejren.
Meget forudsigeligt skete der det, man nu har kunnet konstatere, at den kriminalitet, man før havde rundt omkring i landet, nu er koncentreret i området omkring Sandholmlejren.
Og senest har Lyngby Politi kunnet konstatere, at der er sket en stigning i antallet af butikstyverier begået i Lyngby Politikreds af russisktalende personer. Jeg synes, det kunne være interessant at høre, hvad indenrigsministeren agter at foretage sig i anledning af, at man altså har kunnet konstatere, at kriminaliteten nu er flyttet til området omkring Sandholmlejren.
»Hvad agter ministeren at foretage sig i anledning af, at det efter iværksættelsen af ministerens plan om at samle kriminelle asylansøgere i Sandholmlejren har kunnet konstateres, at antallet af butikstyverier begået af russisktalende asylansøgere er steget i Lyngby Politikreds?«
Skriftlig begrundelse
Der henvises til en artikel i Morgenavisen Jyllands-Posten den 24. januar 2001, hvoraf det fremgår, at politiet i Lyngby har kunnet konstatere et stigende antal butikstyverier begået af russisktalende asylansøgere fra Sandholmlejren.
Frank Jensen (S), 2001-01-31:
Jeg kan oplyse for hr. Skaarup, at det er Rigspolitichefens medarbejdere, som forestår kontakten i det daglige med de lande, hvortil udlændinge, der er udvist her fra landet, skal hjemsendes.
Det foregår altså via rigspolitichefembedet.
Så sent som i fredags havde udenrigsministeren og jeg et møde med Rigspolitichefen og hans medarbejdere bl.a. om dette spørgsmål, og her aftalte vi med Rigspolitichefen og hans medarbejdere, at nu gik de i gang med at lave en liste over, hvilke lande der giver samarbejdsproblemer, og hvilke lande der kunne stryges af listen eller i hvert fald påvirkes i en positiv retning ved, at vi fra øverste niveau i vores diplomati, nemlig direkte fra udenrigsministeren, Udenrigsministeriet, rettede henvendelse til deres repræsentanter her i landet eller dem, der dækker Danmark, med det formål at lægge yderligere pres på dem, så det ikke alene er et pres fra politiets side, men også fra den øverste diplomatiske institution, vi har i Danmark.
Det vil vi gøre, og vi vil gøre det efter den indstilling, som også kommer fra Rigspolitichefen.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Peter Skaarup (DF), 2001-01-31:
Jeg vil da takke for tilsagnet fra justitsministeren om, at man vil lægge pres på de lande, der ikke vil modtage deres egne statsborgere retur, når der er tale om kriminalitet i Danmark, der medfører udvisning.
Men jeg vil godt i den forbindelse spørge, om man tidligere har haft kontakt med de lande, for det er jo ikke et nyt problem, det tilfælde, som vi oplever her, det er jo et gammelt problem.
Jeg vil også godt spørge justitsministeren, om vi kan tage det tilsagn, der nu er kommet, om, at man vil tage kontakt til landene, som et udtryk for, at man vil henvende sig i den her måned eller inden for 2 måneder.
Hvornår vil de henvendelser blive foretaget?
For det er jo et ret omfattende apparat, der skal sættes i gang, i og med at man skal tage kontakt til formentlig en række lande, som ikke har villet tage deres egne statsborgere retur.
Så jeg vil godt høre lidt om tidsperspektivet i, hvornår henvendelserne kommer, og på hvilken måde de vil blive taget.
Frank Jensen (S), 2001-01-31:
Jeg har svaret på, hvordan politiet praktiserer den myndighedsbeføjelse, som politiet har til at forestå udsendelse af dem, der efter endt afsoning skal udvises efter dom her fra landet.
Jeg vil meget nødig gå ind i en konkret sag, hvor jeg på nuværende tidspunkt ikke er helt klar over, om den er afsluttet i domstolssystemet.
I givet fald vil jeg sige: Det vil også i det tilfælde være regeringens og politiets fulde bestræbelse at sikre, at borgere, der bliver dømt ved danske domstole til udvisning, bliver udvist, at vi udviser så mange som overhovedet praktisk muligt.
Jeg kan love hr. Skaarup, sådan som jeg allerede har svaret - men der må hr. Skaarup jo så have været forhindret i at høre, hvad jeg sagde - at regeringen over for lande, der ikke ønsker at hjemtage egne statsborgere eller er langmodige i forhold til at få indrejsepapirerne bragt i orden, vil tage kontakt via udenrigsministeren, via de diplomatiske muligheder, vi har via udenrigsministeren, til de pågældende landes repræsentanter, enten her i landet eller dér, hvor de har repræsentanter, der dækker Danmark, for at lægge pres på dem, for at de bidrager både til hjemtagelse af egne statsborgere, og også til at afkorte den sagsbehandlingstid, de har i forhold til at få papirerne på plads.
Peter Skaarup (DF), 2001-01-31:
Jeg vil godt spørge justitsministeren og regeringen, om det tilfælde, der nu er her med en libaneser, som begår kriminalitet i Danmark, og som vi gerne vil udsende eller hjemsende, fører frem til, at regeringen vil tage initiativ til at kontakte lande, der ikke vil modtage deres egne statsborgere, og meddele dem, at det er noget, vi ikke accepterer, og sikre, at de lande fremover kommer til at modtage de statsborgere retur, som har begået kriminalitet, og som står til udvisning her på dansk område?
John Vinther (KF), 2001-01-31:
Målsætningen er vi ikke uenige om.
Det ene er, at der ikke er nogen øvre grænse - det vidste jeg godt i forvejen - og det andet er, at det skal indgå i rettens vurdering af, om fortsat varetægtsfængsling kan finde sted, at der skal være en udsigt til, at udvisningsdommen rent faktisk også vil kunne effektueres inden for en overskuelig fremtid.
Med hensyn til det konkrete tilfælde, hvor der er tale om en 21-årig palæstinenser, hvor Libanon ikke vil tage imod den pågældende, og der altså ikke er en udsigt til en nært forestående udsendelse, er det da ikke korrekt opfattet, at det eneste alternativ, der er i gældende ret, er en decideret frigivelse, muligvis med den betingelse, at man skal melde sig på politistationen, muligvis med den betingelse, at man ikke må forlade et nærmere geografisk område, men at der ikke er nogen muligheder for en alternativ anbringelse, som reglerne er i dag?
Frank Jensen (S), 2001-01-31:
Jeg har beskrevet regelgrundlaget, som det er skrevet i vores lovgivning, og også hvordan det praktiseres i dag af domstolene.
Som sagt er der ikke nogen øvre grænse for den varetægtsfængsling, som domstolene kan fastlægge.
Jeg kan henvise til den afgørelse, som Højesteret kom med den 9. oktober sidste år, hvor altså underliggende ret havde truffet afgørelse om varetægtsfængsling den 13. juni 1999, og hvor Højesteret traf afgørelse den 9. oktober 2000 om forlængelse af varetægtsfængslingen, og det var efter, at den pågældende havde siddet varetægtsfængslet i 1 år og 4 måneder.
Det understreger altså, at Højesteret her har sagt, at varetægtsfængsling kan vare ganske længe, hvis der er reel udsigt til, at den pågældende kan sendes ud af landet.
Vi fra regeringens side ser det som vor allerfornemste formål at bidrage til, at udvisning faktisk finder sted, at udvisningen faktisk gennemføres.
Det bestræber vi os af fuld kraft på, og jeg er glad for at kunne sige, at i fredags havde indenrigsministeren og jeg et møde med Rigspolitichefen
og hans medarbejdere netop med ansvar for udsending af folk, der er dømt ved domstolene til udvisning af Danmark
De bekræfter, at det går ganske godt, det er ikke fuldt tilfredsstillende, bestemt ikke, det mener regeringen heller ikke, og det er heller ikke Rigspolitichefens opfattelse, men det går ganske godt.
Der er nogle lande, som er for langsomme i forhold til at tilbagetage deres egne statsborgere, og nogle, som også er afvisende over for det af forskellige grunde.
Dér vil regeringen via udenrigsministeren kalde deres repræsentanter ind for at lægge pres på, at de bidrager til at hjemtage deres egne statsborgere.
Jeg kan love hr. John Vinther: Vi vil fra regeringens side gøre alt, hvad vi kan, og vi har drøftet det med udenrigsministeren, og udenrigsministeren vil gøre alt, hvad han kan for at lægge pres på de lande til at hjemtage deres egne statsborgere.
Det må være vores fælles mål, og jeg er sikker på, at Det Konservative Folkeparti er enig i det grundlag.
John Vinther (KF), 2001-01-31:
Jeg takker for svaret og skal blot have dette lille tillægsspørgsmål, om ministeren finder, at det er rimeligt, at en person, der altså er dømt for grov kriminalitet, i tilfælde, hvor der ikke er en umiddelbar udsigt til, at der kan ske udsendelse, så reelt set - sådan forstod jeg svaret - bliver frigivet?
Frank Jensen (S), 2001-01-31:
Når en udlænding udvises ved dom, er udgangspunktet, at udlændingen bliver sendt ud af landet, når den pågældende bliver løsladt efter afsoning af den idømte straf.
I nogle tilfælde kan det, som også spørgeren er inde på, imidlertid ikke lade sig gøre, f.eks. fordi udlændingen mangler indrejsetilladelse til modtagerlandet, så udsendelsen ikke kan gennemføres. I disse tilfælde indeholder udlændingelovens § 35, stk. 1, en bestemmelse om, at udlændinge kan varetægtsfængsles, når der er bestemt grund til at anse varetægtsfængslingen for nødvendig for at sikre udlændingens tilstedeværelse, indtil der kan ske udsending. Det er domstolene, der beslutter, om betingelserne for varetægtsfængsling af udlændingen er opfyldt.
Udlændingeloven indeholder ikke nogen øvre grænse for, hvor lang tid frihedsberøvelsen må udstrækkes.
Politiet må imidlertid løbende i forbindelse med forelæggelse af frister for varetægtsfængsling godtgøre over for retten, at betingelserne for varetægtsfængslingen fortsat er opfyldt. I den forbindelse lægger domstolene afgørende vægt på, om politiet kan godtgøre, at der er en reel udsigt til, at det inden for en nærmere fremtid vil være muligt at udsende udlændingen.
Dette er senest fastslået af Højesteret i en afgørelse af 9. oktober sidste år.
Derfor er det vigtigt at sikre, at den, der er dømt til udvisning, rent faktisk bliver udsendt af landet.
Det ved jeg at Rigspolitichefen hele tiden arbejder målrettet på, og hovedparten af dem, der bliver udvist, bliver da også udsendt.
Fra regeringens side lægger vi pres på de lande, der ikke i tilstrækkelig grad medvirker til at modtage deres egne statsborgere ved udvisning.
John Vinther (KF), 2001-01-31:
I sidste uge kunne man i Fyens Stiftstidende finde en artikel
om en ung palæstinensisk mand, der efter at have udstået en straf for groft røveri her i landet fortsat nu i 1 år har siddet varetægtsfængslet, simpelt hen fordi Libanon ikke vil tage imod vedkommende.
Jeg kan selvfølgelig have en vis sympati for det synspunkt, at der naturligvis er en grænse for, hvor lang tid
man med rimelighed kan lade en person, der har udstået sin straf, fortsat sidde varetægtsfængslet.
Omvendt finder jeg det uacceptabelt, om alternativet skulle være, at den pågældende blev sat på fri fod, med den risiko der er for fornyet kriminalitet og ikke mindst, at vedkommende, når og hvis udvisningsdommen kan effektueres, måske ikke vil være så let at finde.
Derfor hører jeg gerne, om justitsministeren agter at iværksætte initiativ til, at man kan finde en alternativ anbringelsesform, således at man ikke risikerer, at det ender med en egentlig frigivelse?
»Agter ministeren at tage initiativ til, at der findes en alternativ anbringelsesform for udlændinge, der efter udstået straf er varetægtsfængslede med henblik på effektuering af udvisningsdom, i de tilfælde, hvor varetægtsfængslingen enten har varet i urimelig lang tid, eller hvor der ikke er udsigt til, at udvisningen vil kunne effektueres inden for overskuelig tid, således at det undgås, at den pågældende går frit rundt i Danmark?«
Skriftlig begrundelse
Frank Jensen (S), 2001-01-31:
Til fru Sandy Brincks spørgsmål kan jeg svare: Ja.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Sandy Brinck (S), 2001-01-31:
Jeg vil blot høre ministeren, om ministeren er enig med mig i, at politiet nok er bedre til at klargøre, hvilke redskaber der virker, og om der eventuelt skulle være mangler i de beføjelser, end hr. Peter Skaarup, som tænker sig frem til det ved sit skrivebord.
Er ministeren enig i, at det er rigtigst at få de rigtige instrumenter fra de folk, som rent faktisk er ude i marken, mens hr. Peter Skaarup sidder bag sit skrivebord?
Peter Skaarup (DF), 2001-01-31:
Jamen det er jo egentlig skægt nok, at nu efterlyser ministeren, hvad det er for nye regler, som Dansk Folkeparti vil foreslå.
Så kommer jeg med to eksempler over for ministeren, og så er det også galt.
Så er der også noget galt med dem.
For mig er det egentlig ikke afgørende, hvad det er for nye regler, vi gennemfører.
For mig er det afgørende, at de regler er nogle, der hjælper over for de åbenlyst kriminelle aktiviteter, vi ser.
Man har i Danmarks Radios Kriminalmagasinet fundet ud af, at der alt i alt er 56 hashklubber alene i hovedstadsområdet - dertil kommer, hvad der er ude i provinsen - med en omsætning på 1 mio. kr. om dagen.
Det er ikke ligegyldigheder, det er alvorlige ting. På samme måde er der et stort antal bordeller, hvor der også foregår meget alvorlig kriminalitet, hvor man henter udenlandske kvinder hertil og udnytter dem på alle mulige måder.
Det kan ikke være rigtigt, at ministeren bare slår det hen og siger: Jamen det kan ikke sammenlignes med det, vi tidligere har været udsat for med rockerklubber.
Jo, det her er dødalvorligt.
Der følger narko, der følger mord, der følger trusler med de her ting, og derfor bør regeringen sætte ind over for det, og jeg efterlyser stadig væk et svar på, hvornår der komme svar fra regeringen.
Karen Jespersen (S), 2001-01-31:
Hvis man ser på kriminaliteten forstået som det antal sigtelser, der har været i Lyngby Politikreds, mod personer fra såkaldte SNG-lande, altså det tidligere Sovjetunionen, er det faktisk ikke noget entydigt billede.
Jeg har ikke på nogen måde kunnet få verificeret det tal, der har været nævnt i pressen.
Men jeg har fået oplyst fra Rigspolitiet, at hvis man ser på september og november, var der henholdsvis 12 personer og 19 personer, der blev sigtet, hvor gennemsnittet for hele 2000 var ca. 7 personer pr. måned.
Og i januar har der indtil den 24. januar været 8 personer.
Så man kan ikke sige, at der har været nogen entydig stigning i antallet af sigtede, efter at Center Sandholm blev oprettet.
Men samtidig må man sige, at der så også har været udfoldet ganske store bestræbelser fra politiets side både i Lyngby og i Hillerød.
Handelsstandsforeningen i Allerød har set sig nødsaget til at hyre et privat vagtværn, i hvert fald i december måned, og på den måde kan man sige, at de forholdsvis lave tal for sigtelser også afspejler, at der har været ganske mange initiativer fra politiets og andres side for at holde det i ave. Det er også baggrunden for, at jeg har sagt, at det kan være nødvendigt at undersøge, hvilke initiativer der i øvrigt kan være påkrævet.
skal se ud for at sikre en yderligere begrænsning af kriminaliteten.
Sandy Brinck (S), 2001-01-31:
Jeg må indrømme, at jeg er dybt forundret over, at det nu fremstår fra hr. Peter Skaarups side, som om det er noget odiøst, at man faktisk godt vil have et sagligt, faktuelt grundlag at lave eventuelle lovændringer på baggrund af.
justitsministeren har redegjort for, at spørgsmålet er besvaret skriftligt for dem, der kan læse.
Kan justitsministeren bekræfte, eller er ministeren enig
med mig i, at hvis politiet støder på mangler i deres beføjelser i forhold til at løse en problemstilling, er det rette vej at gå at gå til ministeren i stedet for at gå til pressen, og at det er den vej rundt, at et sagligt grundlag skal opnås, sådan som ministeren har taget initiativ til?
John Vinther (KF), 2001-01-31:
Tak for svaret.
Det synes at være regeringens mantra i dag i denne onsdagsspørgetid, at Folketingets medlemmer ikke skal tro på de oplysninger, der fremgår af dagspressen.
Jeg understreger i den forbindelse, at den artikel, som der også er refereret til i den skriftlige begrundelse for spørgsmålet, er en artikel fra Jyllands-Posten den 24. januar i år, hvor en navngiven kriminalinspektør fra Lyngby Politi klart og entydigt og uden nogen som helst mulighed for tvivl giver udtryk for, at der har været en stigning i antallet af brugstyverier, efter at man har udpeget Sandholmlejren til den øde ø. Så jeg vil godt endnu en gang bede ministeren bekræfte, at der altså har været en stigning.
Og jeg mener ikke, at det nødvendigvis er relevant alene at se på antallet af sigtelser.
Det er almindeligt kendt, at butikker ofte vælger ikke at anmelde butikstyverier, fordi det ganske enkelt ikke fører noget med sig alligevel.
Med hensyn til spørgsmålet om eventuel frihedsberøvelse vil jeg godt i tillæg spørge indenrigsministeren, om ikke det er indenrigsministerens opfattelse, at det ville have været smartere og lidt mindre indgribende, om man alene havde holdt sig til ideen med den øde ø?
Peter Skaarup (DF), 2001-01-31:
Så vil jeg sige til hr. Lars Kramer Mikkelsen, at det vel er lige så godt, at det er formiddagsaviser, som at det er eftermiddagsaviser, der skriver de artikler, der bruges af alle politikere, også af hr. Lars Kramer Mikkelsen, i forbindelse med det politiske arbejde.
Men uanset det vil jeg godt stille ministeren et spørgsmål: Når alt tyder på, at det er rigtigt, når vi nu kan se, at kriminaliteten er stigende i området omkring Sandholmlejren, er det så særlig heldigt, at nogle af de grupper, som laver allermest kriminalitet - kan vi se af tallene - giver man opholdstilladelse i Danmark?
F.eks. har armenske asylsøgere for nogles vedkommende fået opholdstilladelse i Danmark, samtidig med at Armenien lige pludselig her i sidste uge blev medlem af Europarådet og dermed må siges, da de også har underskrevet flygtningekonventionen af 1951 og tillægsprotokollen fra 1967, at være sikre lande.
Hvor er sammenhængen så?
I den forbindelse vil jeg godt høre ministerens svar på, hvor de forhandlinger, som ministeren åbenbart er i gang med med nogle partier her i Folketinget, er henne med henblik på at lave stramninger på det her område, som er nødvendige for, at vi får kriminaliteten ned.
Arne Rolighed (S), 2001-01-31:
Tak for spørgsmålet.
Jeg vil her indledningsvis oplyse til fru Birthe Skaarup, at en udvidelsen af knoglemarvsdonorregistret ikke ville have den store betydning for den enkeltes chance for, at der findes en egnede donor.
Ved søgning af ikkebeslægtet donor søges der i de internationale registre, som globalt set omfatter ca. 5 milloner donorer fordelt på 40 lande.
Sundhedsstyrelsen har tidligere udtalt, at en udvidelse af antallet af danske donorer til f.eks. 20.000, hvilket er en udvidelse på ca. 12.000 i forhold til nu, vil øge antallet af personer, som der søges mellem, med ca. 2 promille.
Sandsynligheden for at finde en egnet donor til en konkret patient øges således kun marginalt.
En udvidelse af knoglemarvsdonorregistret ville i givet fald være begrundet dels i, at Danmark kan bidrage mere ligeværdigt til det internationale samarbejde på området, dels i et hensyn til de mennesker, som melder sig som donorer.
Dette sammenholdt med den betydelige merudgift, en udvidelse vil give anledning til, har været afgørende for, at jeg indtil videre ikke har taget initiativ til at udvide registret. Spørgsmålet har endvidere været rejst ved finanslovforhandlinger forud for finanslov 2000.
Der blev imidlertid ikke afsat penge på finansloven til en eventuel udvidelse.
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-31:
Dansk Folkeparti har stillet det her spørgsmål på baggrund
af, at det er vigtigt for behandlingen af kræftsyge, at vi udvider registrene for donorer
Der er efter min vurdering mange gode grunde til at prioritere det her område, også med hensyn til det internationale samarbejde, men det siger sig selv, at udvidelsen af donorkorpset også vil give langt bedre chancer for at finde danske donorer til danske patienter.
»Vil ministeren tage initiativ til at udvide registret over knoglemarvsdonorer?«
Skriftlig begrundelse
Spørgeren er af den opfattelse, at det er vigtigt for behandlingen af kræftsyge, at relevante registre indeholder så mange donorer som muligt.
I forbindelse med behandling af blodkræftpatienter er der mindst 5000 danskere, der er villige til at give livreddende knoglemarv men i dag til ingen verdens nytte.
Sagen er, at så længe der ikke foretages en speciel blodtypebestemmelse, kan de ikke stå i registret over donorer og kan derfor heller ikke bruges som knoglemarvsdonorer.
Behandlingen af blodkræftpatienter lider derfor under, at registret ikke indeholder alle donorer.