Lars Kramer Mikkelsen (S), 2003-11-20:
Jeg var lige ved at være nervøs for, at formanden havde givet Venstres ordfører fri taletid, for så kunne det jo være svært at få lov til at stille de spørgsmål, man gerne ville, men det er jo klart, at det er vanskeligt at få svaret på dem alle sammen.
Hvis Venstres intentioner med det her har været at gavne byfornyelsen, vil jeg sige: Om igen, og så pyt med det.
Det er da fair nok at sige, at man har fejlet, og at man hverken ønsker at skade lejere eller byfornyelsen.
Så jeg vil sige: På med vanten, så gør vi det i fællesskab, så laver vi en reform af byfornyelsesloven, som ikke skader lejerne, for det gør det her. Jeg vil godt sige, at huslejestigningerne legitimeres nu af, jeg vil næsten bruge det udtryk, som lejernes LLO har brugt, nemlig beboerfornyelse, for det er det, der kommer til at ske.
Jeg citerer igen fra Information: »De to første år med Fogh ved roret har forøget uligheden i det danske samfund. Sådan lyder konklusionen fra en stribe økonomiske eksperter.
Hvis du har børn, får du en smule mindre.
Som arbejdsløs kan du se bort fra et ekstra bundfradrag og frem til et hak i pensionen.
Er du oven i købet fra et fremmed land, kan du godt begynde at øve dig på lækre kål- og kartoffelretter.
Her er nemlig ikke råd til meget andet.«
Nu kan jeg bare tilføje: Hvis du også bor i en byfornyelsesejendom, er du nødsaget til at flytte, for du har
ikke råd til at blive boende.
Det er, fordi det har været så viseligt indrettet, at hr. Ulrik Kragh har fået mere tid til at svare, end vi andre har fået til at spørge, og det er selvfølgelig en meget god måde at gøre det på.
Regeringens forslag til reform af byfornyelsesloven vil på stort set alle områder føre dansk boligpolitik endnu længere væk fra det, der egentlig er behov for.
Over hele landet, ikke mindst i de store byer og i særdeleshed i København, er der fortsat et stort behov for en stærk byfornyelsesindsats.
Med en stærkt stigende arbejdsløshed og stadig alt for mange boliger uden toilet eller bad virker det som et direkte skud i foden at fremsætte et lovforslag af denne her karakter.
Arbejderbevægelsens Erhvervsråd vurderer, at mindst 1.800 job, formentlig op mod det dobbelte, forsvinder i byggebranchen på grund af denne her lov.
Regeringens nedskæringer på byfornyelsesområdet vil føre til øget arbejdsløshed.
Det fører til forringede bo- og levevilkår i mange år frem for helt almindelige mennesker i det her land.
Bekymrer det slet ikke Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti?
Lovforslaget blev sendt i høring den 8. oktober med frist til den 20. oktober.
Hvis det var et uproblematisk, lille forslag, der pillede ved et hjørne af byfornyelsen, var det o.k., men det her forslag bomber byfornyelsen tilbage til en tid, hvor byfornyelse var en trussel og ikke et tilbud.
Høringssvarene taler da også deres tydelige sprog.
Forslaget får - ikke overraskende - mange kritiske ord med på vejen.
Forslaget ligner slet og ret dødsstødet for byfornyelsen.
Vi kan sådan set godt forstå, at høringssvarene er kritiske, for problemet er, at selv om vi valgte at tage de mest positive briller på, hvis sådan nogen eksisterer, hænger forslaget overhovedet ikke sammen.
Desværre rækker tiden ikke til at gennemgå forslaget i sin helhed.
Jeg må selvfølgelig forsøge at spørge til, hvorfor regeringen ikke har villet i dialog om det her, og hvorfor den også på det her felt vil føre bulldozerpolitik over for kommuner, boligbevægelser og en lang række samarbejdspartnerne.
Regeringen vil have ejerne mere på banen, siger den.
I sig selv er det jo et fromt ønske.
Vi mener bare overhovedet ikke, at det sker med det her forslag.
Selvfølgelig skal vi bruge offentlige midler bedst muligt herindefra, og de skal bruges dér, hvor de gør størst gavn.
Men hvor stammer regeringens tro på den der pludselige vilje til at få det til at lykkes med ejernes egen indsats fra?
Hvor er tryllestaven henne? Med forslaget fratages kommunerne værktøjet til at få de dårligste ejendomme byfornyet, fordi den såkaldte råde over-bestemmelse bortfalder.
Kommunernes mulighed for at inddrage kvalificeret rådgivning til planlægning m.v. rammes voldsomt, fordi de ikke længere kan få refusion af udgifterne, ligesom kommunerne endnu en gang får væltet byrder over på sig fra denne her regering.
Det er i øvrigt daglig kost fra denne regering, at den griber til den løsning med at vælte problemerne over til kommunerne, fordi den har et mantra, der hedder skattestop,
selv om den enkelte borgers udgift til en række andre ting bare stiger, uanset at regeringen render rundt og taler om et skattestop, som folk har svært ved at finde.
Forslaget styrker ejerne på lejernes bekostning, idet lejernes vetoret bortfalder.
Bekymrer det slet ikke partierne, at lejerne nu ingen beskyttelse har?
Forslaget medfører voldsomme huslejestigninger, op til 25 pct., og selv med indfasningsstøtte og efter 10 år taler vi let om stigninger på op imod 100 pct., måske endda mere. Forenkling i genhusforpligtelsen kalder man det for,
hvor beboernes krav på genhusning ændres radikalt.
Jeg var lidt i tvivl om, om jeg kunne være bekendt at bruge udtrykket, at genhusningsændringen er radikal, men selv om det næsten er en fornærmelse, vil jeg alligevel bruge det.
Grænsen for huslejestigninger hæves ganske voldsomt.
Den del af forslaget fører selvfølgelig ikke til byfornyelse, men til beboerfornyelse.
Byfornyelse bliver en trussel og ikke et tilbud.
Med det her forslag bortfalder de almene boligorganisationers mulighed for at få andel i byfornyelsesmidlerne.
Andelsboligforeningers mulighed for at opnå støtte begrænses voldsomt, hvilket ikke mindst rammer i København.
En tredjedel af boligerne i København er
andelsboliger.
Fredede og bevaringsværdige ejendomme overgår til fri huslejedannelse.
Jeg synes også, at jeg kan huske statsministeren udtrykke det sådan, at man ikke ville sætte huslejerne fri.
Der dannes også nye begreber i forbindelse med omdannelse fra erhverv til bolig - også fri huslejedannelse.
Det er en sort dag for lejerne, og dette lovforslag harmonerer på ingen måde med de løfter, statsministeren gav i valgkampen.
Jeg ved godt, at det efterhånden er daglig kost for regeringen at forsøge at bortforklare givne løfter, men statsministeren gav lejerne et løfte vedrørende huslejeforhøjelser.
Jeg tror endda, at statsministeren sagde, at det var lodret usandt, når S i valgkampen sagde, at en VK-regering ville føre til huslejestigninger.
Lovforslag nr. L 74 er med i den her lovfremsættelse, og derfor skal jeg også ganske kort sige noget om det.
Det er en konsekvensrettelse som følge af lov om byfornyelse.
Vi kan ikke støtte ændringerne, da vi ikke kan støtte den resterende del af lovforslaget, fordi vi mener, at det her fører til massive forringelser i menneskers boligvilkår.
Det er i den her lov, byfornyelsesboligsikringen ligger gemt, og vi mener, at regeringen svigter lejerne, og at det her fører til massive lejeforhøjelser.
Alt i alt er det en skidt dag for lejerne.
På kort sigt sparer staten måske nogle penge, men på længere sigt vil det her koste arbejdspladser.
For ikke at nøjes med at citere Information, skal jeg også citere Arbejderbevægelsens Erhvervsråd, som siger, at det her formentlig ikke kun vil give en besparelse på 215 mio. kr., men en forringelse af byfornyelsen på sigt på op imod 400 mio. kr., fordi det kommer til at give afkast ud til højre og venstre, så besparelsen reelt bliver på mere, fordi det sætter stop for byfornyelseprocessen med et kort hug, når man laver ændringer af den her kaliber.
Derfor er regnestykket med de op mod 4.000 arbejdsløse som følge af det her ganske fornuftigt og hænger sammen.
Lad mig bare sige, at problemet er, at det på ingen måde harmonerer med de løfter, som Venstre og De Konservative gav vælgerne i valgkampen.
Problemet er jo, at man fjerner lejernes vetoret til det her, en vetoret, de har haft tidligere i forbindelse med byfornyelse, og derfor gør den her lov pludselig igen byfornyelse til en trussel og ikke til et tilbud. Jeg ved ikke, om det skaber unødig utryghed, nej, det her skaber utryghed.
Det, der er problemet, når vi taler lejelov og sammenligner med det her, sammenligner de forbedringer, man laver i forbindelse med byfornyelse, kontra hvad man gør i andre boliger, er jo, at det her og nu er væsentlig større stigninger, der kommer.
Det er stigninger, som folk ikke på nogen som helst måde har været forberedt på.
Det er i øvrigt også stigninger, som folk på ingen som helst måde var blevet, om jeg så må sige, lovet at de ville få.
Ikke desto mindre griber man til det.
Det er i øvrigt også sådan, at på det her felt kan man spørge: Hvorfor lave en reform?
En reform er jo dybest set i de fleste menneskers øjne noget positivt.
Hvorfor lave en reform uden en dialog?
Det er sådan set det, der er vores allerstørste problem.
Der har jo ikke været nogen dialog om det.
Hvorfor er det sådan, at man som en tyv om natten skal lave lovvedtagelser, som man aftaler med Dansk Folkeparti, og så har man et flertal hjemme, og så laver man nogle ændringer, fordi man skal finansiere nogle andre ting i finansloven?