Pia Gjellerup (S), 2002-02-01:
I det finanslovforslag, vi behandler i dag, er der en budgettering af de personlige tillæg, som ligger betydelig lavere end det finanslovforslag, som hr. Kristian Jensen så smukt siger er kastet i skraldespanden.
Det er den måde, hr. Kristian Jensen omgås lovforslag på.
Se, man kan jo vælge.
Når man så konstaterer, som regeringen har, at det er et betydelig lavere beløb, der nu skal budgetteres med, kan man vælge at sige, som jeg også gjorde det i min ordførertale, hvor jeg stillede valgmulighederne op, at man kan ændre på reglerne, sådan at de faktisk udløser det, der var tiltænkt, eller også kan man score gevinsten.
Regeringen har valgt at score gevinsten, og jeg skal bare spørge: Var det, jeg hørte fra hr. Kristian Jensen, så en afvisning af at ville være med til at bruge de penge, der er finansieret til de ældre? Så til finansieringen af Socialdemokratiets oplæg til finanslovforhandlingerne: Ja, vi tager selvfølgelig ansvaret for det finanslovforslag, som vores partier har været med til at fremsætte med det, der er ubehageligt, og det, der er glædeligt, og det er også spørgsmålet om at finansiere en hel barselorlov, ikke et spørgsmål om kun at finansiere sådan lige det, man gør det første år.
Beregningerne, hr. Kristian Jensen lagde op til, kan jeg ikke genkende.
Jeg har så i virkeligheden svaret fru Aase D. Madsen.
Det er spørgsmålet om, at vi først ser, hvad de reelle tal er fra indmeldingerne af kommunerne.
Vi har jo også kunnet høre, at meldingerne har været for mange ældre, at det blev anderledes med det personlige tillæg, efter at helbredstillægget kom.
Derfor er vi faktisk indstillet på, da vi ser det realiseret, at rette på de personlige tillæg og varmehjælpen. Så er jeg glad for, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil ikke synes, at det forslag fra august var helt så slemt, men det er jo ikke kun 1 pct., for det, der lægges op til her, er altså en halv gang værre.
Man udvider de steder, hvor der er lavet flerårsaftaler om de videregående uddannelser, og så gør man det, at man på halvårsvirkning lægger 1 pct. oveni.
Så der er en betydelig højere nedskæring, og derved vil det ikke blive en effektiviseringsgrad, men en nedskæringsgrad i det forslag, vi behandler i dag.
Vi har ikke alene fået en regering med en anden politik, vi har også fået en regering, der kæmper med andre våben.
Den tidligere regering førte sig jo fredeligt frem med cykelhjelm og håndtaske.
Nu er det blevet til kølle og hammer.
Fortiden er genvakt, fremtiden får et kølleslag.
Vi er på den måde allerede på meget håndfast vis blevet advaret om det politiske indhold.
Det handler ikke mere om at beskytte viden eller passe på værdierne.
Hvis man ikke lige havde læst Økonomisk Redegørelse, så ville man jo tro på den baggrund, at Danmark var et land i økonomisk krise, hestekure, sparerunder, afskedigelser og meget mere.
Men der er ikke økonomisk krise i Danmark.
Tværtimod har Danmark det godt.
Det er ikke noget, en tidligere minister med lidt ansvar for de dele her står og vigter sig af. Nej, regeringen fortæller det selv i Økonomisk Redegørelse.
Når vi så lytter til regeringens ofte gentagne mantra om 1,5 mia. kr. til at nedbringe ventetiden på sygehusene og 0,5 mia. kr. til de ældre, ja, så er man jo næsten lige ved at tro, at så må det jo være det, der er grunden til, at der skal spares, at der skal være hestekure, at der skal være afskedigelser.
Det har vi jo hørt så mange gange.
Det må være sådan, det hænger sammen. Men det er ikke indsatsen for de syge og de ældre, der er forklaringen.
De skal ikke have skylden.
Regeringen siger selv, og jeg har benyttet lidt af formiddagen til at få det understreget, at man finansierer 1,5 mia. kr. til sygehusene i ét år, ét enkelt år, med en midlertidig pause i ulandsbevillingerne på 1,5 mia. kr.
Så passer pengene.
Men hov, så her efter valget er det midlertidige forsvundet, i hvert fald fra finansieringen.
Det er stadig 1,5 mia. kr. til sygehusene i ét år, men ulandsbevillingen falder med 1,5 mia. kr. i det første år, 2,5 mia. kr. i det andet og 3 mia. kr. i hvert af de to næste.
Verdens fattige skal betale 10 mia. kr., for at vi andre kan bruge 1,5 mia. kr.
Hvad så med indsatsen for en bedre ældreomsorg?
0,5 mia. kr. finansieret af de fattigste i udlandet?
Nej, såmænd af de ældre selv.
Det hørte vi vist ikke om i valgkampen.
Det hørte vi slet ikke i valgkampen.
den fremgangsmåde
Regeringen tøver ikke med at stikke pengene i kassen.
I finanslovforslaget står det sort på hvidt, at de samlede udbetalinger fra kommuner og staten til pensionisterne ligger 400 mio. kr. lavere, end der blev budgetteret med i Socialdemokratiets og Det Radikale Venstres finanslovforslag fra august.
Hvad gør man, da man opdager det?
Man ser ikke tilbage og spørger: Er det måske reglerne, der er noget i vejen med, siden vi ikke når det, der er budgetteret med, som der jo klart blev ved forbedringen af de personlige tillæg og varmehjælpen?
Nej, man sørger for at budgettere med, at det bliver ved.
Man sparer på statens område lysteligt mere end 150 mio. kr.
Socialdemokratiet vil gerne foreslå, at vi omsætter det beløb, som vi i øvrigt fuldt ud har finansieret ved ældrepakken, der trådte i kraft sidste år, til et højere og mere stabilt niveau for personlige tillæg og varmehjælp.
Det er bare med at komme i gang.
Her er der betalt én gang.
Heller ikke her vil vi medvirke til, at nogen betaler flere gange for den samme ydelse.
Er det så slut her?
Nej, der er flere besparelser på ældreområdet, men der er noget, der er mindst lige så ubehageligt.
Godt skjult
ovre hos beskæftigelsesministeren ligger nok den mest markante hilsen til ældre.
Her afskaffer man den mulighed, ældre ledige har haft for at komme i arbejde, særligt inden for ældreområdet.
Disse muligheder har ikke været brugt nær så meget, som vi håbede, da de blev skabt i aftaler mellem Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre, SF, Enhedslisten og CD i 1999, men for hver eneste af de nu omkring 3.000 mennesker, der er kommet i gang i et sådant servicejob, er der tale om en dobbelt god historie, dels at en af de ældre ledige, som det er sværest for, er kommet i arbejde, dels er der kommet en medarbejder til et af de områder, hvor det kan være ganske svært at finde medarbejdere nok, nemlig inden for ældreomsorgen
Nu vil regeringen ved en lovændring afskaffe ordningen før tiden i stedet for at forlænge den.
Jeg har hørt Venstre forsvare sig med, at når man er over 48 år og ledig, så er man ikke svag.
Så skal man klare sig selv på arbejdsmarkedet uden at have tillæg med.
Bare det var så vel.
Jeg er helt enig i, at når man er 48 eller derover, ja, så er man ikke svag, men jeg tror, at realiteten er, at utrolig mange mennesker i den alder og over den alder oplever, at der kun tales om det grå guld, at arbejdsmarkedet ikke reagerer, som om det er gråt guld.
Virkeligheden siger nej til mange af dem.
Derfor er det en god mulighed for mange mennesker. Men summa summarum, det er hverken indsatsen for de syge eller for de ældre, der skal have skylden for, at regeringen har indvarslet krisestemning i det danske samfund.
Det er den ubændige trang til at skabe nye skattefiduser for erhvervslivet; det er den fortidige tro på, at et godt samfund er en klods om benet på et virksomt erhvervsliv; og det er den uforfærdede forblændelse af de eksperimenter, Reagan og Thatcher forarmede deres landes befolkninger med i 1980'erne. For Socialdemokratiet forholder det sig omvendt med alle tre områder.
Vi har imod den nuværende regerings stemmer sikret ikke erhvervslivet, men almindelige mennesker en lettelse af personskatten, der træder i kraft i år, en lettelse af bundskatten og en lempelse af mellemskatten.
Vi har også den klare overbevisning, at et stærkt samfund med kræfter til både at sørge for at bistå dem, der har behov, og sørge for at ruste hele samfundet gennem uddannelse og forskning og udvikling og en effektiv forvaltning af fælles opgaver er forudsætningen for et stærkt og eksportdueligt erhvervsliv med evnen til at udvikle produkter og ydelser af allerhøjeste kvalitet.
Og vi synes, at Reagan og Thatcher beviste, at deres vej var vejen til spændinger og adskillelse i deres befolkninger, mens vi med Danmark kan dokumentere, at vi med fælles anstrengelser faktisk kan gøre os helt i front.
Derfor vil vi også i Socialdemokratiet kæmpe imod, når der er nogle, der i ly af smarte slogans vil rive ned.
Hvad er det, der sker med uddannelsesområdet? Nedskæringerne breder sig fra en kant af brutalt og uden nåde.
Regeringen foreslår nedskæringer på aftenskoler, daghøjskoler, produktionsskoler, tekniske skoler.
Der er nedskæringer på handelsskoler, arbejdsmarkedsuddannelser, folkehøjskoler, handelshøjskoler, universiteter, ja, ingen er gået ram forbi.
Uddannelse er øjensynlig noget, vi har for meget af efter regeringens mening.
Socialdemokratiet er imod disse ideologiske hammerslag i fordummelsens navn.
Det er uddannelse, der bærer os ind i fremtiden.
Vi mener, at uddannelse af såvel unge som voksne er med til at give Danmark et afsæt ind i fremtiden.
Vidensamfundet venter på os.
Dér hører vi til.
Men det kræver en indsats af os, ikke en afvisning af fremtiden.
Venstres ordfører tog ordet visioner i sin mund tidligere på dagen, visioner, der handlinger om fortiden. Vi har jo i Danmark om nogen steder den erfaring, at man kan forøge velstanden ved at forædle det menneskelige råstof.
Det er det, vi lærte igennem det gamle århundrede.
Det er derfor, vi er blevet en af de mest homogene og socialt ligestillede og velstillede befolkninger i verden. I det nye århundrede skal det gøres på mange andre måder, men det er mere end nogen sinde mennesket, der er omdrejningspunktet, ikke maskinen.
Milliardnedskæringer på uddannelserne skal betale for skattenedsættelser i erhvervslivet.
Socialdemokratiet havde i efteråret nogle - troede vi - udmærkede forhandlinger med bl.a. de nuværende regeringspartier om forskning, it og regional erhvervsudvikling.
Det er ikke forhandlinger, der har sat sig dybe spor hos Venstres ledende ministre.
Forskningen er fraværende i finanslovforslaget. Nej, indvender de i dag, der er en 1-årig bevilling, der skal udmøntes i uskøn konkurrence mellem forskellige institutioner, projekter og enkeltpersoner.
Ja, vil jeg så sige, men de 400 mio. kr. er hentet alle mulige forskellige steder i finanslovens bevillinger til forskning.
Jeg tror faktisk, man har sat en lille elektronisk detektiv ud på nettet for at finde alle de steder, hvor der står forskning, og hvis der stod et beløb ved siden af, er det enten fjernet eller beskåret. Der er ikke mange steder, der har undgået at blive bemærket, og at blive bemærket har været ensbetydende med at blive skåret ned - forbrugerforskning, byggeforskning, socialforskning, ulandsforskning, energiforskning, fødevareforskning, arbejdsmiljøforskning, erhvervsforskning, trafikforskning.
Jeg kunne fortsætte længere endnu.
Det tillader taletiden ikke.
Socialdemokratiet vil ikke være med til disse bevidstløse pengeomflytninger, som bare prøver at få det til at se ud, som om der er flere penge.
Realiteten er, at det er de samme, der kører rundt i systemet uden andet mål og med end at få det til at se ud. Socialdemokratiet vil følge de spor, vi lagde i efteråret, for at få sikret frie midler til forskningen, til forskningsprojekter, til udbredelse af forskningsinitiativer til alle områder af landet, hvor der er særlige styrkepositioner inden for et erhvervsområde og en videninstitution.
Danmark er ikke større, end at det kan være helt, hvis vi vil. Vi er parat til at fortsætte.
I forlængelse af den indsats, som vi i de sidste år udviklede initiativer til, særligt i forbindelse med det jysk-fynske arbejde med erhvervsstrategien, har vi udformet initiativer i tæt samarbejde med lokale og regionale kræfter i både det offentlige og det private erhvervsliv.
Her vil vi gerne forsætte.
Her er der meget, der skal gøres.
Socialdemokratiet har noteret det absolutte fravær af initiativer på finansloven til en yderligere integrationsindsats.
Selv om man kan indvende, at der jo allerede er mange midler afsat, at der er gjort meget, så er det, vi gerne vil, at få det til at sætte sig i, at der faktisk er mennesker, der bliver ordentligt integreret, stadig flere mennesker, der bliver ordentlig integreret, ja, vi har lysten til at sætte flere initiativer i gang.
Hvis vi overhovedet ikke har nogen flere midler bare i baghånden til at få iværksat nye og effektive initiativer, ja, så tror jeg, at det bliver sværere at komme i gang.
Da det er nødvendigt at komme i gang, har vi i Socialdemokratiet på vores oplæg til forhandlingerne om finansloven afsat et rundt beløb på 110 mio. kr. til at understøtte og iværksætte især den indsats, der skal få mennesker integreret på arbejdsmarkedet og i den sammenhæng få lært både dansk på arbejde og på skolebænken. Vi har også i vores oplæg til forhandlinger nogle forslag, som retter sig til mennesker, som virkelig har behov for samfundets medvirken.
Vi foreslår at omsætte den plan mod vold mod kvinder, som Socialdemokratiet præsenterede forleden.
Vi vil insistere på særlige boligtyper til mennesker, der ikke har let ved at finde sig til rette i almindelige ejendomme.
Vi har udspil til en indsats for de prostituerede narkomaner og en række andre initiativer, der hver for sig kan være små, men for den enkelte, det handler om, kan være spørgsmålet, om der er et ordentligt liv eller ej.
Ikke alle disse initiativer kan blot henvises til forhandlingerne om satspuljen, sådan som vi har hørt det i formiddagens løb.
Satspuljen er jo ikke særlig stor, og vi har mange andre opgaver, vi skal løse dér, bl.a. for svage grupper af ældre.
Derfor er der behov for også i finanslovsammenhæng at se på vedtagelser om indsatsen for nogle af samfundets svage grupper, og vel at mærke ikke nødvendigvis alene de allersvageste grupper.
Noget af den indsats, som har kendetegnet Danmark, har været, at vi ikke ventede, til det var gået galt, men at vi faktisk forsøgte at være der, også før det måske var ved at gå galt.
Forebyggelse, kort sagt, skal der være en mulighed for, og det har vi afsat midler til.
Der ligger ikke mange om overhovedet nogen invitationer til Socialdemokratiet i dette finanslovforslag.
Før valget troede vi jo, at der ville kunne opnås nogle aftaler med den nuværende regerings partier på boligområdet, om regionaludvikling, om forskning.
Netop de områder er nogle af dem, der tydeligst har fået en helt anden placering efter valget.
Men vi møder gerne op til en drøftelse med finansministeren med vores oplæg til forhandlingerne, som vi præsenterede i mandags, for at høre, hvilke aftaler han kan bevæge sig til at indgå, og så vil vi også interesseret undersøge, hvilke forlig og hvilke aftaler af dem, vi allerede har indgået, han agter at overholde.
I aftes kunne vi høre en videreudvikling heraf ved indenrigs- og sundhedsministeren, der stillet over for nogle alvorlige problemer med, hvad man ikke havde sagt, og hvad man havde sagt, sagde: Jo, men vi har jo hele tiden sagt, at det var tid til forandring.
Og se, så har det jo ikke rigtig ende, hvad man egentlig har kunnet finde på at bryde af aftaler.
Det bringer mig her til sidst til at tænke på avisernes beskrivelser i denne tid af Thors hammer, om, at den kan slå, men at den nu også skal til at smede.
Mjølner blev ikke brugt til at smede, kun til at slå pander ind.
Thor var så glad for at gøre det, at det med tiden blev en ganske stor fare for guderne i Asgaard.
Guderne måtte sågar sælge Freja til jætterne for at formilde dem, men Thor lærte stadig intet.
Ragnarok, gudernes undergang, blev til virkelighed.
Det blev en dyster tid for menneskene.