Anders Samuelsen (RV), 2002-02-28:
Jeg skal ikke lægge skjul på, at den problemstilling, som vi behandler her i dag, ikke er nem.
Hvorvidt overgang fra »bør ikke« til »ret til erstatning« er et afgørende skridt i den rigtige retning, kan diskuteres
Alle partier taler varmt for muligheden for, at man kan vælge at gå på deltid i en periode, f.eks. i forbindelse med at familien har behov for mere tid sammen, og Socialdemokratiet gik til valg på at fjerne lovgivning, der virker som en barriere for at kunne gå på deltid, men vil altså ikke være med på det forslag, som ligger her i dag.
Venstre er på den anden side gået til valg på at sikre denne ret via lovgivning.
Det er i hvert fald det billede, Venstre har givet vælgerne.
Men sikrer Venstre og regeringen så denne ret med dette forslag?
Nej, det gør de ikke.
Derfor er det selvfølgelig også temmelig anstrengende at skulle høre diverse Venstreordførere stå her på denne talerstol i dag og tale om deres bekymring for den lille mand.
Kan vi dog ikke snart blive fri for at høre det udtryk her fra Folketingets talerstol?
Den form for retorik er temmelig nedslående at høre på, ikke mindst når bekymringen reelt er så hul, som den faktisk er.
Hvis det virkelig var dét, der lå én på sinde, sikrede man en ret til deltid, og det gør man ikke.
, at de har været med til at skabe et billede af, hvad de står for, som de reelt ikke kan leve op til. Også Det Radikale Venstre er positivt indstillet over for deltidsmuligheden, men primært af hensyn til en helt anden gruppe, som ikke har været nævnt i dag, nemlig de dårligst stillede, som på grund af f.eks. nedslidning har brug for en mulighed for deltid i en periode.
Derfor har vi også en resolution i Det Radikale Venstre om socialpolitisk troværdighed, som lægger vægt på muligheden for at kunne gå på deltid og dermed fastholde tilknytningen til arbejdsmarkedet.
Selv om det forslag, som vi behandler her, først kommer til at gælde for kommende overenskomster og dermed ikke bryder ind i de eksisterende overenskomster, kan vi alligevel ikke støtte forslaget.
Som jeg har været inde på, er det reelt en narresut, og i øvrigt mener vi faktisk ikke, at Folketinget skal lovgive om arbejdsmarkedsforhold, i hvert fald ikke når det drejer sig om den slags narresutter.
Vi har for stor respekt for dette hus og det arbejde, som foregår herinde.
Vi kan som sagt ikke støtte forslaget, fordi vi mener, at man skal være meget varsom med at blande sig i arbejdsmarkedsforhold, der som udgangspunkt skal reguleres af arbejdsmarkedets parter.
Det er en gammel tradition i Det Radikale Venstre, som vi gerne vil holde fast i.
Vi mener, det er at bevæge sig ud på en glidebane, når man begynder at blande sig, og selv om glideturen med dette forslag er meget lille og meget symbolsk, kan den faktisk friste svage sjæle over evne til også at forsøge sig på andre og mere vidtgående områder, og så kan den korte glidetur pludselig forvandle sig til en lang og ubehagelig oplevelse.
Derfor vil jeg gerne slutte af med indtrængende at opfordre organisationerne på arbejdsmarkedet, der endnu ikke har opdaget, at vi er kommet ind i et nyt århundrede og også et nyt årtusind, hvor der er behov for et mere nuanceret syn på deltid, til at tage sig sammen.
Frist ikke politikerne over evne, frist os ikke til at lovgive unødigt om det gode liv, frist os ikke til at blive smagsdommere, som regeringen nu med dette forslag vælger at være.
Foreløbig vil vi fra Det Radikale Venstres side modstå fristelsen fra dette pseudoforslag og stemme nej med henvisning til den danske model.
Målsætningen er positiv, men den anviste kur sikrer ikke helbredelse; man risikerer derimod, at den giver en række ubehagelige bivirkninger.