Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-23:
Jeg vil gerne sige tak til ministeren for besvarelsen og straks gå over til de kommentarer, som jeg synes den giver anledning til.
Jeg vil også gerne sige tak for tilsagnet om, at der skal være større åbenhed og god kontakt også til organisationer og bevægelser, som beskæftiger sig med dette her.
Nu er det jo så heldigt, at der bliver tid til en grundig offentlig debat om spørgsmålet.
Vi frygtede en overgang, at det løb var ved at være kørt, men det er godt, at vi nu får tiden til debatten.
Efter min opfattelse er det mest bemærkelsesværdige ved den ny aftale, MAI-aftalen, hvis den bliver vedtaget, at man indfører dette tvistbilæggelsessystem, hvor de multinationale selskaber og private selskaber i almindelighed får ret til direkte at anlægge sag mod de tilsluttede lande, altså f.eks. imod Danmark.
Når man går disse bestemmelser igennem, som ministeren kun nævnte overordentlig sporadisk i sin svartale, så finder man kernen i aftalen.
Det, der virkelig betyder noget i aftalen, er dette tvistbilæggelsessystem.
Som aftalen nu foreligger, er den jo skruet sammen på den måde, at multinationale selskaber kan indbringe sagen for nogle paneler, hvis de mener, at de bliver generet af en nationalstat.
Og det helt bemærkelsesværdige er, at et multinationalt selskab selv kan afgøre, om sagen skal behandles ved et panel under FN-systemet, under Verdensbanksystemet eller under de multinationale selskabers egen sammenslutning, nemlig organisationen International Chamber of Commerce.
De vil naturligvis vælge at indbringe tvister for deres egen organisation, altså for dette internationale handelskammer.
Det betyder, at man opretter et system, hvor de multinationale selskabers egen interesseorganisation skal afgøre tvister mellem landene og de multinationale selskaber.
Det er jo fantastisk, hvis det virkelig kan ende sådan, for det betyder jo, at de multinationale selskaber får hals- og håndsret over udmøntningen af den her aftale.
Derfor vil jeg godt bede ministeren redegøre nærmere for, hvad regeringen har tænkt sig at stille op med det problem, for hvis man ikke får løst det, så vil alle de andre ting, som vi diskuterer i forbindelse med aftalen, miljøforholdene f.eks., jo i virkeligheden være af mindre betydning, fordi det til syvende og sidst vil være dette internationale handelskammer, der kommer til at tolke afgørelserne.
Det bliver ikke dansk lovgivning, tysk lovgivning eller canadisk lovgivning; det bliver disse paneler.
Og hvis en sådan tvist mellem Barbieproducenten Matell og den danske stat skal afgøres ved et panel sammensat af det internationale handelskammer, ja, så kan man jo godt have en fornemmelse af, hvordan en sådan afgørelse vil falde ud - uanset alt det, ministeren har sagt om, at man vil forsøge at forbedre formuleringen om miljø osv. i aftalen.
Nu siger ministeren i sin svartale ganske vist heller ikke ordet forbedre, men kun ordet fastholde - allerede dér ligger der et problem - men jeg vil godt bede ministeren dokumentere, hvori disse sikringer og garantier skulle ligge. Jeg har ikke kunnet finde en miljøgaranti overhovedet i kompromispapiret, og derfor vil jeg gerne fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget udtrykker sit ønske om en aktiv dansk forhandlingslinje i forhandlingerne om MAI-aftalen, opfordrer Folketinget regeringen til at arbejde for, - at en bred definition af begrebet ekspropriation ikke indskrives i aftalen, - at investorers ret til at anlægge sag mod tilsluttede stater fjernes fra tvistbilæggelsessystemet, - at paneler under International Chamber of Commerce ikke tildeles kompetence under aftalen, - at aftalen kommer til at rumme en miljøgaranti, - at arbejdstagerrettigheder, herunder strejkeretten, kommer til at indgå i aftalen, - en generel undtagelse på det kulturpolitiske område, - at nye tilsluttede lande får ret til at genåbne forhandlingerne om grundlæggende bestemmelser i aftalen, samt - at indgåede aftaler i FN-regi får forrang for aftalen.«