Per Stig Møller (KF), 2006-05-30:
Jeg vil godt takke for en sober debat og kommentere nogle af tingene.
Udgangspunktet er jo selvfølgelig overordnet, om hr. Rune Lund har ret i, at tropperne er en del af problemet og ikke er løsningen; det er en klassisk formulering.
Men Enhedslisten er et meget klogt parti.
Det er jo meget klogere end FN, det er jo meget klogere end Iraks regering, så derfor er det jo sådan, at Enhedslisten selvfølgelig har ret.
Det er bare den dårlige irakiske regering og det dårlige FN, der ikke kan forstå, at Enhedslisten har ret, for både FN og Irak mener faktisk, at vi skal være til stede.
De beder os altså om at være der, og det er jo nok, fordi de mener, vi er en del af løsningen og ikke en del af problemet.
Ellers ville der være et problem med både FN og Iraks folkevalgte regering.
Jeg så meget gerne, at også arabiske lande var inde, og det har jeg også givet udtryk for over for mine arabiske kolleger.
Men Den Arabiske Liga er jo ikke rigtig inde nogen steder.
Vi har ønsket at få den ind i Darfur, og det vil da kun være godt, den dag Den Arabiske Liga også påtager sig FN-opgaver.
Det ville jeg kun være glad for, og jeg er da enig med Enhedslisten i, at det ville være dejligt, hvis Den Arabiske Liga gik ind i fredsbevarende aktioner og bidrog til fredsbevarende aktioner.
Jeg ser meget gerne, at vi, f.eks. når vi den 20. juni skal drøfte Darfur i FN, også får bidrag fra arabiske lande.
Hr. Hoydal fremførte, at Bush og Blair har erkendt fejl, og henviste til den forrige diskussion.
Det var et ganske glimrende indlæg, hr. Hoydal kom med, der er bare det ved det, at de fejl, som Bush og Blair har erkendt, er nogle, vi hverken har haft lod eller del i, så derfor er det lidt svært for mig at erkende, at Bushs og Blairs fejl også er danske fejl, for vi har ikke været med i de beslutninger, som Bush og Blair nu mener har været fejlagtige.
Så vil jeg gå over til Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre.
Jeg er meget ked af, at vore veje skilles nu.
For i virkeligheden vil vi jo det samme, og derfor har vi jo også været sammen så længe.
Vi vil godt have, at det irakiske demokrati skal virke, vi vil også alle sammen have, at det irakiske folk får frihed og tryghed og fremgang, og det er jo derfor, at også S og R ønsker mere genopbygning.
Vi vil også alle sammen gerne give FN en større virkeplads i Irak.
Jeg registrerede også, at Socialdemokratiet sagde – det syntes jeg var flot, og jeg er glad for det – at man vil støtte soldaterne, jeg tror, det var med materiel, og at man vil støtte NATOtræningen og FN-opgaverne.
Der er også fra SR’s side stillet forslag om 250 mio. kr. over 4 år.
Vi har afsat 50 mio. kr. ekstra for 1 år, men vi kan naturligvis godt finde ud af noget sammen.
Så vidt jeg kan se, er det eneste, der skiller os, datoen, og det synes jeg er lidt ærgerligt.
S og R siger den 1. juli, og det synes jeg er ærgerligt, ikke mindst i lyset af, at der nu er kommet en irakisk regering, som helt tydeligt speeder op for, hvornår den selv kan overtage sikkerheden, og har optimistiske forhåbninger om december og ellers et stykke ind i det nye år.
Hvorfor skulle vi dog ikke gøre opgaven færdig sammen?
Hvorfor skulle vi pludselig, nu lige før den irakiske regering tror, at den kan tage det sidste trin mod en total irakisering, vise, at det tror vi ikke på, ved at trække os ud og dermed give regeringens og demokratiets modstandere større muligheder for at forhindre, at den irakiske regerings irakiseringsplan lykkes?
Når jeg ser betænkningen, kalder man det en tilbagetrækningsplan, men det er jo en omlægningsplan.
Når man vil blive med soldater, når man vil blive med NATO-træning, når man vil blive med FN-opgaver, og når man vil blive med civile, som jo ikke kan fungere, hvis de ikke har militær støtte og beskyttelse, er der jo faktisk ikke rigtig noget ud over datoen, der skiller os ad – altså medmindre man ikke vil være med i koalitionen.
Det hørte jeg sidste gang, men så kommer vi jo i den absurde situation, at vi render rundt dernede uden noget mandat, og jeg er helt sikker på, at hr. Niels Helveg Petersen ikke ønsker at være til stede uden mandat og uden den irakiske regerings tilladelse.
Lad mig så lige komme ind på beretningen.
Her skriver S og R, at man gerne – også med deltagelse af danske soldater og sammen med andre NATO-lande – fortsat vil hjælpe den irakiske regering med at træne officerer og politifolk, og i god forståelse med S og R har vi i det seneste beslutningsforslag øget vores træningsindsats for officerer og politifolk.
Jeg er helt enig med hr. Niels Helveg Petersen i, at der tydeligvis er meget uheldige elementer i politistyrkerne.
Nu er det jo nok sådan, at irakerne aldrig har haft tillid til politistyrkerne.
Jeg tror ikke, de havde megen tillid til Saddam Husseins politi, og det, vi skal lære dem, er, at det politi, de får nu, bliver demokratisk.
Jeg er helt enig i alle de bekymringer, hr. Niels Helveg Petersen giver udtryk for – helt enig.
Alt andet ville være at være blind.
Men vi øger altså vores polititræningsindsats, og vi øger vores indsats for retssystemet med uddannelse af dommere, fængselspersonale og politifolk.
Vi har holdt to kurser, vi tilbyder yderligere seminarer og kurser i Danmark inden for området, og EU styrker sin indsats, så det er vi altså også enige om.
S og R skriver, at man gerne vil hjælpe med til, at FN kan være til stede, og det er vi også enige i.
Vi sørger for at hjælpe gennem vores omlægning.
Det, vi skærer ned i det normale militære bidrag, overflyttes jo til FN, og det vil sige, at her er vi også enige, for uden vores hjælp kunne FN jo ikke være til stede.
Her er vi også enige, men vi kan bare ikke få nødhjælpen frem og få den civile genopbygning til at finde sted uden militær beskyttelse.
Hr. Niels Helveg Petersen nævnte sidste gang Herald Tribunes opgørelse over antallet af kidnappede.
Der er mange nødhjælpsarbejdere, der er kidnappet, der er mange lastbilchauffører, der er kidnappet, og der er mange andre, som hjælper det irakiske folk, der er kidnappet.
Det vil sige, at der er brug for den militære beskyttelse, for man kan ikke tale seriøst om at ville levere nødhjælp og civil genopbygning, hvis man ikke vil gøre noget for at beskytte dem og forhindre den kidnapning, som florerer.
Det er kidnapning, som ofte sker for at få penge til kriminelle aktiviteter, men det er jo også en terroristisk kidnapning, som sker for at få penge til terroristernes indkøb af våben og sprængstofmateriale.
Man vil godt erstatte bevogtning med genopbygning, men det lader sig bare ikke gøre, for bevogtning og genopbygning hører sammen.
Så minder man om, at man har foreslået, at der blev sendt flere soldater til træning i irakiske sikkerhedsstyrker.
Det er jo sket.
Det var det, vi hørte om ved behandlingen af det sidste beslutningsforslag, og det er på den baggrund, man siger, at vi har afvist ethvert forsøg på nytænkning.
Men al den nytænkning, der foreligger, har vi jo faktisk honoreret i det foregående beslutningsforslag, og vi honorerer yderligere med nærværende beslutningsforslag i form af omlægningen til FN.
Så skriver S og R, at Danmark skal hjælpe med til at opbygge Iraks demokrati, retssamfund og sikkerhedsstyrker.
Vi er helt enige, og den indsats øger vi jo også.
Så skriver man, at nu er det så på tide at overlade ansvaret til irakerne selv.
Ja, det er vi også enige om, men der er bare det ved det, at det er irakerne selv, der skal afgøre, hvornår de mener, de er klar til at overtage ansvaret.
Derfor mener jeg ikke, man bare kan sige: Nu smider vi ansvaret over til jer.
Det er jo netop den gradvise opbygning, det drejer sig om.
Endelig vil man støtte FN’s aktiviteter i Irak, herunder tilbyde FN landtransporthjælp i form af et C-130 transportfly med jordpersonel.
Det er jo præcis det, vi har tilbudt.
Summa summarum:
Det eneste, der skiller os ad, er altså, at man vil lade datoen bestemme virkeligheden i stedet for at lade virkeligheden bestemme datoen.
Men det kan man ikke, og jeg synes, det er ærgerligt, at vore veje skilles, hvis den irakiske regering kan opfylde det, den nu har meddelt, nemlig at den kan overtage sikkerheden allerede inden for det kommende år, som beslutningsforslaget drejer sig om.
Det er trist.
Jeg er glad for, at der i virkeligheden er tilslutning til alle elementerne i regeringens beslutningsforslag fra et så bredt flertal, når vi lige ser bort fra datoen.
Det krav kan vi ikke imødekomme, for så ville vi svigte FN og den irakiske regering og hele den indsats, der er leveret af de danske soldater i tidens løb.
Med disse ord vil jeg godt sige tak for debatten.
Jeg er glad for den brede støtte til alle elementerne i forslaget og ked af, at vi ikke kan gå det sidste stykke sammen.