runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 2003-12-03:
»Kan ministeren bekræfte, at Udenrigsministeriet har redigeret i og manipuleret med notaterne fra februar til marts om principperne for dansk deltagelse i Irakkrigen, jf. Information den 27. november 2003?«
Dagbladet Information har fået aktindsigt i Udenrigsministeriets juridiske notater op til Irakkrigen, der viser, hvordan forklaringerne skifter, hvordan der redigeres på højtryk i Udenrigsministeriet.
Jeg vil bede udenrigsministeren bekræfte, at der skiftes argumenter fra notatet dateret den 14. februar, hvor der argumenteres for nogle principper omkring Danmarks deltagelse i en eventuel krig, frem til notater af henholdsvis den 16., 17. og 18. marts, hvor Danmark melder sig under Bushs faner som deltager i krigen.
Det korte spørgsmål er: Vil ministeren bekræfte, at der redigeres i Udenrigsministeriet, at der ændres forklaringer, at de forklaringer, der var i februar, ikke duer længere i marts?
Per Stig Møller (KF), 2003-12-03:
Det er jo så dejligt med hr. Villy Søvndal.
Jeg tror, han er den sidste nulevende formørkede marxist, for det, der karakteriserede marxismen, var jo, at man så konspirationer alle vegne.
Alle vegne havde der siddet nogle i nogle mørke kældre og lavet nogle forfærdelige strategier, der endte med at snyde alle mennesker.
Sådan står det også for hr. Villy Søvndal i dag, at jeg har redigeret i og manipuleret med - det er ordene, som hr. Villy Søvndal har den, synes jeg, nærmest grovhed at anvende
- folkeretsnotaterne.
Det er jo fuldstændig hen i vejret og ville jo under normale vilkår blive kaldt uartigt.
Jeg kan fuldstændig afvise påstanden om manipulation og finder påstanden om, at jeg skulle redigere i Folkeretskontorets tekst, fuldstændig urimelig, og egentlig må man jo forvente, at der kommer en undskyldning. Redigerede min forgænger i notatet fra samme kontor om Irakintervensionen i 1998, som jo kom til samme konklusion som notatet fra marts 2003?
Nej, selvfølgelig gjorde hr. Niels Helveg Petersen ikke det.
For udenrigsministre giver
ikke kontoret politisk besked om, hvad de skal komme frem til.
I så fald ville Folkeretskontorets svar jo blive
De to notater indeholder de samme grundlæggende elementer.
Det er de selvfølgelig ikke.
Burde de have været identiske?
Nej, det burde de naturligvis ikke, for så havde man ikke fulgt med.
Der sker jo noget mellem februar og marts rent faktuelt.
Våbeninspektørerne fortsætter deres arbejde, og drøftelserne i Sikkerhedsrådet fortsætter.
Men den juridiske analyse - og det er jo det afgørende, må jeg sige til hr. Villy Søvndal - i de to notater er sammenfaldende, det er kun Information, der ikke kan se det.
Det har jeg jo allerede skrevet til Information, det står i Politiken i dag.
Det står i Information i morgen, hvor jeg påviser, at Information fusker med de to notater.
Nu udløber min tid, så jeg håber, hr. Villy Søvndal giver mig et yderligere spørgsmål, så jeg kan fortsætte forklaringen på notaterne.
Villy Søvndal (SF), 2003-12-03:
Ja, det gør jeg bestemt gerne, for jeg kan godt forstå, at udenrigsministeren har behov for mere tid.
De fem betingelser er følgende: For det første at der skal gælde et proportionalitetsprincip, altså at en militær aktion skal stå i forhold til Iraks resolutionsbrud.
Kan udenrigsministeren bekræfte, at det er en betingelse, der eksisterede i februar, men som faldt ud i marts?
Kan han ligeledes bekræfte, at med hensyn til betingelse nr. 2, at der skal foreligge det, der hedder objektive brud på resolution 1441 - material breach, tror jeg, det hedder på engelsk, sådan som jeg husker det fra FN - ændrer man forklaring? Det tredje punkt er, at Irak skal have mulighed for at rette sig.
Det falder også ud i marts måned.
Kan udenrigsministeren ligeledes bekræfte det?
Kan han for det fjerde bekræfte, at Udenrigsministeriets vurdering i februar er, at det kræver Sikkerhedsrådets stiltiende samtykke, som det hedder i Udenrigsministeriets notat, og at betingelsen om Sikkerhedsrådets stiltiende samtykke falder ud i marts måned?
Kan han endelig for det femte bekræfte, at forudsætningen i februarnotatet er, at der ikke foreligger veto fra nogen af de fem permanente medlemmer, og at det lige præcis er det, der er faldet ud i marts måned?
Så behøver man jo ikke at være hverken marxist eller mørkemand, man kan være en lysets søn og derved se et dokument i fuldt dagslys og dermed konstatere, at udenrigsministeren lyver stærkere, end en hest kan rende, med hensyn til at ændre forklaringer, efterhånden som tingene forandrer sig.
Per Stig Møller (KF), 2003-12-03:
Lad mig så tage det fra en ende af.
Punkt 1: Omfanget af en militær aktion mod Irak skal stå i rimeligt forhold til Iraks resolutionsbrud
, det vil sige, at det såkaldte proportionalitetsprincip skal være overholdt.
Det står der den 14. februar, det er ganske rigtigt.
Proportionalitetsprincippet er behandlet i begge notater.
I notatet af 17. marts konkluderes det på baggrund
af Iraks substantielle brud på sine forpligtelser, at den sidste udvej for at sikre, at Irak bliver afvæbnet og således ikke længere kan udgøre en trussel mod international fred og sikkerhed i regionen, må anses for at være en gennemtvingelse af FN's krav og betingelser med militær magt.
Så der er ingen forskel.
Notatet af 17. marts fastslår, at der har været holdt talrige møder og konsultationer i Sikkerhedsrådet, og at det hver gang er blevet konstateret, at Irak fortsat substantielt krænkede de forpligtelser, som Sikkerhedsrådet har pålagt landet.
Notatet fastslår, at der stadig er enighed i Sikkerhedsrådet om, at Irak ikke har opfyldt de af rådet opstillede krav og betingelser
, selv om Irak som følge af det massive pres fra verdenssamfundet har gjort visse utilstrækkelige fremskridt. På baggrund heraf fastslår notatet af 17. marts, at såfremt Irak ikke i løbet af meget kort tid opfylder alle de af Sikkerhedsrådet opstillede krav og betingelser, kan det konstateres, at Irak har forpasset sin sidste mulighed for dels at opfylde sine nedrustningsforpligtelser, dels at undgå alvorlige konsekvenser, som landet fik under resolution 1441.
Irak har ifølge notatet således ikke overholdt kravene i resolution 1441 om et omgående, betingelsesløst og aktivt samarbejde, som var krævet.
Punkt 3: Irak skal have mulighed for at rette sig.
Denne betingelse er forkert citeret fra notatet af 14. februar af Information, som jo ikke kan læse.
Det hedder heri, at anvendelse af militære magtmidler bl.a. er betinget af, at Irak har haft en reel mulighed for at rette sig, jf. resolutionens operative § 2.
Den relevante del af den pågældende paragraf har altså følgende ordlyd:
»Decides, while acknowledging paragraph 1 above, to afford Iraq, by this resolution, a final opportunity.«
Så det vil sige, at der ikke er sagt det, som Information hævder.
Nu blinker den røde knap.
Villy Søvndal (SF), 2003-12-03:
Jeg takker for svaret og ser frem til, at udenrigsministeren også får lejlighed til at svare på punkt 4 og 5.
Jeg håber så i øvrigt, at udenrigsministeren er i stand til at svare bedre på disse end på de første tre, for det synes jeg bestemt ikke var overbevisende.
Udenrigsministeren bekræftede jo i sine svar, at det er rigtigt, at forklaringer er ændret, både med hensyn til proportionalitetsprincippet og i spørgsmålet om objektive brud på resolution 1441.
Hvem afgør, om der er sket objektive brud?
Det er der kun én instans, der kan gøre, og det er dem, der har truffet beslutning om 1441, nemlig FN's Sikkerhedsråd.
Udenrigsministeren ved jo lige præcis, at FN's Sikkerhedsråd aldrig konstaterede, at der var objektive brud af en karakter, der gav adgang til et militært angreb på Irak.
Jeg synes, at udenrigsministeren i samtlige sine svar gav mig ret i, at der er ændret forklaringer.
Efterhånden som man havde behov for at kunne medvirke i den her operation under Bushs vinger, ændrede man alle de forklaringer, man havde sat op i februar måned.
Derfor ser jeg frem til svarene
på, om det også er tilfældet for punkt 4 og 5.
Per Stig Møller (KF), 2003-12-03:
Nu er der jo ikke ret meget at gøre ved det, for hr. Villy Søvndal har jo notorisk aldrig villet høre og høre efter.
Det, der var spørgsmålet, var, om der var ændret forklaringer.
Det juridiske grundlag var altså i punkt 1, 2 og 3 det samme.
Information havde fejlrefereret papiret af 14. februar, men det har hr. Villy Søvndal altså ikke villet høre.
Derfor tror jeg såmænd heller ikke, det hjælper ret meget at gå videre til punkt 4 og 5, men jeg skal gøre det alligevel af hensyn til Folketingets referater.
FN's Sikkerhedsråd skal som minimum give sit stiltiende samtykke til en militær aktion.
Notatet af 14. februar opstiller ikke en sådan betingelse.
Det er igen Information, der vildfører hr. Villy Søvndal.
Muligheden for en stiltiende forståelse nævnes, men derefter gennemgås mulighederne for militær indgriben i tilfælde af uenighed i Sikkerhedsrådet.
Overvejelserne fører til en konklusion om, at militær indgriben, uanset uenighed i Sikkerhedsrådet, under visse omstændigheder ville kunne ligge inden for rammerne af Sikkerhedsrådets tidligere bemyndigelser.
Det er altså stik modsat af, hvad Information får ud af det.
Punkt 5: Ingen permanente medlemmer af Sikkerhedsrådet må nedlægge veto.
Notatet af 14. februar fastslår i forbindelse med en analyse af mulighederne for anvendelse af militære magtmidler over for Irak, uanset uenighed i Sikkerhedsrådet, at det bl.a. vil være en forudsætning, at Sikkerhedsrådets fornyede behandling af sagen ikke fundamentalt forrykker eller modsiger det tidligere etablerede grundlag for magtanvendelse, f.eks. i form af et veto mod et resolutionsforslag, der klart bemyndiger til iværksættelse af militære forholdsregler.
Det var som bekendt heller ikke tilfældet og heller ikke aktuelt, da notatet af 17. marts blev skrevet.
På det tidspunkt havde der uformelt cirkuleret et amerikansk-britisk falsk resolutionsudkast, som ikke indeholdt en bemyndigelse til magtanvendelse.
Hvorfor ikke? Fordi den jo allerede forelå med de tidligere Sikkerhedsråds resolutioner.
Desuden udelader Information, og dermed misinformerer Information bl.a. hr. Villy Søvndal, følgende betragtning fra notatet af 14. februar:
»Og det må også i denne analyse indgå med vægt, at et enkelt eller nogle få lande, der på et tidspunkt har medvirket til opstilling af krav og betingelser for en fredsslutning, om fornødent med anvendelse af militær magt i henhold til FN-pagtens kapitel 7 ikke bør kunne blokere for en beslutning om magtanvendelse, når det på et tidspunkt objektivt må konstateres, at der foreligger bevidste, grove krænkelser på centrale områder af de af Sikkerhedsrådet opstillede krav og betingelser, da det i realiteten ville give disse lande en vetoret med tilbagevirkende kraft.«
Det står der i notatet af 14. februar.
Så kan det vist ikke siges tydeligere, og jeg synes, det er lidt absurd, at hr. Villy Søvndal ikke gider ulejlige sig med at læse de gendrivelser, der var i avisen, men i stedet for spilder Folketingets tid.
Villy Søvndal (SF), 2003-12-03:
Det er et interessant synspunkt fra en minister, der har ledt landet i krig, at han synes, at det at diskutere, om grundlaget var i orden, er at spilde Folketingets tid.
Men det siger måske noget centralt om en trængt udenrigsminister. Jeg må spørge udenrigsministeren: Hvem har retten til at konstatere, om der med udenrigsministerens ord er sket objektive krænkelser?
Hvem har retten til at tolke det?
Det er der kun et organ, der har i den her verden, og det er FN's Sikkerhedsråd.
Som udenrigsministeren meget præcist redegjorde for, cirkulerede der et engelsk-amerikansk udkast til resolutionen midt i marts, som aldrig kom til afstemning.
Hvorfor gjorde det ikke det?
Det var, fordi USA ikke ønskede at indhente det nederlag i FN's Sikkerhedsråd, at man ikke kunne få sin resolution vedtaget.
Det ved enhver.
Jeg vil bare bede udenrigsministeren bekræfte, at det er begivenhedsforløbet, at det er årsagen til, at den resolutionstekst aldrig kom til afstemning, og også bekræfte, at der er kun én i den her verden, der kan tolke Sikkerhedsrådets resolutioner, og det er Sikkerhedsrådet selv.
Per Stig Møller (KF), 2003-12-03:
Nu er det jo sådan, at Sikkerhedsrådet ikke traf nogen beslutning, fordi ét land havde meddelt, det ville nedlægge veto.
Hvorefter seks lande sagde, at så ville de i øvrigt ikke mene noget.
Det har vi tit diskuteret i Folketingssalen.
Det synes jeg var forkert af de seks lande, men det gjorde de.
Det afgørende er jo her, at de lande, som ville trække den bemyndigelse til magtanvendelse, som har ligget i 678 og 687, som lå i alle resolutionerne og gentaget i 1441, tilbage, de lande, som i marts måned måtte være imod det, som havde fået second thoughts, kunne jo have stillet et resolutionsforslag.
Hvis de virkelig havde det flertal, som nogle hævder de havde, kunne de jo have stillet et resolutionsforslag, som ophævede bemyndigelsen til magtanvendelse.
Hvorfor gjorde de ikke det?
Det vil sige, at de aldrig stillede det resolutionsforslag.
Det vil sige, at de aldrig har gået ind for, at magtbemyndigelsen skulle ophæves.
Det vil sige, at kapitel syv står ved magt.
De forskellige ting står ved magt.
De, der var imod magtanvendelse, kom aldrig på banen og sagde, at de var imod magtanvendelse, for
så skulle de have fremlagt et resolutionsudkast. Og med hensyn til dem, der truede med et veto, der har de jo skrevet i folkeretspapiret, som jeg har læst op af, at man ikke kan lave veto og derved ophæve en tidligere beslutning, som var magtbemyndigelse, for så skal man stille forslag om at ophæve magtbemyndigelsen.
Men der var ingen, der stillede det forslag, for alle var klar over, at magt kunne blive nødvendigt, hvis han havde misbrugt sin sidste chance.
Det var altså vores vurdering, at han havde misbrugt sin sidste chance.
Og grundlaget kender hr. Villy Søvndal jo også til bevidstløshed.
Det står i beslutningsforslaget under IV, som rummer de 13 punkter, som hr. Villy Søvndal bare aldrig nogen sinde har villet få ind i sit hoved, fordi det ikke passer til hans konspirationsteori.
Villy Søvndal (SF), 2003-12-03:
Jeg synes simpelt hen, det er imponerende, hvor langt udenrigsministeren i dag er villig til at vove sig ud i en absurd logik, der hedder, at hvis der ikke er stillet et modgående resolutionsforslag, som er blevet vedtaget, har man retten til at handle på grund af det ikkevedtagne resolutionsforslag.
Altså, et begavet menneske må være meget trængt, når man argumenterer med noget, der er så fuldstændig bagvendt, som udenrigsministeren præsterede lige nu. Bare til slut: Jeg forstår, at udenrigsministeren ikke synes, det er et problem, at der i den grad redigeres i og ændres på principper og manipuleres for at muliggøre dansk deltagelse i en krig. Jeg synes, det er et problem for ministeriet, for ministeren, men i høj grad også set i forhold til udenrigsministerens pligt til at orientere Folketinget.
Det er jo sælsomt at opleve, at de her oplysninger skal tilflyde os fra pressen, der søger aktindsigt i notater.
Var det ikke rimeligt, at udenrigsministeren så det som sin pligt at sikre, at de her oplysninger om, at der var blevet ændret i principperne, at der var blevet redigeret og fjernet noget, forelå for Folketinget?
Så kunne Folketinget ud fra de oplysninger have taget stilling.
Per Stig Møller (KF), 2003-12-03:
Jeg kan forsikre hr. Villy Søvndal om, at der laves
mange kladder og mange midlertidige papirer ovre i mit ministerium, ellers ville jeg jo ikke passe mit arbejde.
Der er da situationer, hvor jeg spørger: Hvad ved vi om det?
Hvordan ser den situation ud?
Vil hr. Villy Søvndal nu have den ordning, at alle de papirer og notater, jeg beder om til min orientering for at vurdere en situation, på et hvilket som helst mellemstadium skal tilflyde hr. Villy Søvndal sådan på en pipeline?
Det er jo noget vrøvl.
Det, der sker, er, at når vi så træffer en beslutning og forelægger den for Folketinget, leverer vi jo også Folkeretskontorets papir, som er et svar på den situation, som foreligger i marts måned.
Hvorfor skulle jeg dog ulejlige hr. Villy Søvndal med at aflevere et papir om situationen i februar måned?
Så jeg synes, det er fuldstændigt ude i hampen at man sidder her og siger - efter at have hørt alt det, hr. Villy Søvndal har hørt - at der manipuleres og redigeres.
Der redigeres selvfølgelig som på en hvilken som helst pc, fordi man selvfølgelig skal opdatere.
Men mine kladder skal da ikke sendes til hr. Villy Søvndal.
Det ville da være absurd. Så ville Folketinget jo gå til i papir.
Det skal da være, når man kommer frem til beslutningen, at man skal forelægge beslutningsgrundlaget. Her mener jeg stadig væk - det er jo en klassisk uenighed mellem os - at grundlaget klart lå i 1441, der henviser til alle bemyndigelserne til magtanvendelse.
Og ingen ophæver dem nogen sinde, og der tillader jeg mig bare at sige, når nu hr. Villy Søvndal hæfter sig ved koalitionsudkastet, at der var end ikke et udkast, som nogen forelagde til forhandling, om at ophæve bemyndigelsen til magt, end ikke et udkast.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2003-12-03:
»Giver DR's afdækning af de utilfredsstillende forhold i og den manglende kontrol af de såkaldte puljeordninger ministeren fornyet anledning til at overveje regeringens tanker om flere private aktører på dagpasningsområdet?«
Vi skal nu til puljeordninger for pasning af børn, hvor Danmarks Radio viste helt ufatteligt utilfredsstillende forhold for børn i de puljeordninger, de havde besøgt.
Der var eksempler på unge piger uden uddannelse, som til en ekstrem lav løn var ansat til at passe børn; der var ordninger kendetegnet af, at jo flere børn, jo højere løn gav det.
Alt i alt eksempler på helt utilfredsstillende forhold set ud fra enhver betragtning.
Jeg er sikker på, at socialministeren deler den opfattelse, og derfor vil jeg spørge: Rokker det ikke ved troen på, at det er klogt at gå videre med private profitbørnehaver, som socialministeren jo er på vej med et lovforslag om?
Men jeg synes, ministeren er alt for ubekymret i forhold til fremtiden på det her område.
Lad os tage Morsø Kommune.
Der har man så fremover formentlig et antal kommunale børnehaver, som vi kender dem i dag, man har nogle puljeordninger, som dem DR har skaffet os indblik i, og så vil ministeren have nogle profitbørnehaver ved siden af, hvis sådan nogle kommer i Morsø Kommune.
Hvorfor skulle det betyde bedre forhold for børnene, at man får nogle børnehaver, hvor hensigten er at tjene penge på at passe børn?
Vil man ikke løbe ind i præcis de strukturelle problemer, der er i puljeordningerne?
Nemlig at det er en fordel at ansætte meget billig arbejdskraft, for så tjener man flere penge; det er en fordel at have nogle flere børn i børnehaven, end det er i andre børnehaver, for så tjener man flere penge; det er en fordel ikke at føre tilsyn, for så kan sådan en børnehave drives billigere.
Er der ikke den indre logik i at lave profitbørnehaver, at for at sænke omkostningerne og dermed øge overskuddet for dem, der driver børnehaver, så lægger man netop op til discountordninger på børnehaveområdet?
Jeg hørte ikke antydningsvis i svaret, hvordan ministeren vil sikre sig mod den situation, og betyder det efter ministerens opfattelse, at frit valg er opfyldt i Morsø, hvis der ved siden af de nuværende puljeordninger og børnehaverne er en profitbørnehave?
Er det det, der er ministerens bud på, at de skal se glade ud i Morsø?
Jørn Pedersen (S), 2003-12-03:
Tak til ministeren for svaret.
Det er rart at se, at ministeren tager sagen alvorligt.
Men jeg kunne godt tænke mig at fiske lidt i de muligheder, ministeren måske står med, efter at undersøgelsen er tilendebragt.
Er tilsynsmyndigheden noget af det, ministeren påtænker at ændre?
For det synes jeg er ret så afgørende, både med hensyn til, hvad der skal ske med puljeordningerne på et senere tidspunkt, og de initiativer, ministeren påtænker, som vi jo ikke helt kender bredden af endnu.
Sandy Brinck (S), 2003-12-03:
Også jeg vil godt kvittere for ministerens erkendelse af, at den problemstilling, vi på rystende vis har fået præsenteret på tv, faktisk har betydning for de overvejelser, man gør sig i regeringen på baggrund af udvidelse af private pasningsordninger.
Men jeg må så sige, at jeg bliver lidt bekymret og deler ikke den opfattelse, som jeg synes lå i ministerens svar, nemlig at forældrene skal lade børnene afprøve forskellige tilbud, i stedet for at man fra starten sikrer sig, at det er nogle ordentlige pasningstilbud med kvalitet, som skattekroner rent faktisk bliver brugt til.
Derfor ville jeg også meget konkret spørge, om ministeren vil være med på en overvejelse om, at man i puljeordningerne også har grænser for, hvor mange børn der må være pr. plejer fuldstændig på linje med, hvad vi har for dagplejemødre.
Henriette Kjær (KF), 2003-12-03:
Der var det på den måde, at de forældre, der stod på venteliste, partout blev anvist til en puljeordning eller blev bedt om selv at etablere en puljeordning.
Det har intet med frit valg at gøre, og derfor tager jeg afstand fra den måde, man har tilrettelagt
dagtilbuddene på i Morsø Kommune.
Jeg mener, at vi netop, når man skaber et privat marked, også skal opstille nogle kvalitetskrav, som der skal leves op til; man skal sikre sig gennem forældrebestyrelser, at forældrene har et ord at skulle have sagt, at man godkender de pædagogiske planer, der bliver lavet osv.
Derfor er jeg ikke nervøs for, at der kommer flere leverandører ud på markedet.
Jeg synes kun, at det kan være med til at højne kvaliteten, i og med at der kommer mere konkurrence om at lave nogle gode tilbud, og forældrene er jo meget bevidste om, at deres børn bliver passet på en god og forsvarlig måde.
Det er sådan set den bedste garant for, at der ikke kommer klamphuggere ind på markedet.
I mit svar til hr. Villy Søvndal har jeg også svaret hr. Jørn Pedersen, idet der selvfølgelig skal være et ordentligt tilsyn.
Der skal være et pædagogisk tilsyn, og der skal være et sikkerhedstilsyn, så man sikrer sig, at legepladsen og indretningen af boligen er i orden, og der skal også være et økonomitilsyn.
Der er vi gået i gang sammen med KL i Socialministeriet med at tilrettelægge det og lave nogle klare vejledninger, som kommunerne kan bruge, og som skal følges i denne her forbindelse.
Nu skal vi jo så se, om det kun er ved puljeordningerne, vi skal stramme op, eller om det også er ved de andre private ordninger efter § 26 samt ved de kommunale tilbud.
Det leder mig videre til fru Sandy Brincks spørgsmål, om man skal lade børnene afprøve forskellige ordninger.
Nu er puljeordningen jo en gammel ordning fra først i 1990'erne, så det er ikke noget med at afprøve, mange har fået skabt nogle virkelig gode tilbud via puljeordningerne.
Men i den forbindelse tegner fru Sandy Brinck altså et billede af, at alt kommunalt er fuldstændig fantastisk, og at det er den eneste model, man kan bruge.
Jeg vil godt gøre opmærksom på, at der i Københavns Kommune er blevet udleveret et forkert barn til en bedsteforælder; at man har lukket en institution, mens der stadig væk var et barn i den.
Det var veluddannet personale, det var kommunale institutioner.
Desværre kan der ske fejl i alle ordninger.
Villy Søvndal (SF), 2003-12-03:
Jeg vil spørge, om spørgsmålene fra Dansk Folkeparti giver ministeren anledning til overvejelser om, hvad hun vil gøre, når hun ansætter en ny medarbejder.
For mig at se
kan det godt med et udtryk fra Kierkegaard give anledning til megen frygt og bæven, hvis det, de to herrer siger, er rigtigt. Altså vi har en medarbejder, som er blevet angrebet af en meget stærk alliance, der består af en autonom smædecentral, TV 2 og dagbladet Information.
Det er jo en voldsom og stærk alliance, som med hr. Søren Krarups udtryk uden nogen som helst rigtighed har angrebet en hæderlig mand, der er forfulgt af løgne. Jeg vil bare spørge: Er det en rigtig gengivelse af virkeligheden efter ministerens opfattelse, og hvis det er det, er det så ikke frygtelig risikabelt at søge en stilling hos ministeren fremover, for hvis den der stærke alliance af autonome hælercentraler, dagbladet Information og TV 2-Morgen slår til igen, skal man så ikke rådgive en person om at være meget forsigtig med at søge et job hos kirkeministeren fremover?