runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kamal Qureshi (SF), 2003-02-28:
Jeg beder ikke fru Pia Kjærsgaard komme med et løsningsforslag på Mellemøstkonflikten eller de andre konflikter, der skaber flygtninge.
Jeg beder fru Pia Kjærsgaard forholde sig helt konkret til og komme med et enkelt svar på spørgsmålet: Hvorfor synes fru Pia Kjærsgaard, at lige præcis det nuværende Israel, som er det land, mange flygtninge gerne vil tilbage til, ikke skal modtage de flygtninge, mens fru Pia Kjærsgaard jo er en af de store fortalere for, at lande alle andre steder i verden skal tage deres egne borgere tilbage?
Hvis flygtninge skal have lov til at vende tilbage til det land, de flygtede fra, hvorfor gælder det så lige præcis ikke de palæstinensiske flygtninge?
Pia Kjærsgaard (DF), 2003-02-28:
Jeg vil stadig væk sige, at konflikten i Mellemøsten er en ganske, ganske særegen konflikt, men der er jo altså en palæstinensisk stat, hvor de flygtninge kan flytte tilbage til til deres eget land.
Det er jo i virkeligheden forhold, som slet, slet ikke kan sammenlignes med det forslag, som SF her har fremsat.
Det er jo ganske urimeligt, at man stiller spørgsmålet på denne her måde.
Der er mulighed for at vende tilbage, men det ønsker palæstinenserne jo i virkeligheden ikke.
Jann Sjursen (KRF), 2003-02-28:
Vi har i dag hørt integrationsministeren forsikre, at ingen bliver tvangshjemsendt til død, tortur osv.
Det turde selvfølgelig være helt naturligt i den situation, de står over for nu; også irakere, der har fået behandlet deres asylansøgning her i Danmark.
Men man må ikke desto mindre konstatere, at det kan være svært for regeringen at vinde gehør for det budskab, og det hænger jo nok sammen med regeringens generelle udlændingepolitik, når det kommer til stykket.
Ikke desto mindre vil jeg sige, at vi selvfølgelig tror på regeringen.
Sådan må det være, også i henhold til de konventioner m.v., som Danmark har tiltrådt, at ingen bliver tvangshjemsendt til død, tortur, og hvad der ellers blev nævnt fra integrationsministerens side.
Men netop fordi regeringens udlændingepolitik jo, som vi ser det fra Kristeligt Folkepartis side, generelt sætter spørgsmålstegn ved den retssikkerhed, som asylansøgere kan nyde i Danmark, kan jeg da godt forstå, at SF har fremsat det beslutningsforslag, som de har, og på den baggrund, de har gjort det.
Men jeg vil godt understrege, at når Kristeligt Folkeparti ikke kan støtte SF's beslutningsforslag, er det, fordi vi ikke synes, at særlove er en god ting.
Det har drejet sig om flygtninge, hvor det har været nødvendigt af hensyn til en ordentlig modtagelse af disse at gøre det hurtigt og smidigt ved hjælp af en særlov, men det må absolut kun være undtagelsen.
En sådan situation synes jeg ikke vi er i endnu, selv om situationen selvfølgelig er alvorlig.
Men de, der har brug for beskyttelse, som vi ser det her i Danmark i øjeblikket, også selv om de har fået afgjort deres asylansøgning, som ministeren har redegjort for, får det.
De bliver ikke tvangshjemsendt.
Men jeg vil også godt tilkendegive, at det jo ikke er så enkelt endda, for hvornår er vi i en sådan situation?
Det er vanskeligt, men det er en debat værd, og derfor synes vi, det er udmærket, at Folketinget på baggrund af det bebudede radikale beslutningsforslag får lejlighed til at tage den debat senere.
Line Barfod (EL), 2003-02-28:
Da vores ordfører på området, hr. Søren Søndergaard, desværre ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende: Det kan egentlig siges ganske kort, og det kan forklares meget langt. Den korte version er, at Enhedslisten naturligvis kan støtte forslaget, for man må spørge: Hvad kan man ellers anstændigvis?
Den længere forklaring er, at i en situation, hvor Bush og Blair har pustet sig op til en krig, og hvor den danske regering logrende følger efter, vil det være en skandale, hvis Danmark sender irakerne tilbage, umiddelbart inden hele krigsmaskinen er affyringsklar, også selv om vi naturligvis håber, at det ikke bliver tilfældet.
Det vil sige, at myndighederne har vurderet, at de på tidspunktet for afslaget ikke ville være i fare for konkret forfølgelse, hvis de vender tilbage.
Vi kender naturligvis ikke alle de enkelte sager, og vi kan derfor ikke forholde os til dem som sådan, men det kræver ikke megen styrke i brilleglassene at se et misforhold tone frem her.
For disse mennesker har fået afgjort deres sager for længe siden.
De har gået rundt og ventet på, at myndighederne skulle sende dem tilbage.
De har ikke kunnet organisere en tilbagesendelse.
Men hvis man nu i skyggen af krigen pludselig begynder at sende dem hjem i en situation, hvor hele det amerikansk-britiske våbenarsenal står over for affyring, så er det udtryk for en kynisme, som vi helt klart må vende os imod. Vi kan fuldt ud tilslutte os de tanker, som kommer til udtryk i bemærkningerne til forslaget, nemlig at det er vigtigt, at disse mennesker får mulighed for at bryde ud af passiviteten og får en kontakt til det danske samfund i stedet for at være på ventetid.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-02-28:
Men indtil nu har det jo været sådan, at vi faktisk har sendt irakere tilbage til Irak på trods af, at vi mener, det er et af verdens værste diktaturer.
Nu er vi så i en særlig situation, nemlig at det internationale samfund har besluttet virkelig at forsøge at gøre noget ved dette diktatur, enten ad diplomatisk vej eller via en krig.
Det vil sige, at nu påtager det internationale samfund sig altså et større ansvar - i hvert fald et større moralsk ansvar - også for den situation, som det enkelte menneske i Irak er i, og også for de mennesker, der rent faktisk er flygtet fra Irak og nu får endnu vanskeligere ved at vende tilbage og blive behandlet ordentligt.
Med andre ord forstærker det internationale pres den menneskeretlige situation i Irak, og det giver en forpligtelse, ikke mindst fordi Danmark er med i det.
Vi har jo meget klart tilkendegivet, at vi et langt stykke ad vejen støtter det internationale samfunds pres på Irak.
Else Theill Sørensen (KF), 2003-02-28:
Jeg ved ikke, om jeg hørte forkert, men jeg synes, jeg hørte fru Elsebeth Gerner Nielsen sige, at Danmark havde en forpligtelse til at være med til at afværge følgerne af det internationale samfunds pres på Irak.
Er det det internationale samfund, der har skabt de forhold?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-02-28:
SF's forslag til beskyttelse af irakere, som har søgt asyl i Danmark, hilser vi i Det Radikale Venstre velkommen.
Vi har en forpligtelse til på det internationale samfunds vegne at afhjælpe konsekvenserne af det internationale pres på Irak, et pres som synes at forstærke diktaturets menneskefjendske attitude.
Hertil kommer den reelle fare for krig.
Spørgsmålet er, hvorledes vi bedst sikrer den nødvendige beskyttelse af i dette tilfælde irakere, som er i Danmark eller er på vej til Danmark som følge af krigstruslen, eller som vil komme, hvis krigen bryder ud.
Det Radikale Venstre er som udgangspunkt imod særlove, om end også vi med jævne mellemrum har følt os nødsaget til at komme med forslag til særlove; på udlændingeområdet er jugoslaverloven og kosovoloven kendte eksempler.
Det forhindrer dog ikke, at det er vores opfattelse, at vi i den generelle lovgivning bør kunne tage højde for de fleste begivenheder, især når der som her desværre er tale om tilbagevendende begivenheder.
Derfor vil vi i næste uge fremsætte et beslutningsforslag, som opfordrer regeringen til at indføje et nyt kapitel i udlændingeloven - et kapitel, som kan bruges til at sikre midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning eller forestående massetilstrømning af fordrevne personer, der ikke kan vende tilbage til deres hjemland.
Vi opfordrer så at sige til, at man implementerer EU-direktivet, som omfatter det samme spørgsmål og samtidig indebærer en rimelig og ligelig fordeling af flygtninge mellem EU-landene i krigssituationer eller krigslignende situationer.
Jeg er selvfølgelig klar over, at vores forbehold på det retlige område indebærer, at vi ikke har nødig at foretage et sådant skridt.
På den anden side er der ikke nogen grund til ikke at gøre det, især fordi vi hermed får en løftestang til at håndtere de problemer, som SF og flere andre partier er optaget af at løse.
Danmark skal ikke være en ø i EU-havet.
Vi skal bidrage til og være en del af det internationale samarbejde, ikke mindst på et så vigtigt område, som vi her har med at gøre.
Det Radikale Venstre støtter varmt intentionerne i beslutningsforslaget og håber, at mange partier vil kunne tilslutte sig et forslag til, hvorledes intentionerne kunne føres ud i livet og blive til lov - et forslag, som vil gøre det unødvendigt med flere særlove på flygtningeområdet, og et forslag, som forholder sig til virkeligeheden, nemlig at krige og deraf følgende flygtningestrømme desværre også i det 21. århundrede er en realitet med jævne mellemrum.
Else Theill Sørensen (KF), 2003-02-28:
Når man sidder i Sandholmlejren og er afvist asylsøger, tror jeg da, at man er meget sårbar over for mange, mange signaler fra omverdenen.
Lad mig lige sige med det samme, at jeg har vist ikke antydet, at ministeren skulle sende et brev.
Men nu vil jeg overhovedet ikke udtale mig mere om det, for jeg er sikker på, at ministeren er mand for at svare for sig selv.
Men med hensyn til hvem der er utrygge ved at være her, tror jeg rent faktisk også, at man kan blive utryg ved, at nogle troværdige folketingspolitikere går til pressen og antyder, at det danske samfund kunne finde på at tvangshjemsende folk til død og lemlæstelse i en krig.
Men når de mennesker selv står og siger: De vil nok sende jer hjem - ja, så bliver folk da bange, for de tror på det, og det håber jeg ikke de bliver ved med.
Ole Sohn (SF), 2003-02-28:
Afviste asylansøgere får besked på, at deres asylansøgning er afvist, og at de skal hjemsendes, og hvis man forestiller sig, at de afviste asylansøgere lytter til folketingsdebatten og hører det politiske flertal i Folketinget med ministeren i spidsen, kan de ikke umiddelbart forestille sig, at der er sympati for de afviste asylsøgere - tværtimod!
Det emmer jo af mistro til dem, det emmer jo af, at et flertal ønsker, at de bare skal sendes hjem, og at de i hvert fald ikke skal opholde sig her.
Sådan et brev kunne gøre underværker, for det er altså menneskeskæbner, vi har med at gøre.
Anne Baastrup (SF), 2003-02-28:
Jamen fru Else Theill Sørensen, det er jo lige præcis dér, problemet ligger.
Det er jo sådan, at beslutningsforslaget ikke handler om, at de skal have asylgrundlag.
Det er ikke hver dag, der anvendes så store ord her i Folketinget, og det er ikke hver dag, der er en situation, hvor verdenssamfundet er på vej til krig, så jeg synes, fru Else Theill Sørensen skulle prøve at adskille det fra alle de andre situationer, hvor der også er krig.
Else Theill Sørensen (KF), 2003-02-28:
Jeg kunne fristes til at blande mig i den diskussion, der nu foregår hernede, for jeg har hørt ministeren sige heroppefra, at han er villig til at sende sin tale til de asylsøgere, det drejer sig om, og af den tale fremgår det sådan set ret tydeligt, at de ikke sendes retur. Med hensyn til at der henvises til krig og krigstrusler, kan jeg ikke understrege nok, at krig er forfærdeligt, og at det er ganske forfærdeligt for de mennesker, der bor i et land, der kommer i krig.
Men helt uanset hvor forfærdeligt det er, er det, at der er krig i et land, altså ikke asylgrund.
Hvis vi skulle gøre noget ganske særligt for dem, der har været så heldige, at de er sluppet ud af Irak, skulle vi jo anerkende, at faktisk hele Iraks befolkning har grund til at opholde sig lovligt i Danmark, fordi de er under krigstrussel.
Jeg kan godt se, at lampen lyser, så lige til sidst med hensyn til at være her, til en eventuel krig er afsluttet, og truslen om krig er afsluttet: Ja, det ville være skønt, hvis truslen om krig i verden var afsluttet, men sådan bliver det jo aldrig.
Anne Baastrup (SF), 2003-02-28:
Nej, fru Else Theill Sørensen, der sendes ikke folk hjem.
Men hvorfor kan de så ikke få besked om, at der ikke vil blive sendt folk hjem med tvang, så længe der er krig og krigstrussel?
Det er det, jeg beder om.
Jeg fik ikke noget svar fra ministeren, og fru Else Theill Sørensen henviser blot til, hvad ministeren sagde, og ministeren sagde tre ting.
Hvad mener fru Else Theill
Sørensen: Skal de sendes hjem med tvang, så længe der er krig eller krigstrussel, eller skal de ikke sendes hjem med tvang? Det er det ønske om tryghed, disse mennesker har behov for, og det er det, jeg beder om.
Hvad mener fru Else Theill
Sørensen?
Else Theill Sørensen (KF), 2003-02-28:
Forslaget handler om midlertidigt stop for hjemsendelse af afviste asylsøgere fra Irak.
Lad mig starte med at sige, at de hjemsendelser, som forslagsstillerne vil have stoppet, ikke finder sted.
Men der er ingen hjemsendelse.
Med hensyn til at gøre noget ekstraordinært for netop irakere på grund af den aktuelle situation vil jeg sige, at der er ikke krig i Irak nu, og der er vel ikke nogen, der ikke til det sidste håber, at krigen undgås.
Men jeg vil også godt sige, at det, at der er krig i et land eller i et område, ikke alene er asylgrund.
For at være berettiget til asyl skal personen være individuelt forfulgt, og det er man ikke, fordi der er krig, hvor forfærdelig krigen end er.
Som situationen er i dag, er der irakere, der får asyl, og der er nogle, der ikke får asyl og derfor kommer i udsendelsesposition.
Men de udsendes altså ikke.
De har husly i Danmark, de er beskyttet mod det, der foregår i deres hjemland, så man kan sige, at beslutnigsforslagets tekst egentlig ikke giver mening, fordi man vil stoppe noget, der ikke finder sted.
Forslagsstillerne skriver i bemærkningerne, at de ønsker at give disse mennesker et pusterum og undgå, at de slås ihjel i krigen.
Det kommer også til at fremstå i pressen, som om SF nu vil redde en masse mennesker fra at blive sendt hjem til et land i krig - underforstået at andre vil sende dem hjem - og derfor vil jeg slutte med at sige det samme, som jeg startede med at sige: der sendes ikke nogen hjem i øjeblikket.
Jeg kan konkludere, som det vist er fremgået, at Det Konservative Folkeparti ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Jeg vil godt sige til fru Anne Baastrup: Nej, det er da ikke hver dag, at FN's Sikkerhedsråd sidder og behandler den slags ting, som det nu gør.
Men jeg vil altså også godt sige, at der er ikke bestilt flybillet til de mennesker.
De sidder i sikkerhed i Danmark, og der er ingen, der er på vej til at skubbe dem ud over rampen.
Så vil jeg gå over til det, hr. Ole Sohn siger: Om de dog ikke bare kunne få et brev?
Nu tror jeg ikke, et brev fra mig ville have nogen særlig virkning på dem, og derfor fornemmer jeg stærkt, at ministeren ikke har noget som helst imod at bekendtgøre for flygtningene - eller for asylsøgerne, undskyld, det er dét, der er det væsentlige - at der ikke er nogen garanti, men hvordan praksis er.
Ellers kan man jo altså få en udskrift af folketingsdebatten, der fortæller, at sådan er virkeligheden: de er ikke på vej til at blive sendt ud.
Jeg vil godt spørge fru Anne Baastrup: Man kan godt med rette sige, at der er en krigstrussel, men hvordan skal man definere, hvornår den krigstrussel hører op?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-02-28:
Det bliver vi bestemt ikke uenige om.
Kamal Qureshi (SF), 2003-02-28:
Det der glidebaneargument er jo altid et godt argument at komme med.
Hvis nu vi havde nogle, der fik lov til at blive homoseksuelle, hvad kunne det så ikke udvikle sig til?
Det næste øjeblik kunne alle jo blive homoseksuelle, ikke?
Alle ville jo pludselig bo sammen med nogen af samme køn og have lyst til at adoptere børn.
Det her glidebaneargumenet synes jeg simpelt hen ikke holder, det der med: Hvad er så det næste, der kommer, hvis de her får lov?
Det er selvfølgelig en meget naturlig forlængelse for dem, der synes, at tingene bare skal blive ved med at være, som de er.
Med hensyn til det naturlige vil jeg gerne sige til fru Tove Videbæk, at vi i dag taler om et lovforslag, der omhandler kunstig befrugtning.
De kvinder, der er tale om her,
kan ikke ad naturlig vej blive gravide, uanset om jeg skulle stå på hovedet, eller om fru Tove Videbæk skulle stå på hovedet.
Det er jo derfor, de henvender sig til det offentlige for at få hjælp.
Derfor taler vi reelt set her om, at der er nogle kvinder, som ad naturlig vej ikke kan blive gravide.
Det er jo det, vi står og forholder os til, vi står jo ikke her og forholder os til, hvorvidt de ad naturens vej kan blive gravide eller ej.
Det er jo det, der ligger i begrebet kunstig befrugtning.
Tove Videbæk (KRF), 2003-02-28:
Hr. Kamal Qureshi talte varmt om det her med det naturlige, men er hr. Kamal Qureshi ikke enig i, at, uanset hvilke love vi vedtager herinde, så kan vi altså ikke tvinge naturen til at gøre det muligt for to kvinder at få børn sammen?
Uanset om vi står på hovedet, eller hvad vi gør herinde, så kan vi simpelt hen ikke ændre naturen på det her område.
Det andet spørgsmål er: Når SF taler om frihedsprojekt osv., hvor langt er man så villig til at strække friheden? Kan det være sådan, at SF ønsker, at folk frit skal have lov til at gifte sig med hvem de vil og hvor mange de vil, så vi også ophæver loven om bigami?
Er det det, man ønsker i SF?
Kamal Qureshi (SF), 2003-02-28:
I SF ønsker vi et mangfoldigt samfund, hvor mennesker har størst mulig frihed til udfoldelser, og det gælder også individets mulighed for at udvikle sin seksuelle identitet og leve i overensstemmelse med den.
Derfor er ligestilling mellem selvstændige mennesker uanset seksuel orientering en vigtig del af SF's frihedsprojekt.
SF vil arbejde for at modvirke de undertrykkende mekanismer i samfundet, der begrænser seksuelle minoriteters udfoldelsesmuligheder.
Samtidig vil SF arbejde for ændring af lovgivning, der sikrer ligestilling uanset seksuel orientering.
SF mener, at børn har ret til at vokse op med gode og trygge relationer til deres forældre.
Der er ingen tvivl om, at homoseksuelle er lige så egnede som heteroseksuelle til at varetage forældrerollen og til at give børn et stabilt hjem og den nødvendige kærlighed og omsorg.
SF mener, at lesbiske skal have samme adgang til kunstig befrugtning og behandling mod ufrugtbarhed, som heteroseksuelle kvinder har.
Spørgsmålet om, hvorvidt sæddonoren skal være anonym eller kendt, om behandlingen skal være offentligt finansieret eller brugerbetalt, om behandlingen kun skal tilbydes kvinder, der lever i parforhold, eller også omfatte enlige, samt hvorvidt der skal foretages en forældreegnethedstest, som sundhedsministeren var inde på, skal efter SF's opfattelse være uafhængigt af kvindens seksuelle orientering.
Vi mener, at de argumenter, vi har hørt her fra talerstolen, er de samme argumenter, de gammeldags argumenter, som vi har hørt tidligere.
Det er den samme naturlighed, som argumenterne brugte, da i gamle dage de første enlige kvinder begyndte at få børn.
Da sagde man, at det var for dårligt, at de fik børn, for det naturlige var, at de skulle finde sig en mand.
Det er de samme argumenter, man hørte, dengang kvinderne skulle på arbejdsmarkedet, nemlig at det naturlige var, at kvinderne blev hjemme og passede de hjemlige forhold.
Det er de samme argumenter, man hører de steder, hvor kvinder ikke har stemmeret.
Det er de samme argumenter, man hører fra de gammeldags personer, som ønsker at bevare tingene, sådan som de er, og ikke ønsker nogen former for ændringer for at give frihed til, at folk indretter deres liv, som det passer dem bedst muligt. Vi har her fra talerstolen fra flere forskellige hørt, at der ikke er nogen dokumentation for, altså ingen saglig argumentation er for at sige, at homoseksuelle ikke er i stand til at kunne varetage barnets opvækst lige så godt som heteroseksuelle.
Det er det samme argument, man hører, nemlig naturlighed, naturlighed, i en debat om kunstig befrugtning.
SF støtter det her forslag med undtagelse af fire af vores folketingsmedlemmer, som vil tage en anden stilling end partiets linje.
Else Theill Sørensen (KF), 2003-02-28:
Den § 3 i lov om kunstig befrugtning, som Enhedslisten nu foreslår ophævet, har jo om end ud fra en anden hensigt været til debat her i salen for ikke så længe siden.
Til spørgsmålet om enliges og lesbiskes ret til kunstig befrugtning har jeg ikke ændret holdning siden sidst.
Det er ikke en menneskeret at få et barn.
Derimod er det et barns ret så vidt muligt at have to forældre, en mor og en far.
Det ideelle, og det er da heldigvis det mest almindelige, er, at et barn vokser op i en familie med sine biologiske forældre. Men i nogle tilfælde er den ene eller begge forældre måske ikke biologiske, men de er dog forældre. Et barn født af en mor, som ikke lever sammen med en mand, og som er blevet til ved en insemination med sæd fra en anonym donor, har ingen chance for at finde ud af, hvem der er dets far, hverken socialt eller genetisk.
Det synes jeg ikke vi kan være bekendt over for barnet.
Insemination er en mulighed, som kan hjælpe par, der ufrivilligt er barnløse, men for mig er det væsentligt, at det er par bestående af en mand og en kvinde.
Anita Knakkergaard (DF), 2003-02-28:
Nej altså, det kan man da ikke, for det var ikke den eneste begrundelse, der blev givet her fra talerstolen.
Så svaret er fortsat nej.
Kamal Qureshi (SF), 2003-02-28:
Der er jo forskellige undersøgelser, der siger, at ca. 10 pct. af de børn, der fødes i heteroseksuelle parforhold med en mor og en far, faktisk har en biologisk far, som ikke er den, moderen bor sammen med.
Hvad skal de gøre?
Det her lovforslag forholder sig egentlig til, at med den eksisterende lovgivning er det sådan, at kvinder bliver gravide og får et barn, som ikke kender sin biologiske far, uanset om det i øvrigt er et heteroseksuelt parforhold, de bliver født ind i, eller et homoseksuelt parforhold. Så spørgsmålet er, om det, hvis det fjernes fra det her lovforslag, overhovedet vil komme til at opfylde det ønske, som fru Anita Knakkergaard har givet udtryk for her.
Det ønske bliver jo ikke opfyldt, fordi den eksisterende lovgivning er sådan, som den er.
Kunne man så ikke bare fjerne det?
Anita Knakkergaard (DF), 2003-02-28:
Til fru Tove Videbæk: Det ved jeg ikke, for det er ikke noget, vi har haft oppe i gruppen.
Jeg kan kun tale på mine egne vegne her.
Tove Videbæk (KRF), 2003-02-28:
Jeg hørte fru Knakkergaard tale om det her med donoranonymiteten, og jeg vil gerne spørge helt konkret: Vil Dansk Folkeparti stemme for en ophævelse af donoranonymiteten?
For det har Kristeligt Folkeparti ønsket i mange år.
Jeg vil gerne spørge helt konkret, om Dansk Folkeparti vil stemme for det?
Anita Knakkergaard (DF), 2003-02-28:
Jamen det er da helt rigtigt, at barnet ikke kender sine biologiske arveanlæg.
Men det er et ønske fra vores side, at så mange børn som overhovedet muligt har mulighed for det.
Det har man jo sådan set også i Sverige.
Det er så spørgsmålet, om vi skal i den retning.
Det ved jeg ikke.
Men jeg synes, at et barn, hvis det er muligt, har krav på fra bunden at kende de anlæg.
Det er sådan set den forudsætning, vi har i vores parti, at så vidt det er muligt, skal barnet kende de anlæg fra både mor og far. Med hensyn til det udokumenterede i vores familiepolitik vil jeg sige, at jeg taler på baggrund af vores holdninger og de meninger, vi har om vores familiepolitik.
Den har vi været mange mennesker til at bestemme, og det er da noget, man ikke behøver at have videnskabeligt bevis for eller meget andet.
Det er altså ikke de lægelige opgaver, vi snakker om her.
Kamal Qureshi (SF), 2003-02-28:
To spørgsmål til fru Anita Knakkergaard.
Det ene er: Bygger Dansk Folkepartis børnepolitik på udokumenteret baggrund, når man siger, at det skal tjene barnets tarv?
Der er jo ikke nogen dokumentation for, at det tjener barnets tarv at vokse op i en heteroseksuel familie.
Det var det første spørgsmål.
Det andet spørgsmål er, at fru Anita Knakkergaard taler om, at hun synes, det er vigtigt, at børn kender deres arveanlæg.
Ved kunstig befrugtning, hvor man bruger anonym donorsæd,
vil det barn, der bliver født, jo ikke kende sine arveanlæg.
Hvordan hænger det sammen med fru Anita Knakkergaards argument om, at det er vigtigt, at et barn kender sine arveanlæg?
Det kan barnet jo ikke med den nuværende lovgivning, når sæddonoren er anonym.
Så det er vel reelt set ligegyldigt, om barnet ikke kender sine arveanlæg, men har to kærlige forældre af samme køn, eller ikke kender sine arveanlæg, men har to kærlige forældre af modsat køn.