Ellen Kristensen (V), 2000-05-25:
Til at begynde med vil jeg endnu en gang takke statsministeren for dennes redegørelse om den indenrigs- og udenrigspolitiske situation.
Der har i det sidste års tid, både i Grønland og i resten af rigsfællesskabet, været debatter om selvstyretankerne for færingerne og grønlænderne.
Jeg skal ikke komme nærmere ind på færingernes ønske eller det modsatte om at løsrive sig fra rigsfællesskabet.
Man har dog i dag i Grønland fået nedsat en selvstyrekommission, og trods betegnelsen for kommissionen er det ikke decideret selvstyre og løsrivelse, der er formålet med etableringen af denne, men at man arbejder ud fra det, der hele tiden har været Atassuts politik: øget selvstændighed inden for rigsfællesskabet, altså at man moderniserer hjemmestyreordningen med henblik på, hvorvidt Grønland kan øge sin selvstændighed inden for rigsfællesskabets rammer.
Der er dog i de senere år sket en del forbedringer, hvor man fra den danske stat har givet Grønlands hjemmestyre en bedre indsigt i udenrigs- og sikkerhedspolitikken med en sideløbende informering gennem Landstingets Udenrigs- og Sikkerhedsudvalg.
Men det er tilsyneladende heller ikke nok med en sideløbende informering om udviklingen inden for udenrigs- og sikkerhedspolitikken, det drejer sig om at få direkte grønlandsk deltagelse i beslutningsprocedurerne.
Det er af uhyre vigtighed for Grønlands fremtid, at der på tidligere nævnte områder gives mulighed for aktiv deltagelse i både Danmark og Grønland, ikke blot for at opfylde grønlandske politikeres ønske, men til gavn for hele rigsfællesskabet.
Der er behov for åbenhed i både arbejdet her mellem Folketinget og regeringen og i Grønland mellem Landsting og hjemmestyre, og ikke mindst, men vigtigst, på tværs af landene i rigsfællesskabet.
Der er i dag, som alle tilstedeværende er bekendt med, et hjemmestyre i Grønland og et landsstyre på Færøerne.
Disse har gennem tiderne overtaget flere og flere ansvarsområder, sidst ansvaret for luftfartsloven og medieansvarsområdet.
Til trods for at diverse ansvarsområder er overtaget, er der dog stadig et samarbejde mellem de danske ministerier samt hjemmestyret inden for de forskellige ansvarsområder såsom sundhed, uddannelse, arbejdsmarkedspolitik, økonomi m.m. Jeg mener derfor, at det er højst nødvendigt fortsat at se på udvidelse for samarbejde på andre områder for på den måde også at kunne udvide og forbedre en gensidig forståelse og information landene imellem i rigsfællesskabet, idet der til trods for et rigsfællesskab er store kulturelle, traditionelle, mentale og sprogmæssige forskelle, der skal tages hensyn til.
Derfor mener jeg, det ville være på sin plads, at man i fremtiden arbejder på, hvordan man på de andre områder kan skabe nogle samarbejdsorganer, bl.a. inden for sundheds- og socialområdet.
Det er af stor vigtighed, at man landene imellem i rigsfællesskabet har mere øje for de tunge problematikker, der findes og arbejdes hårdt på, specielt i Grønland.
Der er endnu en stor mangel på uddannet ekspertise i Grønland, hvilket er med til at skabe en umenneskelig venteliste for behandlingsmuligheder.
Det er vigtigt, at der snarest tages fat på de store problemer i fællesskab i rigsfællesskabet, og det mener jeg til trods for, at der er hjemmestyre i Grønland.
Og derfor er det vigtigt, at dette sker i fællesskab.
Det er vores fremtid, der står for skud.
Og derfor mener jeg ikke, at Folketinget skal fortsætte den berøringsangst, der til tider kan være, over for at skulle blande sig i grønlandsk politik.
Der er meget af den grønlandske kultur, der er gået tabt i udviklingen.
Grønlændernes egne traditioner som trommedans, åndemaneri er blevet tilsidesat for at give plads til dansk kultur, sprog og religion.
Men dette er fortid, eller er det?
For den dag i dag arbejdes der hårdt i Grønland for en bevarelse af vores fundamentale elementer i vores kultur og identitet.
Der er altså en samhørighed på tværs af landene, som skaber nogle bånd, der er guld værd for rigsfællesskabet, en værdi, som vi i fællesskab kan bruge som et godt eksempel over for andre lande som Kina; ét Kina, som regeringen betegner det.
Derfor kan jeg ikke lade med at være en smule skuffet over, at statsministeren ikke markant har brugt hjemmestyret som et eksempel for forholdet mellem Kina og Tibet
, men det skyldes måske en skyldfølelse over de historiske krænkelser, der er sket i vort eget rige af både kulturen og religionen.
Der foregår i disse år og vel stadig i den kommende tid nogle tætte forhandlinger med USA om amerikanernes fremtidige rolle i Thule og amerikanernes ønske om at forsvare sig mod banditstaterne.
Derfor er det glædeligt, at Grønland har fået en mere aktiv rolle end hidtil i arbejdet omkring NMD og i det hele taget i arbejdet omkring udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Statsministeren nævner bl.a. i sin redegørelse, at der også i Grønland er god økonomisk vækst, hvilket jeg er uforstående over for.
I Grønland har eksportmarkedet ikke været stigende i de sidste 10 år.
Hvad er det, der er så godt?
Er det, fordi man får ind flere og flere afgifter, således at landsstyret i Grønland og for den sags skyld regeringen her i Danmark kan bilde folk ind, at vi er kommet ind i en økonomisk vækst?
Dette mener jeg helt og klart er en socialdemokratisk måde at vurdere en økonomisk vækst på, og vi i Atassut er da heller ikke blinde for de stigende oliepriser internationalt, som helt sikkert også får en negativ indflydelse på den hidtil lave inflation, man har prøvet at bevare i Grønland.
Fiskeriet er jo stadig vort hovederhverv i Grønland, og når hovederhvervet er så ensidigt, og Grønland med så stor import er afhængig af transportmidler til havs, vil man derfor helt sikkert få høj inflation, ikke mindst fordi man også i landsstyret har ophævet lofterne over husleje- og elpriserne. Derfor er Grønlands økonomi tværtimod på vej ind i en ond cirkel, hvor det snart ikke længere kan betale sig at arbejde, og det kan man da ikke kalde for en god økonomisk vækst for den enlige mand eller for den sags skyld kvinde i Grønland.
Derfor er det også kedeligt at se, at de penge, som folketingsmedlem hr. Hans-Pavia Rosing med stor stolthed fik på finansloven til ICC, endnu ikke er kommet til de rette.
Hvad er meningen med, at man bevilger penge til ICC, og at de et halvt år efter endnu ikke er tilkommet ICC på grund af bureaukratiet hernede?
Til slut mener jeg også, at det er utrolig vigtigt, at man så vidt muligt sørger for at få Grønland med i debatten om euroen.
Landsstyremedlem for økonomi i Grønland og landsstyreformanden Jonathan Motzfeldt har i deres udtalelse sagt, at når Danmark tilslutter sig euroen, gør Grønland det samme, men jeg mener da stadig væk, at der er nogle hensyn at skulle tage, ikke fordi jeg er imod, at Grønland skal benytte sig af euroen, men jeg mener dog stadig væk, at vi skal være hensynsfulde, i og med Grønland selv har ønsket ikke at være medlem af EU.