runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Dorte Bennedsen (S), 2001-05-03:
Hvis hr. Søren Søndergaard har tid til at høre efter, så vil jeg godt svare ham, men det ved jeg ikke om han har.
Hr. Søren Søndergaard plejer faktisk ikke at lave citatfusk, men det, der blev sagt nu, var tæt på at være citatfusk.
En lille detalje: ordet tortur har ikke været i min mund.
Jeg er enig i, at isolation, og det står jeg ved, og det har jeg sagt mange gange, kan være en alvorlig sag, men der er også måder at afbøde den på, som vi har drøftet her nu. Her vil jeg vende mig til det, fru Anne Baastrup var oppe og sige.
Jeg er fuldstændig enig i, at 2 minutter på vej til og fra toilettet ikke er det, vi taler om.
Vi taler om en ordentlig og gedigen kontakt.
Der, hvor vandene nok skiller lige her i dag, er, at jeg spørger: Hvor ved fru Anne Baastrup fra, og hvor ved hr. Søren Søndergaard fra, at de nye regler ikke fungerer?
Jeg ved ikke noget om det.
Jeg har læst nogle avisskriverier, men jeg er så gammel politiker, at jeg mere end spiser brød til, når jeg læser aviser, for de er somme tider skrevet, som fanden læser Biblen.
Så kan det godt være, at der er nogle, der er mere eller mindre skeptiske over for sådan en arbejdsgruppe og siger, at det er inden for systemet.
Jeg synes, at det er rimeligt, i betragtning af at den skal barsle til september, at se, hvad den kommer med.
Så kan vi tage stilling til, om vi synes, at det, den kommer med, er ordentligt, om vi har tillid til det, de siger.
Vi kan tage stilling til, om der er ting, som vi synes mangler i den.
Jeg er fuldstændig enig i, at det er utrolig vigtigt og væsentligt, at der er en ordentlig, gedigen kontakt til forskellige personalegrupper, og også at man åbner op for yderligere besøgsmuligheder osv. Min pointe er bare, at her den 3. maj har jeg altså ikke et seriøst grundlag for at sige, at det ikke finder sted, og når jeg så samtidig ved, at der kommer en rapport i september, så synes jeg ikke, at det er sådan helt uansvarligt at sige, o.k., så venter vi lige, til den rapport kommer.
Søren Søndergaard (EL), 2001-05-03:
Jeg er ikke vidende om, at lægerne har udtalt sig imod at finde en anden form end isolationsfængsling, det har jeg aldrig hørt om, men det kan være, at ministeren kan forklare, hvor det er sket.
Men jeg vil godt begrunde, hvorfor jeg mener, at der er denne her dobbelttydighed i den socialdemokratiske holdning:
På den ene side anerkender man, at isolation er alvorligt, og at det kan få samme konsekvenser som tortur.
Det kan skade folk for livet.
Det er fint, at man anerkender det.
På den anden side sætter man det i forhold til sagens karakter.
Lad os lige prøve et øjeblik at forestille os, at det var i Tyrkiet, at vi fik det svar.
Når danske læger var nede og påtale tortur i Tyrkiet og så fik det svar fra de tyrkiske myndigheder, at ja, det er rigtigt, vi laver en lov, hvor der står, vi bruger kun tortur, når det er i grove tilfælde, og når de anklager, der er, omhandler alvorlige ting,
hvad ville vi her i Danmark så sige?
Jamen vi ville da sige, at det er fuldstændig uacceptabelt.
Når fru Sandy Brinck sidder og ryster på hovedet, så er det vel et udtryk for, at man alligevel ikke, når det kommer til stykket, opfatter spørgsmålet om isolation som noget, der kan få den effekt, at folk bliver ødelagt for livet, for hvis man har den opfattelse, så må man jo sige, at det er en form for tortur, der kan påvirke folk på samme måde.
Frank Jensen (S), 2001-05-03:
Jeg forstår godt forslagsstillernes interesse for de lægefaglige spørgsmål i denne her sammenhæng, for her har vi jo at gøre med nogle, der er specialister i at kunne vurdere folks sjælelige og legemlige tilstand.
Det gør de naturligvis også, og derfor laves der også disse lægeerklæringer, som skal forelægges for domstolen, for retten, i forbindelse med en varetægtsfængsling i isolation eller en tidsfristforlængelse i isolation.
Det spørgsmål udtalte Lægeforeningens etiske udvalg sig om i 1988, hvor de sagde, at de ikke ville være i en situation, hvor deres erklæringer i de her tilfælde skulle følges af domstolene.
Det var domstolene, der havde ansvaret for, om en isolationsanbringelse kunne gennemføres eller kunne forlænges.
Derfor beklager jeg selvfølgelig, at det på et tidspunkt indgik meget i debatten, at man ikke tog de her lægeerklæringer alvorligt nok, men det er jo, fordi det er domstolene, der på baggrund af lægeerklæringen vurderer det samlet.
Så allerede her kan forsvareren jo støtte ret på, at Folketinget her har sagt, at hvis der er lægeerklæringer, der sår tvivl om, hvorvidt der helbredsmæssigt kan opstå problemer, også af psykisk karakter, så skal det indgå i domstolenes afgørelser.
Men igen: Vi kan ikke sige, at lægerne skal have hånds- og halsret over en arrestants fortsatte skæbne i isolation, det vil lægerne simpelt hen ikke være med til.
Anne Baastrup (SF), 2001-05-03:
Nu har vi jo fremsat det her lovforslag den 23. marts, så det er et stykke tid siden, og jeg er bekendt med, at justitsministeren har fremsat et lovforslag senere, som Socialdemokratiet regner med bliver færdigbehandlet, men hvis det er sådan, at det skiller os ad, at der står lægeerklæring og ikke speciallægeerklæring, så for min skyld ingen alarm.
Det, det naturligvis drejer sig om, er de psykiatere, der er anbragt rundtomkring, og som har det ansvar at undersøge de pågældende, når de er ved at få en psykisk lidelse.
Jeg skriver i den beretning, vi laver, at det skal være en speciallægeerklæring.
Så er det næste, at hovedproblemet tilsyneladende er, og ministeren kom jo også ind på det, at det er meget, meget vanskeligt for fængselspersonalet, fordi der ikke er kommet ekstra ressourcer, at sikre de her 3 timer.
Derfor har vi også skrevet minimum 3 timer.
Det må for min skyld meget gerne være mere end 3 timer, men de der 2 minutter, som det tager at blive fulgt ud til toilettet og tilbage igen, er ikke den der menneskelige kontakt, der gør, at man rent faktisk oplever, at man får et forhold til et andet menneske, som gør, at man oplever, at man kommer ud af isolationen.
Så det er konkret en kritik af, at det ikke er godt nok, at vi ikke har nogle minimumsregler, fordi der ikke er ressourcer nok til det.
Dorte Bennedsen (S), 2001-05-03:
Fru Anne Baastrup synes, at jeg kom let hen over det.
Hun har fuldstændig ret, for jeg kommenterede det ikke, men det gjorde til gengæld ministeren, og det ligger også i de nuværende bestemmelser, at domstolene skal tage hensyn her.
Må jeg så til gengæld sige til fru Anne Baastrup, at jeg har undret mig over, at man har brugt ordet lægeattester uden i bemærkningerne at definere, hvad en lægeattest er, for skulle man ind i det her felt, ville jeg mene, at det skulle være en speciallægeattest og ikke en attest fra, undskyld mig udtrykket, en tilfældig praktiserende læge.
Men det kan vi diskutere senere.
Hr. Søren Søndergaard synes, at der var mangel på logik i det, jeg sagde.
Det er jo hr. Søren Søndergaards vurdering, men jeg kan se af de her to forslag, at forslagsstillerne også går ind på, om jeg så må sige, nogle af præmisserne, og det kan man også kalde ulogisk, for det er også at gå på kompromis med det, der er forslagsstillernes intentioner.
Hvordan undgår man skaderne?
Ja, det gør man bl.a. ved det, som det ene af de forslag handler om, nemlig personkontakten.
Det, der er væsentligt, er, at den isolationsanbragte får en ordentlig menneskelig kontakt.
Der, hvor vandene nok skiller lidt, fremgår jo også af bemærkningerne, hvor der står, at det tilsyneladende ikke har virket.
Det er formentlig presseskriverier om Vestre Fængsel, det bygger på, jeg ved det ikke, men det kunne jeg forestille mig.
Min pointe er så - slå tilbage i mine gamle ordførertaler, og så vil det blive bekræftet - at jeg er meget enig i, at det er utrolig vigtigt, men der sidder altså nogle folk, som til september skal være færdige med at foretage en vurdering af, hvordan det her foregår, så lad os dog se på den rapport.
Der begynder et nyt folketingsår til oktober, og er vi dybt utilfredse med rapporten, så har vi muligheden dér.
Jeg synes, det vil være urimeligt at lovgive her 2-3 måneder før, der kommer en rapport fra nogle folk, der har siddet og beskæftiget sig med det her.
Anne Baastrup (SF), 2001-05-03:
Jeg blev også lidt skuffet over fru Dorte Bennedsens manglende forholden sig til det ene element i L 195, nemlig det forhold, at man ikke må isolere, hvis indgrebet kan skade arrestanten psykisk.
I bemærkningerne fremhæves det netop helt præcis, at det, det drejer sig om, er, at man skal indhente lægeerklæringerne.
Og hvis det er sådan, at det via lægeerklæringerne kan påvises, at der er en risiko for, at man får en psykisk skade, så skal man kunne omplaceres til et andet sted.
Det er jo klart også for fru Dorte Bennedsen, at der er mulighed for en delvis isolation, der er mulighed for at placere den pågældende et helt andet sted i landet, så der synes jeg, at fru Dorte Bennedsen kom for let hen over det.
Den nye § 770 b, nr. 2, tager jo slet ikke højde for det på samme måde, for dér er der proportionaliteten, som hele tiden kommer ind.
Hvis det er en alvorlig forbrydelse, man er sigtet for, 22 drab eksempelvis, så har man risikoen for, at man kan blive meget, meget syg i isolationen, før man kommer ud.
Der er en proportionalitetsbetragtning, som jeg simpelt hen grundlæggende finder er uhensigtsmæssig, hvis der er en lægeerklæring, der påviser, at man lider en psykisk skade.
Søren Søndergaard (EL), 2001-05-03:
Hvis udgangspunktet er, at isolation har alvorlige konsekvenser for den enkelte, og nogle internationale organisationer sammenligner jo direkte isolation med tortur, så er det i sig selv ikke interessant, hvor mange der udsættes for den pågældende form for isolering eller tortur.
Det er selvfølgelig bedre, at det er færre, der bliver torteret, end det er flere, der bliver torteret, men det burde jo ikke være den centrale diskussion. Den centrale
diskussion burde jo være, hvordan vi finder nogle alternativer.
Det er den diskussion, der efterlyses i forslagene, ikke så meget, om det er 100 eller 200, der bliver udsat for den her form for tortur, men spørgsmålet om, hvordan vi undgår, at der er nogle, der bliver det, og at vi finder nogle andre former. Her synes jeg ligesom, der manglede noget i den socialdemokratiske ordførers forholden sig til det problem, vi rejser her.
Svend Aage Fauerholdt (DF), 2001-05-03:
Alle, som går og påtænker at ville have dansk statsborgerskab, skulle have en utrolig god orientering om, hvordan det står til i deres hjemland.
Er der nu fred?
Er der brug for dem derhjemme?
Og hvordan skal de sendes ud af landet, bliver der spurgt?
Jamen de skal ikke bare lige sendes ud med en cykel, for vi fra Dansk Folkeparti har jo den holdning, at vi utrolig gerne vil hjælpe flygtninge, men bare at lukke portene op og sige: Kom hid, det synes vi ikke om, for vi kan hjælpe mange andre for de samme penge, som det koster.
Og der kommer vi ind på økonomien.
Vi kan hjælpe utrolig mange i nærområderne i forhold til dem, der er kommet her til Danmark.
Derfor synes vi, at hver gang der er gået 7 år, jamen så skal der virkelig information til, og der skal spørges: Er der ikke muligheder?
Skal I ikke hjem og hjælpe i stedet for?
Søren Søndergaard (EL), 2001-05-03:
Jeg troede, at det gennem stor venlighed og forsøg på forståelse var lykkedes mig og hr. Fauerholdt at komme frem til den fælles overensstemmelse, at den eneste måde, Dansk Folkepartis regnestykke kunne gå op på, således at man sparede penge ved, at folk ikke fik dansk statsborgerskab, var, at nogle af dem, der ikke fik dansk statsborgerskab, blev udsendt af landet, ikke længere var i landet.
Det bekræftede hr. Fauerholdt for lidt siden.
Derfor stillede jeg det meget enkle spørgsmål: Hvordan skal de udsendes af landet?
For hvis Dansk Folkeparti ikke kan svare på spørgsmålet om, hvordan de skal udsendes af landet, så er der jo ikke nogen besparelse. Så bliver de jo bare boende.
For det er jo verdens bedste sted at bo, og så kan de jo bare blive boende.
De har jo opholdstilladelse, også selv om de ikke har statsborgerskab.
Så derfor må hr. Fauerholdt undskylde os, men det er vel relativt relevant at få at vide: Hvordan skal de udsendes af landet?
Knud Erik Hansen (SF), 2001-05-03:
Fauerholdt, undskyld ... præcis, hvor det er, at det koster mere.
Jamen så vil jeg godt hjælpe fru Dorte Bennedsen, for jeg synes ikke, vi fik svar.
Hvis vi skal have en saglig debat om det her, så synes jeg, at hr. Fauerholdt skulle svare på spørgsmålet.
For det er jo typisk for Dansk Folkeparti, at når de får et spørgsmål, som ikke svarer til de myter, de forsøger at udbrede rundtomkring, så svarer de noget helt andet eller rejser et helt andet spørgsmål.
Der var et helt kontant spørgsmål: Når disse mennesker bliver danske statsborgere, hvad er det så, der gør, at det giver en ekstra udgift til det danske samfund?
Jeg synes, at vi skal have et svar, for der kom en påstand heroppe om, at det betød ekstra udgifter, og vi har ikke fået noget svar endnu.
Vi har fået en masse udenomssnak.
Så kunne hr. Fauerskov ikke komme herop på talerstolen
og sige...
Søren Søndergaard (EL), 2001-05-03:
Jeg synes, det er utroligt, at Venstres fantasi ikke strækker længere, end at alternativet til isolationsfængsling er, at man tager tre personer, der åbenbart er anklaget for at have været fælles om den samme gruppevoldtægt, og de tre personer sætter man så formentlig i den samme celle eller måske på Hilton Hotel eller - jeg fik ikke helt fat på, hvor det var - hvor de kan sidde og aftale, hvordan de skal undgå at blive ansvarlige for den forbrydelse.
Er det virkelig det niveau, som Venstre kan præstere af opfindsomhed?
Kunne Venstre overhovedet ikke forestille sig, at man kunne bruge andre måder at adskille de mennesker på, f.eks. at placere dem forskellige steder i landet, f.eks. at placere dem nogle steder, hvor der ikke var nogen, der havde mulighed for at snakke med de andre osv.?
Eksisterer den mulighed slet ikke?
Det kom jo fuldstændig tydeligt frem.
Men de bliver altså også udsat for den her form for tortur.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2001-05-03:
Nu har hr. Søren Søndergaard en helt anden opfattelse af, hvordan den menneskelige natur er, det er jeg helt klart over, specielt de sigtedes og domfældtes fantasi.
Men det, jeg refererede, var virkeligheden.
At sætter man ikke visse personer i isolation, jamen så taler de sammen.
Og sætter man dem i hver sin ende af landet - bortset fra den ulempe det vil være for politiet - når oplysningerne frem alligevel.
Sådan er det i dag i fængslerne.
Det er en utrolig gammeldags opfattelse at tro, at man stadig sidder tre i én celle, eller at man kan skabe isolation ved bare at flytte dem.
Det kan man ikke.
Som sagt tager vi udgangspunkt i virkeligheden.
Søren Søndergaard (EL), 2001-05-03:
Og virkeligheden er jo lige præcis, at der er lande, der kan klare sig uden denne her form for isolation.
Selvfølgelig kan man da isolere folk på en anden måde end den traditionelle isolationsfængsling, selvfølgelig kan man da det. Det er da i højden et spørgsmål om at bruge ressourcerne på det, et spørgsmål om at bruge ressourcerne f.eks. gennem, at der er folk til stede, når de er sammen med andre osv.
Så det passer jo ikke.
Men igen: Det afgørende, som fru Birthe Rønn Hornbech så ikke ville tilbage til, var det dér med, at fru Birthe Rønn Hornbech opfatter alle anklagede som forbrydere.
Min egen erfaring med det her fik jeg i 1983, hvor politiet af en eller anden uransagelig grund havde den opfattelse, at havnearbejdernes talsmand i Esbjerg under havnearbejderkonflikten, Carl Jørgensen, var skyldig i brandstiftelse.
Derfor isolerede man ham, i første omfang var han isoleret, derefter var han på psykiatrisk hospital.
Det varede et halvt år, og så måtte man droppe alle anklager, fordi det hele var opspind, der var intet på ham.
Men han har betalt prisen og er stadig væk mærket af den erfaring.
En fuldstændig uskyldig person.
Vores menneskesyn er, at vi ikke ønsker, at uskyldige skal straffes.
Det er forskellen mellem os og Venstre.
Frank Jensen (S), 2001-05-03:
Nej, den martyrrolle kan hr. Søren Søndergaard bestemt ikke få.
Hr. Søren Søndergaard vil kunne erindre, hvis hr. Søren Søndergaard har viljen til det, hvor mange gange jeg har rost hr. Søren Søndergaard fra Folketingets talerstol for at være godt forberedt og for at være en saglig debattør.
Og det indtryk ville jeg jo gerne holde fast i. Men selv om hr. Søren Søndergaard nu har haft chancen nogle gange til at forholde sig til virkeligheden på isolationsfængslingsområdet, og hvis det ikke bare var det med at svinge fanen højt op i luften, men forholde sig til realiteterne, så er det jo altså sjældent, at vi vedtager en lov, der 10 måneder efter har betydet, at det, som vi ser som et fælles ansvar at få reduceret, er faldet til under det halve - det har hr. Søren Søndergaard ikke kommenteret endnu - og at længden, hvori folk sidder isoleret, er faldet kraftigt på de 10 måneder.
Og når det drejer sig om de unge under 18 år, har der kun været ét tilfælde med en næsten 18-årig, der sad i 3 dage.
Jeg må spørge hr. Søren Søndergaard: Kunne man ikke næste gang tage udgangspunkt i den virkelighed, som vi har skabt med lovgivningen, og kunne man så ikke lade være med at anklage hinanden, for det har jo været anklage på anklage for, at hverken regeringen eller Socialdemokratiet var optaget af at få begrænset både anvendelsen og omfanget af isolation, men det har vi realiseret.
og more sig sammen med andre medlemmer, mens jeg taler
Det har vi jo set så tit, når hr. Søren Søndergaard føler sig en lille smule presset af virkeligheden, og det er der også god grund til i den her sag.
Søren Søndergaard (EL), 2001-05-03:
Uhadadada.
Det, vi har forsøgt i forhold til Socialdemokratiets ordfører og regeringen, er at prøve at påpege, at vi synes, der er en modsætning i Socialdemokratiets og regeringens politik.
På den anden side har Socialdemokratiet og regeringen den opfattelse, at man alligevel godt kan bruge det, hvis bare sagerne er tilstrækkelig vigtige eller omfattende, hvis forbrydelsen er tilstrækkelig stor.
Og det giver det problem, at man på en eller anden måde ikke leder nok efter alternativer.
Det gør
man jo heller ikke, for ministeren siger, at det står i loven, så det behøver man ikke; det er løst, det er klaret, det er skrevet ind i loven.
Det er det dilemma, som vi synes Socialdemokratiet har, og det er det dilemma, vi forsøger at påpege.
Det kan da godt være, at det er utrolig tåbeligt.
Det forstår jeg i hvert fald på ministeren at han synes.
Men det er jo sådan som diskussionen er.
Vi har vores opfattelse, Socialdemokratiet og regeringen har deres opfattelse, og den diskussion må man jo så acceptere bliver taget. Så vil jeg godt bare til sidst sige til det der med, at ministeren går op og siger, at det er pinligt, at partier, der normalt er så forberedte, kommer med denne her slags juks
osv., at jeg kan ikke huske, at ministeren ikke har sagt det i forhold til ét lovforslag inden for retsområdet, som regeringen har været imod. Vi er jo aldrig forberedte på retsområdet, hvis det står til ministeren, og jeg skal hilse fra indenrigsministeren og sige, at dér er vi heller aldrig forberedte.
Når det gælder flygtningespørgsmålet, når det gælder behandlingen af indvandrere, når det gælder retsforhold, så er Enhedslisten aldrig forberedt.
Vi er altid pinlige ifølge ministrene på områderne.
Anne Baastrup (SF), 2001-05-03:
Ministeren siger, at det er pinligt, at vi kommer med et lovforslag af den her karakter blot på baggrund af en tv-udsendelse.
Jeg kendte udmærket historien bag tv-udsendelsen.
Det var ikke derfor, at jeg kom med det her lovforslag.
Det var, fordi der var en lang række udmeldinger fra forskellige folketingsmedlemmer, som tilsammen dannede et flertal her i salen, hvoraf jeg kunne se, at de simpelt hen ikke havde en viden om, at man kunne få psykiske problemer og psykiske lidelser, hvis man sad i isolation, på trods af at vi det halve år forinden havde haft en voldsom debat på baggrund af betænkningen om konsekvenserne af isolationsfængsling, hvor vi har en 9 år lang undersøgelse om det.
Ikke desto mindre var der tilsyneladende en usikkerhed om konsekvenserne af isolation, og så skulle man da være et skarn, så ville det da være pinligt, så ville det da være dårligt politisk arbejde, hvis man ikke straks sagde: Her er der tilsyneladende en usikkerhed om, hvad konsekvenserne er af den lovgivning, vi har lavet for et års tid siden.
Derfor bliver vi da nødt til at afprøve, om der her i Folketinget alligevel er en mulighed for at få et flertal helt eller delvis for L 195.
Den ene del lægger jo op til, at dommerne skal være forpligtet til at inddrage speciallægeerklæringer og andet, hvis det påvises, at der er problemer omkring den psykiske udvikling.
Derfor har vi dækket det hele ind.
Jeg synes ikke, at det er et ukvalificeret lovforslag.
Jeg synes faktisk, at det er et ganske udmærket lovforslag.
Og jeg synes, at jeg ville være en ukvalificeret politiker, hvis jeg ikke straks greb den her stemning og så afprøvede, om der var et flertal.
Dorte Bennedsen (S), 2001-05-03:
Når man er vant til at møde kvalitet, så reagerer man og undres, når den samme kvalitet ikke er til stede.
Det var baggrunden for mine bemærkninger til hr. Søren Søndergaard ved en tidligere ordveksling, hvor hr. Søndergaard erklærede, at han ikke havde forstået det.
Det er også baggrunden for mine bemærkninger nu.
Jeg kan være enig eller uenig i holdninger med hr. Søren Søndergaard, men hr. Søren Søndergaard plejer at være meget klar og eksakt i sin argumentation, i sin citering af, hvad andre har sagt.
Og her må jeg helt oprigtig sige, at det synes jeg ikke er tilfældet i dag.
Det er måske lidt uretfærdigt, men det undrede jeg mig over. Jeg vil godt tage det op, fordi hr. Søren Søndergaard her i sit sidste indlæg - ja, jeg kan ikke citere det ordret - sagde noget, som jeg opfattede i retning af, at flertallet, og jeg må lige indskyde, at flertallet i denne her sammenhæng altså også er mig og mit parti, ikke er optaget af alternativer til isolationsfængsling.
Han sagde også noget i retning af, at vi glemte, at anklagede er uskyldige, til de er dømte.
Hr. Søren Søndergaard må have lov at låne min tale, for jeg hører jo til dem, der skriver mine taler ned.
Jeg har ikke nævnt anklagede i min ordførertale uden at skrive »anklagede, ikke dømte«.
Jeg har været optaget af, hvordan vi minimerer.
Jeg synes, at det her er for vigtig en debat til at skyde hinanden i skoene, at vi ikke er optagede af tingene.
Vi kan være uenige i de kortsigtede instrumenter. Nogle kan også være uenige i de langsigtede instrumenter.
Men lad os ikke skyde hinanden i skoene, at vi ikke interesserer os for det.
Jeg har givet udtryk
for, at med disse kortsigtede instrumenter, der lå her, synes jeg, der var god grund til at vente med at tage stilling, til vi dels til efteråret har fået rapporten, dels har evalueringen.
Lad os så se, hvad de fører til.
Jeg gav klart udtryk for, at vi i mit parti gerne vil have lov til løbende at kunne følge det, for hvis udviklingen undervejs skulle gå skævt, ja, så havde vi en basis for at kunne tage nye initiativer.
Lad os dog tage det på det plan og ikke mistro hinanden for, at vi vil alt muligt ondt og skidt her i verden.
Vi vil gerne løse de problemer, som vi alle godt ved kan opstå omkring isolationsfængsling.
Lad os tage diskussionen, også selv om vi ikke altid er enige om, hvilke initiativer det er, der skal til.
Anne Baastrup (SF), 2001-05-03:
Nu har jeg bemærket, at et af de forslag, der var mest interesse for, netop var den del af L 195, som fru Dorte Bennedsen overhovedet ikke berørte i sin tale.
Derfor forstår jeg udmærket godt, at fru Dorte Bennedsen ikke synes, at det er vildt ophidsende morsomt, at jeg i og for sig er tilfreds med den her debat, men det er jeg ikke desto mindre.