Søren Søndergaard (EL), 2000-02-03:
Jeg vil godt starte med at sige et par ord om Enhedslistens mere principielle opfattelse på det område, som vi behandler i dag.
For eksempel er vi mere end tvivlende over for den udbredte brug af fængsler.
Generelt må man sige, at de har vist sig aldeles uegnede til at forebygge og bekæmpe kriminalitet, ja, ofte har de den stik modsatte virkning, når det drejer sig om at få den dømte til at leve en kriminalitetsfri tilværelse efter løsladelsen.
Derfor er vi tilhængere af, at man i videre udstrækning benytter andre sanktionsformer, og at fængslerne bruges som den sidste udvej.
I de tilfælde, hvor fængselsophold er nødvendigt, er det vores hovedmål at sikre, at afsoningen kommer til at foregå under vilkår, som bidrager til at forhindre tilbagefald til kriminalitet og dermed også bidrager til at forhindre nye ofre.
I den forbindelse vil jeg godt i parentes bemærke, at det efter vores opfattelse er det rene vrøvl, at vi med vores retspolitiske opfattelse sætter forbryderen over offeret.
En forbrydelse kan jo ikke omgøres med tilbagevirkende kraft.
Men ved at arbejde for resocialisering af forbryderen kan vi bidrage til, at vedkommende ikke begår nye forbrydelser og dermed ikke bliver skyld i nye ofre. Desværre er dagens fængsler i al for høj grad opbevaringsanstalter, og efter endt afsoning falder mange tilbage til kriminalitet.
Det skyldes bl.a., at den målrettede motivation og udviklingsstøtte til den enkelte fange er for ringe, og at der fra de sociale myndigheder ikke følges op med den nødvendige støtte efter løsladelsen.
På det område ser vi nogle fremskridt i loven, bl.a. at der skal udarbejdes en handlingsplan for afsoningsforløbet.
Vi mangler nogle bud på, hvordan indsatsen på dette område kan forbedres og intensiveres.
Jeg skal derfor opfordre til, at vi under udvalgsbehandlingen vier det her spørgsmål særlig opmærksomhed. Når det er sagt, skal det også understreges, at Enhedslisten hilser forslagene velkommen, fordi de søger at klargøre retstilstanden for de indsatte og samle en række love i én lov, fordi de erstatter administrative forskrifter, bekendtgørelser m.v. i en egentlig lov, fordi de ikke længere sondrer mellem tre forskellige straffeformer: hæfte, bøde og fængsel, men afskaffer straffen for de særlig fine fanger, nemlig hæftestraffen, og fordi det bliver muligt at domstolsprøve en række af de afgørelser, som i dag træffes administrativt.
Det ser vi som et stort skridt fremad i forhold
til at forbedre de indsattes forhold.
Især finder vi det vigtigt, at idømmelse af isolation i fængslerne og en række andre meget indgribende forhold nu kan domstolsprøves.
Vi ønsker dog at tage skridtet fuldt ud, således at ikke kun isolation over 7 dage kan indbringes, men at der generelt sker adgang til domstolsprøvelse, samt at isolationen ikke kan være tidsubegrænset.
Afslutningsvis vil jeg forholde mig til et par andre punkter i lovforslagene, hvor vi mener, at der er nogle problemer.
For det første er det spørgsmålet om censur af blade, som de indsatte udgiver, og de indsattes kontakt til medierne, især tv.
Vi mener ikke, at der bør sættes andre begrænsninger over for de indsattes ytringsfrihed end den, der i forvejen gælder i straffeloven og i grundloven, det vil sige forbud mod trusler, æreskrænkende ytringer, racistiske udtalelser m.m.
Vi finder her ingen grund til at begrænse de indsattes ret til kontakt med medierne.
Selvfølgelig er der et hensyn at tage til ofre og pårørende, men afvejning af disse hensyn tages vel allerede af medierne.
Under alle omstændigheder er en afvejning af hensynet til krænkelse af andres retsfølelse for væsentlig til at overlade til fængselsledelsen.
Vi er også af den opfattelse, at det i den retspolitiske debat grundlæggende er vigtigt at høre, hvad de indsatte og deres organisationer har at bidrage med.
Og så til sidst spørgsmålet om livstidsfanger.
Vi er som bekendt modstandere af livstidsstraffen i denne her strafform, og vi ønsker, at Danmark også på det her område, nærmer sig norske tilstande.
Det indebærer, at vi vil være med til at diskutere en længere maksimumstraf end den, der eksisterer i dag, som man netop har i Norge, men ikke at man har en livstid.
Desværre må vi jo nok erkende, at vi ikke har et flertal om det her spørgsmål i Folketinget, og derfor ser vi
selvfølgelig positivt på, at denne her strafform, så længe den eksisterer, kommer ind under faste, lovregulerede rammer.
Vi vil selvfølgelig med det udgangspunkt, jeg har nævnt her, gå ind i udvalgsforhandlingerne om det her meget omfattende, men efter vores opfattelse også på en række områder positive lovforslag.