runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 2004-03-30:
Jeg kunne godt tænke mig, at hr. Henrik Dam Kristensen ville svare meget klart på det spørgsmål.
Men det, jeg i hvert fald opfatter, er, at hr. Henrik Dam Kristensen mener, at Tyrkiet bestemt kan blive medlem af EU inden for en eller anden årrække.
Der må man jo sige, at der er en vis forskel mellem de udtalelser, som den tyske forbundskansler, Gerhard Schröder, kommer med, og dem fra hr. Henrik Dam Kristensen, og med al respekt for hr. Henrik Dam Kristensen må man måske nok sige, at Gerhard Schröder for tiden har mere indflydelse, end Socialdemokratiet i Danmark har på det.
Jeg synes, at man læse ud af Gerhard Schröders udtalelser, at Tyrkiet kan blive medlem af EU meget snart.
Derfor ville jeg godt høre, om Socialdemokraterne, hvis der kommer et forslag i EU, vil modsætte sig et tyrkisk medlemskab af EU.
Det tror jeg der er mange der forventer på baggrund af de udtalelser, der er kommet, både fra hr. Poul Nyrup Rasmussen og hr. Henrik Dam Kristensen.
Men vil Socialdemokraterne rent faktisk noget med det, man går og siger?
Det er jo det, der kan være meget anstødeligt for mange borgere i et demokratisk land som Danmark, at man kan opleve, at man ikke føler, at EU er et demokratisk organ.
Så er det svært at have et demokrati, og derfor vil der være mange borgere her i landet - og det giver sig udslag ved folkeafstemninger - der siger: Nej, det er da udansk at have det på den måde.
Vi er da vant til i Danmark, at når vi vælger vores Folketing, så kommer der en regering, der er valgt ud af Folketinget og ikke ud fra nogle indirekte udpegninger af nogle mennesker, som ikke har nogen demokratisk legitimitet overhovedet.
Henrik Dam Kristensen (S), 2004-03-30:
Nej, det tror jeg sådan set ikke.
Jeg synes egentlig, det er forholdsvis klart. Vi tog den lidt taktiske diskussion før med fru Margrete Auken om, hvad der var bevæggrundene til det.
Det, der kommer til at ske nu, er jo i realiteten, at Danmark får en mulighed mere. Vi kan tilslutte os, hvad nu de tre partier bliver enige om på det retlige område, på flygtninge/indvandrerområdet, og der vil altså blive en reel mulighed for at kunne tilslutte sig.
På samme måde kan man også sige, at hvis EU har en politik, når det gælder flygtningeområdet, som vi ville synes var uhensigtsmæssig, så kan vi lade være med at gøre det.
Det betyder i realiteten, tror jeg, at vi fra Socialdemokratiets side har været med til at skabe en situation, hvor vi hurtigere bliver fuldt medlem af det europæiske samarbejde, men det sker så i samarbejde med de to regeringspartier, og det sker i et samarbejde, hvor det er os, der beslutter, hvornår vi tager et skridt videre, og hvornår vi lader være med at gøre det.
Det er sådan set meget simpelt og nemt at forklare.
Peter Skaarup (DF), 2004-03-30:
Jeg synes, jeg har nævnt en del ting, men jeg vil gerne repetere dem.
For det første indeholder forslaget et spørgsmål om en EU-præsident.
Man vil indføre en EU-præsident, en EU-udenrigsminister, og det er noget, som Venstre på deres opstillingsmøde til Europa-Parlamentet valgte at tage ud, i hvert fald i den ordlyd, det havde.
Man har valgt at give mindre magt til de små lande i det kompromis, der lå omkring stemmeregler.
Man har valgt at give færre medlemmer af Europa-Parlamentet til et land som f.eks. Danmark.
Vi får færre, vi skal vælge i fremtiden.
Man har valgt ikke at lave den blokering eller det røde kort, som de nationale parlamenter skulle bruge, hvis de skulle blokere med hensyn til afgørelser efter nærhedsprincippet.
Der er desværre masser af tidsler i det her forslag, og det tror jeg godt fru Charlotte Antonsen ved, men det kniber med i EU-debatterne - og det er det, der er ærgerligt - at man her i Folketinget snakker rent ud af posen og siger: Ja, der er de fem tidsler eller de ti tidsler, dem vil vi have ud, og det kæmper vi for.
Man kører noget alibipolitik og noget strategi, og det er det, der i den sidste ende gør, at det kan ende med, at befolkningen overhovedet ikke lytter til det store politiske flertal her i Folketinget.
Det er det store problem ved EU og de debatter, vi har, at der desværre er et flertal i Folketinget, der ikke vil se i øjnene, at der er en udbredt skepsis, ikke bare i Danmark, men generelt i EU over for mere magt til EU.
Lars Barfoed (KF), 2004-03-30:
Jeg bliver jo nødt til lige først at kommentere det, som hr. Jesper Langballe taler om, med formanden eller præsidenten, som hr. Jesper Langballe vist holder fast i at vi skal kalde det, selv om det ikke er spor dansk.
Om den person siger hr. Jesper Langballe, at han sidder fast.
Det gør han jo ikke, han eller hun skal vælges med faste mellemrum, det er jo ikke en position, vedkommende har i al evighed.
Imidlertid er det rigtigt, at der etableres en ændring, og det har jeg heller ikke benægtet.
Der etableres den meget vigtige ændring, som jeg synes er fornuftig og rigtig, at man er formand eller præsident for Rådet i en længere periode end i det halve år, vedkommende er det i øjeblikket.
Det er for at skabe kontinuitet i arbejdet, for at gøre EU mere effektivt, og det synes jeg er ganske fornuftigt.
Må jeg så sige om det med en statsdannelse, at det jo intet har med en statsdannelse at gøre, at en gruppe lande formulerer nogle fælles værdier, som de står sammen om.
Jeg tror, det er vigtigt, at vi i Europa i måske højere grad endda end tidligere holder fast i de værdier, der nu bærer os i fællesskab.
I en mere og mere globaliseret verden synes jeg, det er vigtigt, at vi de europæiske lande imellem holder fast på de værdier, der nu engang er vores.
Det troede jeg egentlig også at Dansk Folkeparti syntes var en god idé, men det har bare ikke noget at gøre med statsdannelser.
Charlotte Antonsen (V), 2004-03-30:
Det er måske lidt i forlængelse af hr. Henrik Dam Kristensens kommentar.
Vil det så sige, at den dag Kommissionen bliver direkte valgt, kan Dansk Folkeparti støtte en ny traktat?
For det eneste, jeg hører af negativt, er spørgsmålet om kommissærer, og det er jo sådan set allerede en realitet i dag, for med Nicetraktaten er der jo givet mulighed for, at ikke alle lande kan få en kommissær.
Vi hørte før spørgsmålet om nationale parlamenter, og der synes Peter Skaarup sådan set, det er et lille fremskridt.
Hvad er der af tilbageskridt i det forslag, der ligger på bordet, set med Dansk Folkepartis øjne?
Jesper Langballe (DF), 2004-03-30:
Man kan jo ikke rigtig komme videre, når hr. Lars Barfoed direkte benægter op i vores åbne ansigter, at der overhovedet er forskel på, om formanden udskiftes med jævne mellemrum, eller om han sidder der fast.
Altså vi ved godt, at USA's præsident ikke udskiftes, før der bliver valgt en anden.
Det kan vi ikke komme videre med.
Så vil jeg spørge hr. Lars Barfoed
Det er jo nok det mest vidtgående overhovedet i forfatningen.
En tekst, der formuleres sådan, er det det, man normalt kalder en forfatning eller en traktat?
Peter Skaarup (DF), 2004-03-30:
Jamen så må jeg spørge hr. Lars Barfoed, hvorfor det er så interessant og vigtigt at lave den ændring, der gør, at vi får en EU-præsident, hvis det ingen betydning har.
Så kan det hele vel være lige meget, og så kan hr. Lars Barfoed vel godt gå til EU sammen med regeringen og argumentere for, at man tager det ord ud - eller hvad?
Nej, der ligger noget andet bag.
Der ligger noget mere principielt bag, bl.a. - for bare at tage en enkelt ting - at på det udenrigspolitiske område mener man, at EU skal være mere slagkraftig.
Ideelt set ville det da være glimrende, hvis EU kunne løse nogle af verdens konflikter, men uenigheden er jo stor mellem EU-landene.
Der er forskellige historiske og kulturelle forhold, der gør, at man ikke kan blive enige om f.eks. Irak.
Man slås i EU, og det gør bare tingene meget værre, hvis man foregiver, at man skal kunne spille en rolle, som man ikke kan spille.
Sådan er situationen i dag, og det vil den blive i meget værre grad fremover, hvis man lægger landene i en spændetrøje, hvor de skal lytte til denne præsident og denne udenrigsminister, som skal bestemme på det udenrigspolitiske område.
Det kan virkelig blive farligt, og jeg synes, hr. Lars Barfoed skal nærlæse konventets tekst, for der kan man nemlig finde belæg for det, jeg har sagt her.
Lars Barfoed (KF), 2004-03-30:
Jeg synes egentlig, det er interessant, at når man giver hr. Peter Skaarup mulighed for at argumentere for, at der skulle være noget som helst indholdsmæssigt i ordet præsident, er hr. Peter Skaarup ikke i stand til at fremhæve et eneste eksempel, bortset fra at formanden ikke længere bliver valgt på skift, men bliver valgt for en længere periode.
Det sker netop for at skabe større effektivitet og kontinuitet, og vi må vel alle sammen være interesserede i, at der er en formand, som med en vis styrke kan lede forhandlingerne og skabe kontinuitet i arbejdet. Hr. Peter Skaarup kan ikke fremføre et eneste eksempel på, at der i realiteten sker ændringer af kompetencen, og at der i anvendelsen af ordet præsident ligger noget som helst, der har med en statsdannelse at gøre, så det er altså bare et ord, der bliver brugt som et skræmmebillede.
Man kunne lige så godt kalde det en formand, men vi må tage udgangspunkt i, at ordet præsident har været anvendt i årtier og også fortsat vil blive anvendt på engelsk, uanset hvad vi siger her i Danmark.
Peter Skaarup (DF), 2004-03-30:
Ifølge konventets tekst går man væk fra de skiftende formandskaber, hvor f.eks. Danmark havde et halvt års formandskab og skulle påvirke tingene, til at have en fast præsident, som vedvarende sætter dagsordenen for arbejdet, indkalder til møderne og sætter dagsordenen for tingene.
Det er jo klart, at hvis man ønsker mere magt til EU, er det også det rigtige, for det vil selvfølgelig skabe megen kontinuitet i arbejdet for en præsident
, når det er ham, der sidder for bordenden hver eneste gang
Jeg kan godt forstå, at hr. Lars Barfoed og andre synes, det på sin vis er vældig godt, hvis man ønsker mere magt.
Men hvis man ønsker respekt for demokratiet og respekt for, at landene skal have mulighed for at påvirke tingene ud fra deres egne betragtninger og deres demokratiske indgang til tingene, er det bestemt et skridt i den forkerte retning.
Danmark vil ikke længere, som vi kunne under den nuværende regerings formandskab i EU, kunne påvirke tingene direkte, fordi vi sidder på sidelinjen, mens denne præsident sidder for bordenden hver eneste gang.
Lars Barfoed (KF), 2004-03-30:
Jeg har noteret, at en afgørende hovedhjørnesten i Dansk Folkepartis argumentation imod den nye forfatningstraktat, som man vil anbefale vælgerne at stemme nej til, er spørgsmålet om en præsident.
Ordet præsident bliver anvendt i cirka hver anden sætning, der drejer sig om den nye forfatningstraktat, og man kan ikke undgå at få det indtryk, at det bliver brugt for at skabe et skræmmebillede af, at der nu bliver opbygget en europæisk union, som ikke længere bare er en union, men en egentlig statsdannelse, fordi ordet præsident bliver brugt.
Ordet præsident har været brugt indtil nu, den danske statsminister blev kaldt president, da han var formand for Rådet, og uanset om der sker ændringer eller ej, vil fremtidige formænd også blive kaldt president, som det hedder på engelsk.
Det er blot en betegnelse, men der er ingen som helst kompetencemæssige ændringer, der overhovedet antyder, at der er tale om en statsdannelse, blot fordi ordet præsident bliver nævnt.
Men Dansk Folkeparti har valgt at koncentrere sig om det ord, fordi det skaber associationer om en statsdannelse og derfor kan bruges som en form for skræmmebillede over for vælgerne.
Er det ikke det, der er realiteten?
Jesper Langballe (DF), 2004-03-30:
Der er noget, der tyder på, at Det Konservative Folkeparti har et problem med ord, med sproget.
Der bliver kævlet meget om, hvorvidt det nu er en formand, eller det er en præsident.
Det er jo svarende til de problemer, der er med, om det nu er en forfatning eller en traktat, vi skal have.
Alle ved, at en forfatning er noget, stater har, og som retter sig mod statens enkelte borgere, og traktater og chartre er noget, der indgås imellem stater.
at kalde det for en forfatningstraktat.
Det er selvfølgelig bare at vride sproget af led.
Jeg vil gerne spørge hr. Lars Barfoed: Hvorfor i alverden kan hr. Lars Barfoed dog ikke tale dansk?
Der er jo næsten ikke andre end danske EU-politikere, der er næsten ikke andre i Europa, der vil benægte, at det, vi skal have, er Europas Forenede Stater.
Der er oven i købet nogle steder, man er stolt af at sige det.
Hvorfor ikke sige tingene, som de er?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-30:
Hr. Peter Skaarup siger, at vi mister vetoretten på endnu flere områder, og så vil jeg gerne have at vide, hvad det er for nogle områder, Dansk Folkeparti gerne vil have vetoret på.
Er det på miljøet, så det bliver endnu sværere at få en miljøregulering gennemført i EU?
Er det på arbejdsmiljøet, så det bliver endnu sværere at sikre det europæiske arbejdsmiljø?
Er det på konkurrencekontrollen, så det bliver endnu sværere at sikre sig mod store, private monopoler?
Eller er det på andre områder?
Jeg vil gerne have svar på tre ting: Vil Dansk Folkeparti bevare vetoretten på miljø, arbejdsmiljø og monopolkontrol?
Peter Skaarup (DF), 2004-03-30:
Vi mener, der er nogle områder, hvor man med et fornuftigt europæisk samarbejde og EU-samarbejde med fordel kan give afkald på vetoretten, og det er faktisk på nogle af de områder, som fru Anne Grete Holmsgaard nævner.
Med hensyn til handel, miljø og forbrugerforhold synes vi, det er vigtigt, at man kan have et meget intenst grænseoverskridende samarbejde.
Men når EU begynder at udstrække fangarmene til andre områder, er vi skeptiske, og det er jo desværre det, EU gør.
Hvis man læser den forfatning, der ligger på bordet nu, kan man se - også af de annekser, der er kommet fra det italienske formandskab, og som det irske formandskab ikke har afvist - at der faktisk sker en meget krænkende udvikling i spørgsmålet om flertalsafgørelser, der kan betyde, som fru Charlotte Antonsen sagde tidligere under debatten, at det ikke er sikkert, vi i fremtiden kommer til at stemme om nogen traktater.
Man har i sinde at gøre det sådan, at Ministerrådet og dermed også den danske regering selv kan overflytte spørgsmål på de områder, hvor der er vetoret, til områder, hvor der er flertalsafgørelser.
Det er måske i virkeligheden noget af det allerallerværste, som jeg også synes, SF skal være meget opmærksom på, for SF har den mission sammen med andre unionskritiske partier at påpege, at det er en forkert udvikling.
Vi har jo sagt mange gange - det ved hr. Søren Søndergaard også udmærket godt, og jeg forstår egentlig ikke rigtig, hvorfor vi skal have en lang debat om det, men vi kan da godt tage den - at vi er unionsmodstandere.
Vi er modstandere af, at man danner en union, hvor man trækker afgørelser ned over landene, som ellers skulle have lov til suverænt at bestemme.
Der vil vi gerne trække magt tilbage til de nationale parlamenter, bl.a. i forhold til det, der hedder vetoretspørgsmålet, hvor man bliver ved med også i Nicetraktaten at overføre områder til at gå over til, at man dér ikke længere har vetoret, altså flertalsafgørelser.
Det er jo en udvikling, som er meget farlig set med vores øjne.
Det er svaret på det spørgsmål.
Med hensyn til Tyrkiet: Der er vi nødt til at forholde os til fakta, til tilstanden i dag.
Vi har et EU, som i høj grad overfører store midler til de egne af EU, der er dårligt stillet, der er svagt stillet.
Skulle man forestille sig, at vi i fremtiden åbner gaveboden for Tyrkiet, som har en levestandard, der er utrolig lav i forhold til resten af EU?
Skulle vi forestille os, at vi åbner vores grænser og siger: O.k., det er i orden, vi har nu fri bevægelighed mellem landene, vi har ikke nogen ydre grænser, Tyrkiet er med?
Så vil der komme mange fattige fra Tyrkiet.
Det skal man ikke tage fejl af.
Der er mange fattige i Tyrkiet, som vil føle det interessant at komme til et velfærdssamfund som det danske.
Det synes jeg hr. Søren Søndergaard skulle se i øjnene.
Det er en af vores argumentationer.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-03-30:
Jeg vil godt fortsætte lidt i Tyrkietsporet, for jeg kan forstå, at Dansk Folkeparti ikke har spor imod at være i NATO-alliance med Tyrkiet.
Det står jo i NATO-traktaten, én for alle og alle for en.
Hvis et af medlemslandene i alliancen bliver overfaldet, så skal de øvrige komme til hjælp. Der er ingen problemer i, går jeg ud fra, at Dansk Folkeparti vil modtage tyrkiske befriere, hvis vi skulle blive besat, også selv om disse tyrkiske befriere skulle have en anden religion.
Jeg vil bare gerne have bekræftet, at det har Dansk Folkeparti ikke nogen problemer med.
Til sidst vil jeg gerne stille et ganske enkelt spørgsmål, som underlig nok slet ikke har været rejst i forbindelse med hr. Peter Skaarups indlæg.
Hvad vil Dansk Folkeparti anbefale den danske regering at gøre, hvis der kommer et nej til traktaten?
Peter Skaarup (DF), 2004-03-30:
Med hensyn til NATO og sammenligningen med Tyrkiets eventuelle medlemskab af EU
set i forhold til deres nuværende medlemskab af NATO
er der jo den afgørende forskel på NATO og EU, at EU desværre, kan man sige, handler om så utrolig meget mere, end NATO-samarbejdet gør.
NATO-samarbejdet er et militært samarbejde, det er et sikkerhedspolitisk samarbejde.
EU blander sig på alle mulige områder, og det ved fru Elisabeth Arnold udmærket godt via fru Elisabeth Arnolds sæde i Europaudvalget.
EU blander sig på ufattelig mange områder.
Ja, der er snart sagt ikke den sag, hvor EU ikke har en mening.
Og vi ved fra Folketingets lovgivning, at vi gang på gang må spørge i Bruxelles: Hvad skal vi gøre?
Hvad må vi gøre?
Det er det afgørende.
Derfor er det en væsentlig anden sag end Tyrkiets medlemskab af NATO.
Nu har jeg ikke meget tid tilbage, men når det gælder Danmarks eventuelle stilling, hvis det bliver et nej, så tror vi på, at der vil være mange andre lande, som også siger nej til en forfatning.
Vi tror ikke på, at der i EU vil være enighed om, at man skal indføre en forfatning med en præsident, med en udenrigsminister, hvor man ikke længere har mulighed for at føre sin selvstændige udenrigspolitiske holdning frem.
Vi tror på, at EU fremover vil komme til at opleve nogle enorme brydningstider; vi har sådan set allerede set dem ved det sammenbrud, der var her i det sidste formandskabs periode.
Vi tror, det vil komme igen, hvis ikke man holder igen; hvis ikke man begynder at tale med dem, der er skeptiske over for mere union.
For os at se
er der jo nogle meget mere markante ting i forhold til Tyrkiets eventuelle medlemskab af EU, som gør sig gældende, end det, hr. Søren Søndergaard lægger op til.
Og det betyder jo, at overførsler fra strukturfonde, regionalpolitik osv. fremover i høj grad ville tilsmile Tyrkiet, hvis de måtte komme ind i EU .
Samtidig ved vi, at det er et land med en anden tilgang
til helt grundlæggende ting som demokrati og religion, hvor man altså har et islamisk samfund, som har nogle andre værdinormer end dem, vi kender til.
Hvis vi ser på listen fra Transparency International over lande med korruption, så kan vi se, at Tyrkiet ligger
helt i top.
Tyrkiet ligger på et niveau, hvor vi må regne med at man har langt mere korruption end i f.eks. Danmark og de øvrige EU-lande.
Så der er nogle helt grundlæggende ting, som er et problem her, som vi er nødt til at se i øjnene, og hvor vi ikke bare kan tale udenom og sige: Nå ja, det er noget med nogle menneskerettigheder, men når det kommer på plads, så kan Tyrkiet godt blive medlem.
Sådan har vi det ikke.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-30:
Jeg synes, hr. Peter Skaarups svar er uklart.
Hvad er Dansk Folkepartis grundlæggende opfattelse af EU?
Er man for EU, eller er man imod EU?
Jeg synes jo, det har lidt med spørgsmålet at gøre, hvordan man vurderer andre landes muligheder for at være med i den klub.
Det er klart, at hvis man i virkeligheden er for klubben - man kan kalde det sådan en slags skabstilhænger - så er man selvfølgelig meget bekymret over, hvem der kommer ind, og hvem der ikke kommer ind.
Men hvis man er modstander af den klub og siger, at det ikke er en god klub, den vil vi ikke være medlem af, må man vel sige, at om andre så vil være det, er mere op til dem selv. Man skal bemærke, at hr. Peter Skaarup jo ikke bare udelukkede Tyrkiets deltagelse i EU på kort sigt.
Det var jo, fordi Tyrkiet ikke var placeret i Europa.
Det sagde hr. Skaarup faktisk.
Det går jeg ud fra at vi får.
Men det er jo fundamentalt en helt anden argumentation at sige, at de overhovedet ikke hører med til Europa, end at sige, at der er nogle ting, der skal ændres.
Hvis der er nogle ting, der skal ændres, og de bliver ændret, så må det vel være op til befolkningen selv.
Så hvad er
egentlig Dansk Folkepartis fundamentale holdning til EU
Er man imod, eller man sådan en skabstilhænger?
Peter Skaarup (DF), 2004-03-30:
Med hensyn til NATO og Tyrkiet er det sådan, som fru Elisabeth Arnold udmærket godt ved, at det er et militært samarbejde ikke kun i Europa.
Det er også et atlantisk samarbejde, som ikke begrænser sig til Europa.
Derfor er det meget naturligt, at for så vidt angår Tyrkiet, som er en af de meget stærke europæiske magter, altså militært set, så vil man ønske sig, at Tyrkiet på en eller anden måde med dets placering er med, fordi der ellers er nogle ubalancer i forhold til Grækenland.
Derfor har holdningen været, at det er en god idé, at Tyrkiet er medlem af NATO.
Men det er altså en forsvindende lille del af Tyrkiets territorium, der er i Europa.
Det er ikke en naturlig del af Europa.
Langt hovedparten ligger slet ikke i Europa, og derfor er det naturligt, at man overhovedet ikke diskuterer - set med vores øjne - at Tyrkiet kan blive medlem af EU.
Der er ikke noget at gå videre med.
Vi slipper for en EU-præsident, vi slipper for mindre magt til Danmark.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-30:
Jeg vil godt sige tak til hr. Skaarup, fordi han nu fik præciseret, at Tyrkiet er en europæisk magt.
Det var sådan set det, hr. Peter Skaarup sagde.
Når vi snakker NATO og sikkerhedspolitik, er det en europæisk magt, men når vi snakker EU, er det en ikkeeuropæisk magt.
Men mit spørgsmål går faktisk på, hvad det er for en magt, hr. Peter Skaarup og Dansk Folkeparti vil have ført tilbage til Folketinget.
Hvad er det helt præcist for en magt, hr. Peter Skaarup vil have ført tilbage til Folketinget?
Peter Skaarup (DF), 2004-03-30:
Som jeg sagde, er Tyrkiet ikke en naturlig del af Europa.
Der har været mulighed for, at Danmark kan nedlægge veto i en række vigtige spørgsmål, som kommer op i forbindelse med forhandlinger i Ministerrådet, men den magt har vi drypvis givet fra os, og desværre bliver det ved på den måde.
Med Nicetraktaten gik et antal områder over til flertalsafgørelse, så vi ikke længere har vetoret, og efter den forfatning, der ligger på bordet nu, mister vi vores suverænitet og vetoret på 26 nye områder.
Det er altså meget voldsomt, hvad der sker, den forfatning, som ligger på bordet, er meget indgribende over for vores suverænitet, og vi skal have magten tilbage, så vi har mulighed for at sige fra. Så synes vi i øvrigt, det skal respekteres, at det nu engang er ved folketingsvalg, man som borger kan få indflydelse på, hvad der foregår i Danmark.
Det skal ikke være ved valg til Europa-Parlamentet, og det skal ikke dirigeres af andre landes borgere, hvilken magt EU skal have.
Det skal være os selv, der beslutter i hvert enkelt tilfælde, om vi vil afgive magt og suverænitet.
Jeg håbede egentlig, at SF mente nogenlunde det samme, og jeg tror faktisk også, SF mener, at vi skal bevare magten til at selv at bestemme i vores eget hus.