Anne Baastrup (SF), 2002-01-22:
Jeg takker for debatten.
Det har været en lang kamp for SF op gennem 1980'erne og 1990'erne for overhovedet at få sat ofre for vold på dagsordenen.
I gamle dage fik man simpelt hen modregnet sin erstatning i den kontanthjælp, man havde fået.
Det er historie nu, men det tog mange folketingssamlinger, før vi fik et flertal i Folketinget til at være opmærksom på den problemstilling, som ofre for bl.a. vold udsættes for.
Socialministeren sagde, at alt er godt, sådan som det foregår, men måske kan gøres en lille smule bedre.
Det tværfaglige samarbejde skal forbedres, men der er store muligheder inden for de gældende regler.
Jeg synes, det er problematisk, at socialministeren nævner, at offererstatningen er god nok, i og med at vi jo ved, at den først udbetales på et meget senere tidspunkt.
Og hvad er det, man som offer har brug for her og nu?
Det er bl.a. at få finansieret sin psykologhjælp, og det er at få finansieret de forskellige typer af behandling, som det offentlige sundhedssystem i øvrigt ikke finansierer.
Sagen er den, at Nævnet vedrørende Erstatning til Ofre for Voldsforbrydelser er meget kulant med at betale den type udgifter. Men det er vanskeligt for den enkelte, for ud over at man skal have pengene fra et i København hjemmehørende nævn, skal man også selv finde ud af, at den mulighed er til stede.
Har man været udsat for vold og går til socialforvaltningen og får en socialrådgiver, er det meget, meget svært for den pågældende rådgiver at vide præcis, hvad man kan gøre, hvad det er for nogle snore, man kan trække i, og hvordan man kan give den pågældende helhedshjælp. Så siges det, at der beskikkes bistandsadvokater.
Ja, men hvad er bistandsadvokatens rolle?
Den er meget, meget lille.
Han har stort set ikke nogen beføjelser, han kan sidde og rådgive lidt i retshjælpen, og så færdig.
De penge, der betales til bistandsadvokater, er efter min bedste opfattelse ikke penge, der i alle situationer er givet godt nok ud, i hvert fald slet ikke, hvis man tror på det, socialministeren sagde her fra talerstolen, nemlig at det er en særlig hjælp til at få samlet hele det liv, man måske har fået smadret. Så nævnes offerrådgivningerne rundtomkring i politikredsene.
Det var den tidligere regerings projekt, og vi støttede det da også, men jeg har hørt, at de består af lægfolk og meget ofte kun har ganske, ganske få sager.
Det betyder, at der kommer en nedadgående spiral: Er der overhovedet brug for os, der sidder i offerrådgivningen?
Det bliver virkelig svært at dygtiggøre sig, og derfor tror jeg, det er vigtigt at samle nogle af de tunge sager ét sted.
Så bliver vi skældt ud, fordi vi giver Landsforeningen Hjælp Voldsofre en myndighedsopgave.
Det er fuldstændig rigtigt, og den skældud skal vi også have.
Men det var for at råbe op, for at sige, at der er et problem.
Folk skal huske at søge ekstra SU-klip, de skal huske at få skrevet den rigtige ansøgning til offererstatningsnævnet, og de skal huske at få alt med.
De skal i øvrigt også til arbejdstræning, de skal en lang række andre ting, og der er ikke nogen i den sociale forvaltning, der har tilstrækkeligt kendskab til hele det brede område.
For at provokere giver vi derfor landsforeningen en mulighed for at løse nogle selvstændige myndighedsopgaver for overhovedet at få råbt systemet op, men jeg kan forstå, at socialministeren ikke er blevet råbt op.
Det er i øvrigt også meget interessant, at her i valgkampen beskrev jeg forslaget i forskellige aviser og også på møder, og jeg hørte ikke på noget tidspunkt, at nogen fra Venstre, De Konservative eller Dansk Folkeparti antydede kritik af det, tværtimod: Der var ubetinget ros, og så er det jo meget interessant, når man står her i Folketingssalen og skal høste udbyttet af noget af det, som jeg kan forstå statsministeren lægger megen vægt på: at man holder sine løfter.
På mine direkte spørgsmål var der ikke én eneste blandt de pågældende partiers kandidater, der ikke syntes, at det var en rigtig god idé, som de ville stemme for.
Det er meget interessant, men sådan kan vi nok blive ved de næste par år.
Så bliver jeg kritiseret for, at vi ikke i tilstrækkelig grad har sat fokus på børn, der har været udsat for vold af forskellig karakter, herunder incest.
Kristeligt Folkeparti har fuldstændig ret i den kritik, men jeg mener, det er et af de indsatsområder, som ikke skulle omfattes af forslaget.
Det, der er afgørende for os med beslutningsforslaget, er, at det skal handle om voksne, der på en eller anden måde skal hjælpes videre.
Fru Margrethe Vestager kom med den korte bemærkning til fru Tove Videbæk ind på, at vi mangler et overblik, at vi mangler en præcis konstatering af, hvor hullerne er i systemet.
Det må jo også være forudsætningen for, at socialministeren overhovedet kan lægge op til et tværfagligt samarbejde: at vi har en totalregistrering af, hvor hullerne er.
Vi vil fra SF's side benytte dette beslutningsforslag til at arbejde videre med at få afdækket hullerne, og så kan vi måske på et eller andet tidspunkt blive enige med de politikere, der i øvrigt sidder i Retsudvalget og Sundhedsudvalget - jeg skal komme efter dig-udvalget - for vi aner i virkeligheden ikke, hvor mange politikere der hver for sig er ordførere på området. Der er huller, og jeg er meget glad for, at der i hvert fald er nogle af partierne, der er enige i, at det er tilfældet.
Desværre er socialministeren det ikke, men så kan vi jo via de spørgsmål, vi nu stiller til Socialministeriet, og de svar, som ministeren skal underskrive, langsomt få opbygget en fælles viden om, hvor problemerne er.
Jeg takker for debatten.
Jeg må nu konstatere, at Det Konservative Folkeparti er fuldstændig ligeglad med de mænd, der bliver slået ned på gaderne, er fuldstændig ligeglad med, at der rent faktisk er nogle store problemer med, hvordan man tager sig af dem.
Det er fuldstændig rigtigt, at vi har krisecentre til kvinder, og jeg er glad for, at regeringen nu langt om længe har opdaget, at det rent faktisk er en god idé.
I den tidligere regerings tid var der jo ikke nogen fra Venstre og De Konservative, der aktivt gik ind og støttede det her område.
Det er fint.
Men det, det handler om her, er folk, der bliver slået ned på gaden, som ikke er gift med voldsudøveren, og som bare står fuldstændig uden at have nogen, der tager sig af dem og vil være tovholder for deres sag.
Jeg synes, den konservative holdning er interessant.
Handler det nu kun om at forebygge vold, eller handler det også om at tage de ofre, der kommer af volden, alvorligt?
Hvad er Det Konservative Folkepartis politik?