Martin Henriksen (DF), 2005-04-27:
Det synes jeg ikke var et klart svar.
Jeg forstår ikke, hvordan man kan sige nej til, at homoseksuelle skal have ret til at adoptere, og så ikke være lige så klar i mælet, når man taler om kunstig befrugtning, for udgangspunktet må være det samme.
Hvis man synes, at det er et godt udgangspunkt for et barn i dets opvækst at blive præget af en mand og en kvinde, og hvis det så er det, man har som holdning, og man søger at tilstræbe dette, kunne det vel heller ikke være så svært at sige enten ja eller nej på det her område.
Kan vi ikke få et mere klart svar fra regeringen?
Derudover er der spørgsmålet om ægdonation, nedfrysningstid, anonymitet og en lang række andre spørgsmål, som har en indre sammenhæng.
Så vil jeg sige, at der i øvrigt også principielt er meget stor forskel på adoption og det at føde sine egne børn.
Det er der.
Det er ikke ligeværdige situationer.
Derfor kan spørgsmålet om forældreskab jo sådan set godt ses anderledes i lyset af adoptionssituationen og den situation, hvor et barn fødes af en kvinde ligeværdigt – kan man sige – med en lang række andre børn.
Vi ved jo f.eks. i dag, at et sted mellem 5 og 10 pct. af de danske børn formentlig har en anden far end den far, der via ægteskabslovgivningens formodningsregler er tillagt dem.
Så der er sådan set stor forskel på den situation, hvor man biologisk fødes ind i en familie, hvad enten det så er en familie, der består af en enlig eller af et par, og så den situation, hvor man bortadopteres.
Grunden til, at jeg rejser mig, er, at vi for et par uger siden i Folketingssalen behandlede et beslutningsforslag fra Enhedslisten, som gik på, at homoseksuelle skulle have ret til at adoptere.
På daværende tidspunkt sagde familieministeren på vegne af regeringen nej.
Nu kan jeg så forstå på sundhedsministeren, at i dag siger man nej til, at lesbiske skal have ret til at blive kunstigt befrugtet, men hvis man så venter et par måneder, vil regeringen sige ja – eller hvad?
Kan ministeren ikke komme med en principiel holdning til det her område?
Som jeg antydede før, kunne man da godt forestille sig, at der kunne være medlemmer af det her Folketing, som ville besvare spørgsmålet om enlige kvinders ret til insemination forskelligt, afhængigt af barnets mulighed for, når det opnår myndighed, at kunne eller ikke kunne opsøge sit fædrene ophav.
Det er bare for at byde ind med én facet, som kan have betydning for, hvordan det her principielle spørgsmål skal afklares.
En anden vinkel er jo, at vi i øjeblikket har en lovgivning, der på en og samme tid er en påbudslov og en tilbudslov.
Det er nemlig en påbuds- eller forbudslov, der forbyder læger at medvirke til kunstig befrugtning, og så er spejlbilledet på det, at det samtidig er en tilbudslov, nemlig at det, der ikke er forbudt, tilbyder vi så i det offentlige sundhedsvæsen.
Der kører jo også en debat i øjeblikket mellem Folketingets partier omkring mit mødebord, der handler om: Skal der være ét regelsæt om, hvad man må og ikke må, og så et andet regelsæt om, hvad vi tilbyder i det offentlige sygehusvæsen?
Udfaldet af den diskussion kan da også være bestemmende for, hvilken position man indtager i spørgsmålet om insemination af enlige kvinder.
Tingene skal ses i en sammenhæng.