Ole Sohn (SF), 2002-02-01:
Vi har haft en meget lang debat.
Vi har vel alle bidraget til det, og jeg skal ikke forsøge at forlænge debatten meget mere.
Jeg synes, vi har haft en meget god debat.
Det er jo sådan set meget sundt for et demokrati. Jeg synes også, den har afklaret nogle ting, at vi er kommet lidt længere ned i substansen og bag om overskrifterne.
Så er der spørgsmålet om de 1,5 mia. kr. til sygehusene.
Her har vi fået konstateret, at det er et engangsbeløb, og at finansieringen, altså nedskæringerne i ulandsbistanden, er fortløbende.
Vi har også fået konstateret, at der er afsat 1,1 mia. kr. til Mifresta-rammen til en udisponeret pulje.
Vi ved fra
den tekniske gennemgang af finansloven både i Finansudvalget og i en række fagudvalg, at med hensyn til de projekter, der har været i fagministerierne i forhold til Øststøtten, er beskeden: De skal afvikles i år 2002.
Det eneste, der er tilbage på fagministeriernes budget, er afvikling af igangværende projekter.
Så er det klart, at det er muligt - det ved vi ikke endnu; det er så det, der kommer - at man kan gensøge nogle af pengene og måske reetablere nogle af projekterne, hvis man kan få penge fra den 1,1 mia. kr.s udisponerede pulje.
Når man så ser i finansloven, står der - det er også det, der er tilkendegivet i forbindelse med overgangen fra 2001 til 2002 - at uforbrugte midler ikke pr. automatik overføres.
Derfor vides det ikke endnu, hvorvidt eventuelt ubrugte midler fra den udisponerede 1,1 mia. kr.-fond videreføres, eller om de indgår i finansieringen af den almindelige finanslov som ubrugte midler.
Det er også noget af det, der henstår.
Så er der spørgsmålet om de godt og vel 9.000, der fyres
i staten.
Det er da rigtigt, at der normalt er et meget stort omløb i den statslige sektor, som sagtens kunne opsuge det.
Så derfor skal de ud.
Jeg tror såmænd nok, at de skal finde andet arbejde.
Det bekymrer jeg mig ikke så meget over.
Men man kan jo ikke sådan helt sammenligne det ved at sige, at de 9.000 nu går ud fra den statslige sektor og ud i den primære borgernære service i kommunerne.
Det er jo en helt anden type medarbejdere, der er brug for dér.
Derfor undrer jeg mig over, at regeringen ikke har givet signal om, hvordan man vil skaffe flere hænder til social- og sundhedshjælperne, altså til hjemmehjælpen.
De dukker jo ikke op af den blå luft.
Der skal jo foretages en ekstra indsats på uddannelsessiden.
Det kunne enten være i form af voksenlærlingen, det kunne være i form af servicejob, eller det kunne være i form af kompetencegivende uddannelse i et aktiveringsforløb, men alle tre dele er udelukket med regeringens finanslovudspil.
Det er muligt, at vi kan komme videre under finanslovforhandlingerne, men i udspillet er det helt udelukket.
Derfor synes jeg, at det er lidt selvmodsigende.
Dertil kommer faktisk, at regeringen ved integrationsministeren, hr. Bertel Haarder, har tilkendegivet, at man agter at efterleve den aftale, man lavede med CFU om, at antallet af nydanskere i staten skal svare til sammensætningen i befolkningen.
Det betyder faktisk, at staten mangler 2.300 nydanskere i den statslige sektor, som skal ansættes inden år 2003.
Hvordan kan regeringen leve op til den målsætning i lyset af de nedskæringer, der sker?
Så er der spørgsmålet om handelsskolerne, hvor det på mange forskellige måder er blevet illustreret, hvordan forholdene i virkeligheden er.
Den mest klare beskrivelse af, hvordan pengene jonglerer, så nogle af os, der ikke var bundet i salen, i TV 2-nyhederne.
Det var en meget, meget fin graf, som viste, hvor mange millioner kroner, der gik ind til handelsskolerne - det var den pulje, man havde lovet, og det var halvdelen af det, som Venstre og De Konservative før valget havde lovet - til gengæld er taxametertilskuddene faldet så meget, at der går mere end dobbelt så meget ud.
Det synes jeg var en meget fin illustration.
Det samme kan man sige om de højere uddannelser.
Her vil jeg godt sige noget, som sådan set er ret afgørende, for det gælder for alle uddannelserne
Det er jeg fuldstændig enig i.
Man skal bare være opmærksom på, at det her jo ikke er en øvelse, som den her regering har sat i gang.
Det er en øvelse, som har stået på år efter år efter år.
Det, der er problemet på en række uddannelsesinstitutioner, primært på universiteterne, er, at man er skåret helt ind til benet.
En lang række forskningsbevillinger er skåret ned år efter år efter år, og derfor er det lidt hult.
Jeg vil tro, at de fleste fra universitetsverdenen, som hører det her med, at de må være lidt omstillingsparate, må være lidt mere effektive, har erkendt det og har fortolket ordene.
De betyder nemlig reelt: Vi skærer ned på uddannelsessektoren.
Vi forringer uddannelsessektoren.
Erhvervslivet har i øvrigt også meget klart registreret, at det er det, der er tale om, og de advarer imod det, fordi et ordentligt uddannelsessystem bredt set, både på de tekniske uddannelser og de videnskabelige uddannelser, jo er forudsætning for, at vi har arbejdskraften til at gå ind og løse fremtidens opgaver til sikring af velfærdssamfundet.
Derfor mener jeg altså, at det var meget præcist det, ministeren sagde i sin besvarelse af debatten: at det, regeringen har lagt an til her, var, som ministeren sagde, nogle her og nu-løsninger for at sikre 1,5 mia kr. til sygehusene og de 0,5 mia. kr. til kommunerne, som så bliver modregnet i forbindelse med regulering af aftalen, og også til sikring af valgløfterne om barsel.
Det dér med at lave her og nu-løsninger synes jeg var en meget, meget fin og rammende bemærkning og dækkende for finansloven.
Men spørgsmålet er, om det er her og nu-løsninger, der er brug for, om ikke tiden er inde til fremsyn, tid til at lægge grunden for at sikre, at vi i det velfærdssamfund, vi har, også har den ressource, den arbejdskraft, den veluddannede arbejdskraft, og at man foretager de investeringer i ny erhvervsudvikling, nye vækstområder, som er en forudsætning for, at vi også kan udvikle samfundet.
Det mangler, og det synes jeg faktisk er skuffende.
Og jeg synes heller ikke, det svarer helt til, hvad partierne bag den nuværende regering ligesom søgte at sige til vælgerne forud for valget.
Men det er muligt - man kan jo være utrolig heldig - at der under finanslovforhandlingerne kan ske mirakler.
Ellers må vi jo tage den offentlige debat i tiden, der kommer.