Frank Jensen (S), 2000-01-26:
Begrundelsen for, at det er kommet som et lovforslag, har flere ordførere været inde på, det skal jeg ikke trætte yderligere med, men konstatere, at nu ligger lovforslaget her, og det giver os selvfølgelig lejlighed til en yderligere runde ud over den, der ellers var tiltænkt at vi skulle have i Retsudvalget på baggrund af de registerforskrifter, som jeg i første omgang havde fået udarbejdet, og som vi har drøftet i Folketingets Retsudvalg.
Flere har talt om den udvikling, vi har på det teknologiske område og på det forskningsmæssige felt, hvor vi nu har dna-analyser som, ja, det nye genetiske fingeraftryk, som jo er det moderne fingeraftryk på mange områder og også i politiets efterforskning.
Hr. Peter Skaarup fra Dansk Folkeparti var inde på de mange spørgsmål: den nye teknologi, den nye fagre verden rejser, og der har været ført en debat om det her fra mange forskellige sider om, at et dna-profilregister ville kunne indebære særlige misbrugsmuligheder og dermed være særlig betænkeligt eller farligt, fordi man ville registrere folks gener.
Det er jo helt evident, den måde, som Dansk Folkeparti arbejder på - vi oplevede det jo også her i salen i går - nemlig det at spille på folks utryghed og angst for forandring, for det nye, for det fremmede, og ikke gå ind selv at fremskaffe fakta, selv at engagere sig i at forstå tingene, og så dermed som politikere træde i karakter, stå frem og sige: Nu har jeg undersøgt sagen, det står jeg for, det kan jeg stå inde for, men i stedet spiller man på usikkerheden, angsten.
Det er jo kendt, og derfor skal jeg gerne nu bidrage til at prøve at kaste mere lys, også for hr. Skaarup, sådan at han i hvert fald ikke kan fortsætte med at spille på den usikkerhed.
Men det er selvfølgelig forståeligt, at befolkningen som sådan har det synspunkt og den usikkerhed; den er forståelig, men den er samtidig en misforståelse.
Når man taler om et dna-profilregister, får de fleste lægfolk associationer til de meget følsomme informationer om arveanlæg, sygdomsdispositioner og personlige karakteristika, som dna-materialet indeholder oplysninger om.
Men det eneste, der vil blive registreret i dna-profilregistret, vil rent faktisk være en talprofil, og nu siger jeg det igen, sådan at hr. Skaarup kan høre det, nemlig en talprofil, en række tal, som ikke er andet end tal, og som bygger på, at vi her taler om junk-dna, det vil sige dna-materiale, der intet siger om folks genetiske egenskaber; det er det materiale, genetikerne kalder for ikkekodet dna-område, fordi det altså ikke koder for arveanlæg.
Derfor er disse talprofiler en enestående måde at identificere folk på med en ekstrem stor sikkerhed.
Fru Jette Gottlieb var inde på, at det ikke var hundrede procents sikkerhed, der her var, når vi taler om identifikation via dna.
Det er måske ikke hundrede procent, men vi er meget, meget tæt på.
Den nyeste teknologi giver 1:1.000.000.000, det vil sige, at der kun vil være én ud af en milliard personer, der har en dna-profil, der ville kunne forveksles med en anden dna-profil.
Så vi er meget, meget langt i at kunne have en fuldstændig sikker personidentifikation.
Som sagt er der altså ikke mulighed for, at oplysninger i dna-profilregistret vil kunne anvendes til andet end en ren konstatering af, om en persons dna-profil matcher f.eks. et blod- eller sædspor efter en forbrydelse.
Derfor er der i virkeligheden heller ikke nogen reel forskel på de talprofiler, som vil blive registreret i dna-profilregistret, og et ganske almindeligt fingeraftryk.
Der er blot tale om et genetisk fingeraftryk, som ikke har andre anvendelsesmuligheder, end det almindelige fingeraftryk har det i dag, og her hørte jeg ikke, har heller aldrig hørt det før, at Dansk Folkeparti skulle være usikre, angstfyldte over for politiets almindelige fingeraftryk til at kunne opklare kriminalitet.
Så jeg tror, det vil lykkes os at kunne overbevise hr. Skaarup om, at politiet har brug for det her, som jo er anbefalet meget kraftigt som et effektivt efterforskningsredskab af det samlede danske politi.
Muligheden for at identificere den rigtige gerningsmand med så evident sikkerhed er et åbenbart retssikkerhedsmæssigt skridt fremad, en landvinding, både i forhold til at finde skyldige og udelukke uskyldige, og det er for mig at se lige så afgørende.
For enhver ved, hvad politiet gør i dag, hvis der er begået en alvorlig sædelighedsforbrydelse i et byområde i en by.
Så starter politiet med at se, hvem man har af kendinge, så tager man ud til dem, og så hører man om deres alibi.
Her kan vi, hvis der er et spor på stedet og vi har dem i registret i forvejen, meget hurtigt konkludere, at de er uskyldige og intet har med den kriminalitet at gøre, og derfor kan man lade være med at begynde at rippe op i deres fortid, så deres familie skal blive angstfyldte og naboer osv. skal begynde at kigge mistænksomt på dem igen.
Det er en retssikkerhedsmæssig landvinding også for folk, der tidligere har været knyttet til forbrydelser. Så var hr. Nonbo inde på spørgsmålet om, at der altså er nogle ganske store krav til politiet, før man kan komme dertil, at man overhovedet kan tage en dna-prøve, som giver grundlag for, at der kan laves en registrering.
For det fremgår af lovforslagets § 2, stk. 2, nr. 1, at forudsætningen for overhovedet at kunne blive registreret i dna-profilregistrets persondel er, at det biologiske materiale til brug for dna-profilen er udtaget i overensstemmelse med reglerne i retsplejelovens kapitel 72 om legemsindgreb.
Og her stilles der, som også hr. Nonbo var inde på, mistankekravet, der er kriminalitetskravet, som flere ordførere var inde på, og så er der indikationskravet, som hr. Nonbo specielt rettede sin opmærksomhed mod.
Spørgsmålet om indikationskravet er behandlet i afsnit 3
i de almindelige bemærkninger til lovforslaget.
Som det også er beskrevet i bemærkningerne, mener jeg, at en eventuel ændring af retsplejelovens indikationskrav ved legemsundersøgelse bør ske på grundlag af principielle overvejelser bl.a. i Strafferetsplejeudvalget, og det er ikke noget, jeg vil benytte til etableringen af et dna-personprofilregister i denne omgang.
Fru Anne Baastrup erklærede sig enig i lovforslaget langt hen ad vejen, men satte spørgsmålstegn, som også andre ordførere har gjort det, i forhold til registrering af sigtede ikkedømte personer.
Dna-profilregistret vil, som lovforslaget foreskriver, kunne indeholde oplysninger om personer, som er eller har været sigtet for en eller flere grove forbrydelsestyper.
Efter forslaget vil der altså kunne registreres personer, som ikke er blevet dømt.
Hvis sigtelsen mod en person opgives som grundløs, skal alle oplysninger om personen straks slettes.
Hvis det er en grundløs sag, hvis sagen opgives som grundløs, så skal alt slettes.
Registrerede personer, der ikke efterfølgende dømmes, vil i øvrigt kunne registreres i væsentligt kortere tid end dømte personer; sigtede ikkedømte personer vil således kunne registreres i op til ti år.
Når man lytter til fru Anne Baastrup og hr. Skaarup og andre, har man til tider kunnet få det indtryk af debatten om dna-profilregistret, at der skulle være tale om en nyskabelse i dansk ret, hvis man giver adgang til, at politiet registrerer sigtede personer, der ikke er fundet skyldige, Men fakta er, at også sigtede, men ikke dømte fortsat står i det nuværende fingeraftryksregister.
Jeg har aldrig hørt hr. Skaarup stille krav om, at det ikke skulle være sådan i fremtiden.
Men det er et faktum.
Det er et internt efterforskningsregister, fingeraftryksregistret, og det vil dna-profilregistret også være, et internt efterforskningsregister for politiet.
Så jeg har svært ved at forstå det argument, at det her virkelig er en nyskabelse i dansk ret.
For at illustrere nødvendigheden af, at politiet i et vist omfang kan registrere oplysninger om tidligere sigtede personer, kan jeg nævne et par eksempler.
Sker der f.eks. et seksuelt overgreb mod et barn, er det i dag en meget væsentlig og værdifuld del af politiets efterforskning i sagen at kunne undersøge i Det Centrale Kriminalregisters efterforskningsdel, om der eventuelt bor nogle personer i området, som tidligere har været mistænkt for overgreb mod børn. På samme måde er det jo et klassisk og effektivt efterforskningsskridt, at politiet sammenholder fingeraftryk fra gerningsstedet med dem, der er registreret i Fingeraftryksregistret.
Med forslaget om at registrere sigtede ikkedømte personer også i dna-profilregistret har det for mig været afgørende at sikre politiet et effektivt og tidssvarende redskab til at opklare grov forbrydelse, hvor der er biologiske spor.
Det er et faktum, at der sammenlignet med den gennemsnitlige befolkning er en endog meget større procentandel af de personer, der tidligere har været sigtet, som senere gør sig skyldig i en tilsvarende kriminalitet.
For også at illustrere det med fakta kan jeg sige, at statistiske undersøgelser, som er nærmere beskrevet i lovforslaget i de almindelige bemærkninger, konkluderer, at der er mindst 44 gange større sandsynlighed for, at en sigtet ikkedømt person senere bliver fundet skyldig i tilsvarende kriminalitet, end den gennemsnitlige danske befolkning i det hele taget, dem over den kriminelle lavalder.
Det er selvfølgelig baggrunden for, at det her har været
meget, meget nøje overvejet fra regeringens side, inden vi tog det med i lovforslaget, om de principielle indvendinger, som jo hr. Skaarup og andre har trukket frem, og som er fremført fra manges side, om hensynet til det skulle overrule hensynet til, at politiet kunne opklare de her alvorlige forbrydelser. Hvad angår hensynet til disse uskyldige personers ubehag ved registrering over for hensynet til at kunne opklare alvorlig kriminalitet, har jeg temmelig svært ved at se, hvordan ubehaget ved registrering skulle kunne veje tungere end det retssikkerhedsmæssige hensyn til at fange gerningsmænd til alvorlige forbrydelser inden for sædelighedsområdet, børn, der bliver udsat for sædelighedskriminalitet eller andre alvorlige, grove forbrydelser.
Man kunne derfor fristes til at sige, at registrering i dna-profilregistret kun vil have ubehagelige konsekvenser for de forbrydere, der bliver afsløret på grund af en registrering.
Jeg tror, at alle her i Tinget er enige om, at det ikke er det hensyn, vi på nogen måde må tage.
Så jeg håber, at vi undervejs i udvalgsbehandlingen også kan få den dialog om det her tema, fordi vi naturligvis har været inde og overveje dette spørgsmål meget grundigt.
Men når man gør vægtskålene op til sidst - og det er nu engang vores opgave at lægge vores lod i vægtskålen til sidst - så mener jeg, at hensynet til at kunne opklare ganske alvorlige forbrydelser, som er afgrænset i lovforslaget, taler for, når der er 44 gange større sandsynlighed i den personkreds, der tidligere har været sigtet, men ikke dømt, og sagen altså ikke er forsvundet fra domstolene for politiets vedkommende; de kan have været ubegrundede, men der kan være andre hensyn til, at sagen ikke fører til domfældelse.
Jeg tror, at når jeg nu giver svaret, vil fru Jette Gottlieb være fuldstændig enig i min konklusion.
Vi har ønsket, at det her skal være et efterforskningsregister, et efterforskningsregister, som politiet skal kunne bruge, og dermed at den meget lukkede tilgang til det alene er politiets.
Man hører jo ikke sådan, at der er fundet fingeraftryk fra dansk politis efterforskningsregister et eller andet sted i fædrelandet.
Det er ikke noget, der har været misbrugsproblemer med, som fru Jette Gottlieb trak frem.
Grunden til, at vi holder os til, at der kan være en personlig mundtlig accesadgang, er, at vi ikke ønsker, at det skal kunne bruges i forbindelse med ansættelser på det danske arbejdsmarked.
ikke i en samtale med en potentiel fremtidig arbejdsgiver kunne stilles over for det, at man skal komme med en udskrift fra politiets dna-efterforskningsregister.
Det er baggrunden for, at det alene kan gives mundtligt til den person, der henvender sig. Jeg håber også med det svar at have bidraget til at kunne kaste lys over det her meget omfangsrige, men til gengæld også vigtige skridt i at kunne opklare alvorlige forbrydelser i Danmark, og det bidrager jeg selvfølgelig også til under det kommende udvalgsarbejdarbejde.