runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Arne Melchior (CD), 1998-04-01:
Det er rigtigt, at man ikke kan være modstander af EU og samtidig repræsentere CD.
Hr. Dahlgaard sagde tidligere i en kort bemærkning, at der er højt til loftet i hans parti.
Men der står altså en række vinduer og døre åbne, så der er en forfærdelig gennemtræk, og derfor vil jeg spørge med et modspørgsmål
For det kan man heller ikke hos CD, og man kan heller ikke komme med fremmedfjendske udtalelser eller programmer og samtidig være medlem af CD; så bliver man ekskluderet. Meningen med at have partier er godt nok, at man kun behøver at være enige om hoved- og grundlæggende spørgsmål og holdninger, men hvis man heller ikke er enige dér, så hører
man altså ikke til i den pågældende familie, i det pågældende parti
Det er vores opfattelse af meningen med partierne.
Så vil jeg sige til hr. Keld Albrechtsen og hr. Kristian
Thulesen Dahl
: Jeg mener ikke, at jeg har sammenblandet nogen ting, for i tilfælde af, at der kommer et nej - hvad jeg ikke håber sker, og hvad jeg faktisk er sikker på ikke sker - er vi rent formelt medlemmer også den 29. maj, og det har jeg allerede svaret på, men reelt er vi ikke medlemmer. Og vi er vel ikke så indbildske at tro, at et nej i Danmark vil få de andre medlemslande til at standse op og gå udenom, for så har vi både vores fire forbehold og nej til Amsterdamtraktaten, og så er vi i bedste fald passive medlemmer, og så er vi til grin blandt vores kollegaer, og så kommer vi enten frivilligt eller tvunget til at forlade medlemskabet alligevel. Sådan er scenariet, som jeg ser det, men det er jo fremtiden, vi her taler om.
Jacob Buksti (S), 1998-04-01:
Altså, jeg føler mig overbevist om, at de øst- og centraleuropæiske lande er helt trygge ved selv at være fortalere for deres synspunkter frem for at have hr. Frank Dahlgaard til at være ordfører for dem.
Jeg må tilstå, at jeg forstår ikke logikken i, at man for at prioritere en udvidelse skal foretrække en dårligere traktat.
Jeg kan ikke forstå, at der er modstrid mellem at lave traktatforbedringer og så at sørge for, at de, der skal ind, bliver hjulpet af os alle sammen til at kunne opfylde de dér kriterier.
Det er da ikke et spørgsmål om at prioritere integration i dybden.
Det er da præcis at lave den større og bredere europæiske løsning, som jeg kan forstå i hvert fald de fleste modstandere også går ind for.
Så jeg mener virkelig ikke, at hr. Frank Dahlgaards og andres argumentation på det her punkt hænger sammen.
Jann Sjursen (KRF), 1998-04-01:
Jeg må konstatere, at fru Margrete Auken synes, at det er nedslående at høre på min opfattelse af demokratibegrebet som sådan.
Det må vi så få lejlighed til at diskutere en anden gang.
Jeg vil så sige, at jeg synes, det er nedslående at høre, at fru Margrete Auken i virkeligheden ønsker at fremme
en føderal udvikling inden for det europæiske fællesskab, for det er det, fru Margrete Auken gør sig til talsmand for her fra talerstolen, og det er jeg ikke enig i.
Jeg ønsker meget demokratisk kontrol med EU som sådan.
Jeg synes også, at Europa-Parlamentet kan spille en rolle som et organ, hvor man kan drøfte forskellige sager, direktiver osv. osv.
Men spørgsmålet er, hvem der skal træffe den endelige afgørelse, og dér synes jeg i udgangspunktet, at det mest rigtige vil være, som det oprindeligt var, at det er Ministerrådet alene, for det ville give de nationale parlamenter den størst mulige indflydelse på, hvad der sker i EU - i hvert fald her i Danmark med den ordning, vi har; så kan der være andre lande, der måske har nogle problemer, hvad det angår. Til hr. Keld Albrechtsen vil jeg sige, at vi bare må erkende, at vi med vores forbehold har accepteret, at de øvrige lande kan gå videre i fællesskabet på dette område.
Vi har til dels sat os uden for indflydelse på området vedrørende den fælles forsvarspolitik, og sådan er det.
Det har vi gjort med åbne øjne i forbindelse med det forbehold, vi tog, og så kan vi med den konstruktion, der er, efter en folketingsbeslutning eventuelt gå med i nogle operationer, og det er så det.
Her er det nok så meget et spørgsmål om tilliden mellem vælgerne som sådan og dette Folketing. Til hr. Thulesen Dahls spørgsmål skal jeg sige om forbeholdene generelt, at vi ikke vil gå ud og kræve dem
ophævet her og nu, men vi synes, det er fair nok at tage en debat om, hvorvidt alle forbehold skal gælde for tid og evighed.
Det er fair nok, at de partier, som var med til at strikke det nationale kompromis sammen, for så vidt har som holdning, at de godt vil arbejde for en ophævelse af et forbehold, for det kan til syvende og sidst kun ske ved en folkeafstemning, og det vil sige, at det er vælgerne, der afgør det spørgsmål.
Jeg har ikke sagt, at det er den eneste løsning, men det er for Kristeligt Folkeparti den løsning, der er at se i forhold til, at vi ikke kan opfinde nogle nye forbehold og heller ikke anser det for muligt, at vi kan få alle lande til at genforhandle traktaten.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-01:
Hr. Steen Gade beskæftigede sig med situationen efter et nej og hævdede, at der ingen mulighed er for, at Danmark kan forlade EU.
Det vil i hvert fald ikke føre til noget godt, mener hr. Steen Gade.
Så vil vi sidde, ligesom Norge gør.
Jeg tror slet ikke, hr. Steen Gade forestiller sig, hvilke positive kræfter der kan sættes i gang som et resultat af et dansk nej.
Der er jo ingen naturlov, der siger, at Norge skal opretholde sin elendige aftale med EU.
Hvorfor skulle Norge det?
Ikke mindst hvis Danmark siger nej, og hvis vi endda kunne få et flertal i Folketinget for en folkeafstemning om selve EU-medlemskabet, ville det da give en vældig ny debat i Norge om, hvordan Danmark og Norge skulle fortsætte frem mod en afvikling af unionsprojektet og hen imod en etablering af et løsere mellemstatsligt europæisk samarbejde, hvor alle kan være med. Det ville da sætte den proces i gang, og det ville det også gøre i Sverige.
Et dansk nej ville være en inspiration for den svenske befolkning til også at indlede vejen mod en løsere tilknytning til EU eller måske til at komme helt ud af EU igen.
Jeg tror, hr. Steen Gade helt fejlbedømmer de folkelige kræfter, som vil kunne frigøres ved et nej.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-04-01:
Man må selvfølgelig respektere hr. Steen Gades engagement og lyst til at diskutere EU-spørgsmålet.
Det har jeg oplevet ved flere lejligheder, og det synes jeg er meget positivt.
Jeg kan huske, at da regeringskonferencen blev indledt, var noget af det, som hr. Steen Gade lagde allerstørst vægt på, ordet fleksibilitet, det var det, at man kunne have forskellige rum, og det var det med, at man kunne have et samarbejde på forskellige niveauer.
Når jeg i dag hører hr. Steen Gade argumentere for et ja
til Amsterdamtraktaten
, kan jeg konstatere, at det, som hr. Steen Gade lagde allerstørst vægt på i starten af regeringskonferencen, ikke får ét ord med på vejen i hr. Steen Gades anbefalelsestale for Amsterdamtraktaten.
Det ærgrer mig, at det nu fuldstændig forbigås i hr. Steen Gades univers.
Så blot lige til det med, hvilke alternativer der er.
Det kan sagtens være en forhandlingsposition, hvor vi efter et nej kan forhandle en Norgesløsning plus noget mere, og hvor vi selvfølgelig også får indflydelse på de beslutninger, som kommer til at gælde for Danmark.
Steen Gade (SF), 1998-04-01:
Til hr. Keld Albrechtsen vil jeg sige, at selvfølgelig kan vi melde os ud af EU.
Jeg siger bare, at vi ikke undgår diskussionen om EU's regler, og at det alligevel er dem, vi helt er underlagt.
Sådan er det, hvis man kigger på Norge, men det er jo også, fordi det er en politisk-økonomisk realitet på det sted i verden, hvor vi bor.
Det er rigtigt, at hr. Keld Albrechtsen og jeg ser forskelligt på, hvilke kræfter et nej udløser.
Jeg siger ikke det her, fordi jeg kan lide skræmmebilleder, det er slet ikke det, der er mit ærinde.
Jeg mener ikke, man skal klare det her ved hjælp af skræmmebilleder, men jeg er altså bange for, at jeg har mere ret i, hvordan det kommer til at gå.
Det siger jeg med bekymring, og jeg siger det lige så stille, og det er også, fordi jeg mener, der en reel risiko for, at det er en opløsning, som jeg ikke er tilhænger af, der kommer til at præge Europa i de kommende år.
Og så når jeg ikke at svare hr. Kristian Thulesen Dahl.
Det er meget kedeligt, for netop det element var noget, jeg ikke nåede i min tale.
Jeg har jo kun 5 minutter, og andre ordførere har haft 15 minutter.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-01:
Jeg håber, at jeg en dag inden folkeafstemningen kan få lejlighed til at få en mere grundig debat med hr. Steen Gade om dette helt principielle og afgørende spørgsmål, som vi nu debatterer.
Hr. Steen Gade er bange for højrekræfterne i Frankrig.
Det er jeg også, men jeg vil godt spørge hr. Steen Gade
: Hvis man nu laver Amsterdamtraktaten, flytter magten yderligere til EU, laver den fælles mønt, skaber yderligere arbejdsløshed, får frustrationen til yderligere at vokse, opstemmer man så ikke dampen i en kedel, så den til sidst fuldstændig eksploderer, og hvad vil vi så ikke opleve af Le Pen-kræfter tromle ind?
Jeg tror, det også er et perspektiv, som hr. Steen Gade skal have i tankerne.
Man kan drive det her så vidt, at det folkelige raseri til sidst kommer skyllende ned over hr. Steen Gades ikke helt uskyldige hoved i den her sammenhæng.
Men jeg håber, at hr. Steen Gade og jeg kan få en mere omfattende og dybtgående debat, for den er jo kolossalt vigtig.
Steen Gade (SF), 1998-04-01:
Med hensyn til, at Danmark ikke skal være med i en fælles mønt, er jeg enig med hr. Keld Albrechtsen.
Jeg mener, det er et dårligt projekt, og at Danmark skal holde sig ude af det.
Så vil jeg så sige til hr. Keld Albrechtsens øvrige argumentation, at netop det, at Danmark kan beholde sine forbehold, netop det, at der nu er fleksibilitet, at EU ikke er en maskine, som tvinger alle lande til at være med til alt, og at de nationale parlamenter får indflydelse, er vigtigt
Min opfordring til regeringen skal være, at så snart vi har Amsterdamtraktaten i hus, skal vi i gang med at udvikle COSAC-samarbejdet f.eks. på det retlige område, sådan at de nationale parlamenter inddrages noget mere.
Det er der åbnet for i traktaten.
Der er brug for utrolig mange initiativer, for at Amsterdamtraktaten kan blive starten på mere demokrati i EU, oven i at der netop på det punkt er nogle forbedringer, når det gælder fleksibilitet, åbenhed og offentlighed, og dermed når det drejer sig om at gøre noget imod det demokratiske underskud.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-01:
Ministeren henviste med hensyn til undtagelsen på det militære område til, at der i traktaten står, at en militær aktion skal være i overensstemmelse med principperne i FN's pagt, men det, jeg har sagt, er, at der står ikke i traktaten, at EU skal have mandat fra FN for at gå i krig.
Der står, at EU skal handle i overensstemmelse med principperne i FN's pagt, men det er EU selv, der fortolker, om disse principper er opfyldt.
Jeg håber, ministeren nu ser problemet.
Med hensyn til rammeafgørelser er jeg da glad for, at ministeren nu erkender, at der ingen forskel er på direktiver og rammeafgørelser, bortset fra de direktiver, hvor Domstolen har sagt, at der er tale om umiddelbar anvendelighed.
Ellers erkender ministeren nu, at der ingen forskel er, og det er meget interessant, og det vil vi vende tilbage til under forespørgselsdebatten den 14. april 1998.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-04-01:
Udenrigsministeren følte sig så stødt under debatten, at han undervejs valgte at tage ordet vel vidende, at jeg ikke havde mulighed for at markere for en bemærkning til det, udenrigsministeren sagde.
Derfor vil jeg gerne benytte lejligheden her i anden runde til at sige til udenrigsministeren, at det på ingen måde er udtryk for noget uhæderligt, når jeg påstår, at tilhængerpartierne herinde - muligvis med undtagelse af Kristeligt Folkeparti - ønsker forbeholdene ophævet snarest muligt.
Det er jo et faktum, det er jo et indlysende faktum, som udenrigsministeren burde vedkende sig.
Hver eneste gang udenrigsministerens egen partileder er til møde i EU-regi omkring ØMU-projektets tredje fase, bliver det nævnt, at det har omkostninger for Danmark at stå udenfor, at hun selv er tilhænger af, at vi ophæver forbeholdet, og at det selvfølgelig skal ske ved en folkeafstemning med alle de formalia, som vi godt er klar over, men at hun i hvert fald går ind for at ophæve forbeholdet.
Sådan er det også, når debatten drejer sig om det retlige, og når debatten kommer ind på forsvarsområdet.
Så viser det sig jo, at det, jeg her nævner, er et faktum.
Så lad mig sige om Schengensamarbejdet, at udenrigsministeren anfægtede ikke ved sin oplæsning mit synspunkt om, at der er en kløft mellem Folketingets flertal og befolkningen, når det drejer sig om det retlige område.
Det forhold, jeg gjorde gældende, nemlig at man har forsøgt at lave en konstruktion, hvor man formelt på papiret kan påstå et forbehold overholdt, men hvor man reelt via Folketinget kan lade Danmark involvere sig i alt omkring det overstatslige retlige samarbejde, anfægtes jo ikke af det, udenrigsministeren læste op.
Det var det synspunkt, jeg gjorde gældende, og det forholdt udenrigsministeren sig altså ikke til.
Og lad mig så bare til slut gøre den bemærkning, at jeg tror ikke engang, at udenrigsministeren selv tror på, at en historisk proces, som udenrigsministeren siger er i gang - helingen af Europa, fredens projekt, det, der er alternativet til ufred og krig i Europa - vil gå i stå, hvis Danmark den 28. maj siger nej til Amsterdamtraktaten, de ændringer i traktatgrundlaget, der er foreslået dér.
Jeg tror ikke engang, at udenrigsministeren selv tror på, at de andre lande vil være så fuldstændig ansvarsløse, at de ville sætte en så vigtig proces, som er sat i gang, i stå, fordi vi stemmer nej. Nej, selvfølgelig er det ikke sådan, det kommer til at gå.
Hvis vi stemmer nej, kommer der en diskussion mellem EU-landene om, hvad det er, der skal justeres, hvad det er for nogle forandringer, der skal ske.
Der kan Danmark selvfølgelig også stille nogle krav ud fra det udgangspunkt, at alle lande skal være enige, hvis man skal lave om i traktatgrundlaget.
Og det vil Danmark ikke være, hvis den danske befolkning stemmer nej den 28. maj.
Jacob Buksti (S), 1998-04-01:
Jeg bliver nødt til at sige til hr. Thulesen Dahl, at det ikke er rimeligt at anvende den demagogiske stil, hvor man heroppe nu igen siger, at alle de såkaldte unionstilhængere bare er ude på at få ophævet forbeholdene hurtigst muligt ved en folkeafstemning, og det er ikke rimeligt, at hr. Thulesen Dahl står heroppe og siger, at økonomiministeren benytter enhver lejlighed til at sige, at vi skal ophæve både det ene og det andet forbehold.
Det er ikke rimeligt, og jeg skal bare hilse hr. Thulesen Dahl og sige, at det ikke er Socialdemokratiets holdning. Socialdemokratiet er sig fuldstændig bevidst, at de fire forbehold ikke er sådan nogen selvpåførte plager.
Det er nogle, man har lavet, fordi den danske befolkning i 1992 stemte nej.
Man må tage den diskussion, men det er da ikke en diskussion om, at vi hurtigst muligt skal slippe af med dem.
Det nytter ikke noget at påstå det.
Den debatform fører i hvert fald ikke langt, og det synes jeg godt hr. Thulesen Dahl kunne tage og tænke lidt over.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-04-01:
Det skal blive ganske kort, for jeg ved ikke, hvem der nu er mest demagogisk.
Jeg tror i virkeligheden, det handler om, at frem til den 28. maj vil der komme en stadig stigende erkendelse hos dem, der ønsker et ja til Amsterdamtraktaten af, at de forbehold lige pludselig er så gode, og dem vil man kæmpe for i årevis, havde jeg nær sagt.
Der vil være en stigende grad af erkendelse af det synspunkt.
Den 29. maj er vi tilbage, hvor vi var for nogle måneder siden, og så fortsætter debatten og retorikken for at få danskerne til at være med til at ophæve de forbehold.
Og så tager man de folkeafstemninger
, er jeg bange for, så snart man øjner en mulighed for at få flertal i befolkningen for det.
Jacob Buksti (S), 1998-04-01:
Jeg vil da meget gerne tage imod hr. Thulesen Dahls tilbud.
Jeg vil gerne bede hr. Thulesen Dahl komme herned i salen på et tidspunkt til mig med et citat, hvor der er bare én ansvarlig Socialdemokrat, som har udtalt som Socialdemokratiets synspunkt, at vi hurtigst muligt skal af med de forbehold.
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-04-01:
Den ene bemærkning om rammedirektiverne: Hr. Keld Albrechtsen spurgte mig, hvad forskellen var.
Den forskel er faktisk meget væsentlig.
Det får hr. Keld Albrechtsen så til, at bortset fra det forhold med, at det ikke var direkte anvendeligt, var det jo det samme.
Det er et nyt instrument, vi har fået.
Jeg tror, det er et meget praktisk instrument, men det, som vi har insisteret på fra dansk side, var, at de ikke kunne være direkte anvendelige.
Derved adskiller de sig også fra direktiver.
Hans-Pavia Rosing (S), 1998-04-01:
Denne ratifikation er en endelig afklaring af en kedelig nabostrid mellem Island og Grønland.
Det har været en forhandling, som har været længe undervejs, og vi ved jo fra andre steder i verden, at grænsedragning er et ømtåleligt emne.
Og jeg kan måske nævne, at man fra Islands side havde et lille klippeskær, som er omtalt i bemærkningerne til beslutningsforslaget, og som man sejlede cement ud på, for at denne lille ø, som kunne være meget vigtig i grænsedragningsspørgsmålet, ikke skulle forsvinde i det store hav.
Der har været mange sjove og også alvorlige spørgsmål undervejs frem til i dag.
Vi har haft et godt samarbejde med Udenrigsministeriet i dette spørgsmål, og det vil vi gerne takke for.
Og det vigtigste at sige i dag tror jeg
er, at denne overenskomst mellem Danmark-Grønland på den ene side og Island på den anden side giver os ro og dermed mulighed for at lave en fælles forvaltning af havets levende ressourcer
, og det kan vi starte på nu, og det er jo vigtigt for denne del af rigsfællesskabet og denne del af det nordatlantiske område.
Lad mig til sidst lige nævne noget, som måske og måske ikke kan påvirke denne ratifikation og måske give anledning til nogle nye drøftelser: Jeg har lige i dag fået efterretning om, at man har fundet en ny ø ud for Grønlands østkyst, ud for Ittoqqortoormiit, Scoresbysund, en ø på ca. 100 meters længde og 10 meters højde.
Og hvad det så kan føre til i vores forhold til Island, vil vi få at se, men det er da et interessant fund.
Men selvfølgelig er vi helt bag denne ratifikation.
Erik Jacobsen (V), 1998-04-01:
Med dette beslutningsforslag får vi nu hele problematikken om overlapningen af området mellem Island og Grønland og Jan Mayen afklaret.
Området, der har stor værdi for fiskeriet og eventuelt for de ressourcer, som senere måske måtte findes i undergrunden, har tidligere givet anledning til stridsspørgsmål de berørte parter imellem, ofte i en tone, som ikke har været værdig for det gode forhold, der ellers har været mellem de berørte parter.
I aftalen står der ikke meget om fiskeriet i det pågældende område, så det vil vi fra Venstres side gerne have nærmere afklaret under det kommende udvalgsarbejde.
Da aftalen også er tiltrådt af Grønlands landsstyre, har vi i Venstre ellers ikke de store betænkeligheder ved at støtte dette af ministeren fremsatte beslutningsforslag.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-04-01:
Det Konservative Folkeparti kan naturligvis også tilslutte sig den aftale, der er truffet mellem Danmark-Grønland på den ene side og Island på den anden side, for som der står i bemærkningerne til forslaget, har man haft alle faktorer på bordet: basislinjer, basispunkter, kystlængde, fiskeriafhængighed og - som der står - især det gode naboforhold, og det er jo herligt, at det kan foregå på den måde mellem de nordiske lande.
så tiltræder Norge også dette her og er dermed også på plads, og så er den sag omsider på plads, og det er da en god ting.
Steen Gade (SF), 1998-04-01:
Jeg kan meddele, at SF vil støtte forslaget.
Vi anser den løsning, der er fundet her, for at være både hensigtsmæssig og afbalanceret.
Desuden kan jeg meddele, at hr. Keld Albrechtsen fra Enhedslisten har sagt til mig, at Enhedslisten også støtter forslaget.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-04-01:
Der er ikke nogen i Det Konservative Folkeparti - hverken i folketingsgruppen eller i selve partiet - der på noget tidspunkt har brugt ordet forræder mod mig, for sådan er Det Konservative Folkeparti ikke; hos os er der faktisk plads til nuancer. Jeg kender ikke nogen konservative, som er modstandere af NATO, og jeg er det heller ikke selv, for NATO har jo vist sig at være en tordnende succes: Uden at løsne et skud - bortset fra i Bosnien, hvor det var nødvendigt - har man jo klaret den store opgave i forhold til Sovjet.
Så må jeg gøre hr. Arne Melchior opmærksom på, at det kun er 4 år siden, partiets leder på det tidspunkt på det konservative landsrådsmøde i Herning udtalte, at EU skal holde sig langt væk fra alt, hvad der har med indretningen af det danske velfærdssamfund at gøre.
Og det drejer sig om sundhed, det drejer sig om uddannelse, det drejer sig om kultur, og det drejer sig om arbejdsmarkedsforhold osv., og det stod i aviserne.
Og det er udtryk for en nøgtern holdning, det er udtryk for, at partiet siger ja, men ikke halleluja, sådan som man gør i CD.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-04-01:
Jeg ved godt, at der var mange spørgsmål, men jeg skal give hr. Jann Sjursen en chance for at besvare de spørgsmål, jeg stillede i første runde, nemlig pkt. 1 et spørgsmål om, hvorvidt Kristeligt Folkeparti er tilhænger af Schengenkonventionen og tilhænger af, at man afskaffer grænsekontrollen.
Det andet, jeg spurgte om, var, om Kristeligt Folkeparti er tilhænger af at bevare forbeholdene, vil slås for dem, eller om man som de andre tilhængerpartier her i Folketinget ønsker dem hævet så hurtigt som muligt, så snart man tror, at man kan få befolkningen til det.
Endelig vil jeg spørge hr. Jann Sjursen, som i sit ordførerindlæg nævner, at den eneste mulige løsning efter et nej vil være en norsk løsning, som så sætter Danmark uden for de beslutninger, der træffes, men som har indvirkning på Danmark, hvorfor det skulle blive tilfældet, for det er da noget, der skal forhandles.
Det er vel også noget, som vi har indflydelse på fra dansk side, om det skal være løsningen.
Hvorfor ønsker Kristeligt Folkeparti, at det skal være løsningen?
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-01:
Jeg vil bare gøre ministeren opmærksom på, at han nu er på kollisionskurs med de redegørelser, som regeringen selv har lagt til grund, fra Justitsministeriets Lovafdeling og med den retssag, der nu finder sted ved Højesteret, hvor man har hævdet det synspunkt, at direktiver som udgangspunkt ikke er direkte anvendelige.
Jeg har så bare konstateret, at for de direktivers vedkommende, som ikke er direkte anvendelige, kan det altså ikke lade sig gøre at påvise nogen forskel på den form for retsakt, som hedder en rammeafgørelse, og den form for retsakt, som hedder et direktiv.
Så er der dem, som domstolene siger er direkte anvendelige, og det er en særlig type direktiver, som er forskellige fra rammeafgørelser.
Jeg håber, at vi nu er enige om fremstillingen.
Margrete Auken (SF), 1998-04-01:
Jeg synes stadig væk, at det er et meget, meget nedslående syn, hr. Jann Sjursen har på demokratiet.
Om man har 16 stemmer eller man har 3, er ikke det afgørende; det afgørende er, om man bruger sin stemme.
En stemme er jo ikke kun en, man afleverer - endda i en urne, hvor nogen jo synes, at den har det bedst - en stemme skal da bruges, i stedet for det dér med at forestille sig, at det egentligt er trygt, hvis regeringerne kan operere uden den demokratiske kontrol, for det er lidt det, hr. Jann Sjursen siger: Bare vi har regeringerne, så er vi trygge ved det, og så kan vi lave den demokratiske kontrol hjemme.
Det er altså også noget med at have et fællesniveau her.
Vi vil sikre den demokratiske kontrol hjemme, men det er altså ikke nogen skade til, at vi også har den på europæisk niveau.
Og noget af det, som nogen af os i hvert fald har været glade for ved Amsterdamtraktaten, er jo, at den nu udvides til også at gælde miljøområdet.
Det kan jeg så forstå at hr. Jann Sjursen synes er dårligt.
Den skal helst væk fra tingene.
Kan vi ikke godt få noget lidt mere opmuntrende at tænke på i fremtiden fra Kristeligt Folkeparti end det, at de ser på demokrati som noget, man sådan må begrænse et sted for ikke at få for lidt andre steder.