Tove Videbæk (KD), 2003-11-27:
Det er oplagt, at lovgivningen vedrørende biobanker repræsenterer et ægte etisk dilemma.
På den ene side er der med disse samlinger af biologisk materiale fra patienter betydelige muligheder for forskningen, og på den anden side er der tale om personfølsomme oplysninger, som i princippet vil kunne misbruges.
I den forbindelse er det nyttigt at erindre sig Europarådets konvention om menneskerettigheder og biomedicin.
Heri står der nemlig, at menneskets interesser og velfærd skal have forrang frem for interesser, der alene vedrører samfundet og videnskaben.
Kristendemokraterne anerkender, at L 89 er et sobert forsøg på en afbalanceret løsning af dette vanskelige dilemma, men det er ikke uden problemer.
Forslaget til balancen mellem disse interesser er blevet samlet i en model med tre hovedelementer.
For det første er der mulighed for, at patienten kan sige fra med hensyn til ikkebehandlingsrelateret anvendelse af afgivet biologisk materiale over for et centralt register kaldet Vævsanvendelsesregisteret, som skal oprettes i Sundhedsstyrelsen.
Det siges i bemærkningerne til forslaget: »En patient, der ikke er optaget i Vævsanvendelsesregistret, må som udgangspunkt acceptere, at det opbevarede biologiske materiale anvendes til andre, saglige formål, som f.eks. forskning og andre, ikke-behandlingsrelaterede formål.
Men patientens selvbestemmelse vil her være sikret på anden måde.« Tankegangen er altså, at patienten aktivt skal sige fra ved at lade sig registrere i Vævsanvendelsesregisteret.
Kristendemokraterne ville klart foretrække, at man aktivt skal give informeret samtykke, hvis det materiale, som man har afgivet i forbindelse med en behandling, skal kunne anvendes til andre end behandlingsmæssige formål.
Flere høringsparter, bl.a. Dansk Medicinsk Selskab, Dansk Sygeplejeråd, Forbrugerrådet, Medicoindustrien, De Samvirkende Invalideorganisationer, Lægemiddelindustriforeningen, Det Etiske Råd m.fl., nævner, at det bør være en klar forudsætning for denne sige fra-model, at patienten informeres grundigt om muligheden for at sige fra ved at lade sig registrere i registeret.
De nævnte høringsparter mener ikke, at de initiativer, der er beskrevet i forslaget, sikrer en tilstrækkelig information til patienten, og det må absolut være en forudsætning for, at man kan betragte patientens eventuelle manglende registrering i Vævsanvendelsesregisteret som udtryk for en positiv accept af, at vedkommendes væv må blive brugt til en ikkebehandlingsrelateret anvendelse af det biologiske materiale.
Nogle af de samme høringsparter, bl.a. Dansk Sygeplejeråd, Institut for Menneskerettigheder og Det Etiske Råd, ønsker et udtrykkeligt informeret samtykke i hver enkelt udtagningssituation eller supplerende mekanismer, der sikrer, at der foreligger en tydelig tilkendegivelse fra vævsafgiverens side.
Det er naturligvis klart, at behandlingen i de videnskabsetiske komiteer giver en vis beskyttelse i denne sammenhæng, men spørgsmålet er, om behandlingen i komiteerne kan træde i stedet for et informeret samtykke.
Her må jeg sige, at Kristendemokraterne i lighed med Det Etiske Råd ønsker at understrege behovet for, at komiteerne kan stå som garanter for at sikre individbeskyttelsen for vævsafgiveren, og det bør i den forbindelse være hævet over enhver tvivl, at der skal indhentes et informeret samtykke fra vævsafgiveren, hvis forskningen skønnes at kunne give anledning til etiske overvejelser på grund af forskningens formål, de anvendte teknikker m.v.
Det Etiske Råd har i øvrigt peget på problemer med forslagets § 18 g om udlevering af biologisk materiale.
Rådet har rejst spørgsmålet om anvendelse af denne paragraf på befrugtede menneskeæg, menneskelige kønsceller og stamceller.
Kristendemokraterne finder, at det klart bør fremgå af lovens tekst, at disse typer af vævsmateriale er undtaget fra udleveringsbestemmelserne, eftersom der er tale om typer af væv, som på grund af særlig opmærksomhed behandles i anden lovgivning.
Som vi ser det fra Kristendemokraternes side, er der en del gode elementer i forslaget og en del mangler, og vi vil under udvalgsarbejdet stille spørgsmål og eventuelt komme med ændringsforslag og så herefter tage stilling til forslaget.