Martin Lidegaard (RV), 2004-02-05:
Jeg vil gerne starte med at takke Enhedslisten for at give os chancen for - endnu en gang, fristes man til at sige - at tage drøftelsen om stråforkorter her i Folketinget.
Man får hele det historiske forløb og også alle de mange afvejninger frem og tilbage.
Jeg vil starte med at sige, hvad der næppe vil komme bag
på Enhedslisten, at vi deler til fulde den bekymring, der ligger bag Enhedslistens beslutningsforslag. Men jeg tror, alle erkender, at vi mangler det tunge, videnskabelige belæg for problemet.
De resultater, der foreligger, har været kritiseret, men de har alligevel givet anledning til dyb uro og har også givet anledning til, at mange ministre gennem de sidste 15 år har udtalt deres bekymring og har arbejdet på at nedbringe brugen af stråforkorter, og at landbruget også har gjort det.
Men jeg bliver også nødt til at sige med det samme, at et forbud i direkte modstrid med EU-retten får man ikke Det Radikale Venstre med på.
Enhedslisten ved også, at det er et fast princip fra Det Radikale Venstre, at vi skal overholde de internationale aftaler, vi indgår i.
Det gælder også EU-aftalerne.
Derfor kunne jeg næsten fristes til at sige, at Enhedslistens forslag er for lidt ambitiøst.
Der er nemlig tre gåder i denne her sag, når man kigger tilbage på behandlingen af den.
Det første er, hvorfor pokker der er ikke er blevet fulgt mere op på de forskningsresultater, som man ikke har fundet tunge nok, hvorfor det først er nu, vi kommer i gang.
Man trak som bekendt hurtigt forbuddet tilbage, da man fik en ny minister,
og derfor prøvede man heller ikke sagen i EU. Vi har faktisk aldrig nogen sinde prøvet at rejse denne her sag ifølge forsigtighedsprincippet for EU.
Flere ministre har jo i tidens løb sagt, at de ville overveje at gøre det, også i 2001, og jeg skal ikke kunne fortælle, hvilke bevæggrunde der har ligget bag, jeg har ikke været minister, jeg kender ikke apparatets begrundelse.
Men man kan undre sig over, at man ikke har forsøgt det, eftersom forsigtighedsprincippet jo er traktatfæstet, og eftersom jeg sådan set er ligeglad med, om det stråforkortede mel kommer fra Tyskland, Italien eller Danmark.
Derfor er et forbud i Danmark jo også i sig selv virkningsløst, medmindre man får det udbredt til europæisk niveau; det er jo hele ideen med EU-lovgivningen.
Det var den anden gåde, som jeg lige kan uddybe ved også at sige, at der jo altså er alternativer, som flere har været inde på i dag, til stråforkortere: mindre brug af gødning, lavere sorter osv., som muligvis samfundsøkonomisk, hvis vi tager miljøfordelene med, vil komme godt ud.
Så det er ikke sådan en fuldstændig naiv forestilling.
Endelig må jeg sige, at jeg ikke er jurist, men jeg vil gerne spørge, om vi kan få en af ministrene til måske at undersøge det med de frivillige aftaler lidt, for jeg har heller aldrig nogen sinde tænkt over, at frivillige aftaler på nogen måde kunne være i strid med EU. Men det er klart, at hvis det, vi ønsker, er at sikre, at danske melproducenter ikke benytter korn med stråforkorter i, og hvis det betyder, at de danske melproducenter kun vil importere korn eller rettere sagt kun vil anvende korn, som de med sikkerhed ved ikke har en stråforkorter i sig, det vil sige dansk korn, så kunne det måske blive opfattet som en teknisk handelshindring, og så kunne vi måske få et problem, som igen kunne, kan man sige, være et argument for, at vi skulle prøve denne sag i EU.