Susanne Clemensen (CD), 2001-04-20:
CD har været med fra starten, da vi indførte den første arbejdsmarkedsreform, der brød med den mere passive arbejdsmarkedspolitik ved at stille større krav til de ledige sammen med bedre tilbud om jobtræning, aktivering og uddannelse.
Men i modsætning til Socialdemokratiet er fuld beskæftigelse for os ikke noget, man alene opnår ved at fokusere på traditionelle midler som aktivering og uddannelse.
Vi er enige i, at på nuværende tidspunkt er der behov for, at aktiveringsindsatsen skal forbedres, og det er godt at høre, at arbejdsministeren nu langt om længe er med på at tage konsekvensen af de utallige eksempler på en dårligt tilrettelagt aktiveringsindsats, som efterlader den ledige i en lige så håbløs og umulig situation som før den påbegyndte aktiveringsindsats.
Vi er meget enige i, at der er behov for, at systemet tager større hensyn til den enkelte ledige, og at der for alvor sættes tid af til en individuel behandling, så den lediges egne ønsker og motivation, arbejds- og uddannelseskvalifikationer samt øvrige livssituation inddrages i vurderingen af, hvilken indsats der skal til, for at den pågældende kommer i beskæftigelse.
kompetenceudvikling netop forstås bredt og ikke kun fokuserer på uddannelsesmæssige kvalifikationer.
Konsekvensen af det nuværende systems måde at fungere på er, at man lytter for lidt til den enkelte og dermed samtidig umyndiggør den ledige, som jo altså så omvendt mister troen på systemet og troen på egne handlemuligheder og dermed jo også får nemmere ved at fralægge sig ansvaret for en succesfuld aktivering.
Derfor er vi i CD positive over for det forslag, der har været fremme fra LO om at give den ledige flere muligheder at vælge imellem, hvor der vel at mærke kan være udsigt til et fast job bagefter, herunder også større mulighed for at vælge at komme i gang med en uddannelse i forbindelse med et ansættelsesforhold og netop ikke som i dag, hvor det foregår løsrevet fra arbejdsmarkedet. Og så skal vi droppe den rigide regel om, at den ledige har krav på mindst 75 pct. aktivering i aktivperioden.
Det ender i for meget fokus på kvantitet frem for kvalitet, men omvendt skal man naturligvis også sikre den ledige nogle veldefinerede rettigheder, så indsatsen ikke bliver for forskellig. Når det gælder selve organiseringen af aktiveringsindsatsen, synes jeg, det på nuværende tidspunkt er lidt for tidligt at lægge sig fast på det.
Vi er i CD hverken imponerede over arbejdsformidlingens indsats eller den indsats, der varetages i kommunerne.
Men vi bruger som sagt mange milliarder på aktiveringsindsatsen, og med den meget lave arbejdsløshed, som vi har på nuværende tidspunkt, må vi naturligvis stille os selv det spørgsmål, om ikke vi kan gøre det bedre eller anderledes.
Samtidig må vi jo også se, at f.eks. på forskningsområdet er vores indsats stærkt dalende, og situationen er yderst kritisabel, og det er jo et paradoks, når vores samfund i de her år faktisk udvikler sig med ekspresfart til et vidensamfund, et højteknologisk samfund, hvis vi ikke kanaliserer nogen penge over til forskningen.
Massiv fokus på forskning, uddannelse og efteruddannelse er vigtigt, men det er ikke de eneste muligheder, der er, for selv i et højteknologisk samfund som det amerikanske og det canadiske har man jo massevis af servicejob, som ikke nødvendigvis kræver en lang uddannelse.
CD mener stadig væk, at samfundet skal være indrettet, så der også er plads til dem, der ikke har lyst til eller muligheder for at gå uddannelsesvejen, og derfor har vi jo også hidtil fokuseret på hjemmeserviceordningen.
Vi har fået indført servicejob for ledige over 48 år i kommunerne, og vi kæmper altså fortsat for at indføre et ekstra fradrag for de laveste arbejdsindkomster, et såkaldt job- eller beskæftigelsesfradrag, så vi også i den private sektor kan få skabt mange flere nye servicejob.
Jobfradraget har jo været på vores ønskeliste i flere år efterhånden - under den nuværende regering uden resultat - så jeg er desværre ikke så optimistisk, men jeg mener fortsat, at der er et væsentligt problem med den nuværende aktiveringspolitik, fordi incitamentet for de lavestlønnede til at komme i beskæftigelse ikke er så stort eller nogle gange ikke eksisterende.
Men vi tager i CD afstand fra en lavere arbejdsløshedsunderstøttelse.
Vi ønsker heller ikke en situation som i USA med fattige arbejdere.
Derfor mener vi, når vi nu skal i gang med at ændre arbejdsmarkedspolitikken, at vi så skal se bredere.
Vi skal inddrage skattesystemet, vi skal inddrage uddannelses- og erhvervspolitikken, når vi skal indrette den fremtidige arbejdsmarkedspolitik.