Gyda Kongsted (V), 2001-03-27:
Fru Gitte Lillelund Bech har netop givet udtryk for Venstres holdning på dele af dette beslutningsforslag i forbindelse med førstebehandlingen af L 180, der omhandler den grundlæggende struktur for social- og sundhedsuddannelserne. Når vi i dag mangler især SoSu-hjælpere og SoSu-assistenter i den kommunale sektor, skyldes det i høj grad, at hele uddannelsesforløbet er totalt afhængigt af, hvor hjælperen eller assistenten bliver ansat.
Er f.eks. den pågældende forstander indstillet på og villig til at give den fornødne videreuddannelse, eller får hjælperen eller assistenten lov til, om jeg så må sige, at passe sig selv?
Som kommunalpolitiker har jeg desværre erfaret, at man gang på gang f.eks. inden for hjemmeplejen laver fine omstruktureringsplaner uden så meget som at høre, hvilke erfaringer hjælperne eller assistenterne kan bidrage med.
Jeg ved også som kommunalpolitiker, at mange plejehjem sætter stor pris på det arbejde, som netop hjælpere og assistenter udfører, for de er især gode til at give netop den omsorg til den ældre medborger, som har givet store avisskrifter, hvor den har manglet.
Der er derfor al mulig grund til at opgradere disse uddannelser, således at hjælperen og assistenten føler sig værdsat, som de har fortjent.
I den praktiske verden har lægen det fulde lægefaglige ansvar over for en borger.
Det uddelegerer han/hun imidlertid til en sygeplejerske, der igen uddelegerer til en SoSu-assistent.
Så for at mindske dette bureaukrati bør SoSu-assistenterne opgraderes, således at lægen direkte kan uddelegere til en SoSu-assistent.
På denne måde vil sygeplejerskerne kunne bruge deres ressourcer og viden andetsteds. Jeg har også den faktiske viden fra hjemmeplejen, hvor man taler med de ældre, der ikke kan forstå, at det ikke er hjemmehjælpen, der må skifte et plaster, men at der altså skal komme en sygeplejerske i stedet for.
Så det er ikke kun meget syge og døende borgere, vi taler om, når vi taler hjemmesygeplejersker. I sundhedssektoren kan vi ikke indfri de politiske behandlingsgarantier, fordi der bl.a. mangler sygeplejersker.
I den kommunale sektor er der alene ansat 14.000 sygeplejersker, så for at motivere dem tilbage til sundhedssektoren foreslår Venstre en opgradering og en større kompetencegivende sygeplejeuddannelse, således at sygeplejerskerne kan overtage nogle af de lægefaglige opgaver i hospitalssektoren, og der er da heldigvis også hospitaler, der allerede er begyndt at se det fornuftige i det.
Det skal ikke være kommuner eller en velvillig forstander, der skal lave uddannelsesindholdet for en SoSu-hjælper, en SoSu-assistent eller en sygeplejerske.
Det skal derimod være en selvstændig uddannelsesinsitutions faglige indhold, der ved sit afgangsbevis indestår for den nøjagtige faglige viden og kompetence, en SoSu-hjælper, en SoSu-assistent og en sygeplejerske har, og derfor hvilket selvstændigt arbejde vedkommende er kompetent til at udføre.
Den faglige opgradering af de omtalte tre faggrupper vil skabe større mobilitet og bedre karrieremuligheder inden for sektorerne, og det vil gavne såvel den kommunale plejesektor som sygehussektoren.
Vi har ikke råd til at fokusere snævert på én faggruppe, hvis vi skal kunne tilbyde den enkelte borger pleje af høj standard.
Vi skal derimod kigge på alle faggrupper i en helhedsbetragtning, og jeg er glad for ministerens indledende bemærkninger om at kunne tilslutte sig målsætningen i B 119.
Jeg fornemmer da i hvert fald, at målsætningerne er vi på tværs af det hele meget enige i.
Så er det bare, hvilke instrumenter og tangenter vi egentlig skal have fat i.
Så jeg takker for alle de positive tilsagn, der er kommet til B 119, og fru Gitte Lillelund Beck vil så arbejde
videre i udvalget med de her to forslag.