runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Louise Frevert (DF), 2005-03-17:
Nu er det jo meget symptomatisk både for Enhedslisten og for Dansk Folkeparti, at man stiller mange spørgsmål.
Det er jo ikke en dårlig ting, at man stiller mange kritiske spørgsmål, og derfor er det jo ikke et spørgsmål om at kritisere armslængdeprincippet, at man også i kommunerne stiller kritiske spørgsmål vedrørende indholdet.
Men det er jo så heller ikke ensbetydende med, at man skal gå ind og snævre ind, tværtimod.
Når man stiller kritiske spørgsmål, kunne det jo godt være, man fik et klarere syn, ligesom Enhedslisten forhåbentlig også nogle gange får undervejs i et forløb.
Så vi er ikke ude på at snævre noget ind, vi er ikke ude på at gøre noget ved armslængdeprincippet, og det er heller ikke det, der er indholdet i det her lovforslag.
Skulle der være et par enkelte områder, der ikke helt fungerer undervejs, så har vi jo altså en 4-årig periode til at kunne varetage det her område på forsvarlig vis.
Per Clausen (EL), 2005-03-17:
For så vidt nærer jeg lige så stor tillid til Dansk Folkepartis byrådsmedlemmer, som jeg nærer til fru Louise Frevert, så det er ikke så meget det, der er problemet.
Men sagen er jo bare, at vi har set mange eksempler på, at man i kommunerne interesserer sig ganske meget for indholdet af det, man giver støtte til, på en måde, som vi nok må sige at det i stor udstrækning er lykkedes at undgå i amterne.
Så jeg kunne jo godt frygte, at en af grundene til, at Dansk Folkeparti er med i det her, er, at man sådan set ser det som en mulighed for at få skåret lidt ned på den mangfoldighed, der findes i dansk kunst og kultur, og ligesom på en bedre måde får kontrol med, at der ikke kommer noget frem, som man ikke bryder sig om.
Men jeg er selvfølgelig glad for, at hvis jeg har fået det indtryk af Dansk Folkepartis kultur- og kunstpolitik, så er det en stor misforståelse, og at de folk, der har handlet sådan, som er medlem af Dansk Folkeparti, altså handler i strid med Dansk Folkepartis politik.
Så synes jeg, at man i Dansk Folkeparti skulle finde en anledning til at diskutere det, så man kunne korrigere linjen.
Louise Frevert (DF), 2005-03-17:
Jeg synes, det er en meget smal udlægning af Dansk Folkepartis politik, som hr. Per Clausen kom med der, men det var vel også forventeligt.
Jeg kan til de to spørgsmål svare, at vi mener, at med det her lovforslag rører vi overhovedet ikke ved armslængdeprincippet, tværtimod.
Så kan jeg besvare begge spørgsmål samtidig ved at sige, at vi har tillid til Dansk Folkepartis byrødder ude i kommunalbestyrelserne, og jeg er helt overbevist om, at de vil være med til at varetage de økonomiske beslutninger ude i nærområdet på en helt forsvarlig vis.
Per Clausen (EL), 2005-03-17:
Jeg ved ikke, om jeg skulle opfatte fru Louise Freverts sidste bemærkning som et løfte om, at Dansk Folkepartis byrådsmedlemmer vil sikre, at alle de penge, der så kommer ud til kommunerne i forbindelse med den her omlægning, og som tidligere er blevet brugt til kultur, vil man slås for også bliver brugt til kultur i fremtiden.
Nu har Dansk Folkepartis folketingsmedlemmer tidligere udtalt sig i andre sammenhænge om, hvad man ville gøre i byrådet, uden at det rigtig har holdt vand.
Det andet spørgsmål, jeg vil stille, er: Er det ikke rigtigt, at når Dansk Folkeparti synes, at det er en vældig god idé at få det her ført ud til kommunerne, så er det, fordi man synes, det er meget smart at få armslængdeprincippet erstattet af et nærhedsprincip, og at man vurderer, at mulighederne for at komme ind og blande sig meget mere konkret i, hvad det er, der bliver støttet, hvad for en kultur, hvad for en kunst der bliver støttet, er meget større i kommunerne, som vi f.eks. har set det i Kolding?
Ellen Trane Nørby (V), 2005-03-17:
Vi går heller ikke ind og fjerner grobunden for, at man kan lave tværkommunale samarbejder.
Vi tilskynder jo netop til, at man går ind og nogle steder tænker tværkommunale samarbejder og dermed er flere kommuner om at løfte opgaven.
Tidligere har de her tværkommunale samarbejder meget ofte været bundet af amtskommunale grænser.
Nu kunne man jo f.eks. forestille sig tværkommunale samarbejder langs Vestkysten, for der har man en speciel interesse, eller blandt kommuner, som alle sammen har historiske bymidter, som man vil gøre en særlig indsats for.
Man kunne jo forestille sig nogle helt andre konstellationer end tidligere.
Så i forhold til om der er penge til det: Jeg vil gerne prøve at stille det modsatte spørgsmål: Er der penge til at lade være?
Jeg tror ikke på, at danske borgere i dag flytter til kulturelle udørkner.
Jeg tror ikke på, at man kan have et aktivt erhvervsliv i et område, hvor man slet ikke har nogen kulturelle tilbud til sine borgere.
Så: Er der penge til at lade være?
Det tror jeg vil være spørgsmålet i mange af de nye kommuner.
Jeg tror, at svaret vil være nej, fordi kultur er en aktiv del af et lokalsamfund, og det kan være en positiv faktor til at få folk til at flytte dertil, til at uddanne sig, til at bosætte sig i et område.
Mette Frederiksen (S), 2005-03-17:
Jeg har egentlig ret stor tiltro til, at man i langt de fleste kommunalbestyrelser ønsker at prioritere kulturområdet.
Det er jo almindeligt anerkendt rundtom i hele landet, at skal man tiltrække nye medborgere, skal man evne at fundere det der stærke fritidsliv, skal man skabe en sammenhæng i familielivet osv., så kræver det et stærkt lokalt kulturliv.
Det tror jeg sådan set de fleste kommunalbestyrelsesmedlemmer er enige med både fru Ellen Trane Nørby og mig om.
Spørgsmålet er jo et helt andet, nemlig: Er der penge nok til det?
Nu bliver der sagt: Jamen så er der færre omkostninger.
Hvor ligger de der færre omkostninger egentlig henne?
Det lyder nærmest mere som besparelser, for man må jo antage, at behovet for musikskoler vil være lige så stort i en større kommune, som det har været i to, tre eller fire små kommuner.
Vi har set på en række områder, f.eks. på museums- og teaterområdet, at ja, der har været et par progressive kommuner, der har ønsket at løfte en opgave, og så har man haft en amtslig eller en tværkommunal indsats, der har kunnet løfte opgaven.
Og derfor er spørgsmålet: Hvordan vil man sikre det i fremtiden?
Ellen Trane Nørby (V), 2005-03-17:
Det står jo også meget klart udspecificeret i lovgrundlaget, at vi ønsker, at det her indgår som en del af hele fordelingsnøglen med hensyn til den kommunale støtte.
Vi ved godt, at der tidligere har været nogle øremærkede midler på nogle områder, men vi kan også konstatere, at der tidligere har været nogle større kommunale enheder, som har taget et langt større ansvar end det, der har ligget som minimumskrav i lovgrundlaget.
Silkeborg Kommune, Holstebro Kommune er eksempler på det.
Vi ser også kommuner, der f.eks. på musikskoleområdet er gået langt videre end den tekst, der ligger i dag, og har valgt at sige: Det kulturelle område er noget, vi prioriterer som kommune.
Og vi ser da ikke nogen grund til, at tingene skulle blive så meget anderledes.
Vi ser faktisk en chance for, at det kunne blive bedre mange steder, fordi man nu netop får færre marginalomkostninger på en lang række områder, fordi man lægger små kommuner sammen, som måske alle sammen har skullet få deres budgetter til at hænge sammen og alle sammen har klemt kulturen.
Nu er der jo en chance for, at man tænker kulturen ind som en større del i de nye kommuner.
Det har vi set i de kommuner, der har lidt større sammenhængskraft allerede i dag, så det er vi egentlig ikke bange for.
Mette Frederiksen (S), 2005-03-17:
Når vi ønsker en stærkere rolle til regionerne på kulturområdet, så er det jo bl.a. på grund af ønsket om en faglig, koordineret indsats, eksempelvis på museumsområdet og på teaterområdet, for selv om vi får de nye større kommuner i Danmark, vil det ikke være alle kommuner, der vil kunne løfte enhver kulturopgave selv.
Det er det ene.
Det andet er selvfølgelig ønsket om at få skabt de der dynamoer i Danmark, altså fem stærke regioner, der kan spille en udviklingsrolle, både hvad angår erhverv, kultur, turisme, innovation, kreativitet, det, vi skal leve af i fremtiden.
Nok om det.
Kommunerne får jo altså nu en række nye opgaver, bl.a. på musikskoleområdet, bl.a. på museumsområdet.
Hvordan vil Venstre og den øvrige regering sikre, at der er tilstrækkelig økonomi til, at kommunerne kan varetage opgaverne?
Vi ved jo mange steder fra, at når de økonomiske budgetter skal lægges i kommunerne, ikke mindst når der er et skattestop og en meget stram økonomisk politik fra regeringens side, så kan kulturen, i hvert fald dele af kulturen, være det, der kommer til at være i farezonen.
Hvordan vil fru Ellen Trane Nørby sikre, at der faktisk er økonomi i kommunerne til at varetage de nye kulturpolitiske opgaver, som nu pålægges kommunerne?
Ellen Trane Nørby (V), 2005-03-17:
Jeg er jo fuldstændig enig med hr. Ole Sohn i, at kultur også er en national diskussion.
Det er jo også netop derfor, vi siger, at der er institutioner, der er funktioner, der er opgaver, som nu bliver ført over til staten, hvor staten har et ansvar.
Vi kan jo ikke bare sige, at egnsteatrene, landsdelsscenerne, Peter Schaufuss Balletten, § 15-museerne, som tidligere også har fået amtslig støtte, nu skal ligge i et tomrum, hvor der er nogle andre, der må tage over.
Derfor har vi også klart sagt: Det ansvar påtager staten sig.
De institutioner, der har en national karakter og interesse, som er en del af vores alle sammens kulturarv, og som ikke kun er lokalt forankret, tager staten et ansvar for både økonomisk og i forhold til udviklingen af det.
Det er det, der ligger i lovforslaget.
Ole Sohn (SF), 2005-03-17:
Der tror jeg nok vi tænker meget forskelligt, for jeg har den opfattelse, at selv om man forankrer tingene lokalt, så er det da ikke et lokalt ansvar.
Altså, hvis man tager Sønderjylland, er det da ikke et lokalt eller regionalt ansvar, at man i Sønderjylland har ansvaret for museerne.
Det er da også en del af min kulturarv, det er da også en del af nordjydernes kulturarv, københavnernes kulturarv.
Så derfor har vi da et nationalt ansvar for museumsvæsenet.
Vi har da f.eks. også et nationalt ansvar for musikskolerne.
Man kan da ikke bare sige, at det er kommunerne, der skal tage det, hvis ikke der er nogle rammer, som sikrer, at vi på nationalt plan giver et minimum af tilbud til alle.
Så man kan ikke bare sige, at vi går ud fra – ja, det kan man godt, men det er jeg så grundlæggende uenig i – at det er op til de lokale ildsjæle.
Ellen Trane Nørby (V), 2005-03-17:
Nu har jeg aldrig sagt, at personalet ville blive flyttet med over i regionerne.
Jeg sagde, at ildsjælene jo ikke forsvinder.
I forhold til nu har vi jo taget udgangspunkt i det sønderjyske museumsfællesskab.
Der har det da været en god måde at tænke på, at de her personer, der tidligere har været med til at koordinere det på amtslig vis, indgik i hele den arbejdsgruppe, der nu sidder omkring museerne og kommer til at være en del af institutionerne.
Jeg synes ikke, at vi som politikere skal sidde og detailregulere, hvordan man gør i forskellige dele af det kulturelle område, om man skal organisere sig på den ene eller på den anden eller tredje måde, at vi skal komme ind og sige: Det her er opskriften på, hvordan man gør.
Det er jo det, man har set bl.a. i Horsens, hvor erhverv, turisme og kultur er blevet tænkt sammen for at få skabt et helt nyt kulturmiljø.
Ole Sohn (SF), 2005-03-17:
For lige at få det sådan lidt på plads: Altså de folk, der har arbejdet med kulturen i amterne, eksempelvis institutionerne i Sønderjyllands Amt, som tog initiativet til det tværfaglige museumssamarbejde, er der jo ikke mere.
Deres stilling forsvinder, og det vil sige, at det miljø forsvinder.
Alt kan selvfølgelig genopstå på anden vis, men det er ikke korrekt at sige, at regionerne tager det personale med over, for det gør de ikke.
Det ligger slet ikke i strukturreformen.
Jeg vil egentlig gerne tilbage til det, som Enhedslisten startede med omkring økonomien, det der med, at man indskrænker mulighederne for at søge penge offentligt.
Det er jo sådan, at hvis der er flere kasser, der kan søges fra, så kan der også søges medfinansiering hos private, men hvis der er én kasse, og der gives nej derfra, så er der ingen mulighed for at søge hos private.
Derfor har det jo da utrolig stor betydning for den eksperimenterende kunst, som ikke er mainstreamkunst, at der er nogle offentlige muligheder for at understøtte den.
Spørgsmålet er: Hvordan vil Venstre sikre, at den mangfoldighed bliver opretholdt i den nye struktur?
Ellen Trane Nørby (V), 2005-03-17:
Jeg tror faktisk netop, at der i områderne uden for København i mange år har været en langt større bevidsthed om at tænke kultur ind i det lokale samfund end i nogle af de andre erhverv.
Det er jo også derfor, vi bl.a. i Sønderjylland, som fru Elsebeth Gerner Nielsen selv nævner, nu ser et blomstrende samarbejde blandt alle museumsinstitutionerne i området, hvor man jo netop går ind og forsøger at tage en koordinerende rolle og få skabt et museumsfællesskab.
Det er jo derfor, vi bl.a. i en kommune som Silkeborg Kommune har set, at kommunen har sagt: Kultur er noget, der kan være med til at tiltrække flere mennesker til Silkeborg.
Det kan både være folk, der kommer og vil besøge byen, og det kan være for at tiltrække indbyggere.
Jeg er ikke så bange for, at vi ved at nedlægge amterne så mister de kompetencer, der er.
Jeg tror, de vil komme til at sidde andre steder.
Om de skal sidde på institutionerne eller i kommunerne, eller hvor de skal sidde, er egentlig ikke en diskussion, som jeg mener er så interessant.
Jeg siger bare: De her mennesker forsvinder jo ikke af, at vi laver en strukturændring.
Per Clausen (EL), 2005-03-17:
Jeg noterede mig jo selvfølgelig med særlig interesse hr. Ole Sohns kritiske bemærkning om EU's påvirkning af vores kulturpolitik.
Det finder vi sikkert anledning til at komme tilbage til ved en anden god lejlighed.
Jeg vil måske prøve at gå lidt ind i den der lidt skolastiske diskussion mellem kulturministeren og hr. Ole Sohn om armslængdeprincippet.
Da jeg jo ikke har den samme erfaring som de to herrer, vil jeg prøve at stille et lidt enkelt spørgsmål: Er det ikke rigtigt forstået, at hvis man vælger, at den måde, folk udpeges på, sker ved, at man laver nogle retningslinjer for, hvem der udpeger dem, og så bliver de så udpeget af dem, man har udvalgt til at udpege de her folk, så er det længere væk fra ministerens politiske indflydelse, end hvis det er kulturministeren, der udpeger disse personer?
Hvordan kan det være, at kulturministeren synes, at armslængdeprincippet er bedst tjent med, at det er kulturministeren, der udpeger folk, frem for at man laver nogle retningslinjer for, hvordan de kunne udpeges?
I den sammenhæng er det jo ikke vældig interessant, om man i andre EU-lande har nogle regler, hvor ministrene har større indflydelse, for det, vi snakker om, er jo, hvordan vi skal indrette os i Danmark.
Brian Mikkelsen (KF), 2005-03-17:
Jeg deler overhovedet ikke den mistillid, som spørgeren har til kommunal kulturaktivitet, overhovedet slet, slet, slet ikke.
Kulturaktiviteter opstår på grund af et engagement, på grund af en personlig indsats, fordi der er nogle mennesker, som sidder med en god idé, og som har lyst til at gøre noget for nogle andre og være sammen med nogle andre, og det er ikke bundet ind i stive strukturer.
Om det foregår i amt, kommune eller i stat, er det bundet op på initiativer fra privatpersoner, fra institutioner, fra foreninger, og de vil alt andet lige få det nemmere, fordi de nu har den mulighed, at de kan gå hen til kommunen og spørge, om man ikke lave et fælles projekt, skal lave nogle spændende ting sammen, i stedet for, at det sådan er forskellige kasser rundtomkring.
Det giver da et bedre overblik, det gør det nemmere, og jeg tror også, at det vil betyde, at der vil opstå flere kulturaktiviteter.
De er jo ikke opstået, fordi amtet har sagt, at der nu skal sættes nogle ting i gang.
Det er jo en overvurdering af amternes aktiviteter på området.
Vi har støvsuget, kan jeg oplyse spørgeren om, amternes kulturbudgetter, og det har været forbavsende få penge, man har brugt på kulturen rundtomkring i amterne – forbavsende få penge.
Nu flytter vi så de penge, de forbavsende få penge, som der er af frie midler, ud til regionerne, som de så kan bruge, samtidig med at kommunerne vil få et større ansvar for den lokale kulturpolitik, og det har jeg fuldstændig tillid til at de godt kan håndtere.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-03-17:
Jeg vil gerne oversende nogle af de mange breve, vi har fået i Det Radikale Venstre, fra kommuner, der sort på hvidt dokumenterer, at kommunalreformen for deres vedkommende er underfinansieret.
Vi havde også en lang debat om det i tirsdags her i salen, og jeg tror egentlig, at der er bred enighed om, at der simpelt hen er en del kommuner, der bare mister penge, samtidig med at det, man har udregnet den samlede kommunalreform ville koste, efter vores bedste vurdering er fuldstændig hen i vejret.
Men fred være med det.
Under alle omstændigheder kan man da frygte, at mange af de kulturelle initiativer, som f.eks. Nordjyllands Amt, Storstrøms Amt og nogle af de andre såkaldte udkantsamter har haft ansvaret for, simpelt hen ikke vil opstå i de kommende år, fordi kommunerne stadig væk har brug for at gøre meget, meget andet, og at kulturen ikke lige er det, der ligger mest for.
Vi kan i hvert fald konstatere, at f.eks. i Nordjyllands Amt og i Storstrøms Amt har kulturpolitikken spillet en fuldstændig afgørende rolle for den enkelte kommunes udviklingspotentiale, fordi initiativretten og muligheden har ligget i amterne.
Brian Mikkelsen (KF), 2005-03-17:
Det er en forkert antagelse, fru Elsebeth Gerner Nielsen har.
Denne her reform er ikke underfinansieret.
Alt er finansieret krone til krone, og der er ingen kommuner, der kommer til at lide nød, fordi der kommer en strukturreform, som giver en mere effektiv forvaltning, som giver en masse rationaliseringsgevinster, samtidig med at man kommer tættere ud til borgerne.
Det er derfor, kommunerne selv er begejstrede for denne her model, det er derfor, at borgerne også er meget positive.
Vi gør det for borgernes skyld, vi gør det, for at vi kan komme tættere på borgerne.
Jeg tror tværtimod, at kulturen vil blomstre, jeg tror, at de nye kommuner vil bruge det som incitament til at skabe identitet, profil for de nye kommuner, og som jeg har nævnt et par gange før, så viser undersøgelser, at større kommuner bruger flere penge på kultur.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-03-17:
Kommunerne står over for nogle kæmpe opgaver her i de kommende år.
For det første får hver enkelt kommune ansvaret for mange flere arbejdsområder, end man tidligere har haft.
Det vil sige, at man skal til at opbygge kompetence på de pågældende områder.
For det andet vil mange kommuner få det problem, at de allerede eksisterende aktiviteter er underfinansieret.
Bl.a. kan vi tage sådan et område som skat, der er rigtig mange kommuner, der får fjernet mange flere penge fra deres bloktilskud, end deres skatteforvaltninger har kostet.
Mange kommuner står med andre ord allerede med det problem, at de mangler penge.
I den sammenhæng er ministeren da ikke bange for, at det kan gå alvorligt ud over netop kulturområdet og nye initiativer på kulturområdet, ganske enkelt fordi den enkelte kommune ikke har kræfter til det, ikke har penge til det, bl.a. takket være en underfinansieret kommunalreform?
Brian Mikkelsen (KF), 2005-03-17:
Jeg tror, jeg vil tilbyde hr. Ole Sohn en undervisningstime i armslængdeprincippet.
Armslængdeprincip betyder, at man udpeger nogle mennesker, som skal sidde i nogle bestyrelser og være med til at dele enten støtte ud eller udøve et hverv i en bestyrelse.
Det andet er et dobbelt armslængdeprincip, eller hvad man skal kalde det, det er en ny opfindelse i forhold til definitionen af det.
Armslængde er, at man udpeger nogle personer, som skal være med til at give støtte eller sidde i en bestyrelse.
Det er altså nu engang armslængde, sådan som det bliver præciseret og brugt i den terminologi, der er rundtomkring i verden.
Ellers har man fra SF's side i Danmark en anden opfattelse af det
end kulturpolitikken rundtomkring i resten af verden
Det er så, hvad det er.
Vi er jo enige om intentionen, og derfor er vi selvfølgelig også fra regeringens side villige til at diskutere, hvis man kan ændre ved nogen af tingene, for vores intention er klart mindst mulig politisk indblanding i kunst- og kulturpolitikken.
Ole Sohn (SF), 2005-03-17:
Nu ved ministeren jo godt, at det, ministeren siger, ikke er korrekt, for når ministeren udpeger en bestyrelse, så udpeger ministeren nogle, som han mener vil kunne forvalte opgaven, som ministeren ønsker det.
Så det har ikke noget med armslængde at gøre.
Men det, ministeren er i gang med, er et grundlæggende brud på det princip, der har været gældende i dansk kulturpolitik siden Bomholt.
Det er det altså!
Det gjorde vi med kunststyrelsesloven.
Men det er da en kendsgerning, at når ministeren udpeger, så er det en ministerstyring, og så har det ikke noget med armslængde at gøre.
Så har man kortet armen så meget af, at der ikke er noget at slå til søren med.
Brian Mikkelsen (KF), 2005-03-17:
Jeg tror roligt, jeg kan sige med den erfaring, jeg har med kulturpolitik i alle EU-lande og i mange dele rundtomkring i verden, at Danmark nok er et af de lande, hvor der er mest armslængde mellem de bevilgende myndigheder og så, hvad skal man sige, den endelige vurdering.
Jeg tror ikke, man kan finde mange andre lande, som har samme styrende principper for kunst- og kulturpolitikken som Danmark.
Det er noget, som de fleste af Folketingets partier grundlæggende er fuldstændig enige om, og det er en kunstig modsætning, som hr. Ole Sohn også forsøgte at skabe i sin ordførertale heroppefra, og som han nu stiller spørgsmål om.
Jeg er ellers normalt meget enig i mange af de intentioner, som hr. Ole Sohn har, men på det her område er hr. Ole Sohn altså skævt inde på det.
Hvis man også slår definition af en armslængde op, så betyder det jo blot, at der bliver udnævnt nogle personer, som skal sidde og være med til at give de endelige bevillinger.
Sådan står det selvfølgelig også i lovforslaget her.
Der bliver udnævnt nogle personer, som skal sidde i bestyrelser og være med til at give bevillinger.
Det er armslængde i al sin enkelhed.
Ole Sohn (SF), 2005-03-17:
Jeg har to spørgsmål.
Det ene er om armslængdeprincippet: Jeg forstår ikke helt, hvordan ministeren kan stå på talerstolen og sige, at den her regering går ind for armslængdeprincippet, når man i lovforslaget præsenterer en ministerbemyndigelse af rang, som fjerner armslængdeprincippet.
Skal vi forholde os til ministerens ord på talerstolen eller lovforslagets tekst, hvor det står sort på gult?
Det andet er: Er det ikke korrekt, at hvis man har mulighed for en delt støtte til kommunale projekter, hvor der er statslige kroner, så kan man i kraft af de statslige kroner sikre sig, at kommunerne overholder armslængdeprincippet?
Når ministeren nu gerne vil have armslængdeprincippet overholdt ifølge det, der blev sagt fra talerstolen, er det så ikke farligt at komme med et lovforslag, som lægger opgaver ud til kommunen, uden at man har garanti for, at armslængdeprincippet bliver opretholdt?