Anna-Marie Hansen (S), 2000-04-11:
Diskussionen om den ene eller anden skattefritagelse for arbejdsgiverbetalte sundhedsudgifter dukker op med jævne mellemrum og meget ofte på et mangelfuldt grundlag.
B 127, fremsat af Venstre og De Konservative, er da heller ikke en undtagelse, ligesom hensigten også ser ud til at være den samme som tidligere.
Lad mig her nævne et indholdsmæssigt næsten identisk beslutningsforslag fra 1998-99: nr. B 28, for slet ikke at tale om de gange, hvor samme argumentation er brugt i beslutningsforslag fremsat af Fremskridtspartiet.
Hver gang er målet det samme, nemlig at fremme en skattefinansieret behandling på privathospitaler på bekostning af det offentlige sundhedsvæsen.
Derfor kommer det heller ikke bag på Socialdemokratiet, at Venstre og De Konservative nu fortsætter deres ideologiske felttog med dette beslutningsforslag.
Beslutningsforslagets bemærkninger gør ingen undtagelse, hvad angår det mangelfulde grundlag for argumentationen.
Man vil indføre særregler for medarbejdere og beskatning af arbejdsgiverbetalte sundhedsydelser inden for visse sygdomsgrupper såsom hjerte-, kræft- og rygoperationer.
Og for at gøre forvirringen total, vil forslagsstillerne også lave en såkaldt positivliste for de sygdomme, der foreslås omfattet af skattefriheden. Venstre og De Konservative mener åbenbart, at der er behov for støtte til det private sygehussystem ved at indføre det, der kan betegnes som en særskat på sygdom.
Hertil kommer regeringens markante indsats netop på hjerte- og kræftområdet og den generelle nedbringelse af ventelisterne også på dette felt.
Det er også værd at pege på den yderst begrænsede kapacitet på landets private sygehuse.
Hvordan vil forslagsstillerne overhovedet løse det problem, vel at mærke uden at det går ud over det offentlige sundhedsvæsen, hvor der stadig væk er så hårdt brug for læger og sygeplejersker? Sidst, men ikke mindst finder jeg det dybt betænkeligt, at Venstre og De Konservative fortsætter deres forskellige forsøg på indførelse af støtteordninger til privathospitalerne, uanset at alle internationale erfaringer viser, at en lempelse af beskatningsreglerne vil føre til stigende udgifter i sundhedssektoren. Som jeg ser det, bygger beslutningsforslag nr. B 127 på en forældet sundhedspolitisk tankegang, når man på en ensidig og skatteteknisk måde forsøger at styrke behandlingen af ryg- og hjerte- og kræftsygdomme.
En lempelse af beskatningsreglerne i forbindelse med arbejdsgiverbetalte sygdomsbehandlinger vil kun skabe større forskelle med hensyn til adgangen til sundhedsydelser, også når vi taler om de i forslaget nævnte livsstilssygdomme og folkesygdomme.
Venstre og De Konservative foreslår at ændre eller supplere den offentlige og skattefinansierede sygdomsbehandling med en særskat på en række sygdomme, nemlig dem, der ikke står på Venstres og De Konservatives positivliste, for det må jo blive konsekvensen af skattefrihed for bestemte arbejdsgiverbetalte behandlinger.
Hvad med de mennesker, der rammes af en alvorlig, invaliderende lidelse, og som bare ikke er så heldige at stå på Venstres og De Konservatives positivliste?
De skal altså ikke gøre sig håb om at få sådanne medarbejderfordele, for slet ikke at tale om de mange og ofte udsatte grupper, der står helt uden for arbejdsmarkedet, hvad enten de er ledige, pensionister eller studerende for den sags skyld.
Sundhedsproblemer kan og skal ikke afhjælpes med særregler for de forholdsvis få.
Derfor lyder det også temmelig hult, når forslagsstillerne henviser til virksomhedernes sociale ansvar.
Hvad med ansvaret for de nedslidte eller mennesker med specielle og alvorlige lidelser?
Ja, sådan kan man blive ved, og det må være tydeligt for enhver, hvilke uligheder det er, Venstres og De Konservatives forslag vil medføre. Der skal ikke herske tvivl om, at Socialdemokratiet vil bekæmpe alle forsøg på at indføre ulighed i retten til behandling, når sygdom rammer. Vi vil ikke acceptere, at behandling gøres afhængig af, hvilken position man har på arbejdsmarkedet eller i samfundet som helhed.
Vi mener derimod, at det enkelte menneskes behov for sygdomsbehandling er afgørende, og at dette behov skal vurderes ud fra objektive, lægefaglige kriterier og ikke, som Venstre og De Konservative foreslår, ud fra en prioriteret positivliste.
Jeg skal derfor på Socialdemokratiets vegne afvise B 127.