Tom Behnke (FP), 1998-01-28:
Tak for tilkendegivelserne, specielt tak til Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti for tilslutningen til forslaget.
Det er jo ikke nogen overraskelse, at man i den anden side af salen er imod det her forslag.
Det har vi jo hørt tidligere, og som også økonomiministeren sagde, er forslaget her en genfremsættelse.
Men sagen er jo den - og det har vi 25 års erfaring for i Fremskridtspartiet - at efterhånden som vi har fremsat vores forslag et par gange, opstår der situationer, der bevirker, at skiftende regeringer adopterer vores forslag og gennemfører vores forslag.
Så formålet med det her er lige så meget at sikre, at regeringen har det i frisk erindring, når der opstår en situation, hvor det vil være nødvendigt at gå ind og regulere i retning af det, som vi har foreslået i vores forslag.
Ministeren sagde, at det er meget vigtigt med disse offentlige repræsentanter, for så kan de sådan mere almindelige samfundsmæssige interesser være repræsenteret.
Det lyder jo flot, og det var også det, man skrev tilbage i 1974, men hvis man så ser på, hvad der er sket siden 1974, altså igennem en 25-årig periode, må man stille sig selv spørgsmålet: Har disse offentlige repræsentanter så levet op til de flotte og vise ord?
Nej, det har de ikke.
Det er en illusion.
Det er i øvrigt i dag ikke kun den offentlige sektor, der har sådan en vidensmæssig overlegenhed.
Jeg tror faktisk, at det tværtimod er sådan, at erhvervslivet i dag er langt bedre til selv at varetage den funktion, frem for at man sætter nogle offentlige repræsentanter ind.
Sagen er jo, at vi ikke mindst igennem de sidste 25 år har haft en række finansielle skandaler og katastrofer.
Og hvad har det så hjulpet i de situationer, at der har siddet en offentlig repræsentant? Har den offentlige repræsentant grebet ind?
Har den offentlige repræsentant meldt tilbage til regeringen og sagt, at der var problemer?
De offentlige repræsentanter sidder der ganske vist, men den gavn, de gør, kan man godt sætte spørgsmålstegn ved. Vi hørte bl.a. den radikale ordfører sige, at med den offentlige repræsentant sikrer man sig, at disse almindelige samfundsmæssige hensyn bliver varetaget.
Er de blevet varetaget?
Er de blevet sikret ved alle disse finansielle skandaler, vi har hørt om gennem tiderne?
Næ, det er de ikke.
Derfor er sagen den, at disse repræsentanter, ganske sikkert gode og fortrinlige folk, det er ikke nær det, men disse mennesker er i langt højere grad udpeget, fordi de er venner med den pågældende siddende regering.
For ligesom at illustrere det, kan jeg da trække Fremskridtspartiets frem som et eksempel.
Den eneste grund til, at vi har en post i et pengeinstitut, et forsikringsselskab, er jo, at vi på det tidspunkt havde en anden regering; ellers havde Fremskridtspartiet da aldrig nogen sinde fået en post.
Det er jo sådan, at den regering, der nu engang er siddende, udpeger sine venner til disse poster.
Når vi kigger rundt på andre lande, vi normalt sammenligner os med, Sverige f.eks., vil vi se, at man dér har afskaffet denne ordning.
I langt de fleste EU-lande har man afskaffet denne ordning.
Men i Danmark holder man fast, for i Danmark er det jo et godt ben at sidde i disse bestyrelser.
Og det er det, det alt andet lige handler mere om, end det handler om, at almindelige samfundsmæssige interesser skal være repræsenterede.
Den med de almindelige samfundsmæssige interesser, det har vi jo set, den holder ikke.
Så der er kun én ting tilbage, og det er, at skiftende regeringer kan sætte gode venner ind på forskellige poster, så de dermed får et lille ben.
I øvrigt er der jo det ved det, at når vi ser på disse bestyrelser, ser på ansvaret, hvis det går galt, ja, så ved vi jo, at ansvaret fordeles ikke lige.
Bl.a. ved vi f.eks. fra Nordisk Fjer-skandalen, at medarbejderrepræsentanterne kun fik den halve straf af, hvad de, der sad i ledelsen, fik.
Altså der er forskel på, hvad det er for en sanktion, der iværksættes for for så vidt at have begået den samme handling.
Og sandsynligvis vil det samme være gældende i forhold til de offentlige repræsentanter i den finansielle sektor, hvor man vil gå ind og sige: Jo, men de sad der jo ikke så meget af finansielle årsager, de sad der mere af samfundsmæssige interessers årsager.
Derfor kan man jo ikke pålægge dem det samme ansvar som andre, og derfor er vi i en situation, hvor vi må se i øjnene, at disse bestyrelsesmedlemmer er ganske overflødige.
Sektoren ville klare sig bedre uden.
Så kunne man i stedet for have et Finanstilsyn, som udførte deres opgaver, og det har vi jo sådan set brugt en hel dag på i dag at diskutere.
Det fungerede heller ikke.
Men forslaget her vil jeg naturligvis lade gå i udvalg.
Vi vil stille nogle opklarende spørgsmål, og det er helt givet, at det ikke er sidste gang, vi har set dette forslag.