Vibeke Peschardt (RV), 1999-04-07:
Nu er der jo her givet meget ros til den nationale strategi
for kemikalier, som vi skal behandle i dag
Jeg vil godt sige, at det, der er afgørende for os, først og fremmest er, at man har en dansk national strategi på det område.
Og jeg vil godt hæfte mig lidt ved det, for det, jeg vil sige lige om lidt, er rimelig negativt, og det er specielt med henblik på den måde, vi - ikke vi, men måske andre - agerer i EU og måske også på globalt plan.
Udgangspunktet er altså, at vi i vores hverdag omgiver os med omkring 100.000 uvurderede stoffer.
Danmark er jo, sådan som jeg har forstået det og også kan læse det af strategien og andre papirer, et foregangsland på det her område, fordi vi rent faktisk har lavet en strategi: Vi har lavet forbud, vi har betjent os af afgifter.
Og jeg vil godt lige i den forbindelse sige til hr. Steen Gade, som jeg ikke tog en kort bemærkning til før, at Det Radikale Venstre ikke på nogen måde hverken i regeringen eller på anden vis har blokeret for afgiftsinstrumentet.
Det skal selvfølgelig bruges i den her sammenhæng, som det bruges i andre.
Når jeg alligevel en gang imellem godt kan blive en lille smule modløs - det er sådan et forsøg på at vende tingene på hovedet - så er det jo, fordi der i miljøet og i vores hverdag er så mange mere eller mindre synlige følger af de gifte, vi omgiver os med.
Og det, der er meningen med strategien, er jo på lang sigt at få nogle resultater af strategien, nemlig det, at mennesker får det bedre, at miljøet får det bedre, og at sygdomme eventuelt kan reduceres.
at få lagt en kemikaliestrategi.
Det kan godt være, hun har forsøgt på det, men der er ikke kommet meget ud af det.
Strategipapiret fortæller jo, at vurderingen af kemikalier i EU konstant sander til, måske ikke hos miljøkommissæren, men
så alle mulige andre steder
Det vil sige, at selv om vi har - og det er det, der må være basis for det - en fornuftig dansk strategi, så har den altså ikke formået at slå igennem
i EU-systemet, og mange af disse ting her kan vi ikke løse alene.
Vi bliver nødt til at gøre det på internationalt plan.
Jeg kan huske fra en hel del år siden, hvor vanskeligt det var at få arbejdsmiljøet i orden for folk, der arbejdede med klorerede opløsningsmidler.
Man troede simpelt hen ikke på, at de kunne blive syge af det.
I dag har man det sådan, at man har en formodning om, at visse farlige stoffer i plastic kan være skadelige for mennesker og for deres omgivelser, at det er astma- og allergifremkaldende, at det ødelægger folks helbred på forskellige måder, men da det ikke kan bevises, da risikovurderingen ikke er hundrede procent, ja, så har man ikke kunnet trænge igennem med at forbyde det.
Og det er dér, jeg mener, man faktisk hellere må være lidt for forsigtig og sørge for nogle ordentlige regler.
Med hensyn til den konkrete strategi, som den ligger her, og med hensyn til vedtagelsen er vi helt enige i den.
Den er sådan set også meget svær at være uenig i.
Den er hverken for lang eller for detaljeret, men til gengæld rummer den jo en mulighed for at sætte turbo på området, hvis der findes et flertal, der vil være med til det.
Og det synes jeg sådan set man skulle arbejde på at finde.
Det vil vi i hvert fald gøre meget for.
Vores mål er at få det så rigtigt og så ordentligt som muligt uden nogen stor teknologiforskrækkelse.