Dorte Bennedsen (S), 1999-11-11:
Debatten har været ført her i Folketinget, i Etisk Råd og også ganske bredt i offentligheden, og det er godt, fordi provokeret abort hører til blandt de problemområder, hvor alle problemer ikke kan løses gennem helt koncise lovparagraffer.
Hvad enten vi så bryder os om det eller ej, så må vi erkende, at der er livsområder, hvor de menneskelige hensyn er så modsatrettede, at de ikke kan løses efter en på forhånd given facitliste.
Jeg tror, vi alle kan være enige om, at abortindgreb efter 12. uge ikke er ønskværdigt.
Men i hvert fald de fleste af os er formentlig også enige om, at der kan være situationer og modsatrettede hensyn, der bør føre til, at også senere aborter må accepteres.
Når vi drøfter, hvordan vi udformer et regelsæt for sene provokerede aborter, er der især to temaer, der skiller sig ud: Skal der være en fast overgrænse, og skal den i givet fald være med eller uden dispensationsmulighed?
Og det andet er spørgsmålet om en definition af levedygtighedskriteriet.
Med hensyn til en overgrænse for abort er det Socialdemokratiets holdning, at grundene til abort skal være mere og mere tungtvejende, jo senere i graviditeten kvinden er.
Men vi er ikke enige i en absolut overgrænse, fordi en sådan grænse ikke vil kunne give rum for at varetage helt nødvendige både etiske og menneskelige hensyn.
Hvis man følger Kristeligt Folkepartis forslag fra tidligere på året, så vil konsekvensen være, at det bliver et nej til abort, uanset om fostret anses for levedygtigt eller ej, og det er vi modstandere af.
Også debatten om levedygtighedskriteriet er vanskelig.
Umiddelbart lyder det jo rigtigt og logisk med et levedygtighedskriterium, men hvad er egentlig definitionen på levedygtighed?
Er det, at et foster overlever ved hjælp af den indsats, der er så at sige mere eller mindre gængs ved komplicerede fødsler rundt omkring på landets sygehuse, eller er det, at al den viden og teknologi, der er til rådighed på højt specialiserede afdelinger, sættes ind for at få også børn med en ekstrem lav fødselsvægt til at overleve?
Skal levedygtighedskriteriet vurderes ud fra den ekstreme teknologiske indsats, er vi betænkelige, fordi vi finder, at der i høj grad er etiske problemer ved at redde endog meget små fostre.
Vi hører meget om de tilfælde, hvor de ekstremt tidlige fødsler er gået godt, men vi er tilbøjelige til at fortrænge de tilfælde, hvor det går lidet ønskværdigt.
Socialdemokratiet finder, at abortloven stort set er god, også set i lyset af den praksis, som har udviklet sig i abortsamrådene, hvor tilladelse til de meget sene aborter er begrænset til de tilfælde, hvor fostret har helt fundamentale skader.
På den baggrund kan vi støtte ministerens forslag.
faktisk, at resultatet er blevet et afbalanceret forslag, hvor man på den ene side fjerner de mere socialt betingede kriterier som mulighed for sene aborter, og hvor man på den anden side lovfæster den praksis, der har udviklet sig i abortsamrådene.
Vi er godt tilfredse med, at levedygtighedskriteriet skal vurderes i forhold til det enkelte foster, og at bemærkningerne slår fast, at der er tale om en lægefaglig vurdering i det enkelte tilfælde.
Sene provokerede aborter er et felt, der er præget af to sæt relevante etiske vurderinger, men vurderinger, som i visse tilfælde trækker i hver sin retning.
Det er med andre ord et område, vi ikke kan passe ind i firkantede regler og paragraffer, og derfor er det godt, at forslaget sætter nogle overordnede retningslinjer, men samtidig giver rum for, at den enkelte sag kan afgøres konkret på basis af et lægefagligt skøn.