runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Kirk (V), 2001-01-09:
Nu skal jeg gerne igen læse op af min ordførertale.
Jeg sagde: Derfor synes vi i Venstre, at vi skal vide, om der er nogen effekt af det, eller om det med offentliggørelse bliver et mål i sig selv.
Alle andre muligheder skal være udtømte, også rådgivning, og værktøjerne, advarsel, bod, bøde og lukning, skal være brugt, inden det her kommer i anvendelse.
Og gør man det?
Hidtil har fødevareregionerne vel ikke haft det værktøj, og har vi set resultater af det?
Vi har haft udtalelser fra fødevaregioner, som har sagt, at det her tilsyneladende virker for lidt og har for lille interesse i offentligheden.
Vi udelukker ikke i Venstre, at det kan have en præventiv virkning i den sidste ende, men alle andre muligheder skal være afprøvet først, og man skal have de rigtige værktøjer i fødevareregionerne.
Erling Christensen (S), 2001-01-09:
Det er jo de værktøjer, vi skal være med til at give her ved lovgivning.
Det er jo det, det handler om her.
Og kontrollen er ikke et mål i sig selv, som jeg sagde i min ordførertale.
Målet for kontrollen er, at ejeren skal få fordel af kategoriseringen, at få at vide, om han er i superligaen, eller om han er i mellemrækken.
Og det er en fordel for forbrugerne, for hvem fødevareloven har et formål i sig selv, nemlig forbrugerbeskyttelsen.
Det er jo det, det handler om.
Jens Kirk (V), 2001-01-09:
Til hr. Erling Christensen: Jamen, vi er fuldstændig enige.
Vi skal have værktøjerne og bruge dem rigtigt.
Nu tager man primært producenterne ud, f.eks. i mellemproduktionen.
Der har man en god egenkontrol, har det vist sig, en kolossal god egenkontrol, hvor der både er bod og bøde, og det virker. Hvis vi opbygger det samme system her, kunne vi måske nøjes med, at der var 10, 20 eller 30 om året, der skulle hænges offentligt ud, og det ville man lægge mærke til.
Men vi bør, som jeg sagde i min ordførertale, først undersøge, om det er de rigtige værktøjer, vi har, og har vi - og det har jeg spurgt ministeren om én gang - fået svar på, om den offentliggørelse virkelig har interesse hos de forbrugere, som vi snakker om, skal have den størst mulige sikkerhed.
Erling Christensen (S), 2001-01-09:
Og som jeg sagde, vil vi også i udvalget, når man sætter det her i gang, komme til at kigge på det og foretage en evaluering af det område her.
Og det er da væsentligt.
Jeg tror, at når vi kommer til udgangen af 2003, vil der måske være 8-10, der kan blive hængt ud for det her, fordi de ikke har brugt rådgivningen, de har ikke brugt den service, de har ikke taget egenkontrollen alvorligt.
Hr. Jens Kirk peger på mælkeproducenterne, som vi var inde på, hvor der falder bøder, ikke efter tredje eller fjerde gang, ikke efter at de er blevet mindet om det, men med det samme, og hr. Jens Kirk ved bedre end andre, at sådan er det.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-09:
Jamen så vil jeg godt spørge: Hvordan har regeringen tænkt sig at orientere Folketinget i den her sag?
Jeg undrer mig, som hr. Søvndal også gjorde, over, at der skal være et eksklusivt møde for visse partier i eftermiddag.
Er det sådan, at det, der bliver oplyst på det
møde, også bliver offentligt tilgængeligt og også bliver tilgængeligt for Folketinget, eller har ministeren en privat klub, som modtager oplysninger om den her sag, men ikke offentligheden og Folketinget?
Jeg synes, det kører på en utilfredsstillende måde,
vil jeg gerne sige til ministeren. Og så vil jeg godt spørge: Det er jo selvfølgelig et alvorligt problem for soldaterne, som vi skal kigge meget omhyggeligt på, men er ministeren ikke enig i, at det også er et meget alvorligt problem for den civilbefolkning, der nu lever med tusindvis af granatrester spredt rundt, som indeholder dette giftige uran, og som børnene kan lege med og blive alvorligt syge af?
Og har regeringen noget som helst overblik over den civile side af problemet?
Det er jeg bange for at regeringen ikke har.
Men burde det så ikke undersøges, bl.a. af FN?
Ritt Bjerregaard (S), 2001-01-09:
Jeg vil bare benytte lejligheden til at svare på de direkte stillede spørgsmål vedrørende interessen for ordningen.
Det er helt korrekt, at den har været meget lille.
Det redegør vi for i det materiale, der er lagt frem til Folketinget, og det er jo en af begrundelserne for at lave ordningen om.
Vi er simpelt hen nødt til at have en ordning, der fungerer helt anderledes end den ordning, der blev enighed om sidste gang. Det har undersøgelserne vist, og derfor debatterer vi en ændring her i dag.
Villy Søvndal (SF), 2001-01-09:
Jeg tror, at ministeren er nødt til at være opmærksom på, at ét er, hvem der har lavet forsvarsforlig, og det er jo våbenbrødrene, det er vi meget bekendt med i SF, og det respekterer vi selvfølgelig, noget andet er, hvem der har stemt for, at soldater skulle sendes til Bosnien.
Og det betyder, at vi bliver sat i den særegne situation, hvis ministeren vælger at tolke det på den måde, som han er i gang med nu, at vi kan få lov at stemme for, når nogle skal sendes ud, men vi kan ikke efterfølgende få den dybtgående orientering om, hvad der er de faktiske forhold.
Det er klart, at det betyder jo så, at SF er nødt til at revurdere, om vi kan deltage i den slags, når vi efterfølgende oplever at blive delt op i et hold A og et hold B. Jeg skal bare gøre opmærksom på til ministerens orientering, at det i så fald er en ny tolkning i forhold til Forsvarsministeriets tolkning indtil år 2001.
Jeg vil advare ministeren imod det, men det er selvfølgelig ministerens overvejelse.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-09:
En række af de her spørgsmål bliver jeg jo nødt til at vende
Skulle svaret forstås på den måde?
Jan Trøjborg (S), 2001-01-09:
Det er ikke helt forkert.
Nu kan vi jo ikke have her i spørgetimen, at hr. Villy Søvndal bliver ked af det.
Jeg vil naturligvis gøre alt, hvad jeg overhovedet magter og kan, for også at orientere SF så meget som muligt om de initiativer, der tages på forsvarsområdet.
Det være sig
ikke alene den sag, vi diskuterer her, men også en lang række andre sager af anden karakter. Hermed sluttede spørgsmålet.
Peter Skaarup (DF), 2001-01-09:
de øvrige partier vil blive informeret, for det er jo rigtigt, som hr. Villy Søvndal har sagt det, at hverken SF, Enhedslisten eller Dansk Folkeparti er blandt forsvarsforligspartierne, og vi har selvfølgelig en naturlig interesse i at få den samme information som andre partier, og jeg går ud fra, offentligheden også har den interesse.
Derfor vil jeg godt spørge, om forsvarsministeren vil sørge for, at alle partier får en orientering i dag
, og hvis ikke, kan jeg allerede nu annoncere, bliver vi nødt til at kalde forsvarsministeren i samråd, og dér håber jeg, at ministeren vil være villig til at komme meget hurtigt. Med hensyn til selve undersøgelserne her ved jeg, at man i Italien har gjort det, at man nu tager initiativ til, at soldater og andre, der skal af sted, gennemgår en helbredsundersøgelse, når de tager af sted, for at konstatere, om de eventuelt har leukæmi eller andre sygdomme, og så bliver de undersøgt efterfølgende, når de kommer tilbage, så man kan se, om der er sket nogen udvikling på en eller anden måde.
Der vil jeg godt spørge forsvarsministeren: Er det noget, man vil tage initiativ til i Danmark, så vi fremover kan sikre, at soldater, der skal af sted, bliver undersøgt, når de tager af sted, og når de kommer tilbage?
Jan Trøjborg (S), 2001-01-09:
Jeg vil blot sige, at det ikke skal skorte på information, men jeg har ikke yderligere oplysninger.
Jeg synes, at hr. Peter Skaarup hele tiden forsøger at dramatisere situationen. Vi tager naturligvis også det behørige hensyn til de folk, det gør tjeneste på Balkan, og jeg har fuld tillid til, at Forsvarets Sundhedstjeneste håndterer den sag lægefagligt helt korrekt, men vil da meget gerne ved anden lejlighed se frem til - med stor glæde oven i købet - samråd, som hr. Peter Skaarup eller andre måtte foranledige indkaldt.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2001-01-09:
Jeg synes i virkeligheden selv, at det mest underlige ved den her sag, er, at vi har kendt til problemerne siden Irakbombardementerne.
Det vil sige, at vi har haft næsten 10 år at samle erfaringer i.
Når ministeren siger så sikkert, at der ikke ligger noget sikkert bevis - jeg anerkender, at der er uenighed om det - skyldes det så bl.a., at man ikke anerkender de irakiske tal om stigningen i leukæmi?
Siger man på forhånd, at det er et terroristisk regimes forsøg på at lave propaganda, og derfor undersøger man ikke den type af påstande?
Det er dér, vi har den længste bevisperiode og dermed formentlig det mest sikre bevis, og der er ingen tvivl om, hvad irakerne siger; de siger, at de oplever en eksplosion i småbørnsdødeligheden.
Men man kan selvfølgelig sige, at det er Saddam Husseins kampagne imod alt og alle, og derfor ser vi helt væk fra den.
Er ministeren bekendt med, om det er undersøgt?
Man er vel også nødt til at have de meget kritiske briller på, må jeg sige til forsvarsministeren.
Jeg vil godt vende tilbage til diskussionen om, hvem der skal foretage en sådan undersøgelse.
Ministeren siger, at det skal NATO.
Det kan jo formentlig ikke være, fordi ministeren ikke har tillid til FN's øverste repræsentant i Kosovo - det vil jeg da ikke håbe; det er hr. Hækkerup - og det vil vel være indlysende at bruge denne, for kunne man ikke forestille sig, at NATO havde en interesse i at dække over nogle tal?
Hvis det nu viser sig, at beriget uran har nogle konsekvenser, men samtidig er et yderst nyttigt våben set i forhold til at smadre kampvogne, kunne man så ikke forestille sig, at de militære organisationer ville have en begrænset lyst til at få al viden frem?
Og er det ikke det forsigtighedsprincip, vi normalt argumenterer for, når vi siger, at det ikke er f.eks. plastindustrien, der skal argumentere for plastindustriens manglende konsekvens i miljøsager?
Kan ministeren overhovedet forstå den slutning, jeg søger, nemlig at NATO kan have en selvstændig interesse i at dække over oplysninger?
Jan Trøjborg (S), 2001-01-09:
Det er meget vigtigt for mig at understrege, at jeg på ingen måde har talt imod, at andre organisationer - det kan være Verdenssundhedsorganisationen, eller hvad ved jeg - undersøger disse her videnskabelige facts, der ligger på bordet, og undersøger sagen på ny.
Jeg synes bare, det ville være naturligt at anmode NATO om at foranstalte de fornødne undersøgelser af denne her sag.
Kan der komme andre på banen, spørges der. Ja, det synes jeg da er naturligt at se på.
WHO har tidligere været inde og har heller ikke fundet nogen sammenhæng.
Måske skal de i gang med spørgsmålet igen, hvad ved jeg.
Det er ikke mig, der skal tage stilling til det.
Jeg vil blot sige, at vi i NATO-diskussionerne mener det naturligt at foreslå, at NATO tager på sig at få gennemført en tilstrækkelig undersøgelse, en tilstrækkelig dokumentation endnu en gang.
Jeg kan jo altså kun referere til de videnskabelige og faglige informationer, der er tilgængelige for mig, og der er ikke nogen dokumentation for, og det er ej heller fremgået af de videnskabelige kongresser om disse her spørgsmål, der har været afholdt i årenes løb, at der skulle være nogen sammenhæng.
Imidlertid synes jeg, at den usikkerhed, der er opstået, og de presseforlydender, der har været fremme, er tilstrækkeligt til, at vi nu anmoder om at få den her sag undersøgt så godt som overhovedet muligt.
Hvad kan man gøre mere?
Jeg kan hverken be- eller afkræfte det, som en hr. Haavisto skulle have sagt i nyhederne i går.
Det kan jeg hverken be- eller afkræfte.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Jensby i, at det jo ret beset ikke er min skyld, at der er nogle partier, der ikke er medlem af den klub, der udgør de ansvarlige partier, og som står bag dansk forsvarspolitik og forsvarsforlig.
Jeg er enig med hr. Jensby i, at vi finder løsninger på de opgaver, som skal løses.
Også når det har økonomiske implikationer, finder vi jo altid løsninger på det.
Det ser jeg frem til også vil ske i dette tilfælde.
Peter Skaarup (DF), 2001-01-09:
Man kan nogle gange spørge sig selv, hvad vi egentlig har spørgetimen til, når vi ingen svar får.
Jeg synes ikke, at jeg har oplevet at få et eneste konkret svar fra ministeren under denne her spørgetime.
Der har trods alt være mange spørgere, og der har været mange spørgsmål, men ikke ét eneste konkret svar er der kommet. Der er ikke kommet svar på, om Danmark er blevet advaret i juli 1999.
Der er ikke kommet svar på, hvorfor 16 lande nu helbredsundersøger alle deres soldater, og hvorfor Danmark ikke gør det.
Der er ikke kommet svar på, om man vil helbredsundersøge, når soldaterne bliver sendt af sted, og når de kommer tilbage igen, så man kan sammenligne.
Der er ikke kommet svar på, om ministeren vil orientere alle Folketingets partier og offentligheden og ikke bare forsvarsforligspartierne, en 4-5 mennesker, der sætter sig sammen.
Der er ikke kommet svar på noget som helst.
Så tillader ministeren sig endda at spørge: Hvad kan vi gøre mere?
Ministeren har ikke sat den undersøgelse i gang, som alle de soldater, der har været af sted, gerne vil have.
Vi kan jo læse om det i aviserne, og vi kan høre det på de mennesker, vi taler med, som har været af sted, både nødhjælpsarbejdere og soldater, at de gerne vil have en undersøgelse for at afklare usikkerheden, men det vil regeringen ikke, desværre.
Svend Aage Jensby (V), 2001-01-09:
Her i spørgetimen tog man vel sit udgangspunkt i, hvad der kan gøres for de soldater, der eventuelt kan være blevet ramt af sygdom på grund af deres tjeneste på Balkan.
Og det er vel især en alliance mellem Dansk Folkeparti, SF og Enhedslisten, men det skal jeg lade ligge. Jeg føler, at det er meget tilfredsstillende, og sådan har det også været, at de partier, der står bag dansk forsvar, og som har stemt for de forslag om udsendelse af soldater, er enige om - det forstår jeg ministeren kan bekræfte - at den her sag bliver undersøgt til bunds på det størst mulige saglige grundlag, og at det er det maksimalt ypperligste, vi kan gøre for de soldater, hvis sikkerhed vi alle sammen er så opmærksomme på.
Jeg vil godt spørge ministeren til slut: Skulle det nu vise sig, at det ville komme til at koste nogle penge, er vi så ikke enige om, at så finder vi selvfølgelig de penge, der er nødvendige, for at de soldater, vi har sendt ud, får en ordentlig og sikker behandling?
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-09:
Jeg har forstået det sådan på et Ritzautelegram fra den 8. januar, at der er ganske mange soldater, som har været på Balkan, som er kommet hjem, og som efterfølgende er døde af kræft, måske omkring 15 eller mere.
Derudover er der omkring 8, som har fået konstateret leukæmi.
Finder ministeren ikke, at det i sig selv er bekymrende tal?
Det er jo ikke en aldersgruppe, hvor kræfthyppigheden i almindelighed er høj.
Jeg forstår ikke helt, hvordan ministeren kan tage så forholdsvis sorgløst på spørgsmålet om omgang med radioaktivt materiale.
Finder ministeren ikke, at det i sig selv må give anledning til, at der omgående ...
Villy Søvndal (SF), 2001-01-09:
Mit sidste spørgsmål var også affødt af et indslag, der var i går aftes i nyhederne.
Der blev den finske tidligere miljøminister, nu leder af et FN-ekspeditionshold, Pekka Haavisto, citeret for at sige, at de indtil nu havde undersøgt 11 områder i Kosovo, der var mistænkt for uran.
De havde fundet stoffet 8 ud af de 11 steder.
De havde et ønske om at undersøge yderligere 200 steder, men det var de blevet nægtet adgang til at NATO.
Kan ministeren bekræfte det?
Synes ministeren, det er tilfredsstillende, hvis det er tilfældet?
Og forstår ministeren ikke på den baggrund, at der kan være en vis skepsis over for NATO som uvildig organisation i forhold til at foretage undersøgelser, hvis man ikke engang kan komme ind alle steder?
Jan Trøjborg (S), 2001-01-09:
Jeg kan kun sige, at vi gør, hvad vi kan i øjeblikket for at få verificeret de tal, der er kommet frem i pressen.
Det er jo bl.a. for at få dokumentation på bordet fra de andre lande, at der afholdes et møde i generallægekredsen den 15. januar i NATO.
Vi har i Danmark ud af de 15.000, der har gjort tjeneste på Balkan, konstateret to tilfælde, det ene fra Bosnien og det andet fra Kroatien, og vi kan med ret stor sikkerhed sige, at der ikke er anvendt den her type ammunition i Kroatien.
Så der er ikke noget, der tilsiger den lægefaglige ekspertise på området, at der er en signifikant stigning i antallet af leukæmitilfælde blandt de 15.000 danskere, der har gjort tjeneste på Balkan.
Det er naturligvis dybt trist.
Karen Jespersen (S), 2001-01-10:
Jeg har ikke mulighed for her at gengive, hvad de præcise regler omkring definition af passende bolig er, for det ligger ikke i spørgsmålet, og jeg har ikke helt præcis præsent, hvad de regler er.
Så det vil jeg hellere svare på på anden vis.
Jeg mener, det er rimeligt nok, at de mennesker, der kommer til landet, og som vi giver opholdstilladelse, også skal have et sted at bo.
Jeg ville ikke synes, det var særlig værdigt, hvis de gik for lud og koldt vand.
Inden vi lavede integrationsloven var billedet ikke for kønt med hensyn til, hvordan de mennesker boede. Det er lidt sådan, at siger man a og giver en opholdstilladelse, må man også sige b og sørge for, at de kan få et ordentligt sted at bo.
Hvis der er mangel på boliger i det hele taget, jamen så må vi finde nogle veje, også tilskynde kommunerne til, at de sørger for at bygge, så der er til de borgere, der er i landet, som har brug for en bolig.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-10:
Jeg skal lige høre: Ministeren siger, at der skal bo et passende antal personer i hvert rum.
Gælder det også for danskere, når de skal ud og skaffe sig en bolig?
Ligeledes er der jo mange danskere, der ikke har en passende bolig.
Nu har vi så hørt, at man kan gå ud og opkøbe villaer, når det drejer sig om flygtninge.
Hvordan vil man hjælpe danskere?
Føler ministeren ikke, at der sker en diskrimination over for danskere i forhold til udlændinge, i forhold til flygtninge?
Det synes jeg der gør, og jeg synes ikke, at vi kan være det bekendt.
Karen Jespersen (S), 2001-01-10:
Jeg beklager, at jeg ikke nåede at svare fru Aase D. Madsen før.
Spørgsmålet lød: Kan man give danske statsborgere den samme mulighed som de flygtninge og indvandrere, der skal ind under integrationsloven?
Jamen det er jo selvfølgelig en helt særlig situation for dem, der kommer til landet og for første gang skal bosætte sig.
Men hele regelsættet omkring muligheden for at få en bolig ligger selvfølgelig i Boligministeriet.
Angående beskrivelsen af en passende bolig er der jo nu kommet nogle beskrivelser af, hvor mange personer der må bo i en lejlighed pr. rum, og det er jo nogle af de regler, man opererer inden for.
Til hr. Knud Erik Hansen: Både Indenrigsministeriets embedsmænd og jeg selv har faktisk hele tiden kontakt til KL omkring de her spørgsmål for i det hele taget at få integrationsloven til at fungere så godt som muligt.
Der er jo en række andre kritikpunkter i de rapporter, der er kommet, bl.a. omkring aktivering, altså overhovedet muligheden for at komme ud på arbejdsmarkedet.
Og jeg mener ikke, man kan sige, at de, der er utilfredse, skulle have lov til at flytte, for hvis det er 26 pct., der efter 3 måneder siger, at de bedre kunne tænke mig at bo i en anden kommune, så kan man selvfølgelig ikke give de 26 pct. mulighed for at flytte. Men man vil jo følge med i de tilfælde, hvor der er nogle, der har mulighed for at komme ind på en uddannelse - hvor de jo altså skal kunne noget dansk først - og som får afslag.
Det er jo sådan, at det er den kommune, man flytter til, der skal sige ja, og den praksis følger vi også med i, og den vil jeg gerne løbende holde udvalget i Folketinget orienteret om, men jeg kan ikke give noget tilsagn her og nu.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-01-10:
Den ene er, at mange flygtninge føler, at de er forkert placeret, og de føler det meget alvorligt.
Det andet, der står, er, at kommunernes praksis med hensyn til at tillade, at man kan få lov til at flytte til en anden kommune, er meget restriktiv.
Der synes jeg i det mindste, at vi kunne sørge for at få et overblik over, hvad kommunernes praksis er.
Hvornår afslår de?
For det kunne måske tage lidt af trykket af kedlen, at man fik mulighed for at flytte.
Jeg har fornemmelsen af, at der er stoppet til i øjeblikket.
Jeg kunne egentlig godt tænke mig, at ministeren ville tage et initiativ i retning af at spørge: Hvad er kommunernes praksis?
Kan vi ikke få åbnet, således at de, der føler sig forkert placeret, også reelt har en mulighed for at komme et andet sted hen?
Karen Jespersen (S), 2001-01-10:
Jeg vil gerne sige til hr. Knud Erik Hansen, at vi jo følger loven meget tæt, og det er de to rapporter jo bl.a. udtryk for, for det var jo en første evaluering på et meget tidligt tidspunkt.
Og det er jo også sådan, at styrelsen hele tiden er meget opmærksom på, hvordan den administrerer de regler.
Altså om der kommer eksempler på nogle, hvor man kan sige: Jamen kunne de have været placeret anderledes, så de kunne have brugt den uddannelse, de måtte have med sig?
Det er jo også sådan, at det ifølge loven fortsat bliver fulgt tæt, og det er jo meningen, at der skal laves en samlet evaluering, når de første 3 år er gået.
Hvordan har forløbet så været?
Hvad kom der ud af det?
Så jeg synes selvfølgelig kun, det er positivt, at der bliver taget initiativ til, at der er nogle, der følger med, og at vi har en type diskussion, som den her.
For det ville jo selvfølgelig være trist, hvis der var nogle, der blev placeret et sted, der gjorde det sværere for dem at få arbejde.
Men man kan jo ikke tage folks egen helt umiddelbare vurdering, når de kommer til en kommune, som værende dækkende for deres muligheder på længere sigt.
For det, vi jo kunne se ved det gamle system, var, at der tog det meget længere tid, inden de fik en bolig.
Deres vilkår var altså i virkeligheden langt dårligere.
Der skete jo det, kunne man se, at der efterhånden var tilløb til alvorlige ghettodannelser, hvor det jo også er svært at få et arbejde.
Så alternativet er der jo store problemer forbundet med.
Man har også mulighed for at klage, hvis man er utilfreds med det sted, man er blevet placeret.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-01-10:
Jamen jeg kan forstå, at vi åbenbart er uenige i vurderingen
af problemets omfang
Jeg synes faktisk, når man læser rapporten - så kan vi snakke om tal - at rapporten er meget slående.
Der står i rapporten ganske tydeligt, at de fleste er meget tilfredse bortset fra med hensyn til den bosætning.
Der skiller den sig ud, og jeg synes, det er alvorligt, selv om det kun er 10 pct. eller 25 pct. Hvis det er 25 pct., som ikke føler, at de kan få lov til at bruge sig selv ordentligt i det danske samfund, fordi de er placeret forkert, så synes jeg, vi har et problem, der skal gøres noget ved.
Så vil jeg egentlig godt spørge ministeren videre: Hvad kunne ministeren tænke sig at gøre for at sikre, at der faktisk ikke er nogen, der bliver placeret i en kommune, som de ikke kan komme ud af.
For det, vi også ser i rapporten, er faktisk, at der står, at kommunerne er meget restriktive, hvis der er nogle, der har ønsker om at flytte senere.
Der kunne jeg egentlig godt tænke mig, om ministeren var lidt mere vågen med hensyn til, hvorledes den restriktion fungerer.
Er kommunerne faktisk åbne over for at imødekomme berettigede ønsker?
Skriftlig begrundelse
FN's to komiteer CERD og CCPR har i deres seneste rapporter fra henholdsvis 19. april 2000 og 31. oktober 2000 udtalt, at de er bekymret for den danske praksis med boligplacering af flygtninge, og at Danmark bør sikre, at praksis er i overensstemmelse med konventionerne.