Margrethe Vestager (RV), 2002-05-23:
Det er enhver regerings privilegium at forfølge sine fikse ideer, og det er selvfølgelig også rart for den, når der er et flertal for at gøre disse fikse ideer til virkelighed.
Det anerkender vi selvfølgelig fuldt ud i Det Radikale Venstre, men det eneste, vi kan have svært ved at forstå, er, at regeringen ikke ønsker at have nogen form for sammenhæng mellem sine fikse ideer. Ideen om nedlæggelse af Videnscenter for Ligestilling er en sådan fiks idé.
Der skal tilsyneladende spares penge, og der skal tilsyneladende spares på debatten om ligestilling mellem mænd og kvinder.
Men det er svært at frigøre sig fra den mistanke, at ministeren er ude i et meget dunkelt ærinde, for der spares langt mindre, end det var muligt, og ministeriet tilføres hovedparten af de opgaver, som Videnscenteret tidligere varetog, eller måske mere præcist: Ministeren tilføres magten over de opgaver, som Videnscenteret tidligere varetog.
Dette gøres, uden at opgaverne længere er lovfæstede.
Det gøres på en sådan måde, at det suverænt bliver ministeren og ministeriet, der bestemmer, hvilken viden der skal indsamles, hvilke undersøgelser der skal iværksættes, hvilken forskning der skal støttes, og hvilken statistik der skal indsamles og udarbejdes.
Ministeriet tilføres 5 mio. kr. for opgaven med at indsamle viden, formidle information og iværksætte undersøgelser og forskning, og det sker uden lovmæssigt grundlag og fuldt ud efter ministerens bestemmelser, fordi det er en opgave, som skal ligge under ligestillingsafdelingen.
Ministeren siger i et svar til Det Politisk-Økonomiske Udvalg, at der er et stort behov for at indsamle og udarbejde relevant statistisk materiale, og at det er arbejde, som ministeren finder helt grundlæggende for ligestillingsarbejdet.
Her kunne man i parentes spørge, om ligestillingsministeren har været hørt: Har lovforslag nr. L 106 om udskydelse af ikrafttrædelsen af loven om kønsopdelt lønstatistik været rundt om ligestillingsministeren?
Beskæftigelsesministeren sagde allerede i den skriftlige fremsættelse til L 106, der blev vedtaget i dag: »Med det foreliggende lovforslag ønsker regeringen at udskyde lovens ikrafttræden og i stedet opfordre arbejdsmarkedets parter til at finde alternative veje til sikring af lige løn, og til at komme med forslag til, hvorledes de i fællesskab kunne arbejde videre med ligelønsproblemet, herunder udarbejdelse af ligelønsstatistikker på virksomhederne.«
Det vil sige, at regeringen af egen drift lægger hindringer i vejen for at skaffe den statistik, som ligestillingsministeren finder er grundlæggende for ligestillingsarbejdet, og så vil man endda lægge opgaven ind i ministeriet frem for i en uafhængig institution.
Når man ser på det, der fjernes ved det lovforslag, som diskuteres her i dag, og det, som fastholdes i ministeriet, så kan man konkludere, at det eneste, ministeren reelt har noget imod, er debatten om ligestilling.
Den skal helt og totalt privatiseres.
Hvorfor?
Hvorfor er det ikke længere et mål for regeringen at sikre, at der er et grundlag for en debat om ligestilling?
Er det reelt her, det afsløres, at regeringens interesse for ligestilling mellem mænd og kvinder er meget, meget lille? Det er ikke længere gådefuldt for os, at regeringen gør som den gør.
Vi har efterhånden vænnet os til, at der ikke er sammenhæng i tingene.
Det, der derimod er gådefuldt, er, at partierne i Folketinget ikke vil sikre, at opgaven løses og løses uafhængigt af ministeren, når nu der ikke er flertal for at opretholde videnscenteret.
Der er 5 mio. kr. at løse opgaven for.
Det vil sige, at der ikke er nogen finanslovstekniske fiksfakserier, som skal bringes på plads.
Næ, pengene er der. Det er jo ikke nødvendigt, at et departement, som man må antage har myndighedsopgaver, lovgivningsopgaver og lign. at varetage, løser den meget generelle opgave, det er at indsamle viden, formidle information, iværksætte undersøgelser og forskning eller at indsamle og udarbejde relevant statistisk materiale.
Det, som står på spil her, er faktisk råderetten over den viden, som skal være grundlag for en stor del af ligestillingsdebatten.
Skal den, som ministeren foreslår, være til ministerens egen bestemmelse, eller skal den, som vi foreslår i ændringsforslaget, løses i udbud under ansvar af en kompetent bestyrelse?
Det er meget afgørende, at opgaven løses uafhængigt af ministeren, fordi det er information og viden, som vi skal bruge til noget, som vi skal handle i forhold til, og hvor der ikke på noget tidspunkt må være en risiko for, at nogen ville manipulere med den.
Det andet, der er afgørende, er, at det er en lovfæstet opgave, som gennemføres i en uafhængig institution og ledes af en ansvarlig bestyrelse.
Ikke en opgave, som kan spares væk, ikke en opgave, som der kan prioriteres i forhold til, når næste finanslov skal laves.
Det er en opgave, som kunne bringes i udbud under en kompetent bestyrelses ansvar, en
Hvorfor vil man ikke det?
Er det reelt, fordi ligestilling mellem mænd og kvinder er en besværlig og uhåndterlig politisk målsætning i en tid, hvor man helst vil lade, som om ligestilling for længst er opnået, i en tid, hvor vi faktisk er kommet så langt, at videnscenteret kunne varetage og tiltrække store, væsentlige opgaver fra Den Europæiske Union, i en tid hvor vi faktisk er forpligtet til at implementere EF-direktivet om, at ethvert land skal etablere et organ eller organer, der kan fremme, analysere, overvåge og understøtte ligebehandling af mænd og kvinder?
Det, vi har tilbage, er klagenævnet og ministeren.
Vi kommer til at savne videnscenteret.
Vi kunne til nød leve med det, hvis opgaven stadig væk blev varetaget uden for ministeriet med et lovbundet formål.
Hvorfor ikke støtte ændringsforslaget, når nu pengene faktisk er der, og når ministeren synes, opgaven er vigtig, faktisk så vigtig, at hun helt alene og selv vil bestemme, hvordan den skal udføres?
Hvad er det, der gør det så afgørende, at det er ministeren, der bestemmer, hvilken viden der skal indsamles, hvilke undersøgelser der skal iværksættes, og hvilken forskning der skal støttes, hvilken statistik der skal indsamles og udarbejdes?
Det er det, Det Radikale Venstres ændringsforslag handler om.
Vi ved godt, at videnscenteret ikke kan reddes, men at opgaven skal løses internt i et ministerium uden lovgrundlag efter ministerens forgodtbefindende.
Det er en gåde, når pengene er der, og opgaven kan beskrives klart og kontant og give os en sammenhængende ligestillingslovgivning.