runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jes Lunde (SF), 1997-12-18:
Til hr. Langkilde skal jeg sige, at vi i hvert fald var nogle stykker, der var overraskede over, at Venstre og De Konservative pludselig var parat til at indgå en aftale, der ender med en overforbrugsafgift på kvælstof.
Det var ikke vores forventning ud fra det, partierne traditionelt har stået for
, men hvis de af egen fri vilje har foretaget den politikændring i løbet af meget kort tid, så er det fair nok. Det er man altid velkommen til. Til hr. Frank Aaen: Man kan have den holdning, som Enhedslisten har, at venstrefløjens primære opgave er at have fuldstændig rene hænder, holde sig på sidelinjen, ikke blande sig i noget som helst og så vente stille og roligt på, at den perfekte finanslov kommer forbi, den uden militærudgifter, den uden nogen som helst dårligdomme.
Den finanslov venter
man på, og først når den kommer, vil man stemme for.
Hvad der sker i mellemtiden, hvor mange mennesker der har det skidt, hvor mange arbejdsløse der ryger ud af a-kasserne, hvor mange unge der ikke kan få en uddannelsesplads, hvor meget miljøpolitik der ikke kan blive ført ordentligt, det er man ikke ansvarlig for, for man sidder og venter på den perfekte finanslov.
Det er ikke vores opfattelse i SF.
Det har vi gjort med denne finanslov både på det sociale område, på uddannelsesområdet og på miljøområdet, mange gode resultater.
Det er vores opgave.
Det, der skal være forskellen på os og højrefløjen, er ikke, at vi holder os udenfor.
Forskellen skal være, at de resultater, vi opnår, er fuldstændig anderledes. Højre side kan lempe formueskatten, de kan give penge til de rige, de kan stramme over for de arbejdsløse.
Vi kan løse sociale problemer, vi kan løse miljøproblemer, vi kan skabe bedre livsmuligheder for den almindelige befolkning i Danmark.
Det er forskellen.
Arne Melchior (CD), 1997-12-18:
Jeg kan ikke tilbageholde en kort bemærkning til en af mine yndlingsaversioner, en af de få, jeg har i denne sal, nemlig hr. Helge Adam Møller, som i sin korte bemærkning beskæftigede sig med somaliernes antal i Tyskland og i Danmark. For én ting er, at hr. Helge Adam Møller opgav, at der er 90 millioner tyskere i Tyskland - jeg har nemlig for en halv time siden talt med den tyske ambassade, og det allernyeste tal fra for en måned siden er 81,8 millioner, men når hr. Helge Adam Møller kan få sig selv til at sige, at der er 18 gange så mange tyskere, som der er danskere, når der er mindre end 16 gange så mange, spiller det jo ingen rolle, for når først hr. Helge Adam Møllers pansergruppe sætter sig i bevægelse, skal der jo ikke være nogen småligheder - men hvad siger antallet af somaliere i Tyskland kontra antallet af somaliere i Danmark egentlig?
Hr. Helge Adam Møller kan jo ikke undgå at vide og bør ikke undgå at vide, at Tyskland i de sidste 10-15 år har taget betydelig flere udlændinge, flygtninge, til sig - målt i forhold til befolkningens størrelse - end Danmark har gjort, og derfor var hr. Helge Adam Møllers bemærkning misvisende, og det beklager jeg, for det er ikke det, man plejer at høre fra Det Konservative Folkeparti.
Det sidste noterer jeg med glæde.
Thor Pedersen (V), 1997-12-18:
Det glæder mig egentlig, for så er det registreret.
Men jeg kunne forstå, at der egentlig ikke var så meget andet, der var registreret, for da finansministeren nævnte ordet velfærdssamfund, var det underforstået, at det, vi i øvrigt havde foreslået, ikke matchede opgaven.
ikke rigtig lignede det overordnede ønske, og så må jeg blot sige, at der er noget, der er forbigået finansministerens opmærksomhed, for det, vi konkret har foreslået, og som adskiller sig fra regeringens forslag til finanslov, er at gøre det lettere at drive virksomhed i Danmark. Vi ønsker, at flere skal være i beskæftigelse.
Vi ønsker, at vi skal have en større privat produktion.
Vi ønsker at gøre mere for at animere til, at folk, der er ledige og passivt forsørget, hvad enten det er på dagpenge- eller kontanthjælpsområdet, bliver aktiveret hurtigere.
Alt sammen med ét formål: at gøre det lettere at finansiere den velfærd, som vi ønsker.
Det har intet at gøre med brugerbetaling, intet.
Vi har overhovedet ikke foreslået, at ydelsesniveauerne skal sættes ned.
Vi opererer med de samme ydelsesniveauer som regeringen.
Men vi har den klare opfattelse, at det solidariske og det sociale ligger i at bevilge ressourcer til hospitalsbehandling, ressourcer til børnepasning eller ressourcer til ældreomsorg.
Og det, der skiller i opfattelsen af en velfærdsstat og et velfærdssamfund, er, at vi ikke mener, det har noget med velfærd at gøre, at man absolut skal diktere den enkelte borger, der får ydelsen, hvor han skal have den, hvem der skal løse opgaven.
Det er her, den principielle forskel er mellem den måde, vi opfatter et velfærdssamfund på, og de muligheder, der er i dag.
Vi ønsker det frie valg mellem privat og offentlig børnepasning.
Vi ønsker det frie valg mellem offentlig og privat hjemmeservice.
Vi ønsker det frie valg mellem offentlige og private sygehuse.
Vi ønsker kort sagt, at den enkelte skal have lov at bestemme meget mere selv, at den enkelte skal have lov at bestemme over den ressource, som vi alle i fællesskab er villige til at bevilge.
Det er hele forskellen, og det er den fundamentale forskel, når vi diskuterer indholdet vedrørende et velfærdssamfund i den foreliggende finanslov og de ændringsforslag, som Venstre og Det Konservative Folkeparti har stillet.
Pia Gjellerup (S), 1997-12-18:
Vi har netop hørt et meget inspireret indlæg, hvor én, der i ti år har forsøgt at blive europamester, taler nedsættende
til én, der faktisk er blevet det.
Pia Christmas-Møller (KF), 1997-12-18:
Efter finansministerens indlæg kunne man fristes til at åbne for en ny langvarig debat.
Det vil jeg undlade, men jeg er nødt til at præcisere et par ting.
Må jeg ikke blot her referere til den seneste vismandsrapport, side 5. Vismændene skriver her følgende: »De offentlige finanser er blevet gradvis forbedret i løbet af opsvinget.
Denne forbedring er imidlertid primært konjunkturbetinget, idet finanspolitikken set over perioden 1993-1997 har været lempelig.
Også de forbedringer på det offentlige budget, der forventes i 1998 og 1999, kan hovedsagelig tilskrives konjunkturudviklingen.
Da forbedringen af de offentlige finanser primært skyldes konjunkturudviklingen og ikke finanspolitiske stramninger, kan der hurtigt opstå budgetunderskud, når konjunkturerne vender igen.«
Det var det ene, jeg gerne vil fastslå her i anden runde.
Det andet er, at finansministeren åbenbart har forberedt sig så grundigt med sin farvestrålende pressemeddelelse, at han har tænkt sig til, hvad der nok ville blive sagt under debatten i dag.
Problemet er, at finansministeren var så glad for sin pressemeddelelse, at han var nødt til at hænge det op på noget, oppositionen ikke har sagt.
Hverken V eller K har i dag hævdet, at vi har haft et stigende skattetryk.
Det, vi har hævdet og dokumenteret, er, at regeringen har høstet stigende skatteindtægter.
Man har i 1997 haft hele 74 mia. kr. mere til rådighed fra skatteindtægter, fra borgerne, end man havde i 1992, og alligevel pålægger man nye afgifter, alligevel pålægger man virksomhederne nye omkostninger. Jeg vil også gerne præcisere, hvordan det egentlig ser ud med konkurrenceevnen.
Det skyldes kronens kursudvikling, og det er en kendsgerning, at det finanslovforslag, som om lidt bliver vedtaget, pålægger virksomhederne byrder, som medfører, at virksomhedernes konkurrenceevne forringes med knap 1 pct., helt nøjagtigt 0,85 pct.
Det er en kendsgerning, at vi lige siden 1993 har tabt markedsandele, og det er en kendsgerning, at betalingsbalanceoverskuddet lige siden 1993 er blevet reduceret.
Til sidst vil jeg gerne korrigere finansministerens citat fra statsministerens bemærkning om folkepensionens ukrænkelighed.
Statsministeren kom ikke med sine bemærkninger, efter at regeringen havde vedtaget eller fremsat sine lovforslag.
Jeg står med udskriften
Det står regeringen urokkeligt fast på.«
Og det stammer altså fra statsministerens åbningstale
den 5. oktober 1993.
Mogens Lykketoft (S), 1997-12-18:
Det er svært at holde rede på historien.
De nuværende regler for folkepension blev vedtaget i juni 1993.
Pia Christmas-Møller (KF), 1997-12-18:
Det kan ligeledes dokumenteres.
Den kom i december 1993.
Frank Aaen (EL), 1997-12-18:
Finansministeren sagde, at der er forskel på at forsvare de arbejdsløse og at forsvare retten til at være arbejdsløs.
På den måde kom det jo nærmest til at lyde, som om Enhedslisten forsvarede retten til at være arbejdsløs, og det kan vi ikke helt have hængende på os, da vores hovedkrav i forhandlingerne jo var flere rigtige job til de arbejdsløse.
Men det var ikke nok.
Regeringen insisterede på, at signalet om, at der skulle være stramninger for de arbejdsløse, skulle gives.
At det hele faldt på det, synes jeg var en skam, og vi ærgrer os, for det kom der en dårligere finanslov ud af, og der kom også dårligere vand ud af det.
Men vi håber da, at vi får mulighed for at gøre det bedre en anden gang, og at det bliver muligt at få tingene til at hænge bedre sammen.
Frank Dahlgaard (KF), 1997-12-18:
Det var da en rørende beskrivelse, hr. Frank Aaen kom med
, da han sagde, at her har vi på den ene side nogle forældre, som virkelig ønsker at få passet deres børn, og på den anden side en masse arbejdsløse pædagoger, som ikke har noget højere ønske end at få lov at passe nogle børn, og hvad er det dog for et vanvittigt og tåbeligt system, vi har, der ikke kan få enderne til at mødes, og det kan hr. Frank Aaen ikke forklare sine besøgende fra forskellige skoler.
For det første findes der jo rent faktisk costbenefitanalyser fra helt tilbage for 25 år siden, som viser, at når det drejer sig om små børn i det, man kalder vuggestuealderen, beslaglægger det faktisk mere arbejdskraft, når disse børn kommer i vuggestue, end det frigør, fordi typisk moderen kan komme ud på arbejdsmarkedet, så det er altså ikke nogen god idé rent samfundsøkonomisk, når det drejer sig om de små børn.
Men hr. Frank Aaen talte overhovedet ikke om, hvad børnene måske helst ville, og hvad der er i børnenes interesse.
Råber børnene på mere institutionsplads i flere timer, eller er de i virkeligheden godt tilfredse med det rolige miljø i det trygge hjem, især når de er små?
Bjørn Elmquist (RV), 1997-12-18:
Jeg mener ikke, at hr. Helge Adam Møller har ret i sine sammenligninger, og for så vidt angår Tyskland: Forskellen mellem Danmark og Tyskland er først og fremmest, at Tyskland ikke giver en tidsubegrænset opholdstilladelse, men det, der hedder »Duldung«, dvs. at man tåler, at den pågældende person er i landet i op til 7 år, og derefter er det helt andre regler, der regulerer det, f.eks. statsborgerskab.
Så jeg er ganske uenig med hr. Helge Adam Møllers konklusion: at en lang række af vore nabolande skulle krænke nogle af de sædvaneretlige konventionsforpligtelser, som jeg har talt om.
Frank Dahlgaard (KF), 1997-12-18:
Det er ikke noget særlig menneskevenligt syn, hr. Frank Aaen lægger for dagen i denne sag.
Han taler alene ud fra de voksnes interesser: nogle voksne pædagoger, der skal have arbejde, og nogle voksne forældre, der har eller i hvert fald siger, de har nogle interesser, men ikke tager hensyn til børnene og kun taler om, at de ikke kan få deres børn passet - som om der ikke var andre muligheder end pasning i offentlige institutioner, og som om der ikke var mulighed for fleksibilitet.
Langt de fleste forældre ønsker jo at køre på nedsat tid, mens de har små børn, og langt de fleste forældre er også parat til det.
Heldigvis er der ganske mange, der i kraft af fleksibilitet på arbejdsmarkedet kan klare det på en fornuftig måde, så institutionspasningen bliver begrænset til noget, der set med børnenes øjne er fornuftigt, og for de helt små børn er det altså ikke fornuftigt med institutioner.
Vi skal ikke have et kasernesamfund for børn under 1 år.
Frank Aaen (EL), 1997-12-18:
Nu må der altså være grænser for hykleriet, vil jeg sige.
Jeg er helt med på, at hvis forældrene vælger at blive hjemme og passe deres børn, hjælper vi dem gerne, og derfor er vi tilhængere af forældreorlovsordningen og af, at man betaler folk ordentligt, når de vælger at gå på orlov for at kunne blive hjemme hos deres små børn.
Men hvilket parti var det, der aftalte med regeringen, at forældreorloven ikke længere skulle være til 80 pct. af den fulde dagpengesats, men kun 60 pct., så rigtig mange forældre ikke gik på orlov, fordi de ikke havde råd til at blive hjemme og passe deres børn?
Det var jo De Konservative, så jeg synes lige, hykleriet må have en pause.
Peter Duetoft (CD), 1997-12-18:
Jeg skal nok lade være med at bide på alle de dér udlagte provokationer for at forsøge at få en debat i gang.
Faktisk er der kun én bemærkning, hr. Thulesen Dahl kom med, som får mig herop.
Det er, fordi det passer til det, jeg sluttede med at sige i min ordførertale.
Jeg synes egentlig, det er utroligt, at hr. Thulesen Dahl kan få sig selv til at sige »svage grupper som ældre og sindslidende«.
Jeg tror, disse grupper meget ville bede sig fritaget for at høre, at de er svage.
Men at gå ud til pensionister i dette land og påstå, at de er svage!
De har nogle ressourcer og kan noget, har en viden, har nogle muligheder, og det har sindslidende altså også.
Kunne vi ikke blive fri for, at man nærmest skal gøre mennesker til klienter, fordi de bliver pensionister, og nærmest vil gøre dem til umulige mennesker i et samfund, fordi de er sindslidende.
Hvad så med de handicappede?
Skal vi også gøre dem til nogle mennesker, der ikke kan fungere i det danske samfund?
Jeg synes, det er trist, at man ikke tager udgangspunkt i, at alle mennesker kan noget, og at samfundet har gavn af alle mennesker, i stedet for at udråbe nogle til, at de er svage, og dem skal vi så ikke rigtig gøre andet for end at give dem en check og sætte dem hen et sted, så vi er fri for at se på dem.
Jeg vil sige til hr. Thulesen Dahl, at jeg synes, at vi i alt fald skal prøve at ændre sprogbrugen i det.
Pia Gjellerup (S), 1997-12-18:
I hr. Thulesen Dahls nøje sammenskrivning af Venstres og De Konservatives ordførertaler optrådte dette begreb, at Danmark bare har det godt, fordi vi rider med på en bølge af international højkonjunktur.
Så tænkte jeg, at nu spurgte vi ikke Venstre og De Konservative om det, for de svar, vi har fået derfra, blafrede en hel del i luften i forvejen; så nu kan vi jo prøve hr. Thulesen Dahl.
Hvornår er de høje, hvornår er de lave, og hvordan er de nu?
Det er nok sådan, at når Socialdemokratiet er i regering, skal de hedde høje, men hvis det er hr. Thulesen Dahls ligesindede, skal det nok være undskyldningen, når det går dårligt i Danmark, at det er, fordi de internationale konjunkturer er lave.
Så hvornår er de høje, og hvornår er de lave?
Og er Danmark påvirket positivt, hvis de internationale konjunkturer er meget lavere end de danske konjunkturer?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-18:
Først til hr. Duetoft
Altså jeg vil spørge hr. Duetoft, om det ikke noget overdrevent gas?
Er det ikke næsten, fordi hr. Duetoft skal tage ordet for at finde et eller andet at gå imod med?
Altså hr. Duetoft, find dog på noget andet!
Selvfølgelig kan vi da sagtens diskutere, om det er den rette sprogbrug at sige, at pensionister er en svag gruppe.
Når jeg siger sådan i min ordførertale, er det for at anskueliggøre, at vi i Dansk Folkeparti faktisk mener, at samfundet burde gøre mere for de ældre, burde gøre mere for landets pensionister.
Det har vi også forsøgt at angive i vores ændringsforslag.
Det kan da godt være, at vi så skal bruge en anden definition end at sige en svag gruppe, for selvfølgelig er det rigtigt, at en meget stor del af landets pensionister gudskelov er en meget aktiv gruppe og også i meget vid udstrækning en selvhjulpen gruppe, som kan en hel masse gode ting.
Sådan skal det være.
Så lad være med at misforstå for at gå på talerstolen i et forsøg på at finde et eller andet halmstrå.
Det føler jeg faktisk det var.
Så til fru Pia Gjellerup.
Jeg vil godt sige, at jeg forsøger ikke at slå politisk plat på, hvornår vi har højkonjunktur, og hvornår vi har lavkonjunktur.
Jeg forsøger ikke at lave politisk drilleri ved brug af det.
Jeg siger, at regeringen har forvaltet det opsving på en forkert måde.
Det synes jeg vi kunne tage en diskussion om.
Det ville være en anden sag.
Pia Gjellerup (S), 1997-12-18:
Som hr. Thulesen Dahl helt rigtigt bemærker, har jeg tidligere på dagen meldt, at jeg synes, at regeringen har forvaltet den højkonjunktur, som er skabt i Danmark, ganske udmærket.
Vi har fået forbedret de offentlige finanser, fra vi trådte til og indtil nu, fra et underskud på omkring 35 mia. kr. til et overskud på omkring 15 mia. kr.
Det er ret godt.
Vi har forvaltet det sådan, at i stedet for en toprekordarbejdsløshed på 360.000 er vi nu nede på 220.000.
Jeg synes, det er god forvaltning, og desværre er der ikke andre, der har kunnet vise en tilsvarende god forvaltning i tilsvarende situationer, hvor der har været gang i den danske økonomi - i øvrigt en sådan gang i den danske økonomi, som højre side af Folketingssalen bestemt ikke troede på hverken i 1993 eller 1994, da vi sagde, at det var det, vi ville sætte i gang.
Men jeg anholdt faktisk hr. Thulesen Dahls bemærkning
om, at de internationale højkonjunkturer har reddet den danske regering, og det er derfor, jeg gerne vil have at vide: Hvad er det for en international højkonjunktur, vi taler om, hvornår er der højkonjunktur, og hvornår er der lavkonjunktur?
Det ville rart at vide som vejledning med hensyn til, hvornår ting kan være afhængige af, hvordan andre konjunkturer ser ud ude i verden.
Nogle af de steder, som vi er allermest afhængige af, nemlig Tyskland og Sverige, har man haft ret dårlige konjunkturer, så derfor har vi haft ret dårlige muligheder for at ride på en positiv bølge.
Og det har ikke noget at gøre med, om Tyskland er blevet lagt sammen med DDR, osv.
Nej, i Tyskland har man haft det relativt dårligt, hvilket har gjort, at det har været relativt sværere for Danmark at få noget fornuftigt ud af det.
Det har vi faktisk gjort ved en dygtig indsats både politisk og i erhvervslivet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-18:
Jeg vil sige til fru Pia Gjellerup: Lad os nu tage det tal, som jo har været nævnt flere gange fra talerstolen, og som fru Pia Gjellerup ikke har forsøgt at anfægte, nemlig det tal, der hedder, at fra 1992 og til nu, til 1997, får regeringen bare i 1997 74 mia. kr. ekstra ind i skatteindtægter.
Så kan man se på, hvordan man i statens husholdning har forvaltet det tal.
Hvordan har man i statens husholdning forvaltet de stadig stigende skatteindtægter?
Har man forvaltet dem, så vi nu på statens budget kan se, at vi i 1998 har et reelt overskud på statens finanser, så vi begynder en egentlig afvikling af den store gæld på en 800 mia. kr., og vi kan få nedbragt renteudgifterne på vel knap 60 mia. kr. på statens budget.
Svaret er nej, det har man ikke sørget for.
Man har til gengæld skruet op for statens udgifter, så man ikke har etableret et reelt overskud og ikke etablerer en egentlig ordentlig stor tilbagebetaling af gælden.
Det vil svie til statens husholdningsøkonomi i det øjeblik, vi får en lavkonjunktur, og heri består faktisk kerneproblemet, vil jeg sige til fru Pia Gjellerup.
Jacob Haugaard (UP), 1997-12-18:
Finansloven er blevet karakteriseret som en tynd kop te.
Jeg kunne lægge ud med at spørge, hvornår finansloven har været en stærk kop te.
Den har vel aldrig kunnet karakteriseres som en stærk kop te.
Det eneste, der kan bruges i billedet med en kop te,
er, at te indeholder en rusgift, og at al den politiske snak om valgfrihed kun gælder folks frie valg til at beruse sig med, hvad de vil for at udholde alt det ævl, de skal høre herindefra. At skulle lægge ører til Enhedslistens verdensbillede, hvor der ikke eksisterer landmænd, industri og kapitalisme, at skulle lægge ører til Dansk Folkepartis opfattelse af verden omkring os og dets surrealistiske etik og moral, at skulle lægge ører til en total forudsigelig opposition og lige så forudsigelige regeringspartier
er min salighed en tynd kop te, og det har det altid været; men hvor vi dog snakker om det.
Bibelen starter med: »Først var ordet, og det tog bolig iblandt os.«
Det skulle hermed være bevist.
Jeg har fået afsat 10. mio. kr til at etablere en alkologuddannelse baseret på Minnesota-modellen.
Kronisk alkoholisme har ellers været betragtet som en uhelbredelig sindslidelse, så jeg håber, at resten af Folketinget vil tage dette signal til sig med kyshånd.
Set med hr. Thor Pedersens økonomiske briller kan jeg også oplyse, at alkoholproblemer koster samfundet over 11 mia. kr., plus det at mange psykiatriske patienter er startet som misbrugere, plus de mange selvmord, der er direkte knyttet til alkoholisme.
Så her er virkelig noget at vinde.
Jeg har også med denne finanslov fået 10 mio. kr. til Teaterrådet.
Pengene skal sikre, at fire eksperimenterende teatre overlever dette finansår.
Vi skal beskytte dette kulturelle vækstlag, som forsyner samfundet med nye talentfulde skuespillere og instruktører, som beskæftiger sig med ny dansk dramatik, og som holder liv i danske skuespilforfattere.
Det signal, jeg gerne vil sende, er, at en dansktopsanger støtter eksperimenterende teater.
Jeg har lettet skyklapperne lidt, og jeg har brudt med princippet om, at en neoliberalistisk lad falde hvad ikke kan stå-dansktopsanger ikke støtter urentabelt, højt abstraherende, eksperimenterende teater.
Se, det er det, jeg kalder format.
Og hvad er prisen for at have format?
En tynd kop te.
Dyrere er det ikke at lette skyklapperne, mine damer og herrer.
Det er valgår, og jeg bekymres selvfølgelig over - nu lancerer jeg også selv flygtningedebatten her i finanslovdebatten, selv om den jo ikke hører til her - at flygtningedebatten er udset til at skulle være et tema.
Vi kan åbenbart ikke klare os i det politiske liv uden en prügelknabe.
Af allerede brugte ofre eller prügelknaber kan nævnes køer, høns, grise, kunstnere, arbejdsløse, bistandsklienter og nu flygtninge.
Det er for lavt!
Drik dog en god dansk tynd kop te.
Let lidt på skyklapperne.
Træk i arbejdstøjet og få et bredt forlig i land.
Giv mig nu chancen for at kunne tænde træet juleaften i den forvisning om, at der er en reel vilje til fred.