runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Uffe Ellemann-Jensen (V), 1998-01-27:
Hr. Holger K. Nielsen og hr. Per Stig Møller udvekslede tidligere på aftenen Henrik Ibsen-citater.
Jeg vil gerne bidrage med et fra Peer Gynt: »Det svier til de skyldfri, sagde fanden.« Debatten her i dag har jo drejet sig om skyld, om skyldfrihed, eller kort sagt: Den har dybest set drejet sig om ansvar, et ansvar for en finanstransaktion af umådelig stor betydning for et lille folk, som er bundet til os i et fællesskab.
Vi har så en statsminister, der siger: Jeg har det overordnede ansvar.
Men han påtager sig ikke ansvaret, han skubber det videre til andre, og det er jo dybest set det, Folketinget skal forholde sig til.
Vi skal holde regeringen, statsministeren, fast på ansvaret.
Derfor har det jo egentlig på sæt og vis været en god debat i dag.
Nå ja, der vil om lidt vise sig et flertal for en tom vedtagelse, som redder regeringen her og nu.
Det havde da også været mærkeligt andet, for der er i dag sat spørgsmålstegn ved især finansministerens forklaringer.
Jeg har f.eks. hæftet mig ved, at finansministeren slet ikke har svaret på blandt andet hr. Jensbys spørgsmål; men indrømmet: Det er også ubehageligt at blive stillet over for så præcise spørgsmål fra en trænet offentlig anklager.
Meget af det, vi har fået at vide, hænger ikke sammen med det, vi kan læse i undersøgelseskommissionens beretning.
Det står klart.
Og derfor synes jeg egentlig, at det er glædeligt, at et flertal nu er rede til fortsat at søge opklaring.
Vi har så forskellige indgangsvinkler, det har vi da, og jeg kan sige, at vi da også gerne går ind i en dybere analyse af, hvad der er foregået i vores regeringstid, hvis vi på den måde kan nå at få opfyldt det, der er en fælles interesse, nemlig at få sandheden frem, så ansvaret kan placeres.
Derfor må jeg sige til statsministeren, at det er en stakket frist, han har købt sig her i dag.
Det synes jeg at der er grund til at glæde sig over, for det havde nu været en sørgelig udgang, hvis det var nogle embedsmænd, der skulle bære ansvar og skyld, for at deres politiske chefer kan gå fri.
Vi har her i Danmark en god tradition for upolitiske og loyale embedsmænd, som kan fungere uanset den politiske farve
på en regering
Det er en meget værdifuld tradition, for det gør det muligt at få tingene til at fungere
bedst muligt også i svære og pressede situationer, men systemet med loyale embedsmænd forudsætter loyale politikere
Hvis embedsmænd skal bære følgerne af det ansvar, der knytter sig til politiske handlinger, så kan vi ikke forvente, at de gør deres bedste.
vedrørende regeringens adfærd, som vi nu skal undersøge videre på baggrund af denne kommissionsundersøgelse, som godt nok har vendt stenene, men som har efterladt stenene i en stor dynge, som kun Folketinget kan lægge sammen til et endeligt mønster.
Pia Gjellerup (S), 1998-01-27:
Ja, det svider til de skyldfrie, siger fanden med hr. Uffe Ellemann-Jensens stemme.
Det forklarer meget, hvorfor nogle af de spørgsmål, der er stillet fra Venstre, er blevet stillet.
Det er altså, fordi man har læst beretningen, som fanden læser Bibelen.
Ja, der er flertal for at fortsætte, for at læse, stille spørgsmål og undersøge.
Der har blandt andet været et flertal i denne side i salen, der har markeret, bl.a. ved at fremsætte et forslag til vedtagelse, at vi faktisk mener, at der er en række ting, man skal fortsætte med.
Der er en række ting, der står tilbage.
Det er også det, vi har udtrykt i ordførertalerne.
Og vi står ved.
Vi ændrer ikke pludselig mening.
Det er ikke, som hr. Uffe Ellemann-Jensen, der også i denne sag ændrer mening fra dag til dag, fra time til time.
Så skulle statsministeren for en Rigsret.
Så var det finansministeren.
Så var det dér med en Rigsret alligevel ikke rigtig meningen.
Jeg synes, at det er svært at tage alvorligt.
Finansministeren var også på et tidspunkt en voldsmand.
Det blev gentaget en del gange.
Der blev oven i købet spurgt til, om man kunne have fortrudt dette meget voldsomme ordvalg, men hr. Uffe Ellemann-Jensen holdt ved.
Men da hans egen tidligere statsminister et par dage efter måtte fortælle, at han i forhandlinger synes, at det en gang imellem var svært over for færingerne, og at der måtte nogle ganske hårde armvridninger til, så var der ikke nogen bemærkninger om, at Schlüter var en voldsmand.
Jeg synes, at debatten i dag har været spændende.
Jeg synes, at der har været en række betragtninger - så har jeg brugt hr. Jensbys meget fornemme udtryk - som vi også kan fortsætte med.
Der er i de 2.500 sider arbejde at gøre, men der er navnlig et arbejde at gøre med de 3 sidste afgørende opfordringer, som ligger i Folketingets vedtagelse, nemlig opfordringer til at følge op på de ting, der er blevet afdækket, og få rettet op på de problemer, vi har kunnet få afdækket.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-01-27:
Vi står selvfølgelig ved, at denne sag skal undersøges til bunds.
Det er indlysende. Men jeg har nu alligevel et spørgsmål til hr. Uffe Ellemann-Jensens bedre jeg.
Jeg ved godt, der er nogle, der ikke tror på det, men jeg ved, at hr. Uffe Ellemann-Jensen har et bedre jeg.
Det skal man ikke grine af.
Det er ikke noget at grine af overhovedet.
Siden hr. Uffe Ellemann-Jensen nu lægger så meget vægt på den her sag, og siden jeg nu ved, at hr. Uffe Ellemann-Jensen meget gerne vil være statsminister, kunne det så ikke være en idé at overveje, om denne sag kan bære så meget interesse fra hr. Uffe Ellemann-Jensen?
Det kunne jo være, at hr. Uffe Ellemann-Jensen kunne give et, må jeg sige uventet bidrag til den politiske debat, hvis han også kunne sætte denne sag ind i de rette proportioner.
Det tror jeg vil gavne diskussionen frem til folketingsvalget.
Men helt ærligt, jeg tror også, det vil gavne hr. Uffe Ellemann-Jensen selv.
Det er så et godt råd, en appel til det bedre jeg hos hr. Uffe Ellemann-Jensen, som jeg ved er der.
Nogle tror, det ikke er der, men det er der altså.
Jeg håber meget på, at vi kan fortsætte undersøgelsen af den her sag, javel, i PØ-udvalget, javel, alle sten skal vendes, javel, men at vi i det her Folketing også tager os tid til at interessere os for de andre store problemer, som vi skal forholde os til, og som befolkningen med rette forventer at vi skal løse her i Folketinget.
Mogens Lykketoft (S), 1998-01-27:
Det var da spændende, at vi fik hr. Uffe Ellemann-Jensen herop.
Det eneste, der undrer mig, er, at det i dag ikke var i tv-tiden, men først bagefter.
Det illustrerede jo for mig en gang til, at hr. Uffe Ellemann-Jensens tilgang til den her sag, så alvorlig den er, så belyst den nu er, fra før han havde læst en eneste linje, var forhåbningen om, at historien gentog sig og der var en tamilsag.
Der er aviser, der har prøvet at beskrive de forskellige vinkler, hr. Uffe Ellemann-Jensen har prøvet at vælge, hvor han kunne få kniven ind mod skiftende ministre, men den bedste illustrator af hr. Uffe Ellemann-Jensen er jo tegneren Roald Als.
Den tegneserie, Roald Als har lavet i Politiken over de sidste ti dage med en frådende hr. Uffe Ellemann-Jensen, der graver og graver og graver og råber og råber og råber: Hvor er det henne, kom nu med papiret, vi skal have ram på dem! er jo det, det handler om.
Nu har hr. Uffe Ellemann-Jensen undgået at blive rød i hovedet i dag ved ikke at deltage i debatten før til allersidst, og det var i tonelejet forholdsvis fredsommeligt, men det var jo den samme tegneserie en gang til. Og så sagde hr. Uffe Ellemann-Jensen noget meget morsomt.
Han sagde, at finansministeren ikke havde svaret på det her, forstod jeg, dræbende indlæg fra den offentlige anklager hr. Jensby.
Det vil jeg gerne gøre.
Jeg vil godt sige, jeg synes hr. Jensbys første indlæg var uhyre spændende, for det repræsenterede en helt ny og alternativ linje i Venstres måde at angribe sagen på.
En helt ny og alternativ linje, hvor man begyndte at fæste lid til direktør Mølgaards referat i stedet for at lægge alt muligt andet til grund.
Det synes jeg var opmuntrende, og det synes jeg sådan set var det jeg fik ud af hr. Jensbys første indlæg.
Så var der hr. Jensbys andet indlæg, som jeg ikke svarede på.
Om hr. Jensbys andet indlæg vil jeg sige, at når jeg ikke svarede på det, var det sådan set for ikke at optrappe debatten yderligere.
Jeg synes, det var for sent, men således provokeret af hr. Uffe Ellemann-Jensen vil jeg godt sige, det var en meget alvorlig anklage, den offentlige anklager hr. Jensby kom med, enten mod finansministeren eller Finansministeriets departementschef, nemlig at vi i strid med loven om undersøgelseskommissionen skulle have fortalt hinanden om, hvad vi havde udtalt under afhøringen fra første til anden runde.
Det var altså en ny anklage fra Venstre om lovbrud.
Fin stil!
Men jeg vil da godt høre, om man fastholder den anklage.
Det synes jeg ville være interessant.
Frank Aaen (EL), 1998-01-27:
Afvist?
Nu ved jeg ikke, om hr. Per Stig Møller har været her under hele debatten.
Jeg har tidligere redegjort for, hvordan den afvisning er opstået. Den er opstået ved, at Grønborg udspørger Den Danske Banks direktør, formanden for Finanstilsynet, en anden ledende medarbejder i Finanstilsynet og én fra Industriministeriet, fire personer, der alle sammen var med til at lave det, jeg påstår var en samlet aftale.
Kan man virkelig for alvor mene, når man udspørger de fire anklagede og de alle siger, at de er helt uskyldige, at man så bare skal stole på, at de er uskyldige? Jeg ville ikke gøre det, hvis jeg var hr. Per Stig Møller.
Vi gør det i hvert fald ikke.
Per Stig Møller (KF), 1998-01-27:
Hr. Frank Aaen mener så det, han har ment de sidste fem år: at der var et komplot mellem Den Danske Bank, Finanstilsynet og Hafnia.
Det er jo interessant, at han stadig væk mener det, for det er i hvert fald pure afvist i rapporten.
Og til hr. Holger K. Nielsen, som nu siger, at det ikke bliver noget kønt syn, når vi døde vågner:
Sikke en selvkritik!
Holger K. Nielsen (SF), 1998-01-27:
Når vi døde vågner, siger hr. Per Stig Møller.
Men derudover er sandheden jo stadig væk, og det er det, som er det centrale i den her diskussion, at De Konservative og Venstre har kørt et løb, hvor resultatet var givet på forhånd.
De kommenterede denne her rapport, stort set før den var udkommet.
I hvert fald to minutter efter, at den var udkommet, var de første kommentarer der: Regeringen må gå af.
Dagsordenen var sat på forhånd.
De er helt i deres ret til at gøre det på den måde, men jeg håber da, at både hr. Uffe Ellemann-Jensen og hr. Per Stig Møller har forståelse for, at vi tænker lidt anderledes.
Vi tænker sagligt.
Vi tænker på denne her sag.
Der er sket fejl fra den danske regerings, fra danske embedsmænds, fra en række personers side i hele dette forløb, og vores formål har været at få vedtaget et forslag til vedtagelse her i dag, som netop præcist sætter ord på den kritik, der skal sættes ord på, og det er sagens kerne for os.
Dér er vi uenige, men sådan er det nu engang.
Frank Aaen (EL), 1998-01-27:
Jeg er ærlig talt
ikke imponeret af, hvad hr. Per Stig Møller kan præstere her fra talerstolen.
Det, vi har kørt efter, lige siden vi begyndte at beskæftige os med denne her sag, er, at vi mente, det var et komplot mellem den daværende regering, Finanstilsynet og Den Danske Bank, som havde til formål at redde den danske finanssektor, uden at det blev opdaget, fordi man brugte luskede midler med hensyn til Hafniaaktierne, der var værdiløse, og med hensyn til Færøbanken.
Man kan da ikke komme her i dag og påstå, at vi har glemt det.
Jeg har ikke brugt min taletid til andet end at underbygge og forfølge den opfattelse.
Og hvad vi har sagt i øvrigt de sidste dage, er, at vi skulle have en dagsorden i dag, der understregede skiftende regeringers ansvar, og som sagde, at Den Danske Bank havde ansvaret, at den skulle til lommerne, og at vi måtte undersøge embedsmændene nærmere for at komme helt til bunds i denne her sag.
Det er det, der står i det forslag til vedtagelse, vi vedtager om lidt. Man kan jo sagtens komme her og påstå, at vi ikke står
ved det, vi har sagt.
Vi har faktisk ikke gjort andet.
Jeg er ikke sikker på, jeg helt forstod hr. Óli Breckmanns svar, men jeg vil bare sige, at på den måde, vi læser beretningen, var en af hr. Óli Breckmanns partifæller fuldt ud vidende om den rigtige tilstand i banken, samtidig med at købet blev anbefalet.
Det synes vi ikke var særlig klogt.
Et andet spørgsmål: Det fremgår af beretningen, at der var et kapitaldræn fra Færøbanken frem til aktiebyttet, alene i det første kvartal af 1993 røg der en lille milliard kroner ud.
Jeg vil gerne spørge hr. Breckmann, om hr. Breckmann er enig i, at de her store indlånssummer bl.a. fremkom som led i skattespekulation, fra overbelåning af skibe, fra støtte til vidtløftige erhvervsformål og andet af den slags.
Og er hr. Breckmann enig i, at disse store udtræk og denne pengeoverførsel, som her skete til udlandet, specielt til Den Danske Bank i Danmark, var medvirkende til presset om, at der skulle træffes en meget hurtig afgørelse?
Og er det ikke sådan, hr. Breckmann, at landsstyret har
en bog, hvori det står, hvem der førte disse store pengesummer ud?
Kunne vi evt. få at vide, hvem det var, der førte de store pengesummer ud af Færøerne på dette kritiske tidspunkt?
Ole Stavad (S), 1998-01-27:
Jeg var selvfølgelig vældig glad for, at hr. Breckmann tog venligt imod min opfordring.
Jeg synes måske, at det, inden hr. Breckmann nåede dertil, nåede at blive lidt dyrt.
For at det ikke skal give anledning til misforståelser - ej heller hjemme på Færøerne, for som det er sagt tidligere, så vil denne debat formentlig optage sindene lige så meget på Færøerne eller mere end her i Danmark - så synes jeg, at det er vigtigt at få sagt, at det, der var mit hovedbudskab, var, at vi fra dansk side er parate til at strække hånden ud.
Jeg synes, vi fra færøsk side har hørt lidt for mange betingelser.
Man vil kun diskutere med den danske regering, og det hele er den danske regerings ansvar.
Derfor var mit hovedbudskab, uden at jeg som indledning har lagt en stor pose penge på noget bord: Skulle vi nu ikke sætte os omkring det samme bord, efter at vi har fået det her tænkt igennem på Færøerne og i Danmark, og finde en løsning, række hånden ud og nå til enighed?
Lad os så vende tilbage til det med pengene og se, om vi ikke kan finde en løsning på det også, uden at det bliver helt så dyrt, som det blev tegnet af hr. Breckmann.
Frank Aaen (EL), 1998-01-27:
Jeg er sådan set glad for, at der var en lille indrømmelse i hr. Óli Breckmanns svar: at nogle af pengene stammede fra spekulation.
Vi må jo sige, at det ikke er få personer, vi taler om, og at det ikke er små formuer, vi taler om.
Når der på bare et kvartal bliver ført, jeg tror 800 mio. kr. væk fra Færøbanken og ud af landet, så er det altså enorme summer, vi taler om.
Så til hr. Óli Breckmann: Ville det ikke være interessant at få oplyst hele forløbet, hvis vi kunne få lidt mere lys på, hvem det var, som førte alle de penge ud?
Var det ikke en god idé at få lidt fat i, hvem det i virkeligheden var, som for det første blev meget rige i det kriseforløb, som de fleste færinger blev fattige af, og som for det andet i virkeligheden var med til at skærpe krisen i 1992-93, fordi de førte penge ud og dermed gav likviditetskrisen i bl.a. Færøbanken?
Svend Aage Jensby (V), 1998-01-27:
Det virkede, som om finansministeren blev ophidset i anledning af, at jeg citerede et referat fra en af de store embedsmænd her i landet.
Og det glæder mig, for det tyder jo på, at jeg har rørt ved noget centralt.
Og i anledning af, at finansministeren nærmest antydede, at Venstre forvrænger eller skævvrider departementschef Eldrups forklaring, har jeg lyst til at anstille nogle betragtninger over dét:
I retsbogsbilaget side 544, altså i den forklaring, som Anders Eldrup som vidne første gang afgav den 16. september 1996, bekræfter vidnet vedrørende første afsnit i brevet af 26. maj 1993 til Finansministeriet, »at der har været en samtale mellem finansminister Lykketoft og direktør Mølgaard, hvorunder Mogens Lykketoft havde spurgt Mølgaard, om han ville »skynde sig langsomt«.«
Vidnet forklarer videre, at der skulle findes »en mere langsigtet løsning«, og at man fra Finansministeriets side ønskede »at undgå en henvendelse til Finansudvalget«, og han siger videre: »Ønsket om at undgå det nævnte »kasseeftersyn« havde baggrund i Finansministeriets ønske om at undgå et krav om øjeblikkelig likviditetstilførsel.
« Jeg må sige, at det er en utrolig detaljeret forklaring, og hvad er det dog, der gør, at den bliver ændret trekvart år efter?
Ikke ændret afgørende, men der er altså stilskifte i den.
Kan det være, fordi finansministeren har haft nogle drøftelser med sin departementschef om den først afgivne forklaring?
For det, man først forklarer, plejer at være det sandfærdigste, navnlig når det er godkendt og vedstået for en dommer.
Frank Aaen (EL), 1998-01-27:
Hr. Óli Breckmann taler om, at danskerne førte færingerne bag lyset.
Det er der jo meget sandt i, men er det nu sådan, at det kun var danskerne, der har ansvaret for det, der skete?
Hr. Breckmann er jo repræsentant for det ene af de færøske regeringspartier, der var modpart i de skæbnesvangre forhandlinger.
Er det ikke sådan, at den daværende fiskeriminister og hr. Óli Breckmanns partifælle også var medlem af Føroya Bankis bestyrelse, og at han som sådant var i besiddelse af en viden om, at den bank, som landsstyret skulle overtage, var tæt på insolvens og havde store likviditetsproblemer, at samme bestyrelsesmedlem kendte den alarmerende interne revisionsprotokol og på trods af denne viden alligevel anbefalede, at man skulle købe banken, og at netop denne anbefaling havde meget stor betydning for, at landsstyret besluttede sig for at overtage banken.
Ligger der, spørger
jeg hr. Óli Breckmann, ikke også dér en eller anden form for ansvar for, at denne sag blev tørret af på det færøske folk?
Johannes Martin Olsen (V), 1998-01-27:
Jeg skal ikke forlænge debatten ret meget, men statsministeren stillede i sit svar til mig det spørgsmål, om der ikke var nogen på Færøerne, der kunne sige tak. Derfor vil jeg sige, at der står i hvert fald én her, der på alle færingers vegne vil sige hjertelig tak for den hjælp, vi har fået, og jeg har utallige gange både sagt og skrevet, at jeg er meget taknemlig.
Så hvis jeg kan mane dét i jorden, vil jeg gerne gøre det her og nu ved én gang til at sige, at på Færøerne er vi meget taknemlige for den hjælpende hånd, vi har fået fra Danmark.
Og når statsministeren videre minder os om, hvordan og hvorledes vi bør opføre os, kan jeg også fuldt ud støtte det, som er sagt om, at vi må passe på ressourcerne, for som jeg sagde til at begynde med: Hvis vi ikke fisker, er det lige meget, hvor mange penge vi låner, og hvor mange penge vi får til Færøerne, for så dør vi alligevel.
Frank Aaen (EL), 1998-01-27:
Nu har vi hele dagen hørt fra Venstre og De Konservative, at det eneste, der skulle debatteres i dag, var aktiebyttet, og det er klart, at V og K kun er interesserede i alt, hvad der foregik efter den 25. januar, for så fritager de sig selv for ansvar.
Men når man læser undersøgelseskommissionens kommissorium, hvad den faktisk har gjort, og hvad den havde til opgave, står der i § 2 i loven, som Venstre stemte for, at opgaven er at undersøge og klarlægge det samlede begivenhedsforløb i forbindelse med de initiativer, der fra 1992 og frem til sammenlægningen af bankerne i 1994 blev taget for at redde Sjóvinnubankin og Færøbanken fra økonomisk sammenbrud.
Undersøgelsen går altså tilbage til 1992, hvor Venstre og De Konservative dannede regering, så må vi ikke blive fri for det sludder.
Når vi andre interesserer os for den periode, er det naturligvis fuldt berettiget på baggrund af den undersøgelse, et enstemmigt Folketing satte i gang.
Pia Gjellerup (S), 1998-01-27:
Med de kyllingekneb, vi har været præsenteret for i dagens løb fra Venstres side,
synes jeg, det er beskæmmende, at vi skal have en afrunding af debatten fra Venstres side med en oplæsning fra Information.
Jeg skal i øvrigt anbefale, at man ved lejlighed læser en anden leder, der vedrører samme sag, men er skrevet nogle dage senere, og som jeg ikke kunne have skrevet bedre.
Det siger jo noget om, at Information er et meget alsidigt blad.
Men det er lidt beskæmmende, at man fra Venstres side skal ende med at læse en leder op fra et dagblad, uden at man har været i stand til her i salen på nogen som helst overbevisende måde at præcisere, hvad det er, man vil tage som udgangspunkt for at vælte en regering.
Det er jo det, man har sagt.
27 minutter efter at rapporten var offentliggjort, meldte man, at man ville stille et mistillidsvotum til regeringen, og så fremdeles.
Man ville vælte regeringen, og der har været talt om rigsretssag osv..
Men man har ikke haft mod til at skrive det i et forslag til vedtagelse, så vi her i salen kunne se, hvad det var, Venstre ville stå ved, og det er ringe.
Det er ynkeligt.
Bjørn Elmquist (RV), 1998-01-27:
Venstres ordfører harcelerede over eller gjorde sig lystig over, eller hvad der nu er det rigtige udtryk, at regeringen havde deltaget i forhandlinger om denne vedtagelse.
Jeg synes, det modsatte ville have været højst besynderligt, for vi har da en regering og nogle regeringspartier - jeg tilhører selv et af dem - som tager deres ansvar alvorligt.
Det er ikke et tandløst forslag, og vi har hørt statsministeren, økonomiministeren og finansministeren tale om, hvad der står i forslaget, og hvor alvorligt man tager det, også fremadrettet.
Men jeg kunne godt tænke mig, ligesom fru Pia Gjellerup er inde på, at Venstre kom lidt mere ud af busken.
Tidligere i debatten blev der spurgt direkte: Er det sådan, at Venstre står bag det af hr. Johannes Martin Olsen stillede forslag til vedtagelse, altså at Danmark skal kompensere Færøerne for et ikke nærmere bestemt beløb, måske 3 mia. kr., som skal tages fra statskassen?
Bjørn Elmquist (RV), 1998-01-27:
Nu fik vi jo ikke noget svar fra Venstre vedrørende forslaget
til vedtagelse fra hr. Johannes Martin Olsen
, og derfor vil jeg gerne spørge De Konservative, om man har gjort op, hvad man vil. Har man her mod og mandshjerte m/k til at svare ja eller nej til, om man ville have støttet det stillede forslag til vedtagelse, hvis det var kommet til afstemning?
Pia Gjellerup (S), 1998-01-27:
Hvis der var røget et mandat fra flertalsregeringens basis på det tidspunkt, hr. Per Stig Møller var optaget af, ville det ikke have været noget problem.
Et bestyrelsesmedlem fra Det Konservative Folkeparti i Nationalbanken ville have givet tilsagn, og så ville i hvert en del af Det Konservative Folkeparti - og sikkert flere fra oppositionen, som jo har støttet den linje, der blev lagt i 1992 med hensyn til at redde bankerne - også have givet tilsagn.
Jeg vil også stille hr. Per Stig Møller et stilfærdigt spørgsmål, som vi i dagens løb har forsøgt at stille nogle gange til både Venstre og De Konservative; vi prøvede igen for lidt siden med Venstre, men her fik vi bare larmende tavshed
som svar: Hvorfor har Det Konservative Folkeparti ikke vovet at formulere de sætninger, som kunne præcisere for os, hvorfor Det Konservative Folkeparti mener, at regeringen må gå?
Frank Aaen (EL), 1998-01-27:
Det ligger lidt i forlængelse af det, fru Pia Gjellerup lige var inde på.
Det eneste, Venstre og De Konservative har bidraget med, siden beretningen blev offentliggjort, er at finde det ene punkt, man mente, man kunne vælte regeringen på.
Men vi andre har faktisk fulgt sagen møjsommeligt i meget, meget lang tid, og vi har kigget på, hvad vi helt konkret mener, der er at kritisere alle aktører i forløbet for - altså både den tidligere regering, den nuværende regering, den nuværende regerings politik og den nuværende regerings embedsværk.
Det har vi gået igennem, det har vi skrevet ned, og det kan man tage stilling til; men vi har ikke andet end luftige påstande fra V og K at tage stilling til, så hvad er det egentlig, man i virkeligheden mener her?
Vi har givet nogle forslag til, hvad der skal gøres fremadrettet, og det synes vi sådan set er noget mere konstruktivt end den kasten med sten fra folk, der selv bor i et glashus.