Tom Behnke (FP), 1997-12-12:
Tak for deltagelsen i debatten.
Det er lidt underligt at skulle stå her med et forslag, der er en genfremsættelse, som flere ordførere jo har været inde på, men grunden til, at forslaget er genfremsat, er netop, at sidst vi diskuterede dette forslag her i Folketinget, var alle ordførernes undskyldning og beklagelse for, man ikke kunne bakke op om et i øvrigt positivt forslag, som det blev udtrykt, at man lige skulle afvente et udvalgsarbejde.
Det gentager sig så i dag.
Vi skal lige afvente udvalgsarbejdet.
Og hvad er det så, der sker ude i det virkelige samfund, når man kommer uden for de tykke mure her på Christiansborg?
Hvad er det, der sker ude i samfundet, mens vi herinde på Christiansborg sidder og venter og venter og venter på, at et udvalg skal blive færdigt?
Virkeligheden derude fortsætter, selv om Folketingets politikere ikke tør tage stilling til et forslag som det her, men dækker sig ind under, at man vil afvente et udvalgsarbejde, som i øvrigt hovedsagelig beskæftiger sig med noget helt andet, nemlig med definitionen på og hvordan man stiller diagnosen senildemens, og ikke nær så meget med, om man skal bruge den ene eller den anden foranstaltning til at forhindre, at senildemente kommer til at gå ud og gøre skade på sig selv. Jeg er helt enig med hr. Frank Aaen i, at vi skal sætte borgernes personlige frihed i højsædet.
Spørgsmålet er bare, om vi kan gøre det på dette punkt.
Skal vi virkelig holde den ideologiske fane så højt, at vi tillader, at senildemente måske endda mod deres egen vilje kommer til at forlade et plejehjem eller lignende, går ud i trafikken og kommer til skade eller måske ligger et sted og ikke bliver fundet i tide, inden de dør? Skal vi holde den ideologiske fane så højt, at vi tillader det i den personlige friheds hellige navn?
Det mener vi ikke i Fremskridtspartiet.
Vi mener f.eks. heller ikke, at børn, der går i vuggestue eller børnehave, skal have deres frihed til at gå ud og lege på motorvejen, hvis de har lyst til det.
Det mener vi heller ikke i Fremskridtspartiet, og jeg tror heller ikke, at hr. Frank Aaen mener det.
Så det med at holde den ideologiske fane så højt er problematisk.
Det er jo rigtigt, at vi allerede i dag har problemer med at definere og stille diagnosen senildemens, og her er vi i Fremskridtspartiet helt enige i, at det er godt, der er nedsat et udvalg, som kan se på det. Vi kan blive dygtigere til det her.
Der skal forskes i det.
Det skal undersøges.
Vi skal blive dygtigere til at stille diagnosen.
Men det spørgsmål, som vi lægger frem her, har for så vidt intet at gøre med, hvordan man stiller diagnosen senildemens.
Det, vi stiller forslag om, er, hvad det skal være muligt for de forskellige plejehjem at gøre, når diagnosen senildemens er stillet, for at forhindre, at de pågældende mennesker kommer til at forvilde sig ud og måske ikke kommer tilbage igen eller ikke bliver fundet, før det er for sent.
Jeg er da meget enig i, at mere personale vil være en god ting. Selvfølgelig vil det alt andet lige det.
Men uanset om vi får ansat mere personale, ville det så ikke være bedre, at man brugte dette mere personale på omsorg, tryghed og pleje af de ældre frem for at bruge personalet til overvågning?
Hvorfor ikke kombinere disse ting?
Det ene udelukker jo ikke det andet.
Det er jo ikke sådan, at vi med forslaget her siger, at man skal bruge elektronisk overvågning.
Vi siger, at vi åbner for en mulighed for, at man på plejehjemmene og i kommunerne kan beslutte, at man vil gøre det, og så bruge personaleressourcerne på omsorg, pleje og tryghed. Det handler om, at senildemente ikke er i stand til at tage vare på sig selv, og det må man se i øjnene, men hvis man ikke man har gjort det, er det selvfølgelig lidt umuligt
at diskutere dette forslag.
Der skal ingen tvivl være om, at Fremskridtspartiet bygger hele sin politik på den personlige frihed.
Jeg tror ikke, der er nogen her i Tinget eller i befolkningen, der er i tvivl om, at vi bygger vores politik på den personlige frihed.
Når man vil lave automatisk hastighedsovervågning, når man vil lave automatisk registrering af, hvem der kommer til at køre over Storebæltsbroen og sådan noget, kæmper vi i Fremskridtspartiet imod.
Men når vi har et område som det her, hvor vi kan se, at det er en indlysende fordel, at man går ind og gør noget for disse mennesker, som ellers meget vel kommer til skade eller måske endda dør af det, sætter vi den ideologiske fane lidt til side og siger, at så er det vigtigere, at vi varetager disse menneskers velfærd, helbred og liv, end det er at holde den ideologiske fane meget højt. Der er jo tale om en persongruppe, som ikke er i stand til at klare sig selv.
De kan komme til at forvilde sig ud, uden at de måske selv ved det.
Her er det så, at vi i Fremskridtspartiet finder, det er forfærdeligt, at ganske mange senildemente på grund af manglende overvågning kommer til at forvilde sig ud og bliver meget forkomne, inden de bliver fundet, hvis de da overhovedet når at blive fundet, inden de er døde.
Det er tragisk, og vi i Fremskridtspartiet mener ikke, der er tid til, at vi kan afvente et udvalgsarbejde, inden vi tager stilling til det her.
Vi har i Fremskridtspartiet den opfattelse, at elektronisk overvågning er et ganske godt supplement til de i øvrigt gode plejehjem, som vi har rundtomkring, skærmede afdelinger, personale osv., men vi mener, det er vigtigt, at vi allerede nu tager stilling til de spørgsmål, der bliver forelagt.
Det burde Folketingets politikere kunne tage stilling til.
Jeg ved godt, at det er svært, og at der er nogle hensyn, der strider imod hinanden, men det er nu engang for at løse disse opgaver, at vi er sat som politikere her i Folketinget.
Der er ikke en eneste, der i denne debat har ønsket at tage stilling til det, som forslaget handler om: at når diagnosen senildemens er stillet, giver vi mulighed for, at plejehjemmene kan lave en elektronisk overvågning ikke mindst af hensyn til de senildemente selv.
Jeg håber selvfølgelig, at udvalgsarbejdet alt andet lige kommer til at udmunde i noget positivt.
Jeg håber også, at ministeren vil sørge for, at forslaget her vil indgå i de overvejelser, der vil blive gjort, men jeg kan ikke se, hvorfor vi ikke kunne have vedtaget dette forslag.
Det ville kunne ske nogenlunde samtidig med, kan jeg forstå, at udvalgsarbejdet bliver færdigt.
vi med det her, for det har Folketinget allerede taget stilling til. Men vi ser som sagt frem til resultatet af udvalgsarbejdet og håber så, at det kan få en positiv indvirkning på dette forslag, og vi håber, at vi endelig langt om længe kan få gjort noget for de senildemente.