Elisabeth Arnold (RV), 2000-04-11:
Jeg vil gerne indledningsvis sige tak til statsministeren for svartalen, navnlig fordi statsministeren lagde en humoristisk tone an, for det har vi i meget høj grad savnet i denne her debat.
Jeg synes, der har været tendenser til, at det er blevet lidt for hidsigt indimellem.
Jeg synes på den anden side også, at vi har lovet hinanden ikke at være sure, så jeg håber, vi kan holde den stil; men jeg synes, at statsministeren faktisk lagde meget flot ud med at prøve at bevare en ordentlig tone.
I mange år tror jeg at ØMU'ens tredje fase har stået for de fleste af os som et fjernt, abstrakt foretagende, som formentlig eller måske aldrig blev til noget.
Der har været mange diskussioner om, hvorvidt man kunne forestille sig, at tyskerne ville give afkald på D-marken, og at franskmændene ville give afkald på francen.
Man har måske ikke været så meget i tvivl om, at italienerne gerne ville af med liren, men der har været mange, der har sagt: Nej, det vil aldrig ske.
Så langt vil man ikke komme.
Vi har måske stemt om den.
Det har der været diskussion om tidligere i dag.
Ét er i hvert fald givet
: Vi har aldrig hidtil sagt ja til den.
Det er helt sikkert.
Hvorfor vil vi nu have denne afstemning?
Ja, det er først og fremmest, fordi euroen faktisk er blevet til noget.
Den er indført, og det er kommet bag på mange af os.
Så sent som et halvt år før den blev etableret, var der mange iagttagere, der sagde: Så langt kommer det aldrig.
Den situation, at så mange lande skal kunne blive enige om at have nogle økonomiske parametre, som er så ensartede, at de vil kunne slutte sig sammen i denne fælles valuta, vil ikke ske.
Så meget disciplin vil der aldrig kunne blive.
Men det skete altså, og det var nok til overraskelse for temmelig mange, at det faktisk lykkedes.
Så vi kan nu konstatere fra dansk side, at euroen er indført.
Samarbejdet går, så vidt vi kan bedømme, upåklageligt, og vi kan også konstatere, at Danmark bliver politisk isoleret i større og større grad.
Derfor synes vi, at det er udmærket, at vi nu får den afstemning om tilslutningen til den europæiske fælles valuta.
Der har været mange økonomiske argumenter også i dag.
Der har været diskussionen om, at det er vigtigt for vores velfærdssamfund, at vi har den handlefrihed, som stabiliteten giver, nemlig at vi ikke bliver udsat for valutaspekulationer, og at vi kan nyde den beskyttelse, det er at være en del af en stor valuta.
Det har også været nævnt, at det er vigtigt for beskæftigelsen.
Det er vigtigt for dem, der skal investere i danske arbejdspladser, at de ved, at vi er et stabilt område, hvor der er lav rente, og hvor der er ro på valutaområdet.
Økonomien skal man ikke se bort fra, men de politiske argumenter er også meget vigtige, og vi fører ikke nogen ensidig økonomisk kampagne for et ja.
Vi synes, at de politiske argumenter er meget, meget afgørende.
Desuden har vi heller aldrig lagt skjul på, at der kan være ulemper ved at være medlem af den fælles europæiske valuta.
Og i den forbindelse vil jeg gerne sige tak til økonomiministeren, fordi hun simpelt hen opremsede et katalog af påståede ulemper, som der kan være ved at deltage i den fælles valuta, f.eks. suverænitetsspørgsmålet, f.eks. devalueringsspørgsmålet, f.eks. sanktionsspørgsmålet, f.eks. umuligheden af at kombinere prisstabilitet og beskæftigelse og f.eks. umuligheden af at føre sin egen finans- og strukturpolitik.
Man kan diskutere, om det er reelle problemer eller det er nogle, vi kan overvinde.
Jeg mener, at det er noget, vi i høj grad kan håndtere, men der er andre, der mener, at det er afgørende for, at vi kan fungere som selvstændigt land, og derfor bør man sige nej.
Men jeg synes ikke, der er lagt skjul på, at der kan være kritik at rejse mod denne konstruktion.
De argumenter imod deltagelse i euroen, som bygger på nationale argumenter, giver vi overhovedet ikke noget for.
At man kan bruge udtryk som landsforræderi, landsskadelig virksomhed og udanskhed i forbindelse med at deltage i den fælles europæiske valuta, er, synes jeg, fuldstændig under lavmålet.
Man får somme tider fornemmelsen af, at nejsigerne beskylder os jasigere for at dyppe dannebrog i gylle, hvis vi siger ja til euroen.
Sådan må det ikke blive.
Det er også muligt, og det er i høj grad demonstreret af de lande, der er med i øjeblikket, at den nationale suverænitet, den nationale selvstændighed, det nationale særpræg består lige fuldt, hvad enten man er med i euroen eller ej.
Et andet argument, vi heller ikke bryder os om som et argument mod euroen, er udvidelsesproblematikken.
Om vi er med eller ej, er sådan set blot en ren dansk beslutning.
Det er ikke noget, de andre har bedt os om at gøre, og det er ikke noget, de andre har presset os til.
Og udvidelsen foregår fuldstændig planmæssigt, som det hele tiden har været meningen, hvad enten vi siger nej eller ja.
Vi skal både have selvtillid i Danmark, og vi skal have tillid til, at de andre lande behandler os ordentligt i samarbejdet, og derfor skal vi selvfølgelig have et ja den 28. september.