runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karsten Nonbo (V), 2000-05-17:
I forlængelse af det spørgsmål, som hr. Kristian Jensen har stillet,
kunne jeg godt tænke mig, at ministeren samtidig svarede på - det er ikke et svar, jeg forlanger i dag - hvor mange bilister vi har blandt de fartsyndere, der kører med med solbriller, og hvor mange, der kører uden solbriller. For sagen er jo den, at kører du med solbriller, så er det jo bilens ejer, der får besked på, at der er kørt for stærkt i den bil, og at bilens fører er hjemfalden til bøde.
Det var i hvert fald ikke mig.
Og jeg kan ikke huske, hvem det var, så jeg snupper bøden for ikke at fortælle, hvem det var, der førte bilen.
Så kunne vi få et svar på, hvor mange af de bødesager, der ligesom bliver sluttet på en sådan måde, at man giver en bøde for manglende overholdelse af oplysningspligten.
Kristian Jensen (V), 2000-05-17:
Jeg har så stor tiltro til ministeriets arbejde, at de naturligvis forsøger at besvare de spørgsmål, de bliver stillet, men jeg har ikke sagt, at det var så nemt som at klø sig i nakken.
Så stor tiltro har jeg heller ikke til ministeriet.
Når ministeren nu siger, at de regler, der gælder for automatisk fartkontrol i Danmark, svarer til dem, der gælder i udlandet, så må vi lade det ligge.
Men kan ministeren så ikke bekræfte, at hvis vi erstattede automatisk fartkontrol med en færdselspatrulje med betjente, der stod derude og tog kontrollen, så ville udenlandske fartsyndere blive registreret på samme måde som danske fartsyndere.
Hvis man erstattede automatisk fartkontrol med færdselsbetjente og manuel kontrol, ville vi så dermed ikkke opnå en større lighed for loven her i Danmark?
Jacob Buksti (S), 2000-05-17:
Det sidste, hr. Ole Donner spørger om,
har jeg sådan set allerede givet et tilsagn om.
Jeg tilkendegav, at det ikke havde været muligt for rigspolitiet inden for den påsatte svarfrist at finde den dokumentation, som hr. Kristian Jensen mener er lige så let at finde som at klø sig bag øret.
Det er det altså ikke for rigspolitiet, så derfor er det klart, at det vil jeg helt sikkert oversende til Folketingets Trafikudvalg, så snart det måtte foreligge.
Til spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en ulighed, fordi udenlandske statsborgere, folk i udenlandske biler ikke får en opkrævning, vil jeg bare referere til mit svar.
Så derfor må jeg sige, at det er et led i de aftaler, som eksisterer de forskellige landes politimyndigheder imellem.
Ole Donner (DF), 2000-05-17:
Jeg har forståelse for, at ministeren ikke har en fuldstændig og hundrede procents besvarelse klar i dag, men jeg vil gerne spørge ministeren: Vil ministeren indhente yderligere besvarelser og forelægge disse for Folketingets Trafikudvalg ved lejlighed, så man får svar på det, som hr. Kristian Jensen spørger om?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-17:
Jamen dog må jeg sige til fru Charlotte Antonsen, at forslaget lægger ikke op til en dyb uafhængighed af omverdenen.
Forslaget lægger bare op til at holde fast i kronen.
Det er da rigtigt, at vi er meget afhængige af vores eksport og import.
Det er Schweiz også.
Det ligger lige midt i euroland.
Er de fattige?
Har de høj arbejdsløshed?
Nej og nej.
Så man kan sagtens være uden for, Schweiz er jo ikke engang med i FN, Schweiz har meldt sig næsten helt ud af verden, men de handler jo, og de er jo rige. Jeg foreslår ikke, at vi skal køre den schweiziske model.
Jeg foreslår, at vi skal køre den gode danske model, som vi har kørt f.eks. de sidste 18-20 år.
Vi har selv besluttet at køre tæt til
D-marken og nu euroen, men med egen valuta, som jeg foreslår vi holder fast i, har vi muligheden for at koble fra, hvis det skulle være mere hensigtsmæssigt at køre på en egen måde. Sverige, Norge, Storbritannien, Island har valgt at køre en anden form for valutapolitik.
Så med forskellige former for valutapolitik og pengepolitik kan man altså gøre nogle ting, Sverige er et eksempel på det.
Bevarer vi kronen, bevarer vi mulighederne.
Charlotte Antonsen (V), 2000-05-17:
Jeg kan også på Venstres vegne afvise forslaget.
Altså som det lige er blevet sagt, har vi netop hele dagen i dag drøftet overgangen til en fælles valuta, og derfor er det jo sådan set umuligt at fastholde kronen, hvis man går over til en fælles valuta. Jeg vil godt derudover komme med en yderligere begrundelse, og det er, at når forslagsstilleren skriver, at man i Danmark fører selvstændig økonomisk og monetær politik, så synes vi, at det er en selvstændighed, der må tages med et meget stort forbehold, al den stund Danmark jo er en åben økonomi, der har en meget høj grad af international handel og derfor er meget økonomisk afhængig af de lande, der omgiver os. I mange år har situationen jo været den, at vi har fulgt den tyske Bundesbank, når det drejer sig om renteniveauet, og det har altså alene været Tyskland, der bestemte renteniveauet for Danmark.
Nu får vi så forhåbentlig mulighed
Som sagt kan vi altså ikke se denne her meget store uafhængighed, som forslagsstilleren lægger op til.
Tværtimod er verden meget lille i dag på dette område.
Vi er dybt afhængige af hinanden i den økonomiske udvikling.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-05-17:
Man kunne selvfølgelig holde en meget lang tale nu med en masse argumenter imod det her forslag, men vi har jo altså rent faktisk brugt adskillige timer i dag på lovforslag nr. L 288 om den fælles valuta, og derfor ville det meget vel gå hen og blive en genudsendelse af de argumenter.
Derfor vil jeg nøjes med på Socialdemokratiets vegne at afvise beslutningsforslag nr. B 159.
Charlotte Antonsen (V), 2000-05-17:
Venstre har aldrig ment eller fremsat forslag eller ønsker
om, at vi skulle have en folkeafstemning om alle fire undtagelser på én gang.
Venstre har altid ment, at vi skulle
af med undtagelserne hurtigst muligt.
En af grundene til, at det ikke er specielt klogt at sætte alle fire undtagelser til afstemning på én gang, er, at det meget let kan gøre afstemningen meget uoverskuelig.
Jeg tror faktisk, at når vi fik et nej ved Maastricht, skyldes det ikke - i hvert fald når man ser på de undersøgelser, der er blevet lavet efter Maastrichtafstemningen den 2. juni 1992 - at man havde sagt nej til forskellige konkrete dele af EU-samarbejdet, men man havde derimod sagt nej til det her lidt uoverskuelige, store skridt ind i fremtiden.
Vi mener altså, at det er en klog politik, når man formulerer folkeafstemningsemner, at man så formulerer dem på en måde, så der er størst mulig sikkerhed for og sandsynlighed for, at man faktisk ved folkeafstemningen tager stilling til det spørgsmål, som sagen drejer sig om.
I forvejen er EU et svært, uoverskueligt emne, men hvis man så derudover sætter fire emner på stemmesedlen på samme tid, så bliver det altså meget uoverskueligt for os alle sammen.
Kim Behnke (FRI), 2000-05-17:
Utallige gange har fru Charlotte Antonsen som ordfører for Venstre stået på denne talerstol siden 1992 og har hver gang på vegne af Venstre fremført det synspunkt, at det i øvrigt var Venstres opfattelse, at lige så hurtigt, det kunne lade sig gøre at få ophævet de fire danske forbehold, så var det Venstres politik, at det ønskede man gjort.
Nu har vi så forslaget i dag til førstebehandling.
Venstre har muligheden for at støtte, at vi den 28. september får en afstemning om alle fire forbehold, og Venstre kan så gå ud og argumentere over for den danske befolkning for at ophæve alle fire forbehold.
Hvad er det, der er sket
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-17:
Jeg vil da gerne spørge, hvorfor Venstres ordfører afviser forslaget, når vi nu er i en situation, hvor der skal være en folkeafstemning.
Det er jo ikke noget, jeg synes, men når nu disse forbehold er blevet til i kraft af det nationale kompromis og Edinburghafgørelsen, og når de er indført på én gang, og jeg kan forstå, at Venstre ønsker at fjerne alle forbeholdene og helst så hurtigt som muligt, så var der da her en anledning. De blev indført på én gang, så lad os dog tage op til afgørelse, om de skal afskaffes eller fastholdes på én gang.
Det er der da logik i, og det er Venstre hele tiden gået ind for.
Nu har man muligheden for at få fjernet hele molevitten, hvorfor afviser man så forslaget?
Charlotte Antonsen (V), 2000-05-17:
Vi afviser også forslaget.
Man kan sige, at hvis vi skulle have haft en diskussion om det her spørgsmål, så skulle vi jo have taget diskussionen, inden man satte sig for at tage en ØMU-afstemning, så jeg synes jo også, det kommer meget sent, det her forslag.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-05-17:
Jeg har i forbindelse med behandlingen af DUPI-rapporten klart præciseret, hvorfor det er irrelevant at skulle tage en samlet afstemning af de fire forbehold, og derfor afviser vi forslaget.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-05-17:
Jeg vil nok ikke overraske nogen, når jeg erklærer, at regeringen ikke kan støtte det fremsatte forslag.
Regeringen har en anden politik.
Regeringen har besluttet, at der skal være en folkeafstemning om Danmarks deltagelse i den fælles valuta i september, og derfor skal jeg på regeringens vegne afvise forslaget.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-17:
Jeg er meget enig i de betragtninger, der blev gjort fra hr. Kim Behnkes side her omkring DUPI-rapporten, og skal tilføje noget omkring retorikken, som den også er faldet lidt for.
DUPI-rapporten opererer jo med det her begreb A- og B-medlemmer, og på det pressemøde, der var oppe i Europaudvalget her forrige mandag, snakkede man jo også om toget, der kører, og om at stå tilbage på perronen, om kernelande og om at være i periferien.
Og hvem vil stå tilbage på perronen, når toget kører?
Jamen altså, hvis toget kører i en forfærdelig retning og i afgrunden eller støder ind i et andet tog, er det jo godt at stå tilbage på perronen.
Hvis kernelandene har store problemer og kernen altså i virkeligheden er vældig problemfyldt, er det da meget godt at være i periferien.
Og når det drejer sig om det, som jeg opfatter som langt, langt det væsentligste forbehold, hvad enten man er på ja- eller nejsiden, nemlig spørgsmålet om ØMU'en, spørgsmålet om at stå uden for den fælles EU-valuta, ja, så er situationen jo i dag, at der er selvskabte problemer i EU i kernelandene i form af høj arbejdsløshed, i form af en vækst, som først efterhånden er ved at komme i gang, og i form af problemer med at blive enige om, hvad vej retten skal gå, i form af problemer om at blive enige om, om man skal gribe ind for at prøve at rette op på den faldende og meget lave eurokurs.
Det er jo ikke problemer, vi har i Danmark, når vi står uden for, med en høj beskæftigelse, med en lav arbejdsløshed, med en høj levefod og med en økonomi, som aldrig nogen sinde i historiens tid har været så stærk og god, som den er i øjeblikket.
Og det synes jeg ikke DUPI-rapporten ligesom påpeger i tilstrækkeligt omfang.
Og jeg synes også, at der er en skrigende modsætning mellem DUPI-rapporten og så den rapport, hvis konklusioner vi har fået i dag, nemlig rapporten fra de økonomiske vismænd omkring ØMU'en eller euroen. Der er så stor en forskel, at det er værd at bemærke, og det er da også det, jeg har fremsat et forslag til vedtagelse om.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-05-17:
Det Radikale Venstre står fuldt ud ved, at vi var med til at forhandle de fire forbehold, og vi mente, de var nødvendige for at kunne forblive medlem i EU efter nejet i 1992.
Men det har været interessant at følge den udvikling, der er sket med det europæiske samarbejde i perioden efter 1993, hvor vi har fået nogle udvidelser, der har været vigtige, og hvor vi har fået fuld knald på forhandlingerne med de mange ansøgerlande, som er repræsenteret ved de nye demokratier i Øst- og Centraleuropa.
Så selve udvidelsen er i hvert fald et område, der præger selve samarbejdet i EU voldsomt.
Vores forbehold spiller ikke den store rolle dér, men kan selvfølgelig komme til at spille en rolle, når EU består af mange flere lande, som alle er med i et samarbejde, som vi ikke er med i.
Så bliver savnet så meget des større; det er i hvert fald vores vurdering.
Der har været et ønske - især fra venstrefløjen, også fra SF - om, at der skulle være mere beskæftigelse inde i Den Økonomiske og Monetære Union.
Det er der faktisk kommet.
Det synes jeg man bør anerkende.
På forsvarsområdet er der nu en anden udvikling med krisestyring snarere end hær
, at samarbejdet med NATO og ikke rivalisere med NATO er mønstret, der tegner sig nu.
Jeg tror ikke, det har været uden betydning, at Danmark har været meget aktiv i debatten hele tiden.
Det har heller ikke været uden betydning, at vi har fået flere medlemslande, som ikke er medlemmer af NATO, som har en helt anden tilgang til europæisk forsvar.
Jeg tror, at noget af det, vi kan drage nytte af i den kommende tid, når vi skal diskutere krisestyring i Europa, er, at vi nu har en sammensætning af medlemslande i EU, som repræsenterer både NATO-medlemslande og NATO-ikkemedlemslande, og det er den sidste del, som er blevet styrket antalsmæssigt ved de seneste udvidelser.
Men derimod har samarbejdet om flygtninge, samarbejdet om civilretsafgørelser været det, der har taget fart, især efter Tampere-mødet i efteråret, og hvor vi må sige fra radikal side, at vi fantastisk gerne vil være med i det samarbejde både om flygtninge og om de øvrige civilretlige områder.
Vi anser ikke politispøgelset for at være noget, der har nogen som helst gang på jorden i det nuværende og det kommende EU.
Danmarks position som kopist på dette område er besværlig, den er svær at forklare, og den er svær at leve med for de embedsmænd og de politikere, der skal arbejde med den.
Jeg synes, det er utilfredsstillende, at vi ikke kan deltage som pådrivende, som trendsættende og som fuldt aktive medlemmer.
Til sidst om unionsborgerskabet er der jo sket det lykkelige, at Danmarks stilling til unionsborgerskabet er blevet EU's stilling.
Det er så nu indskrevet i Amsterdamtraktaten, at det ikke er noget, der skal erstatte det nationale borgerskab.
Det var det, der var angsten i 1992, og det er nu skrevet ind i Amsterdamtraktaten.
EU udvikler sig hurtigt på de områder, jeg har nævnt her.
Og i øjeblikket er det altså euroen, vi skal til afstemning om.
Men vi vil ikke lægge skjul på, at vi gerne vil diskutere alle forbeholdene, også set i lyset af denne udmærkede rapport.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-05-17:
Jeg er glad for, at hr. Holger K. Nielsen synes, at Det Radikale Venstre repræsenterer et eller andet blødt i dansk politik.
Jeg er også glad for, at hr. Holger K. Nielsen siger, vi skal være venlige ved hinanden.
Så må han være fejlciteret i Berlingske Tidende i dag, hvor han beskylder regeringen for at svigte sit løfte til befolkningen om en ny orientering i EU-politikken, der lå i det nationale kompromis, og han er citeret for at sige, at en del af det nationale kompromis skal være ny og langsigtet dansk EU-politik.
Det løber Socialdemokratiet og De Radikale fra, siger Holger K. Nielsen.
Det kan jeg forstå er en fejlcitering.
Det, jeg ønsker, er blot en anerkendelse fra hr. Holger K. Nielsens side af, at visse af de elementer, der var og er i de fire forbehold, har udviklet sig i en retning, vi kun kan være tilfredse med.
Det blev ikke så slemt, som vi havde frygtet, og den frygt var en af grundene til, at vi indgik det nationale kompromis.
De skræmmebilleder, som blev sat op for os, og som også vi radikale var bekymrede for, blev ikke virkeliggjort, og derfor kan vi nu diskutere på et andet grundlag, fordi tingene har udviklet sig i en for os gunstig og beroligende retning.
Det var blot en anerkendelse af den udvikling, jeg gerne ville have fra hr. Holger K. Nielsens side.
Det kan jeg altså ikke få.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-05-17:
Jeg vil gerne spørge hr. Holger K. Nielsen: Hvis vi nu tager et af områderne, hvor det viser sig i praksis, at det, man frygtede, er det ikke blevet til, o.k., så har vi ikke noget problem på det område.
Men hvis vi stadig væk frygter for, at det nu nok kunne blive resultatet på et tidspunkt, er der jo ingen grund til at pille ved forbeholdet på det område.
Fair nok.
Men hvis det nu viser sig, som hr. Holger K. Nielsen selv i dag har sagt til Berlingske Tidende, at der faktisk er nogle områder, hvor det måske skævvrider og ikke er så hensigtsmæssigt, kunne man så forestille sig, at SF i sin politiske idéudvikling kunne sige: O.k., det var sådan set ikke tænkt til det område, men her vil vi sådan set godt overveje en anden dansk politik i stedet for bare at holde fast, selv om det er fuld af paradokser?
Jeg har lagt mærke til, at hr. Holger K. Nielsen flittigt refererer til udenrigsministeren i Tyskland og til forslaget om fleksibilitet.
Er sagen om fleksibilitet ikke, at det i virkeligheden betyder, at nogle løber frygtelig stærkt fra os andre og efterlader os i en situation uden for indflydelse, og at vi står stærkere ved, at vi har et fælles traktatmæssigt grundlag, hvor alle landene er med?
Holger K. Nielsen (SF), 2000-05-17:
Jamen jeg beskylder da ikke De Radikale for noget som helst.
Det kunne da ikke falde mig ind.
Det venlige parti kunne det da ikke falde mig ind at beskylde for noget ondt eller for at være slyngler.
Hvornår har jeg gjort det?
Overhovedet ikke.
Det var da ikke nogen beskyldning.
Det var da en konstatering af, at man omkring ØMU'en ønsker at få fjernet det nationale kompromis helt i overensstemmelse med kompromisets tekst. Der skal være en folkeafstemning.
Jamen der er da ikke noget forligsbrud i det.
Man ønsker altså bare at få fjernet forliget.
Det er jeg imod, og det er det, jeg siger.
Det er da noget fuldstændig andet.
Jeg fatter ikke det der med beskyldninger.
Fru Elisabeth Arnold er et venligt menneske og en god politiker
, og Det Radikale Venstre er jo det her bløde, danske parti.
Det kunne virkelig ikke falde mig ind at beskylde det for sådan nogle slemme ting, som fru Arnold siger der.
Til hr. Claus Larsen-Jensen, der siger, at udviklingen er gået anderledes: Ja, selvfølgelig er den da det.
Der var da ingen, der for 7-8 år siden kunne se i krystalkuglen præcis, hvordan det ville gå.
Men det er jo ikke det, der er spørgsmålet.
Spørgsmålet er, om udviklingen har været så meget anderledes, at det kan begrunde, at vi ændrer den politik, vi gennemførte dengang, og det er da min påstand, at det har den ikke.
Jeg synes, at omkring ØMU'en, og det har vi haft en lang debat om her tidligere i dag, er der intet som helst, der har ændret forudsætningerne fra dengang.
Vi vidste dengang, der ville komme en økonomisk og monetær union.
Det var derfor, vi fik en undtagelse om det. Om forsvarspolitikken: Nogle siger, at EU-hæren er væk og borte.
Det synes jeg er en meget dristig påstand.
Det må jeg altså helt ærligt indrømme.
Forsvarsministrene mødes fast nu.
En EU-hærkonstruktion er sat på skinner, og hvis nogen tror, at den vil stoppe ved krisearbejde, om jeg så må sige, så er de meget, meget naive.
Naturligvis er der også lagt i ovnen til mere end det.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-05-17:
Jeg har sådan set stor principiel forståelse for, at hvis man har været med til at indgå en aftale og her et stort nationalt kompromis, og man som sin tilgang til at sige ja til det havde en forventning om, at tingene udviklede sig i en bestemt retning, så er det klart, at så har man et problem, hvis det efterfølgende viser sig, at udviklingen går i en helt anden retning.
Men er sandheden ikke, at årsagen til, at det er gået anderledes, jo ikke er, at der er nogle slyngler i denne her Folketingssal, som ikke har villet leve op til det nationale kompromis, men at virkeligheden er, at udviklingen blandt de øvrige EU-lande har taget en anden retning end den, vi ønskede, og at vores situation så er, at vores forudsætninger i forhold til dengang, vi indgik forbeholdene, er anderledes, og at vi derfor må overveje med os selv at forholde os til den nye virkelighed, der er?
Eller skal vi bare stædigt holde fast?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-17:
Fru Charlotte Antonsens argumentation er meget tyndbenet og uforståelig, jeg havde nær sagt uoverskuelig.
Ved alle folkeafstemninger og valg er det ganske mange ting, der er oppe og vende.
Ved et almindeligt folketingsvalg er der jo sådan 10, 11, 12, 13 partier, der stiller op,
det er jo ganske meget. Her foreslår vi, at man skal stemme om fire ting, præcis som man stemte ved folkeafstemningen i 1993, hvor der jo var fire ting på dagsordenen.
Det var fire undtagelser, man skulle stemme om, nemlig om man kunne tiltræde Maastricht med de fire undtagelser.
Det var uoverskueligt, det var kompliceret, men der gik en debat forud, og vi var så heldige dengang, at vi også fra Folketingets side havde en husstandsomdelt avis, og derved kunne vi forklare tingene.
Det kunne vi jo også gøre denne gang, hvis man kunne blive enige om en avis.
Så hvorfor vil Venstre ikke være med til at gennemføre den politik, Venstre selv har sagt, man har, nemlig at få fjernet alle forbehold?
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-05-17:
Jeg vil gerne spørge fru Charlotte Antonsen, om hovedargumentationen ikke er, at når det gælder spørgsmålet om den fælles valuta, kender vi fuldstændig klokkeklart, hvad det er, vi skal stemme om, hvorimod vi på de øvrige forbeholdsområder har nogle skitser, men det er ikke på plads, og derfor er det ikke meningsfyldt at foretage en afstemning om dem samtidig med afstemning om den fælles valuta.
Marianne Jelved (RV), 2000-05-17:
Regeringen anbefaler, at Danmark deltager i den fælles valuta, og derfor anbefaler regeringen, at der bliver stemt ja den 28. september i år.
Og det gør vi, fordi regeringen vurderer, at det tjener Danmark bedst.
Økonomi, penge, kapitalbevægelser er grænseoverskridende.
Vores økonomier i Europa er stærkt integrerede i hinanden. Danmark er meget afhængig af den økonomiske politik og den økonomiske udvikling, der sker i de andre lande.
Derfor er det regeringens opfattelse, at det er en god idé, at alle 15 lande i EU har aftalt rammer om vores økonomier.
Dem skal vi holde os inden for under de normale konjunkturbevægelser, og de rammer er som bekendt fastlagt i Traktaten.
Alle disse forhold er hr. Frank Dahlgaard ikke enig i, og det er fair nok.
Derfor behandler vi også i dag her i Folketinget beslutningsforslag nr. B 159, som har en helt anden retning og en helt anden politik og en helt anden opfattelse af det, der ligger bag ved regeringens anbefalinger af dansk deltagelse i den fælles valuta.
Jeg undrer mig over, at det er så svært at formidle til hr. Frank Dahlgaard, hvor fornuftigt det er at have en slags kodeks i samarbejdet i EU, det, jeg kalder reglerne eller rammerne for den økonomiske politik og den økonomiske udvikling.
Og når jeg undrer mig over det, så er det, fordi jeg synes, det er utroligt positivt, at 15 lande - og der kommer flere til - kan gå sammen og finde ud af, hvad der er det bedste, vi kan gøre, dels for at hjælpe hinanden og dels for at have glæde af det samarbejde hvert land for sig, fordi de rammer, den adfærdskodeks, den hjælpende hånd, som de regler i virkeligheden er udtryk for, tilsammen giver et meget stabilt grundlag for at have en beskæftigelsespolitik.
Det er jo det, der er alle regeringernes mål.
Det er det, der er målene for samarbejdet i EU.
Det fremgår af de første artikler i Traktaten, at vi ønsker os en høj, en varigt høj, beskæftigelse på et bæredygtigt grundlag, hvor man også tager hensyn til miljøet.
Dertil kommer også, at vi har en udvikling i teknologien og i den internationale verden - vi kalder det også nogle gange globaliseringen - som fuldstændig ændrer vilkårene for vores økonomiske politik.
Der er mange fordele ved den globalisering.
Jeg skal bare give ét eksempel: Det er klart, at de frie kapitalbevægelser gør, at vi har billige finansielle ydelser, og vi har billigere finansieringer af vores boliger og billigere finansiering af vores arbejdspladser, når vi har billige finansielle produkter.
Men der er også nogle negative effekter af de frie kapitalbevægelser, og de negative effekter er blandt andet dem, vi gerne vil regulere og modvirke og styre ved at have en fælles valuta.
Og det er derfor, den fælles valuta er et svar på en helt ny tid og nogle helt nye vilkår, som er i gang, og som vi kan se, så langt øjet rækker.
På den baggrund vil regeringen sige nej til B 159, og vi vil anbefale alle andre partier også at sige nej til det.