Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Det sidste kan vi jo ikke være uenige i, men ellers er svaret nej.
Jeg er da egentlig glad for, at hr. Troels Ravn kan se, at der er en indbygget logik i det, jeg siger, for jeg synes ikke, der er nogen indbygget logik i det, hr. Troels Ravn siger: På den ene side har folk fået afslag på asyl, og på den anden side skal vi give dem opholds- og arbejdstilladelse i Danmark.
Jamen skulle vi så ikke have givet dem asyl eller opholdstilladelse?
Det er i hvert fald fravær af indbygget logik.
Jeg synes i al stilfærdighed, at vi skal fastholde, at når folk har fået afslag på asyl, så er fokus altså på, at deres fremtid er i deres hjemland, og vi hjælper dem også meget gerne med at få startet den tilværelse i deres hjemland.
Hr. Troels Ravns svar er derimod, at selv om man har fået afslag på asyl og man nægter at respektere den afgørelse, så er belønningen i stedet for, at man til gengæld får en opholdstilladelse og en arbejdstilladelse i Danmark.
Det er virkelig mangel på logik.
Det forudsætter, at de tal alene var det, der løftede L 94, og det var de overhovedet ikke.
Så nej, og det er sådan set positivt ment, at set snævert i den sammenhæng har børnene og deres vilkår ikke noget med antallet at gøre.
Jeg ved ikke, om hr. Bjørn Medom Nielsen mener, at forholdene skal gøres forskellige, alt efter om der er 5 børn eller 220 børn.
I den sammenhæng synes jeg måske, det kan være lidt underordnet.
Det, der er afgørende, er, at jeg har kunnet konstatere, at der desværre er rigtig mange – og det er nu dem, der fylder mest i vores asylcentre – der har fået afslag på asyl.
Det har jeg forholdt mig aktivt til ved at sige, at vi må supplere de forhold, der er i dag, med at tilbyde dem undervisning og aktivering i håbet om, at det kan være med til at skabe dem en bedre situation og sikre, at de forholder sig til den virkelighed, at deres fremtid er i deres hjemland, så de hurtigst muligt kan få startet den tilværelse i deres hjemland for deres eget og deres børns bedste.
Det fungerer ikke sådan, at man kan sige, at vi som politikere kan bede om, at sager bliver sat på standby.
Alle sager bliver vurderet meget grundigt, og hvis det handler om uro eller andet derhjemme, så er det en asylsag og ikke en familiesammenføringssag, og så er det asylmyndighederne, Udlændingestyrelsen og Flygtningenævnet, der skal vurdere den, og det er der, den hører til.
Med hensyn til den her paragraf, som hr. Bjarne Laustsen henviser til i sit spørgsmål, er det jo selvfølgelig meget interessant at vide, i hvilket omfang den bliver brugt.
Det, jeg bare synes er lidt ærgerligt, er, at der bliver spurgt her i salen, hvorfor den så ikke er blevet brugt i en særlig persons tilfælde.
Den bestemmelse har faktisk eksisteret siden 1996, og den bliver administreret på samme vis, som da den blev indført under SR-regeringen.
Jeg er helt enig i, at det her er et spørgsmål om holdning, men netop på det her område har regeringen sikret den samme beskyttelse af kvinder, der måtte blive udsat for vold, som der var under den tidligere regering, også selv om vi i andre sammenhænge, kan man sige, har forlænget tidspunktet for, hvornår man kan få permanent opholdstilladelse.