Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-12:
Først og fremmest tak til ministeren for besvarelsen.
Man må jo sige, at den i hvert fald var kort, men at sige, at den var klar, er måske nok at overdrive.
Men i hvert fald tak for et foreløbigt løfte om, at der ikke ligger planer på ministerens bord om forringelser af efterlønsordningen.
Jeg vil sige, at den diskussion, som kører i hvert fald i medierne, jo ikke er ny.
Diskussionen om efterlønsordningen og visse politikeres ønske om at afskaffe den har kørt i årevis.
Allerede på Venstres sommergruppemøde i 1998 sagde den nyvalgte formand for Venstre, på daværende tidspunkt ikke statsminister, Anders Fogh Rasmussen, at de, der bliver 50 år i 1998, er den sidste generation af danskere, der kan benytte sig af efterlønsordningen.
Helt så galt gik det jo ikke, men det er jo ikke en hr. hvem som helst, der sagde det.
Man kan sige meget ondt om statsministeren, men han har det valgsprog, at han vil holde, hvad han lover, og det gør det bare endnu mere nødvendigt, at vi igen og igen tager debatten her i Folketinget, så vi ikke ligesom i 1998 bliver underløbet af forligsforhandlinger bag lukkede døre.
Er efterlønnen et problem i det danske samfund?
Hvis man lytter til diverse liberale tænketanke, til regeringens Velfærdskommission og til nogle politikere, skulle man tro, at svaret var ja, men der er jo tale om ren ideologi.
Der er tale om nedbrydning af retten til kollektiv velfærd på linje med de angreb, vi allerede har set på kontanthjælp og dagpenge.
Hvad er det, man siger i rapporterne fra bl.a. Velfærdskommissionen?
Man siger, at efterlønnen er for dyr.
Det siges, at efterlønnen koster 24 mia. kr. om året, men det er måske nok en lidt avanceret måde at lukke øjnene for virkeligheden på.
Undersøgelser har vist, at af de mennesker, der går på efterløn, ville op mod 40-50 pct. være berettigede til førtidspension.
30 pct. går direkte fra arbejdsløshed til efterløn, og flere ældre på arbejdsmarkedet ville skubbe andre aldersklasser ud.
Samtidig betyder modregningsreglerne for en del efterlønsmodtagere, at efterlønnen i virkeligheden ikke koster noget.
Efterlønnen går til andre end dem, den var tiltænkt, bliver der også sagt i kommissionens rapport.
Nu kan man jo sætte spørgsmålstegn ved, hvem den var tiltænkt, men lad mig slå fast, at det store flertal af efterlønsmodtagere kommer fra traditionelle LO-områder og f.eks. kun 2,7 pct. fra AC-området.
Når der er en mindre stigning blandt grupper som skolelærere og socialrådgivere, afspejler det nok mest af alt et arbejdsmarked, hvor nedslidningen breder sig til nye grupper.
Lad mig slå fast, at efterlønnen er en god ordning og et godt tilbud til dem, der har behov for at trække sig tidligere tilbage fra arbejdsmarkedet end pensionsalderen.
Men det betyder jo ikke, at der ikke er brug for forbedringer.
Kan vi tage valgløfterne alvorligt, er der altså et flertal i Folketinget for en forbedring af efterlønsordningen, og jeg vil derfor på vegne af Enhedslisten og SF fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget opfordrer regeringen til at åbne forhandlinger med Folketingets partier om efterlønsordningen med henblik på at fremsætte forslag om at gøre det muligt for efterlønsmodtagere at tjene op til 30.000 kr. årligt uden modregning i efterlønnen.«
Da jeg kom hjem i går aftes, læste jeg i mit fagblad og stødte på overskriften »VK i efterlønssandwich«.
Og jeg vil sige, at jeg både af hensyn til sandwichen og af hensyn til VK håber, at de kommer ud.
Det er måske også det, der er baggrunden for den her forespørgsel, at vi skal i gang med en seriøs diskussion om efterlønnens fremtid.
Det er for mig at se et ideologisk spørgsmål.
Mener man som Enhedslisten, at efterlønnen skal være et tilbud til ældre på arbejdsmarkedet, som har behov for helt eller delvist at trække sig tidligt tilbage fra arbejdsmarkedet, tidligere end pensionsalderen, eller mener man, at de ældre skal tvinges til at stå til rådighed for et arbejdsmarked, som ikke står til rådighed for dem?
Frihed for arbejderbefolkningen til at vælge efterløn, det siger jeg ja til.
Det er det afgørende spørgsmål, som er baggrunden for denne debat.
Da Velfærdskommissionen i starten af marts kom med sin foreløbige rapport, var nogle af de ting, Velfærdskommissionen fremhævede om efterlønnen, at den er for dyr; at der er for mange, der går på efterløn; at der er for mange job, der forsvinder.
Med de bemærkninger synes jeg, det er lysende klart, at alle sejl er sat til i den ideologiske forberedelse af et angreb på efterlønnen.
Det er en slet skjult hemmelighed, at flere repræsentanter fra regeringspartierne, for slet ikke at tale om Det Radikale Venstre og for den sags skyld et enkelt nyvalgt medlem af den socialdemokratiske folketingsgruppe, ønsker efterlønnen afskaffet.
De har bare et problem: Efterlønnen er en velfærdsbastion, og et stort flertal ønsker den bevaret.
Regeringen har officielt meldt pas.
Et måske velment råd til regeringen og beskæftigelsesministeren er: Kom ud af busken, efterlønsdebatten kører.
Har ministeren en politisk holdning, som kan tåle dagens lys, eller er regeringens politik pantsat hos økonomerne, professorerne og direktørerne i Velfærdskommissionen?
Lad os få den debat i åbenhed, så vi er fri for, at tyven kommer snigende om natten.
Besvarelse
Det gælder også ændringer i efterlønnen.
Jeg tror, den tid er forbi, hvor regering og Folketing efter forgodtbefindende kan skrue lidt her og der på velfærdsstatens knapper.
Vores mulighed fremover består i at kunne beskrive fremtidens velfærdssystem, så mennesker kan se, at der er en vision, at der er en sammenhæng, at der er en retfærdighed indbygget, og at det samlede billede anses for troværdigt.
Når den tegning ligger klar, vil vi begynde at indrette os efter den.
Derfor ser jeg frem til, at Velfærdskommissionen kommer med sin rapport, for den kan danne grundlag for en sådan debat.
Den vil vi selvfølgelig drøfte med Folketingets partier.
Velfærdsreformer kræver bred politisk opbakning, og så skal befolkningen naturligvis høres.
Velfærdskommissionen har i sin rapport »Fremtidens velfærd – sådan gør andre lande«
foretaget en analyse af, hvordan andre lande har indrettet deres velfærdssystemer, herunder i forhold til tilbagetrækning og pension.
Efter planen skal Velfærdskommissionen inden udgangen af 2005 fremlægge konkrete forslag til reformer af velfærdssystemet.
Regeringen vil til den tid foretage en samlet analyse og vurdering af anbefalingerne og forslagene.
Hvis regeringen på det grundlag finder behov for at gennemføre større reformer, vil Folketingets partier blive inviteret til drøftelser herom.
Regeringen har endvidere tilkendegivet, at den er indstillet på at træffe de beslutninger, som er nødvendige for at sikre råderum til og finansiering af fremtidens velfærd.
Jeg skal henvise til regeringsgrundlaget »Nye mål«, hvor regeringen har sat sig det ambitiøse mål at øge beskæftigelsen med op til 60.000 personer frem mod 2010.
En forudsætning for dette er bl.a., at vi har et velfungerende arbejdsmarked, og at flere ældre forbliver i arbejdsstyrken, og regeringen vil derfor overveje, hvordan de ældre kan fastholdes på arbejdsmarkedet.
I den forbindelse vil vi også gennemgå lovgivningen med henblik på at overveje, om ændringer af reglerne kan fremme de ældres arbejdsmarkedstilknytning.
Flere partier har tilkendegivet, at de mener, at der bør indføres en fradragsfri indtægt i efterlønnen på 30.000 kr.
Det er et emne, som vi tidligere har haft lejlighed til at drøfte her i salen i forbindelse med behandlingen af B 48 fra februar 2002, som blev fremsat af SF, og det er ikke nogen hemmelighed, at regeringen er noget skeptisk over for tanken om en fradragsfri indtægt på 30.000 kr.
Det skyldes først og fremmest, at det er meget tvivlsomt, om gennemførelsen af et sådant forslag vil være med til at understøtte målet om at øge arbejdsudbuddet i samfundet.
En foreløbig analyse tyder på, at de direkte merudgifter ved forslaget, dvs. ved blot uændret adfærd, beløber sig til over 400 mio. kr.
Dertil kommer, at nok vil forslaget gøre det mere attraktivt for lavtlønnede efterlønsmodtagere at arbejde ved siden af i op til måske 5-7 timer pr. uge, men forslaget vil også betyde, at ganske mange vil få næsten det samme ud af at gå på efterløn og arbejde lidt ved siden af, som de har i fuldtidsbeskæftigelse.
Det kan meget hurtigt mere end opveje virkningen af, at nogle efterlønnere arbejder mere end før, så jeg er ikke sikker på, at regnestykket med hensyn til arbejdsstyrken ender positivt.