runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Annette Just (FP), 1998-01-30:
Da mit partis ordfører ikke kan være til stede, skal jeg blot sige, at Fremskridtspartiet ikke kan støtte dette lovforslag. Fremskridtspartiet går, som jeg før sagde, ind for ikke blot fri konkurrence, vi går også ind for et frit erhverv, og vi er modstander af al den omklamring af autorisationer og lignende, som ikke blot denne regering, men altså også SF synes er så vidunderlig.
Fremskridtspartiet kan ikke støtte dette lovforslag.
Poul Nødgaard (DF), 1998-01-30:
Jeg skal gøre det ganske kort.
Dansk Folkeparti kan ikke støtte det foreliggende lovforslag.
Annette Just (FP), 1998-01-30:
Jeg lyttede med interesse til hr. Villy Søvndals måde at svare på, idet han spurgte, hvordan Fremskridtspartiet kan gå imod, at man skal have autorisation for at kunne få lov til at være administrator af disse ejendomme, når vi går ind for, at man skal have autorisation for at kunne få lov til beskæftige sig med vand og gas - og i øvrigt også elektricitet; det glemte hr. Villy Søvndal at sige - for i besvarelse af nogle andre spørgsmål sagde hr. Villy Søvndal nemlig, at han ikke sætter spørgsmålstegn ved, om ejendomsadministratorerne har de intellektuelle muligheder for at gøre det, men at det er viljen, der mangler.
Men når hr. Villy Søvndal så samtidig foretager en sammenligning med autorisationen til vand, gas og el, vil jeg vove at påstå, at dér skal man ikke blot have viljen til at lægge vand, gas og el ind; dér skal man altså også have evnerne til det, og derfor mener jeg, at det af sikkerhedsmæssige grunde er meget væsentligt, at der er autorisation til det.
Det sagde jeg faktisk ja til på partiets vegne, fordi vi går ind for frihed, og derfor sagde jeg, at hvis man i en ejendom er utilfreds med administratoren, så skal der ikke en autorisation eller lignende til; så skal man have lov til at vælge en ny administrator, som man har tillid til.
Det er vigtigere for Fremskridtspartiet.
Villy Søvndal (SF), 1998-01-30:
Helt kort til fru Annette Just: Jeg lagde sådan set betoningen begge steder, både på evnen til at ville og på kraften til at kunne.
Det sidste sikrer den faglige uddannelse, men det første er ikke så meget et spørgsmål om en faglig uddannelse.
Og man skal huske at holde det, man har lovet, så jeg skal sige, at Enhedslisten støtter SF's forslag.
Sonja Mikkelsen (S), 1998-01-30:
Første gang jeg så dette forslag, syntes jeg, det så spændende ud, men som det er tilfældet med så mange andre gentagelser her i livet bliver det hurtigt kedeligt, ikke mindst fordi der her er tale om at udstikke nogle centralistiske regler, netop som vi har afsluttet decentraliseringsprocessen inden for den almene boligsektor - den boligform, kommunerne har direkte indflydelse på at etablere.
Første gang jeg så forslaget, tidligere i dette årti, forventede jeg at få oprullet nogle inspirerende punkter, som kunne drøftes med kommunerne, om, hvordan de kunne tilrettelægge en aktiv boligpolitik ved siden af den aktive erhvervspolitik, som enhver kommune med respekt for sig selv har i dag.
For hvis viljen er til stede, kan en aktiv boligpolitik sikre en alsidig boligmasse og gøre enhver kommune i stand til at løfte sin del af den boligsociale opgave, og en aktiv boligpolitik kan også fremme ressourcebesparelser og motivere til at fremme et godt miljlø ved at appellere til en bæredygtig livsform.
Og værktøjerne til at gennemføre en aktiv boligpolitik er efter Socialdemokratiets opfattelse i høj grad til stede, idet kommunalbestyrelserne selv bestemmer, hvor mange almennyttige boliger, hvor mange ældreboliger og hvor mange ungdomsboliger der skal bygges, og der kan etableres bofællesskaber af forskellige typer.
Og det er kommunerne selv, der prioriterer projekterne sammen med boligforeningerne.
Det er også kommunerne, der spiller den helt centrale rolle i forbindelse med byfornyelsen.
Og ved hjælp af planlovene kan de desuden mikse bolig- og ejerformer på en sådan måde, at de passer i den ramme, som kommuneplanen udgør.
Men SF har tænkt sig nogle firkantede regler for kommunerne fastlagt her i Folketinget, og det har
Socialdemokratiet ikke, men vi er optaget af, at den decentrale beslutningsform ikke skal indebære, at der er grupper i samfundet, der svigtes. Det kan være posedamerne, de psykisk syge, alkoholikerne eller andre grupper, der har svært ved at holde fast i deres bolig, men det gælder også bosætningen af flygtninge. Her er jeg enig med SF i, at det kan være et problem, at nogle få kommuner smører løsningen af deres boligsociale opgaver af på andre.
Det er jeg fuldstændig enig i, og det er jo også det, der er omdrejningspunktet i regeringens forslag til landets første integrationslov.
Så den vil jeg foreslå at vi hjælpes ad med at gennemføre.
Men dette forslag med gammelkendt indhold kan Socialdemokratiet ikke tilslutte sig, og jeg skal også oplyse, at CD afviser forslaget.
Bodil Thrane (V), 1998-01-30:
Jeg ved ikke, om det, jeg siger nu, er helt efter bogen, men jeg håber på tilgivelse fra det høje Ting, for vi sætter et historisk punktum i dag, ved at det er hr. Helge Sanders
sidste dag i formandsstolen.
Med denne lille hilsen vil jeg tage fat på den egentlige dagsorden.
Dette beslutningsforslag, der kunne få meget stor betydning, hvis det blev vedtaget, kan Venstre ikke støtte.
Vi mener nemlig, at den betydning, lovforslaget ville få, ville være meget negativ i forhold, der handler om en manøvredygtig boligpolitik; det ville skævvride et i forvejen meget reguleret boligmarked, og ikke mindst ville det genere den offentlige økonomi kolossalt. Der er for meget planøkonomi i forslaget, der er for meget indgreb i det kommunale selvstyre, og endelig er der indgreb i den private ejendomsret.
Disse elementer mener vi i Venstre ikke løser noget som helst.
Vi så hellere en lidt friere boligpolitik.
Man kan selvfølgelig mene noget helt andet, men vi mener i Venstre, at det vil få negativ betydning, og vi kan under ingen omstændigheder støtte beslutningsforslaget.
John Vinther (KF), 1998-01-30:
Jeg synes, at SF to gange i dag har givet anledning til, at man kunne glæde sig.
Den første gang var ved førstebehandlingen af forslaget om boligforeningers fri ret til selv at vælge administrator.
Dér synes jeg, det var glædeligt at konstatere, at SF på denne lille flig af det boligpolitiske område var kommet til den erkendelse, at fri konkurrence nu er en meget god prisregulator.
Det var glædeligt. Den anden grund til at glæde sig er det forslag, vi nu behandler.
Og hvorfor nu det?
Dette forslag hører til denne kategori.
Det, SF her lægger op til, er i virkeligheden et pænt skridt i retning af en socialisering eller en kommunalisering af hele boligområdet, og det må vi fra Det Konservative Folkepartis side på det skarpeste tage afstand fra.
SF lever tilsyneladende i det falske virkelighedsbillede, at den almennyttige sektor er den eneste sektor, der kan løse boligsociale opgaver.
Men sådan hænger virkeligheden jo ikke sammen.
Det gør også den private sektor, i øvrigt tit og ofte billigere end den almennyttige sektor.
Jeg synes også, at nogle af elementerne i forslaget bærer præg af, at SF ikke rigtig har sat sig ind i, hvad kommunernes problem reelt set er.
De pågældende kommuner har to problemer: For det første har de en uhensigtsmæssig stor andel flygtninge/indvandrere.
Det kan dette forslag ikke afhjælpe.
Det er et helt andet regelsæt, vi skal have fat i.
For det andet har de det meget store problem, at kommunerne ensidigt har valgt at satse på almennyttigt byggeri.
For at nævne en enkelt af de kommuner, der findes på Københavns vestegn, som jeg har mest kendskab til, nemlig Ishøj Kommune, hvor jeg selv bor,
så ville det ikke hjælpe den kommune, at den fik anvisningsret til den private udlejningssektor, for mig bekendt findes der ikke én eneste privat udlejningsejendom i Ishøj Kommune.
Jeg synes i virkeligheden, man skulle vende SF's forslag om og lave en omvendt kvote og bruge de procentberegninger, SF her har stillet op, til at sige, at det er maksimum for, hvad der må være af almennyttigt byggeri i den pågældende kommune.
Så tror jeg i virkeligheden, man ville opnå en langt bedre boligstruktur.
Dorit Myltoft (RV), 1998-01-30:
Det Radikale Venstre vil gerne opfordre kommunerne til at formulere en boligpolitik, som tager udgangspunkt i de lokale forhold, og som afspejler lokale ønsker om boliger set i en helhed med institutioner, trafikale forhold, erhvervsforhold, by- og landzoner.
Som boligministeren redegjorde for, er der allerede sat mange initiativer i værk fra centralt hold for at stimulere den lokale planlægning.
Det Radikale Venstre støtter det kommunale selvstyre, og vi kan derfor ikke støtte SF's beslutningsforslag om en central styring af kommunernes boligpolitik.
Annette Just (FP), 1998-01-30:
Da mit partis ordfører desværre ikke kan være til stede, har jeg den glæde at kunne lade være med at overraske SF, men måske bekræfte SF i, at vi stadig væk i Fremskridtspartiet går ind for frihed, at vi faktisk også stadig væk går ind for et frit boligmarked, som det er blevet sagt så mange gange i løbet af i dag, og at vi går ind for frie markedsvilkår uden offentlige tilskud.
Så går vi i øvrigt også ind for, at kommunerne selv skal have lov til at bestemme, hvad der skal ske.
Så alt i alt og meget kort sagt, Fremskridtspartiet kan ikke under nogen omstændigheder støtte dette forslag.
Poul Nødgaard (DF), 1998-01-30:
Dansk Folkepartis folketingsgruppe kan heller ikke støtte dette forslag.
Jeg synes, det virker lidt underligt måske, hvis jeg må sige det med jævne danske ord, at vi skal se sådan et forslag i en tid, hvor vi taler så meget om at decentralisere og i den grad lade beslutningerne gå ud i systemet, i dette tilfælde til kommunalbestyrelserne.
I det byråd, hvor jeg selv sidder, Ringsted Byråd, har vi ikke nogen problemer med det her.
Det er noget, vi politisk helt selv finder ud af, og jeg kan ikke se, at vi har nogen brug for, at Folketinget, specielt ikke med SF i spidsen, skulle komme og diktere, hvordan vi skal forholde os kommunalpolitisk.
Jeg forstår det ikke rigtig, for når man sådan følger SF's linje ude i landet, så er der ikke nogen, der skal bestemme over nogen her.
Altså enhver bestemmer selv over sit hus.
Men jeg synes, jeg ser mange forslag, bl.a. dette her, hvor SF ligesom vil gøre sig til dommer over, hvad der er godt i de enkelte kommuner.
Der er trods alt stadig væk noget, der hedder kommunalt selvstyre, og det synes jeg vi skal bevare så længe som overhovedet muligt.
Med disse ord synes det vist at stå helt klart, at Dansk Folkeparti ikke kan støtte det foreliggende forslag.
Sonja Mikkelsen (S), 1998-01-30:
Hr. Villy Søvndal taler meget om smertegrænse, og om vi ikke har en smertegrænse.
En smertegrænse oplever man, hvis man virkelig bliver sat under pres.
På et tidspunkt når man en smertegrænse, men det betyder jo, at der skal være et pres.
Jeg vil gerne sige, at i de år vi har haft regeringsmagten sammen med midterpartierne og nu De Radikale, har vi konsekvent bestræbt os på at skabe bedre rammer, bedre muligheder for, at man rent faktisk kan løse den boligsociale opgave, der gælder i forhold til de særlig udsatte grupper, som jeg også nævnte i mit første indlæg.
De nye rammer for bofællesskaber er helt klart
en forbedring i forhold til at løse den opgave.
De socialpædagogiske støttemuligheder, der ligger i bistandsloven, er også nye og også en klar forbedring i forhold til tidligere.
Og jeg vil gerne spørge hr. Villy Søvndal, om det er hr. Villy Søvndals indtryk, at det er blevet sværere at få løst de boligsociale opgaver ude omkring i landet i de senere år, eller om der rent faktisk begynder at ske noget.
Det er mit indtryk, at der sker en hel del i øjeblikket, og det synes jeg er meget tilfredsstillende.
Dorit Myltoft (RV), 1998-01-30:
I Det Radikale Venstre så vi gerne, at vi havde flere kommunalbestyrelsesmedlemmer, om end vi fik flere ind ved sidste valg.
Men fakta er, at i Det Radikale Venstre arbejder vi på samme politiske grundlag og med samme politiske mål, hvad enten vi er valgt til Folketinget, til amtsråd eller til en kommunalbestyrelse.
Derfor ser vi ikke den kløft, som hr. Villy Søvndal påstår, men snarere at vi arbejder i samme retning.
Villy Søvndal (SF), 1998-01-30:
Jeg ville også gerne kunne tilslutte mig, at billedet var meget smukt, men jeg mener ikke, at det er det. Jeg vil godt direkte spørge fru Dorit Myltoft, der ikke ser kløften.
Jeg bad for nylig om at få en oversigt fra boligministeren - jeg har fået den - over, hvor mange almennyttige boliger man har i de forskellige kommuner.
Jeg vil godt at tage et enkelt eksempel ud: En kommune som Gentofte, som er en stor kommune, har i alt 1.000 almene boliger, 1.000 ældreboliger, ungdomsboliger og almene boliger - hele moletjavsen.
Er det rimeligt?
Er det rimeligt, at en enkelt kommune ved konsekvent at nægte at bygge sikrer sig, at de, der har de problemer, som skal klares i en almennyttig bolig, flytter til Vestegnen til de relativt fattigere kommuner, eller de flytter til København?
Er det ikke også et problem for Det Radikale Venstre, at vi har områder, der i den grad er sig selv nok i forhold til det fælles ansvar?
Erling Oxdam (V), 1998-01-30:
I Venstre mener vi, at tendensen er rigtig, når den går i retning af, at flere og flere autorisationer, beskikkelser osv. skal afskaffes.
Der bør tilstræbes, som også boligministeren nævnte det, den størst mulige grad af fri næring, og her vil man altså inddrage et område, som er fagligt, til også at skulle være omfattet af en autorisationsordning.
Man kunne jo tro, at jeg selv som ejendomsadministrator ville sige: Jamen det er da fint, lad os bare få indskrænket konkurrencen her, så der kun er nogle få, for så får vi flere ejendomme at administrere, men sådan ser jeg ikke på det.
Der skal være fri konkurrence, og det må være således, at den administrator, der gør det dårligt, bliver fyret af den udlejer, han administrerer for, og er det således, at det er beboerne, der er utilfredse enten med en udlejer, som administrerer ejendommen selv, eller med en professionel administrator, ja, så må man klage til huslejenævnet.
Der er jo hjemmel til på forskellig måde at få iværksat ting, som administratoren f.eks. ikke gider at lave, eller som han ikke vil lave ved ejendommen.
Man kan få det tvangsgennemført og i sidste instans måske få ham sat fra bestillingen.
Det må være et godt system, og det er det, der virker i øjeblikket.
Jeg skal ikke blande mig i boligministerens overvejelser om, hvorvidt der i forbindelse med et kommende lovforslag om lejeloven vil indgå nogle bestemmelser om administratorer eller om en skærpelse af lejeloven vedrørende retten til at administrere ejendomme.
Det er da muligt, at det skal skærpes noget, men som sagt er der i øjeblikket efter vores mening hjemmel nok til at stoppe administratorer, der foretager ulovlige handlinger, og hvis de gør det dårligt, må det som sagt ud fra et forretningsmæssigt synspunkt være ejeren, der afskediger sin administrator.
Beboerne, sagde hr. Baadsgaard, skal beskyttes.
Ja, selvfølgelig skal de det, men det er de jo altså allerede ved adgangen til at klage til huslejenævnet, hvis der er ting, der skal laves ved ejendommen, som ikke bliver lavet.
Bestemmelser om fornærmende adfærd osv.
synes jeg altså, man kan se væk fra.
Det er ikke den slags problemer, der præger ejendomsadministration.
Vi kan ikke støtte forslaget.
Hans Peter Baadsgaard (S), 1998-01-30:
Jeg har på Centrum-Demokraternes vegne lovet at meddele deres tilslutning til det foreliggende lovforslag.
Ulla Solvang (RV), 1998-01-30:
Det Radikale Venstre ser også dette lovforslag som en rigtig og nødvendig modernisering af de nuværende bogføringsregler.
Ændringerne er nødvendige på grund af den nye teknologis hastige fremskridt og ikke mindst på grund af den internationalisering og samhandel med omverdenen, som er hverdagen i danske virksomheder.
Forslaget lægger op til i vidt omfang at koordinere skatte- og afgiftslovgivningens regler om bogføring, så behovet for at fastsætte generelle regler om bogføring og bogføringspligt i skattelovgivningen reduceres, og det giver også en forenkling for virksomhederne, at al lovgivning samles i forslaget.
Det defineres på en præcis måde i en række bestemmelser, hvad loven omfatter, hvad der er regnskabsmateriale, hvad der er bilag osv., der opstilles generelle krav til, hvor omfattende bogføringen skal være - alt efter virksomhedens størrelse - og der stilles krav om registrering, dokumentation og opbevaring.
Meningen med alle disse krav er at sikre, at virksomheden selv har styr på sine bogføringspligtige aktiviteter, og især at sikre, at offentlige myndigheder, der efter lovgivningen har krav på indsigt i regnskabsmaterialet, let kan få adgang til det.
Der er også bestemmelser om, i hvor lang tid bogføringsmaterialet skal opbevares elektronisk eller ikkeelektronisk.
Overholder den bogføringspligtige virksomhed ikke lovens bestemmelser, kan virksomheden straffes med bøder, og det er også tilfældet, hvis regnskabsmateriale ikke er opbevaret efter forskrifterne.
Det Radikale Venstre kan støtte lovforslaget.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-01-30:
Det vil være ganske vanskeligt at finde argumenter imod det lovforslag, der ligger her, så det skal jeg ikke forsøge på.
Jeg skal kun sige, at så vidt jeg har forstået, omfatter loven ikke en udvidelse af tilsynet med elektriske installationer, og det er nok i virkeligheden her, det kunne være politisk mere interessant at have en debat.
Jeg kan huske ministeren med en brødrister og en hel masse ledningsspaghetti i en gammel lejlighed, jeg tror, det var i 1997.
Her er der jo et tilsynsproblem, som ikke bliver løst i forbindelse med det her, og jeg vil godt minde ministeren om, at der inden for dette område findes uløste opgaver, som man måske skulle påtage sig.
Men som sagt, lovforslaget kan vi ikke gøre indsigelse mod.
Jørgen Estrup (RV), 1998-01-30:
Jeg lagde mærke til, at hr. Helge Adam Møller syntes, at der havde været en meget hård tone, og at man nærmest havde fremstillet forslagsstillerne som menneskefjendske.
Det hørte jeg slet ikke, og jeg mener, at der tværtimod blev spurgt efter forklaringer
, først og fremmest for overhovedet at forstå, hvad det er, der kommer på bordet her.
Og jeg må sige, at det, som jeg også fik ud af det, hr. Helge Adam Møller sagde, var, at de 5 pct., som i dag ikke er i nærområderne, altså dér, hvor flygtningenes problemer er blevet skabt, dem vil man altså nu være med til at betale for at få sendt tilbage, så de sammen med de øvrige 95 pct. kan øve pres.
Men de 95 pct., som er der i dag, ved vi jo at V og K allerede tidligere har foreslået at skære på bevillingerne til.
Det synes jeg ikke er et særlig tiltalende forslag, for det øger presset voldsomt på de fattige lande i nærområderne.
Arne Melchior (CD), 1998-01-30:
Jeg synes, det var en meget generaliserende og over- og misfortolkende udlægning af den første halve times debat, hr. Helge Adam Møller gav, og jeg håber ikke, at hr. Bertel Haarder har opfattet debatten på den måde, og jeg synes heller ikke, at hr. Helge Adam Møller burde, for så ville jeg ikke have beskyldt ham for noget i den retning.
Og nu gav hr. Helge Adam Møller altså eksempler på fire lande med i alt ca. 100 i Danmark sig opholdende personer - som om det var nogen løsning på regnestykket!
Men så jeg vil da igen stille dette spørgsmål, denne gang til hr. Helge Adam Møller og noget i tråd med, hvad hr. Søren Søndergaard spurgte om: Der er altså ca. 50 millioner flygtninge i verden, siger UNHCR, og de 95 pct., altså ca. 47,5 millioner af dem, befinder sig i nærområder, og mange af dem lever i virkelig nød.
Er forslagsstillerne her i dag villige til at lægge nogle mærkbare beløb på bordet for at hjælpe de 47,5 millioner stakler?
Og det kan jo ikke være på bekostning af det, vi bruger her i landet på vore egne, for
det har forslagsstillerne jo ikke ønsket at få lavet om på.
Lotte Henriksen (S), 1998-01-30:
Nu fik hr. Helge Adam Møller det jo til at lyde, som om vi faktisk ikke i forvejen hjælper de 95 pct. flygtninge ude i verden eller faktisk heller ikke i dag tænker i konfliktløsning regionalt, og det gør vi jo.
En stor del af den ulandsbistand, vi giver i dag, giver vi jo netop for at løse konflikter, og når aktstykket omkring Somalia overhovedet kom op, er det jo også en måde at tænke konfliktløsning på.
Muligheden for at hjælpe tilbagevendte flygtninge er jo præcis også at hjælpe dem til at blive repatrieret i deres eget område, og det er da også for at undgå, at en ny konflikt skal opstå.
Vi giver bl.a. blandede kreditter, og et privatsektorprogram har vi i gang i Kina.
Det har også været et stort ønske for dansk erhvervsliv.
Så det næste spørgsmål bliver selvfølgelig, hvordan man skal stoppe ulandsbistanden til eksempelvis de her danske virksomheder, som får støtte, for at lægge pres på Kinas regering?
Den debat vil jo komme i forlængelse af hr. Helge Adam Møllers forslag.
Helge Adam Møller (KF), 1998-01-30:
Så er jeg sikker på, at man inden for en uge vil få svar tilbage: Selvfølgelig tager vi dem. Det ville da være en utrolig dårlig forretning for Kina med 25 mio. kr. i blandede kreditter, hvis man ikke tog de 15 statsborgere hjem, når der i forvejen bor over én milliard mennesker.
Regeringen i Kina aner sikkert ikke noget om det her, og det er derfor, jeg spørger ministeren direkte: Hvornår har ministeren taget direkte kontakt til disse landes regeringer?
Så til hr. Melchior.
Ved at hjælpe færre i Danmark - til en pris af 100.000 kr. om året - kan man typisk få en somalisk familie til at overleve i Kenya på et niveau, der er mindst lige så højt som det, den kom fra.
Dér kan man hjælpe en familie på seks eller syv medlemmer for det samme, som det koster at hjælpe én enkelt somalier her i Danmark i seks måneder.
Det er da derfor, vi siger, at vi må koncentrere mest muligt af hjælpen i nærområderne, hvor vi typisk kan hjælpe omkring 10 gange så mange som ved at hjælpe i Danmark.
Det er jo hovedideen. Så til hr. Estrup, der ikke synes, der er rimelighed i at foreslå, at vi skal skære i bevillingerne.
Og det er der vel en vis rimelighed i.
Kan det være rigtigt, at vi år efter år efter år bruger flere penge og så overlader det til hr. Estrups børn og børnebørn at betale dem tilbage?
I dag bliver der i Danmark født 200 børn.
Hvert eneste af dem får bundet et lille mærke rundt om den ene ankel, hvor der står, hvad det hedder, Marianne, Peter eller Jørgen.
Det er derfor, vi har
Anne Baastrup (SF), 1998-01-30:
Jeg har to spørgsmål:
Jeg vil bede hr. Bertel Haarder bekræfte, at Venstre på nuværende tidspunkt har fortrudt de ændringsforslag vedrørende ulandsbistanden, som Venstre og De Konservative gennem det sidste par år har stillet til finansloven.
Og så vil jeg bede hr. Bertel Haarder bekræfte, at Venstre fremover vil arbejde for, at når flygtninge skal sendes tilbage, er det en klar forudsætning fra Venstres side, at det skal ske i sikkerhed og værdighed, idet Venstre nu her fra talerstolen har erkendt og bekræftet, at det er Venstres agt at overholde flygtningekonventionerne.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-01-30:
Hr. Helge Adam Møller kom lidt nærmere på besvarelsen af de spørgsmål, som hr. Bertel Haarder nægtede at besvare vedrørende Amsterdamtraktatens regler om minimumsstandarder, som jo går ud på at indskrænke flygtninges rettigheder.
Nu erklærer hr. Helge Adam Møller fuldstændig præcist, hvad det går ud på, som også er det eneste, der kan give mening i Amsterdamtraktatens bestemmelser, nemlig at man samtidig vil have ændret flygtningekonventionerne, således at flygtninge får færre rettigheder til at kunne modtage asyl her i Danmark.
Efter det, hr. Helge Adam Møller nu har tilføjet, tegner billedet sig klart og præcist, men jeg synes, det havde tjent hr. Bertel Haarder til ære, hvis han havde svaret åbent og ærligt på spørgsmålene, således at vi kunne se det billede, der tegner sig.
Det er jo et uhyggeligt billede, en lukning af Europa, et Fort Europa, hvor flygtninges rettigheder skal indskrænkes.
Derfor vil jeg godt bede ministeren oplyse: Er det sådan, at der i EU allerede nu foregår overvejelser om at foreslå ændringer af FN's flygtningekonventioner?