Søren Krarup (DF), 2003-04-08:
Jeg tror ikke, jeg kender mere tragiske og sindsoprivende situationer end dem, der handler om børnebortførelse.
Også i min stilling som sognepræst har jeg haft forbindelse med fortvivlede mødre, hvis børn er bortført af faderen til et fjernt land, og hvor moderen er uden en jordisk chance for at få sit barn igen.
Ofte har det været muslimske fædre, der har bortført barnet til det land, faderen stammer fra.
Barnet er hans, ved faderen fra den muslimske lovgivning, og han har derfor været oprigtigt forarget over, at myndighederne i Danmark har hjulpet moderen imod faderens krav på eneret.
I denne oprigtige forargelse bortførte faderen så barnet, da lejligheden gav sig - i flere tilfælde til Pakistan.
Faderens familie modtog barnet med åbne arme, og da den fortvivlede mor rejste derud i håbet om at kunne få sit barn igen, modtog familien hende med venlighed, men også med en fuldstændig afvisning af muligheden for, at hun kunne få barnet igen.
Barnet tilhørte faderen og faderens familie.
Moderen var velkommen i Pakistan, men som en gæst, der kunne se sit barn, men aldrig få forældremyndigheden og aldrig få barnet med sig tilbage til Danmark.
Forgræmmet og fortvivlet sad moderen i Vestjylland og drømte om sit mistede barn.
Naturligvis skal Danmark hjælpe sådanne mødre.
Naturligvis skal danske myndigheder gøre alt for at bidrage til at undgå sådanne tragedier.
Der er utvivlsomt tale om en udbredt naivitet, som måske ikke myndighederne, men medierne kunne afhjælpe ved slet og ret at fortælle om den sørgelige virkelighed.
Hvad myndighederne imidlertid kan gøre, skal de naturligvis gøre, og dette lovforslag er et skridt på vejen.
Jeg må tilstå, at jeg ikke har den store tiltro til den retshjælp, der foreslås ydet til bortførte børns mødre.
Hvad stiller en advokat op over for den familie i Pakistan, der ikke vil drømme om at udlevere det bortførte barn, og som i et muslimsk land ikke tvinges til det?
Retshjælp er magtesløs. Mere effektivt er det andet forslag: en ændring af pasloven.
Hvis der derved skabes vanskeligheder for fædrene for at bortføre barnet, er der opnået noget.
Endelig er tredje hovedelement i lovforslaget en regel om, at børnebortførelser skal være en umiddelbar skilsmissegrund, hvad der skulle give udenlandske myndigheder større mulighed for at gribe ind.
Hvad jeg derimod tror på som en mere effektiv foranstaltning imod sådanne misforhold, er de sanktioner, der rammer en sådan far.
For det første skal selvsagt alle former for sociale ydelser standses øjeblikkeligt.
Jeg vil gerne spørge ministeren, om dette finder eller kan finde sted.
Dernæst bør en eventuel opholdstilladelse til faderen bortfalde med det samme.
Hvis bortføreren har dansk statsborgerskab, så bør dette kunne fratages bortføreren.
Vi har en regel om, at statsborgerskab opnået ved svig kan ophæves, en så grusom svigefuldhed som en børnebortførelse er af en sådan karakter, at samme konsekvens i grunden burde finde sted her.
Endelig og som det måske mest effektive, bør der øves et økonomisk pres på det land, der nægter at medvirke til at få en børnebortførelse ophævet.
De lande, hvortil bortførelse finder sted, modtager ofte økonomisk støtte fra Danmark, og det må være rimeligt, at et sådant land hjælper med til at indføre civiliserede forhold på dette område.
I modsat fald bør Danmark overveje støtten og bruge dette som argument imod landet.