runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Vibjerg (V), 2002-02-22:
Det er Venstres opfattelse, at personer på det danske arbejdsmarked frit skal kunne slutte sig sammen og oprette foreninger efter eget valg til at varetage deres økonomiske og sociale interesser.
Samtidig ønsker Venstre, at krav om medlemskab af bestemte foreninger ikke må forhindre eller begrænse nogen i at få eller blive ved med at have et job eller i at udøve deres erhverv.
Vi mener, at det strider mod grundlæggende rettigheder ikke selv at kunne bestemme, hvilke foreninger man vil være medlem af.
For mig er der ingen tvivl om, at eksklusivbestemmelserne er i strid med menneskerettighederne.
Ifølge menneskerettighedskoventionens artikel 11 har alle og enhver, som det også fremgår af beslutningsforslagets bemærkninger, ret til at deltage i fredelige forsamlinger og til foreningsfrihed.
Regeringen har, som vi lige har hørt, nedsat et embedsmandsudvalg, der skal se på de aftalebaserede eksklusivbestemmelser og på områder i samfundet, hvor lovgivningen eller praksis begrænser erhvervsudøvelsen og erhvervsdeltagelsen med krav om medlemskab af bestemte foreninger.
Vi afventer embedsmandsudvalgets undersøgelser, der jo afsluttes her i foråret, og derfor kan vi ikke stemme for forslaget, da de tidsfrister, der ligger i det, ikke kan overholdes.
Men der skal ikke herske tvivl om, at vi i Venstre er indstillet på at få løst problemerne.
Jeg mener, jeg under valgkampen hørte Socialdemokratiets formand sige »mennesker først«.
Det må jo betyde, at Socialdemokraterne nu også går ind for at forbyde eksklusivaftaler - eller var udsagnet et udtryk for, at Socialdemokratiet siger ét før valget og gør noget andet efter valget?
Jeg venter spændt på Socialdemokratiets udmelding.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-22:
Ministeren, der jo kommer fra samme parti som den seneste ordfører, sagde, at han mente, at tingene skulle undersøges ordentligt.
Jeg vil gerne spørge hr. Vibjerg, om han ikke mener, at tingene var undersøgt ordentligt, da vi sammen fremsatte forslaget tidligere.
At man også vil lave en ordentlig undersøgelse på andre, skal vi kalde det liberale erhvervsområder, er jeg helt enig i, men det ligger inden for et helt andet ressortområde og har derfor egentlig ikke noget med sagen her at gøre.
Så vil jeg også spørge, om resultatet af den undersøgelse, man nu har igangsat, kan ændre regeringens grundopfattelse i forhold til det, vi tidligere har foreslået sammen.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Det, der kalder mig herop for en kort bemærkning, er hr. Jens Vibjergs kommentar til »mennesker først«.
Det kalder vi ikke »mennesker først«.
Det kalder vi det
Dermed kan man få lukket nogle virksomheder, som i dag er med til at sikre stabiliteten.
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-22:
Som jeg opfatter det, går Venstre fuldt og fast ind for, at vi skal ophæve eksklusivaftalerne, og jeg forstår, at det egentlig kun er den dato, der står på forsiden af forslaget, det er galt med.
Det, forslaget skal munde ud i, er jo det udvalg, som beskæftigelsesministeren har nedsat, og det går jeg ud fra at hr. Jens Vibjerg også mener, og at han derfor støtter forslaget fuldt ud.
Jens Vibjerg (V), 2002-02-22:
Jeg skal sige til hr. Ole M. Nielsen, at selvfølgelig havde vi også undersøgt tingene, da vi var med til at lave beslutningsforslag.
Men ét er jo at lave et beslutningsforslag, som er mere i runde vendinger, noget andet er, når man skal til at lovgive præcist.
Så er det rart at have kortlagt alle detaljer, så vi ikke laver nogle ting, der kan give efterfølgende problemer.
Men det forhindrer ikke vores intentioner.
Til hr. Bent Bøgsted: Selvfølgelig er vore intentioner helt klare, og ministeren har jo også sagt, at regeringen kommer med et lovforslag på området til efteråret.
Så får vi garanteret de problemer løst.
Jeg kan godt forstå, at tonelejet blev lidt højt, for det er jo tilfældet, når argumenterne er svage eller måske næsten ikkeeksisterende.
Så er man nødt til at hæve stemmeføringen.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-22:
Det er stadig det med at undersøge alle detaljer, jeg bliver lidt pikeret over, for det er vel ikke nødvendigt inden for det område, som vi behandler i dag.
Jeg er helt enig i, at der er et behov for at se på andre områder, altså det, vi kan kalde de liberale erhverv og andre erhverv, men det er jo erhvervsministerens opgave.
Vi skriver også i bemærkningerne, at problemerne på andre områder må løses senere, så hvad er det, der forhindrer at træffe beslutning her og nu?
Er de detaljer ikke undersøgt?
Ole Sohn (SF), 2002-02-22:
Jeg forstår simpelt hen ikke hr. Jens Vibjergs ræsonnement.
Syv gange har Venstre stemt for dette forslag, så hvorfor gør man det ikke ottende gang?
Det kan jeg simpelt hen ikke forstå.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Hvem er det mon, som har svage argumenter?
Jeg synes, det meget klart fremgik, at hr. Jens Vibjerg ikke svarede på spørgsmålet, om det virkelig kan være i Venstres interesse at gå de uorganiserede arbejdsgiveres ærinde.
Alle andre har jo sådan set forholdene på plads, og her eksisterer ikke nogen eksklusivaftaler eller nogen krav
om indgåelse af eksklusivaftaler
Derfor er jeg da også godt tilfreds med, at det udvalg, som beskæftigelsesministeren har nedsat, skal se på både de internationale forpligtelser og baggrunden for retstilstanden på området og vurdere konsekvenserne af at ændre den.
Det betyder jo, at man lige pludselig ikke er så kontant og så fast i mælet, som man har været tidligere, når man godt kan se, at det er nødvendigt at få disse forhold undersøgt, og jeg tror godt, jeg kender svarene. Vi har jo både højesteretsdomme og alt muligt andet, også menneskeretsafgørelser og socialt charter.
Jens Vibjerg (V), 2002-02-22:
Til både hr. Ole M. Nielsen og hr. Ole Sohn må jeg sige, at uanset om vi siger ja til dette forslag eller afventer det, regeringen er i gang med, og kommer med et, havde jeg nær sagt, altomfattende forslag til efteråret, gør det for så vidt ikke den store forskel, for resultaterne bliver de samme.
Jeg synes, der er en klar linje i tingene, men lad os lige få dem her helt på plads.
Hr. Ole Vagn Christensen siger, at det kun handler om at gå de uorganiserede arbejdsgiveres ærinde.
Her er der i hvert fald noget, hr. Ole Vagn Christensen har misforstået, for uden at jeg igen skal forsvare det beslutningsforslag, som jeg jo ikke selv har fremsat, er det jo i høj grad hos organiserede arbejdsgivere, at vi oplever problemet med eksklusivaftalerne.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-22:
Jeg vil gerne spørge Venstres ordfører: Hvis vi stillede et ændringsforslag til forslaget, der ændrede »inden 1. juli
til »inden 1. januar 2003«,
ville Venstre så kunne stemme for forslaget?
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Hr. Jens Vibjerg må simpelt hen komme herop og dokumentere, at eksklusivaftaler er noget, der findes på det organiserede arbejdsmarked.
Det vil jeg meget, meget gerne have dokumentation for, for så er der i hvert fald noget, vi har brug for at få defineret, hvis det skulle være tilfældet, at man omtaler almindelige forhandlingsaftaler som værende eksklusivaftaler.
Jens Vibjerg (V), 2002-02-22:
Til hr. Ole M. Nielsen vil jeg sige: Lad os kigge på det i udvalgsarbejdet, så vender vi tilbage til det.
Ole Sohn (SF), 2002-02-22:
Det er et forsøg på at få klaret begreberne, i hvert fald for mit eget vedkommende.
Jeg vil gerne spørge hr. Ole Vagn Christensen, om jeg ikke har ret i, at man ikke kan påtvinge nogen en eksklusivbestemmelse, men at den kun kan etableres, hvis begge parter, altså arbejdsgiver og lønmodtagere, er enige om en sådan aftale, altså at den er en del af en overenskomst.
Og hvis man fjerner et element i en overenskomst, vil der så ikke være tale om et indgreb i den overenskomst?
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-22:
Når man kommer op i hr. Ole Vagn Christensens og min alder, kan man godt komme til at tage fejl af århundrederne.
Men der er dog ingen af os, der har levet i tre århundreder, vi har kun levet i to, og det var altså ikke i 1990.
Det var faktisk i 1899, jeg kan godt historien.
Men vi kommer jo ikke tilbage til 1899, overhovedet ikke.
Det er ikke det, det handler om.
Jeg anerkender fuldt ud berettigelsen af det, der skete i 1899, men der er bare nogle ting i verden, der er ændret siden 1899, har jeg lagt mærke til, og hvorfor skal vi så fastholde den samme model på området, som vi havde dengang?
Dengang var der brug for at afgive noget af sin personlige frihed på solidaritetens alter og for at få brød på bordet, men nu lever vi altså i en helt, helt, helt anden tid, og det er derfor, vi vil have et opgør.
Hr. Ole Vagn Christensen indrømmede, at der eksisterer andre modeller rundtomkring, også i Vesteuropa, som også giver stabilitet og velfærd.
Vi erkender, og det må hr. Ole Vagn Christensen vel også, at den danske model giver os problemer i forhold til EU, netop fordi den ikke passer ind i systemet.
EU mener jo, at man skal aftale på arbejdsmarkedet i stedet for at forbyde i overenskomster.
Jens Vibjerg (V), 2002-02-22:
Nu skal jeg jo ikke afgøre, hvem der er mest arbejderparti, Socialdemokratiet eller Dansk Folkeparti, men jeg kan i hvert fald se en væsentlig forskel.
Dansk Folkeparti lever og agerer i den verden, vi har i år 2002, og jeg fik bekræftet af hr. Ole Vagn Christensen, at han stadig er 100 år tilbage, hvor man knægtede foreningsfriheden og den personlige frihed.
Men jeg vil godt stilfærdigt spørge hr. Ole Vagn
Christensen: Hvorfor er der ikke kaos de steder, hvor man ikke har eksklusivaftalerne?
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Hvis ikke jeg får forlænget taletid, må nogle undskylde, at jeg ikke kommer ind på deres spørgsmål.
Jeg vil gerne begynde med det, som hr. Bent Bøgsted kom frem med.
Det er sådan, at da aftalen om fredspligten blev indgået i 1905 med den norm, som er grundlaget for det arbejdsretslige system og for, at overenskomster overholdes, var man i en situation, hvor man ikke kunne styre de uorganiserede arbejdsgivere.
Derfor sagde man, at det eneste brugelige værn var, at arbejdstagerne kunne gøre krav på at få en forhandlingsret, og det vil med andre ord sige, at hvis man ikke havde gjort opmærksom på det, kunne de mennesker komme til at leve under nogle usle forhold.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at der er mange, der har prøvet at sige, at eksklusivaftaler er opstået i SiD's tid.
Det er de langtfra.
SiD havde overhovedet ingen styrke, dengang aftalen blev indgået.
Hvis vi går tilbage til 1905, kæmpede de sådan set bravt rundtomkring for at få deres aftalesystem til at fungere, men aftalen var et værn, så man ikke undergravede de indgåede overenskomster.
Den galej, man er hoppet om bord i her, kan i hvert fald kun føre til uro og ustabilitet på arbejdsmarkedet, men det er måske det, man forstår ved et moderne arbejderparti.
Hr. Lars Barfoed spurgte, om det er en styrke for demokratiet, at man skal være medlem af en bestemt organisation.
Der er ingen, der bliver tvunget til noget, og når vi ved, at der kun er tale om ca. 230.000, som det er blevet nævnt, kan det jo ikke være sådan, at der ikke er plads til dem ude på det øvrige arbejdsmarked.
Derfor mener jeg også, at der er megen hulhed i den tale, der leveres her fra Folketingets talerstol i kampen mod eksklusivaftalerne.
De er et værn, og det er dét, det handler om.
Det er et værn, for at uorganiserede arbejdsgivere ikke kan undergrave organiserede arbejdsgivere.
Og så blev der stillet det spørgsmål, om det ikke er en kendsgerning, at der er lige så gode vilkår rundtomkring i Norden og det øvrige Europa.
end den danske
Jeg tror stadig, at vores model er den bedste.
Mig bekendt er der ikke lagt op til noget af det, heller ikke i beslutningsforslaget, men vi må forstå hr. Bent Bøgsted på den måde, at Dansk Folkeparti kræver, at denne her sag også behandles mellem organisationspartnerne, inden der træffes beslutning, når ministerens oplæg kommer til at foreligge.
Er det sådan, vi skal forstå hr. Bent Bøgsteds udtalelser?
Lars Barfoed (KF), 2002-02-22:
Det var jo ren katastrofestemning, hvis man gennemfører beslutningsforslaget, hr. Ole Vagn Christensen opmalede.
Jeg var lige ved at vente, at hr. Ole Vagn Christensen også ville mene, at snestormen udenfor var et begyndende varsel om, hvad der ville ske, hvis man gennemførte beslutningsforslaget, men lad det nu være.
Det gik så hurtigt, at jeg ikke er helt sikker på, at jeg forstod det rigtigt, men må jeg spørge hr. Ole Vagn Christensen: Er det rigtigt forstået, at hr. Ole Vagn Christensen har den opfattelse, at det er en styrke for demokratiet, at vi lever i en situation, hvor folk kan være tvunget til at være medlem af en bestemt forening for at få et bestemt arbejde?
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-22:
Jeg vil stille hr. Ole Vagn Christensen to spørgsmål, som har noget med hinanden at gøre.
Det første er: Er det ikke en kendsgerning, at i lande, der lever under andre systemer end den ufrihedsmodel, vi har i Danmark, men som vi ellers godt kan sammenligne os med, har man faktisk lige så gode vilkår som i Danmark?
Det andet er: Kan man sige historisk set, at stærke fagforeninger sikrer velfærd?
Jeg vil gerne sortere hele Østblokken fra, den behøver vi ikke at bekymre os om, men jeg mener, der er andre eksempler på, at stærke fagforeninger absolut ikke sikrer velfærd, men forstening og tilbagegang og, havde jeg nær sagt, døden for industrivirksomheder.
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-22:
Hr. Ole Vagn Christensen snakker meget om aftalefrihed og overenskomster, men det er jo ikke overenskomsterne, vi rører ved; det er eksklusivaftalerne.
Arbejdsmarkedets parter har stadig mulighed for at indgå overenskomster, de må bare ikke indeholde eksklusivaftaler.
Så vidt jeg har forstået de undersøgelser, der er foretaget, er det egentlig kun ca. 230.000, der er omfattet af eksklusivaftaler, og så er det så spørgsmålet, hvorfor de ikke også skal have lov at have den samme frihed på arbejdsmarkedet som alle de andre, der trods alt er den allerallerstørste gruppe.
Min udtalelse skal forstås sådan, at jeg da håber, at arbejdsmarkedets parter vil være med til at finde ud af, hvordan vi løser det problem med eksklusivaftalerne.
Og så håber jeg da, at regeringen inviterer dem med i det udvalg, som den har nedsat.
Det kan jeg selvfølgelig ikke garantere, at regeringen gør.
Men jeg går da ud fra, at arbejdsmarkedets parter gerne vil have indflydelse på, hvad der skal ske på arbejdsmarkedet.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-22:
Frihed og valgmuligheder er jo et varemærke for denne regering, og det gælder også på arbejdsmarkedet.
Derfor er det også set med vore øjne et rigtig godt forslag, som Dansk Folkeparti og Kristeligt Folkeparti her har fremsat. Vi Konservative har jo arbejdet for organisationsfrihed i mange år, og derfor er vi meget enige i forslaget.
Vi forstår også godt utålmodigheden hos de to partier, der har fremsat forslaget.
Nu har vi endelig en regering og et flertal, der vil frihed for mennesker, så skal der ske noget.
Jeg forstår det godt.
Men hastværk er jo lastværk.
Og derfor beder vi om en kende tålmodighed.
Nu vil vi gennemføre en grundig analyse af tingene, og så kommer der et lovforslag i begyndelsen af næste folketingssamling.
Nu har vi ventet så længe, så kan vi godt lige vente den tid yderligere.
Vi lever jo i et velorganiseret samfund med stærke fagforeninger, lønmodtagerorganisationer og arbejdsgiverforeninger, og det skal vi være glade for.
Så længe foreningerne arbejder i overensstemmelse med deres medlemmers interesser og synspunkter, jamen så vil det også fortsat være sådan, også selv om det bliver frivilligt at være medlem overalt.
Så kort sagt: Fra konservativ side støtter vi forslaget så langt vi kan, men ikke dertil, at vi kan stemme for det, for vi kan altså ikke love, at vi kan blive færdige i denne her folketingssamling.
Men det skal nok komme.
Ole Sohn (SF), 2002-02-22:
Jeg kan godt forstå ræsonnementet, og jeg kan godt forstå diskussionen, og jeg kan godt forstå, at man i enkelte situationer synes, at en gruppe personer optræder forkert, når vi nu lever i år 2002.
Den måde, man i dag opretholder sine aftaler på, herunder eksklusivbestemmelser, kan og bør naturligvis efter min opfattelse ikke være den samme, som man brugte for 100 eller 200 år siden.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Men for mig er det helt afgørende, at vi har et samfund, som også respekterer de kollektive rettigheder.
Jeg mener faktisk, at det er fundamentet for hele det danske samfunds opbygning.
Det har været fundamentet for opbygningen af det danske velfærdssamfund, at lønmodtagerne på den ene side har sluttet sig sammen i kollektive organisationer, og at arbejdsgiverne har gjort ligeså.
Den balance, den kompleksitet er forudsætningen for det samfund, vi har i dag.
Der er ikke tid til at svare på det sidste, men hvis du spørger igen, skal jeg også nok lige tage den sidste del med.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-22:
Hr. Ole til hr. Ole burde jo kunne gå, men det kan det nok heller ikke ifølge reglerne.
Jeg synes sådan set, hr. Ole Sohn skal have lov til at gøre sin argumentation færdig, for det er jo interessant, det, vi er inde ved her.
Det er helt korrekt, at man skal have lov til det faglige arbejde, som vedrører ens arbejdsplads og til nød det fagområde, det handler om, osv., hvis bare man kunne adskille det fra den ideologiske bevægelse.
Det kan man i andre lande.
Det er andre lande, hvor fagforeningerne udspringer af en kirkelig baggrund eller noget andet, også lande som vi velfærdsmæssigt kan sammenligne os med: Holland og Tyskland og andre lande, hvor man har velfungerende fagbevægelser, som ikke nær har den organisationsprocent, vi har i Danmark, men som har en anden ideologisk baggrund, og som også fungerer godt til gavn for deres medlemmer.
Jeg ville ønske, at vi kunne nå noget lignende i Danmark, for det er bestemt ikke, fordi vi ikke ønsker, at arbejderne - lønmodtagerne hedder det nu om dage - skal have lov til at slutte sig sammen for at stå stærkt i forhold til arbejdsgivere.
Selv om arbejdsgivere ikke er lige så slemme, som de var i 1899, så er de ikke, ligesom de burde være alle sammen.
Det er lønmodtagerne jo heller ikke.
Ole Sohn (SF), 2002-02-22:
Det synes jeg er et problem, specielt for de store faglige organisationer, som ikke har omstillet sig i tilstrækkelig grad til år 2002.
Det er de til gengæld i
fuld gang med, sådan føler jeg det.
Men man kan ikke komme helt ud over problemet.
Der er i øvrigt også i dag en lang række organiserede medlemmer, som arbejder hos uorganiserede arbejdsgivere, som må lide den tort, at arbejdsgiveren betaler bidrag til politiske partier, som vedkommende medarbejder bestemt ikke sympatiserer med, og det bliver jo ikke forhindret med det forslag, som hr. Ole M. Nielsen og Kristeligt Folkeparti er medforslagsstiller til.
Derfor kommer man ikke ud over den diskussion, og det mener jeg faktisk skal løses i en anden sammenhæng med spørgsmålet om indgreb i den kollektive aftalefrihed.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-22:
Der synes jeg, lønmodtageren må betale til det, han vil betale til, han skal bare ikke været tvunget til det af sine kolleger eller af sin organisation.
Lige så vel må arbejdsgiveren betale til det, han vil betale til. Men her har vi et helt andet forslag, som har meget med det her at gøre, vi vil nemlig begrænse fradragsretten for faglige kontingenter.
Vi vil fjerne den fuldstændig for arbejdsgivere, og vi vil lægge loft over den for arbejdstagere.
Når vi gør den forskel på arbejdsgivere og arbejdstagere, er det, fordi vi ved, at arbejdstagere har et behov for at have en faglig organisation, som kan støtte på forskellig vis i forhold til arbejdsgiveren.
Det har arbejdsgiveren måske også, men der kan vi lige så godt fjerne fradragsretten fuldstændig, for en arbejdsgiver vil alligevel kunne fratrække den slags omkostninger til advokat- og konsulentbistand, og hvad det nu hedder.
Det var faktisk et forslag, som hr. Ole Sohn med sin holdning og indsigt i området burde støtte.
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-22:
Til hr. Ole Sohn: Jeg vil gerne sige, at Dansk Folkeparti vil fjerne eksklusivaftalerne både for arbejdsgivers og arbejdstagers vedkommende.
Det er ikke kun arbejdstagerne, der ikke må indgå eksklusivaftaler, det samme gælder arbejdsgiverne.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Jeg er godt klar over, at jeg skal stille mit spørgsmål til hr. Ole Sohn, men det, der gør, at jeg tager ordet, er faktisk hr. Ole M. Nielsens bemærkning om, at han gerne så flere faglige organisationer på arbejdsmarkedet og på de enkelte arbejdspladser, for det var det billede, man kunne se rundtomkring i Europa.
Så må jeg spørge hr. Ole Sohn: De steder, hvor der er flere organisationer på den samme arbejdsplads, betyder det, at man har knægtet arbejdstagernes rettigheder til at kunne lave konflikter, til at kunne forhandle, som man f.eks. har i den organisation, der er opstået i de kirkelige kredse i Danmark?
Ole Sohn (SF), 2002-02-22:
Jeg beklager, men jeg er ikke helt sikker på, at jeg fik fat i det sidste spørgsmål.
Men jeg vil sige det på den måde, at man kan altid referere til andre lande, det var også det, hr. Ole M. Nielsen gjorde, hvor der er flere faglige organisationer, altså flere retninger: en kristen, en socialdemokratisk, en kommunistisk - primært i de østeuropæiske lande - og det er deres historie.
I Danmark har vi haft tradition for at have en enhedsfagbevægelse, og det er vores historie.
Det er sådan set det system, jeg mener, vi skal respektere.
Det er klart, at organisationerne har et behov for at forny sig, men det helt afgørende er, at vi fra Folketingets side holder tungen lige i munden og ikke griber ind i aftalefriheden og dermed griber ind i overenskomsterne.
For jeg er fuldstændig enig med hr. Lars Barfoed i, at gør man det, griber man fat i et lille bitte hjørne, så tilter det, og det giver ubalance, og det giver måske også stridigheder i samfundet, som vi ikke ønsker. Derfor kan jeg ikke anbefale forslaget.
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-22:
Det har på mange måder været en meget, meget interessant debat, vi har haft i dag, ikke mindst fordi den bl.a. illustrerer livets ulidelige lethed i den situation, hvor man kommer i regering.
Så skal man nemlig pludselig til at stemme
imod noget, som er blevet fremsat ikke bare 8 gange
, men så vidt jeg har kunnet tælle op inklusive tidligere tider, hvor man har haft socialdemokratiske arbejdsministre, 15 gange, hvor bl.a. de to nuværende regeringspartier har stemt for eller positivt anbefalet det.
Det er man så ikke længere i stand til, for nu sidder man på regeringsmagten.
Det Radikale Venstre vil undlade at tage stilling til forslaget, som det ligger her, med henvisning til at regeringen har lovet - sådan har jeg hørt forløbet i dag - at den vil komme med et konkret forslag til, hvordan man løser problemstillingen.
Enten under det udvalgsarbejde, som er sat i gang, eller ved at man simpelt hen, i det tilfælde udvalget ikke skal beskæftige sig med denne problemstilling, selv kommer med et konkret forslag, og til den tid vil vi så gøre vores stilling klar.
Jeg går ud fra, at jeg har forstået det korrekt.
Jeg vil i hvert fald gerne bede beskæftigelsesministeren om at bekræfte, at det er tilfældet, at der faktisk kommer et udspil fra regeringen på det her område, som vi så kan tage stilling til.
Problemstillingen generelt er jo en problemstilling, som vi på mange områder kommer til at diskutere, og hvor det kan være svært at finde den nøjagtige balance, jf. den diskussion vi tidligere har haft om feriepengene.
Hvor er det, vi skal lægge snittet mellem den individuelle frihed kontra muligheden for at organisere sig, kontra muligheden for at indgå aftaler på arbejdsmarkedet, som kan virke krænkende for den enkeltes frihedsrettigheder
Det er problemstillingen, som vi altså har brugt meget lang tid på at diskutere i Folketingssalen i dag. Men som sagt, Det Radikale Venstre vil undlade at tage stilling til det her beslutningsforslag og afvente, at regeringen fremsætter sit eget.