runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-05-06:
Et lille stykke historie en gang til for hr. Keld Albrechtsen: Det er 13 år siden, vi sidst havde en storkonflikt i Danmark, 13 år, i 1985.
Vi har fredelige forhold i Danmark, der er så robuste, at vi, når vi sammenligner os med andre lande, har et enestående samfund, også på arbejdsmarkedet, og selvfølgelig går alting da ikke i stå på arbejdsmarkedet efter dette indgreb, og parternes ansvar fjernes ikke.
Vi ved jo godt, at der hver eneste dag løses tusindvis af større eller mindre spørgsmål ude på arbejdspladserne i forhandlinger mellem parterne, mellem tillidsmand og ledelse.
Skal vi ikke se i øjnene, at dette indgreb med det perspektiv og den ansvarlighed, der er i det, meget vel kan betyde, at der igen kommer til at gå mange, mange år, inden vi kommer i sådan en situation, og jeg håber, det slet ikke sker.
Arbejdsmarkedet skal nok fungere.
Og en ting til synes jeg er vigtig at lægge mærke til: Regeringen har lagt megen vægt på, at den i dette indgreb respekterede forligsmandens arbejde i forbindelse med mæglingsforslaget.
Oven i mæglingsforslaget er der så lagt
den forøgede frihed, som lønmodtagerne har signaleret de ønskede.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-05-06:
Jeg synes ikke, statsministeren besvarede det helt afgørende spørgsmål, som fru Jette Gottlieb stillede.
Statsministeren var selv inde på den danske model, som
han kalder den.
Jeg vil godt bede statsministeren forklare, hvad der er tilbage af den danske model, altså den fri forhandlingsret, hvis dette indgreb nu bliver vedtaget her i dag og i morgen.
Hvad er der så tilbage?
Hvad vil det fremover være muligt at gøre i en konflikt?
Det vil jo ikke være muligt at føre en konflikt. Strejkeretten vil reelt være ophævet, for hvis man foretager dette indgreb, er der givet et signal fra Folketinget om, at en konflikt ikke kan få lov til at køre.
Selv om fagbevægelsen giver alle de nødvendige dispensationer, og selv om man sørger for, at der ikke opstår livstruende situationer, vil det være sådan, at regeringen vil gribe ind, vælge arbejdsgivernes side, varetage arbejdsgivernes interesser og endog begynde at tage penge fra statskassen til at betale det, som arbejdsgiverne burde have betalt.
Hvordan vil statsministeren sandsynliggøre, at der efter dette indgreb fremover vil være noget her i Danmark, som kan kaldes den fri forhandlingsret?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-05-06:
Jeg er sikker på, at når hr. Holger K. Nielsen får det tænkt ordentligt igennem - jeg indrømmer, det kom lidt pludseligt - er han enig i, at når det nu ikke kan være anderledes, at ingen, ingen er tjent med at forlænge den pine, der er i gang, så er det indgreb, vi i dag lægger op til, faktisk et meget klogt indgreb, et meget ansvarligt indgreb, et indgreb, der har perspektiv for lønmodtagerne, og et indgreb, der er omkostningsmæssigt ansvarligt i forhold til virksomhedernes konkurrenceevne. Hr. Holger K. Nielsen må betænke, at dette indgreb sikrer danske lønmodtagere to ekstra feriefridage i forhold til det, de har i dag, og tre børnefamiliedage for forældre, der har børn under 14 år.
Samtidig er erhvervslivet sikret omkostningsneutralitet i forhold til mæglingsforslaget.
Omkostningerne er ikke nul, som hr. Jes Lunde var inde på før, der er en omkostningsstigning, som lige ligger inden for det, der kan forsvares.
Jeg må sige til hr. Holger K. Nielsen, at det er et nødvendigt indgreb.
Det er ikke noget, vi gør af lyst, det er noget, vi gør af nødvendighed.
Men når det er sagt, må det også siges, at det også er et klogt indgreb, der på en fornuftig facon imødekommer begge parters synspunkter.
Dyrevelfærden skal vi regulere gennem lovgivning i øvrigt i de kommende år.
Det er jo forslag, der skal behandles her i Tinget, og det har ikke direkte noget med den aktuelle situation at gøre.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-05-06:
Statsministeren har så travlt med at sige, at der nærmest vil ske et sammenbrud af hele samfundet, hvis vi ikke griber ind nu, og at der er masser af eksempler.
De eksempler går jeg ud fra vi får uddybet, når lovforslaget kommer til behandling i Arbejdsmarkedsudvalget. Men vil statsministeren ikke give mig ret i, at man har set en fantastisk disciplin fra fagbevægelsens side under denne konflikt.
Den har givet mange dispensationer.
Der bliver nævnt dyrevelfærd.
Når man f.eks. taler om kyllinger, er det så ikke korrekt, at der ikke er søgt om dispensation fra producenternes side?
Er det ikke korrekt, at dyrevelfærdsproblemet har lige så meget at gøre med de uetiske forhold, man opdrætter dyr på i landbruget, og at det i virkeligheden er en afsløring af, at der er nogle fuldstændig vanvittige produktionsforhold i landbruget, således at kyllinger bare skal gå få dage over det tidspunkt, hvor de ellers skulle have været slagtet, for at der bliver et fuldstændigt kaos; de træder hinanden ihjel osv.?
Burde regeringen ikke også have det i baghovedet i stedet for også her at tage parti for de kritikere, der siger, at nu skal vi have et indgreb, at vi ligesom bare skal varetage arbejdsgivernes interesser?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-05-06:
Jeg tror ikke, der bliver ballade, det må jeg sige.
Vi lever i et moderne samfund med masser af følsomme funktioner, som vi selvfølgelig skal tage hensyn til fortsat kan fungere.
Vi har fundet en model for et indgreb, der tilgodeser de brede lønmodtagergruppers ønske om flere feriefridage og mere hensyn til børnefamilierne, en god løsning alt taget i betragtning.
Det skulle ikke have været os, der skulle have fundet den, det skulle arbejdsmarkedets parter helst selv have gjort,
men slutresultatet er jo et perspektivfyldt budskab til de mange, mange lønmodtagere.
Når vi så samtidig er i den situation, at vi konkurrencemæssigt holder os på måtten, så virksomhederne er i en situation, der omkostningsmæssigt er den samme som det, der var aftalt, kan vi altså sige til erhvervslivet: Desværre kunne jeres arbejdsgiverorganisation sammen med fagbevægelsen ikke finde løsningen, så vi måtte finde den, og vi kan sige til lønmodtagerne: Desværre kunne fagbevægelsen sammen med arbejdsgivermodparten ikke finde den løsning, der skulle til, og så måtte vi finde den.
Af disse grunde tror jeg ikke på, at vi får megen ballade.
Jeg tror, at fornuften og perspektivet vil vinde fremgang og tilslutning.
Tom Behnke (FP), 1998-05-06:
Jeg kunne forstå på en udtalelse fra statsministeren
tidligere i dag, at han ikke forventer, at der bliver yderligere ballade i samfundet, og at det indgreb, som regeringen her har lagt op til, skulle forhindre, at der bliver yderligere ballade.
Men sagen er jo, at en række fagforeningsfolk har sendt det klare signal, at hvis regeringen griber ind, vil der for alvor blive ballade.
Spørgsmålet er derfor, om statsministeren her kan uddybe, hvorpå han bygger det, at han ikke forventer, at der bliver nogen form for ballade.
Det andet spørgsmål er selvfølgelig, at når der så bliver ballade - det må vi jo forudse, at der gør - hvor hårdt har regeringen så tænkt sig at skride ind for at genoprette ro og orden i samfundet?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-05-06:
Nej, det er det ikke, kan jeg sige til hr. Søren Kolstrup.
Undskyld, jeg siger det, men en lille smule historie: Det er mere end ti år siden, at der sidst var en storkonflikt i dette land.
Hvis vi kigger ud i verdenssamfundet og i Europa, kan man se, at man de fleste steder har en helt anden tradition, som jeg ikke synes er særlig sympatisk.
Skal vi nu ikke komme ned på jorden.
Revisionen af forligsmandsloven var et udtrykkeligt, enigt ønske fra arbejdsmarkedets parter, og den har intet med denne situation at gøre.
Når DA og LO kommer med hinanden og siger: Vi ønsker en ændring af forligsmandsloven, er det traditionen, at vi følger det op.
Omvendt: Hvis én af parterne gør det, siger vi, at det kan ikke fungere.
Det ligger der i den danske model, og det har intet med den nuværende situation at gøre.
I langt, langt de fleste situationer kan arbejdsmarkedets parter løfte opgaven, men en gang imellem med godt ti års mellemrum sker det, at det ikke går, at kæden springer af cyklen, og så må vi andre påtage os vores ansvar.
Det er det, der er sket nu, og det er der heldigvis et flertal i Folketinget, tror og håber jeg på, der vil være med til.
Søren Kolstrup (EL), 1998-05-06:
Jeg kan forstå på statsministeren, at han indleder med den klare præmis, at fri forhandlingsret er noget fundamentalt.
Hvis man fastholder denne udtalelse og kombinerer den med det, som fru Jette Gottlieb var inde på, nemlig at vi for halvandet år siden oplevede en revision af forligsmandsloven, hvor den daværende arbejdsminister, fru Jytte Andersen, klart udtalte, at nu skulle det faglige demokrati styrkes, nu skulle der være mere råderum til arbejdsmarkedets parter, og nu skulle der være mere magt til dem, der var på arbejdsmarkedet, hvis man fastholder de to præmisser, kan vi altså i dag konstatere, at der ikke længere er noget fagligt demokrati. Jeg har forstået statsministeren sådan, at der ikke skal anvendes bestemte kriterier for indgreb, men løbende efter forgodtbefindende.
Er det konklusionen?
Jette Gottlieb (EL), 1998-05-06:
Hvis det er sådan, at statsministeren med naturlovsmæssig sikkerhed kan fastslå, at der ville være kommet et indgreb i næste uge, fordi tingene udviklede sig uforsvarligt, er det så ikke altid sådan, og er strejkeretten så ikke en illusion?
Er det ikke sådan, at statsministeren under alle omstændigheder i enhver situation i så fald ville gribe ind?
Var det den forståelse af den fri forhandlingsret og den fri konfliktret, der lå i hele retorikken, da det faglige demokrati blev ført på bane, da man lavede ændringer i forligsmandsloven for små halvandet år siden?
Var det de argumenter, der blev ført frem?
Er det ikke sådan, at statsministeren siger: Vi vil under alle omstændigheder altid gribe ind, og er det så ikke det, der virker tilbage og gør, at parterne faktisk ikke er i stand til at løse problemerne, fordi de hver især venter, at regeringen griber ind for dem?
Jes Lunde (SF), 1998-05-06:
Ja, men er det ikke lidt uventet, hvis der ikke kommer hurraråb ovre fra Dansk Arbejdsgiverforening?
Jeg mener, det er præcis det, de ønskede, de har fået igennem.
Det udspil, de lagde frem for LO, tager regeringen nu op, og de dele af udspillet, som ikke var med i arbejdsgivernes eget udspil, får de betalt fuldt og helt af skatteyderne.
Så set fra en arbejdsgiversynsvinkel er det vel en nulløsning, en gratis omgang, og det er vel også det, arbejdsgiverne hele tiden har satset på.
Jeg vil gerne spørge statsministeren: Hvis statsministeren virkelig synes, at nu skal der gribes ind, hvad er så baggrunden for, at statsministeren overhovedet ikke har undersøgt mulighederne for at finde et flertal i dette Folketing, som ville bryde rammen?
Det er jo det, der har været det centrale krav fra LO's side i de sidste dage her under konflikten: at bryde rammen og set i lyset af virksomhedernes store overskud skaffe nogle forbedringer på feriesiden, og hvor det ellers kan være.
At bryde rammen har været det centrale
, så hvorfor har statsministeren ikke interesseret sig for at finde et flertal i Folketinget, der også ville det, i stedet for bare at bruge de borgerlige partier til at tvinge en stort set uændret skitse ned over hovedet på de lønmodtagere, der allerede én gang har sagt nej tak?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-05-06:
Jeg har to korte spørgsmål til arbejdsministeren.
Det ene er angående lovforslagets generelle bemærkninger side 2, de to kendte linjer om, at »regeringen har under overenskomstforhandlingerne tilkendegivet, at der ikke lægges op til politiske beslutninger, der øger arbejdsgivernes lønomkostninger i de kommende par år.«.
Jeg vil gerne bede arbejdsministeren nøje definere, hvad man forstår ved lønomkostninger.
Betyder det, at virksomhederne ikke vil blive pålagt udgifter, som skader virksomhedernes konkurrenceevne?
Kan man definere det på den måde?
Det er det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål angår den uklarhed, som jeg kan forstå ministeren mener der er i lovforslaget, og som søges afklaret ved parternes hjælp.
Jeg vil godt bede ministeren bekræfte, at selv om dette skulle blive afklaret, er det ikke noget, der vil ændre på de erhvervsøkonomiske konsekvenser, som er opregnet i lovforslagets bemærkninger.
Villy Søvndal (SF), 1998-05-06:
Arbejdsministeren var inde på i sit svar, at vi var nogle, der var galt afmarcheret i forhold til, hvad der skete ude i virkeligheden.
Indgrebet har ikke været kendt så længe, og jeg kan oplyse arbejdsministeren om, at hvis man læser på Ritzau inden for den sidste time, kan man se følgende overskrifter:
- Dansk Arbejdsgiverforening ser positive elementer
i indgrebet; kl. 16.10 - Vrede og skuffelse i fagbevægelsen; kl. 15.23 - Landbruget hilser indgrebet velkommen.
Tak skal I have; kl. 15.12 - Regeringens indgreb er ubegrundet, mener LO.
Jeg vil godt spørge: Har de herrer rundt omkring i denne her verden fuldstændig mistet orienteringssansen?
Kan Dansk Arbejdsgiverforening, LO, Landbrugsraadet, fagbevægelsen - ikke finde ud af, hvad det er, der sker?
Kender de ikke teksten?
De, der er virkelig vildfaret i dag, er en socialdemokratisk ledet regering, der tager stilling og får ros fra Dansk Arbejdsgiverforening, fra Landbrugsraadet, men mødes med skuffelse og vrede i fagbevægelsen.
Det siger da det helt centrale om indholdet i det her.
Frank Aaen (EL), 1998-05-06:
Arbejdsministeren prøver at tale uden om, at man har taget arbejdsgivernes parti i konflikten.
Arbejdsgivernes hovedkrav i hele konflikten har været, at de ikke ville tage én krone mere op af lommen, og det krav er opfyldt.
med flere kroner end dem, der lå, men det krav er afvist, og det er da at tage stilling.
Alt det, der nu tales om som forbedringer, er betalt krone for krone af lønmodtagerne selv.
Der er ikke taget én eneste yderligere krone fra arbejdsgiverne, og det er sådan, at for dem, der ikke bliver omfattet af ret til ekstra ferie og omsorgsdage, er det, der ligger på bordet nu, ringere end det, de stemte nej til, for før fik de bl.a. et højere pensionsbidrag end det, de nu får.
Så man går ud og laver noget, der er ringere end det, arbejdsgiverne havde tilbudt lønmodtagerne på mange områder for manges vedkommende.
Det er da at tage arbejdsgivernes parti.
Det kan man ikke tale sig uden om.
Så hørte jeg ikke noget om - jeg må indrømme, at jeg ikke er helt så optimistisk som hr. Ole Sohn - jeg hørte ikke noget om, at man vil ændre teksten i indgrebet.
Og der står altså 9 måneders, henholdsvis 6 måneders uafbrudt beskæftigelse hos samme arbejdsgiver.
Det er der jo adskillige titusinder, der ikke kan opfylde.
Ole Sohn (SF), 1998-05-06:
Indledningsvis vil jeg gerne sige, at jeg er meget glad for, at ministeren - om ikke direkte, så indirekte - erkender, at sådan som teksten ligger, giver den faktisk os, der har kritiseret indgrebet, ret i, at der er tale om en karenstid, som gør, at en stor gruppe af de lønmodtagere, som man siger er omfattet af indgrebet, alligevel ikke er det, fordi de kun har haft kortvarig tilknytning til den samme arbejdsplads.
Jeg forstod på ministerens bemærkninger, at han er enig i, at sådan står der i teksten, men at det ikke er det, der er tilsigtet, og så må vi jo se, om det bliver rettet undervejs.
Det andet er, at ministeren siger, at man går ud over den ramme, som Dansk Arbejdsgiverforening har givet udtryk for at ville acceptere.
Det gør man jo ikke.
Der blev lavet et mæglingsforslag, som blev godkendt af Dansk Arbejdsgiverforening, men blev stemt ned af lønmodtagerne, og det er inden for den ramme, man har fundet pengene.
At der så fra statens side er lagt noget mere ind, er jo ikke noget, der vedrører eller belaster arbejdsgiverne, så man kan sige, at løsningen er fundet inden for den ramme, som lønmodtagerne har stemt ned.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-05-06:
Jeg vil gerne understrege, at mit ønske er ikke, at dette her skal opfattes som at tage hul på en sjette ferieuge.
Jeg mener, vi skal prioritere andre og vigtigere ting højere end en sjette ferieuge.
Men nu ligger der altså et forslag, som jeg generelt er positiv over for, og så vil jeg selvfølgelig arbejde på at få det bedst mulige ud af det.
Jeg vil gerne være med til at finde en løsning, så alle lønmodtagere kan få del i de ekstra feriedage, også dem, der har skiftende arbejdspladser og kun arbejder en gang imellem.
Med hensyn til kyllingerne synes jeg for så vidt, det er lidt for banalt at blive ved med at snakke om de kyllinger, for der er så mange andre problemer i konflikten.
Men nu er det altså det, der har været mest synligt, og så vil jeg sige, at nødslagtning koster jo mere end 5 kr. pr. kylling. Det koster også tab af kyllinger, og det er en meget stor pris, nogle uskyldige i denne arbejdskonflikt kommer til at betale i forhold til det, som lønmodtageren, der hygger sig i sit sommerhus i en ekstra uge eller to, gør.
Der er nogen forskel på den indsats, de gør i arbejdskampen.
Der er ikke meget arbejdskamp i at gå med nogenlunde fuld løn og hygge sig i sit sommerhus, som vi så i en TV 2-udsendelse i Nordjylland.
Til hr. Søren Kolstrup: Jamen jeg så gerne, at alle familier fik del i de goder.
Det var også derfor, jeg sagde i mit indlæg, at jeg ser gerne, vi laver noget gennem lovgivning og skattefinansierer det, så det kan komme alle familier til gode, også dem, hvor kun den ene forsørger eller ingen af dem er tilknyttet arbejdsmarkedet.
Uanset om vi får det lavet, som jeg ønsker, altså at selv om man ikke har været i arbejde i 6 eller 9 måneder, skal man alligevel have hele fordelen, kommer det jo ikke de reelt arbejdsløse - dem, der er helt uden for arbejdsmarkedet -
I øvrigt ville det være noget helt nyt, hvis de, der er på arbejdsmarkedet er solidariske med dem, der er uden for arbejdsmarkedet.
Men det er jo desværre ikke det, der kendetegner arbejderbevægelsen.
Så spørger hr. Dyrlund, om jeg mener, SF kunne finde på at stemme for, hvis jeg nu fik opfyldt mit ønske, som er sammenfaldende med SF's.
Nej, det har jeg ingen forventninger om, men jeg tillader mig faktisk at sige det, jeg mener, uden at have taktiske overvejelser.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-05-06:
Jeg vil gerne spørge hr. Ole M. Nielsen, om han tror, SF kunne finde på at stemme for dette lovindgreb, hvis vi stod i den situation, at der var tale om en traditionel opsparing af de feriedage, vi jo taler om.
Det kunne være spændende at høre Kristeligt Folkepartis synspunkt om det.
Søren Kolstrup (EL), 1998-05-06:
Jeg forstod på ordføreren fra Kristeligt Folkeparti, at samhørigheden i samfundet betyder meget.
Jeg ved også, at familien betyder meget for partiet, og jeg kender den gamle plakat med familien i centrum.
Vi ved, at Kristeligt Folkeparti mener, at hvis familien har det godt, så er det en grundsten, hvorpå alt andet kan bygges.
Jeg kunne forstå, at Kristeligt Folkeparti var opmærksom på, at der engang her i samfundet har været nogle skel, men at det var noget, der hørte gamle dage til.
Og vil det så sige, at hvis det ikke er alle familier som sådan, der bliver tilgodeset, vil Kristeligt Folkeparti vende ryggen til forliget, eller hvordan?
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-05-06:
Fremskridtspartiet er af den overbevisning, at når 149.000 mennesker stemte nej, er det, fordi man er bange for, at regeringen efterfølgende kommer med økonomiske indgreb og eventuelt skatteforhøjelser.
Jeg vil endnu en gang spørge arbejdsministeren, om regeringen kan garantere for, at det ikke er tilfældet.
Ole Sohn (SF), 1998-05-06:
Skal jeg forstå talen sådan, at Kristeligt Folkeparti er kritisk indstillet over for det udspil, der ligger omkring feriefridage, som bygger på karenstid, og hellere ser opbygget et system, som bygger på det velkendte, altså optjening af feriedagpenge, så man optjener ret til feriefridage på samme vis, som man gør til de øvrige fem ugers ferie.
Og så lige en sidste ting til debatten om dyrevelfærden.
Jeg synes lige, jeg bliver nødt til at understrege, at i forbindelse med debatten om kyllinger og de 5 kr. blev det faktisk tilkendegivet, at der blev givet to valgmuligheder: enten kunne man foretage nødslagtning eller indgå en anden ordning, hvor man betalte nogle penge.
Man kunne have valgt nødslagtningen, hvis ikke man ønskede at betale til Kræftens Bekæmpelse.
Det har været sagt mange gange, også her senest af hr. Thorkild B. Fransgaard, at der har været problemer med grisestalde og fjerkræavl.
Jeg synes, at en af de bieffekter, konflikten har haft, er, at det er blevet åbenbaret for hele befolkningen, at den måde, som man opdrætter fjerkræ og svin på, er under al kritik.
Det har ikke noget med konflikten at gøre.
Det er den generelle opdrætsfacon, som skal ændres.
For et par dage siden blev der vist et billede af en afbidt grisehale i fjernsynet, og selv om jeg ikke er landmand, så vil jeg i hvert fald godt garantere for, at den er bidt af, før konflikten blev etableret.
Søren Søndergaard (EL), 1998-05-06:
Jeg vil godt bede fru Jette Gottlieb sige til hr. Tom Behnke, at han skal lade være med at basere sig på sin hukommelse.
Det er meget, meget farligt.
Da hr. Tom Behnke citerede, hvad jeg skulle have sagt om stribevis af forringelser, sad jeg heldigvis i nærheden af en computer, der gav mig adgang til at se, hvad jeg rent faktisk havde sagt, og det, jeg havde sagt, var, at for dele af arbejderbefolkningen indeholdt det her forlig kun forringelser, hvilket jo er sandt i modsætning til den påståede udtalelse, som hr. Tom Behnke tillægger mig.
Så kunne fru Jette Gottlieb ikke appellere til hr. Tom Behnke om at lade være med at stole på sin hukommelse?
Det er en utrolig dårlig idé.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-05-06:
Det, jeg mente med, at det ikke kan være rigtigt, at 149.000 mennesker kan lamme samfundet, var, at man kunne lave om på afstemningsmåden, sådan at mindst 50 pct. af dem, der er omfattet af den pågældende konflikt, skal stemme nej, for man ved udmærket, at de, der er for, ikke stemmer.
Jeg har set en del, og derfor kan jeg sige, at både kyllingefarmere og svinefarmere her i Danmark går mindst lige så meget op i dyrevelfærd, som andre gør.
Ulla Tørnæs (V), 1998-05-06:
Jeg takker for ministerens svar på en række af de spørgsmål, jeg stillede i mit ordførerindlæg; men jeg bliver alligevel nødt til at spørge ministeren endnu en gang, for jeg blev ikke helt klar over, hvad det er, regeringen agter at gøre for at undgå, at vi bliver bragt i en situation, hvor der vil opstå konflikt på andre områder end dem, der er omfattet af lovindgrebet her, og med risiko for, at der også vil opstå sympatikonflikter, som måske kan være med til at lamme det danske samfund på ny.
Jeg vil gerne bede ministeren kort og præcist forklare, hvad det er, regeringen agter at gøre for at undgå, at vi kommer i en sådan situation.
Så vil jeg ligesom hr. Knud Erik Kirkegaard igen fremhæve sætningen på side 2 i bemærkningerne til lovforslaget, nemlig sætningen om, at regeringen ikke vil lægge op til politiske beslutninger, der øger arbejdsgivernes lønomkostninger i de to år, overenskomsterne omfatter.
Men jeg bliver nødt til at bede ministeren om her klart at tilkendegive, at man også agter at efterleve sætningen på side 2.
Det er ikke nok, at man er opmærksom på, at det står der.
Det er vi såmænd alle sammen.
Jeg bliver nødt til at bede ministeren om klart og præcist at tilkendegive, at man altså også agter at efterleve det, som man har skrevet i bemærkningerne.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-05-06:
Ja, i dag er jeg ikke populær hos LO's formand, jeg er heller ikke populær i LO, og jeg er tilsyneladende heller ikke populær hos hr. Holger K. Nielsen.
Det må jeg leve med.
Men der var et par fejl i hr. Holger K. Nielsens indlæg, jeg lige må korrigere.
Det første var, at omkostningsmæssigt er vi ude over den ramme, der blev aftalt mellem parterne i forbindelse med mæglingsforslaget.
Det tager regeringen højde for, i og med at vi fjerner den sygeskat, der jo var en omkostningsbelastning for virksomhederne.
Punkt 2: Man kan ikke uden videre sige, at det her er, hvad Dansk Arbejdsgiverforening har foreslået.
Der lyder ikke hurraråb ovre fra Dansk Arbejdsgiverforening lige i øjeblikket, det kan jeg godt love.
Begge parter vil selvfølgelig skælde ud i dag og formentlig også i morgen, men så er det store bededag i overmorgen, og så er det på tide at se ansvaret i øjnene.
Det håber jeg også SF vil.