runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2005-03-15:
Der er vi så uenige.
Fru Inger Støjberg beskrev denne her reform, der nu havde været i kraft i 35 år, og som havde indrettet en masse ting, men jeg vil høre, om ordføreren ikke er enig i, at i hovedstadsområdet fik man jo aldrig den reform.
Der har vi i stedet haft forskellige konstruktioner for at bøde på det problem, at man aldrig fik lavet en hovedstadsreform.
Her i de senere år har vi haft konstruktionen med HUR og H:S, der har taget sig af trafikken og af sygehusene, hvor man har haft det her indirekte med, at det var meget svært for borgerne, hvis sygehusene ikke var i orden i København og på Frederiksberg, for hvor var det så, de skulle henvende sig?
Hvor skulle man egentlig stemme?
Så sad der en bestyrelse osv.
Har man overhovedet ikke fra Venstres side kigget på de erfaringer, når man nu laver en konstruktion med regionerne, der minder noget om det, eller synes man, at det fungerer rigtig godt med H:S- og HUR-konstruktionen?
Inger Støjberg (V), 2005-03-15:
Det er jo sådan, at fru Line Barfod næsten selv gav svaret her, i og med at fru Line Barfod sagde, at nu laver man et system, der minder noget om det nuværende system.
Det er jo netop sådan, at man har taget de erfaringer, som man netop har fået her i hovedstadsområdet, til efterretning og har indarbejdet dem.
Derfor vil jeg egentlig sige, at jeg føler mig meget, meget tryg ved den opdeling, som der er nu, og den synes jeg meget præcise beskrivelse, der er, af, hvilke opgaver de forskellige instanser skal varetage.
Men at det her lovforslag sådan ligesom skulle være et oplæg til et samfund, hvor alting skulle måles og vejes, synes jeg godt nok er sådan lige at strække pointerne lidt langt, vil jeg sige til fru Line Barfod.
Line Barfod (EL), 2005-03-15:
Vi er jo mange, der på forskellige punkter har kunnet konstatere, at tingene ikke fungerer, men der er ikke noget, som umiddelbart tyder på, at det her får tingene til at fungere.
Det er en tro, som fru Inger Støjberg har, og jeg er så uenig i den tro, især fordi jeg, hver gang jeg spørger, hvordan det skal fungere i praksis, ikke kan få nogen konkrete svar.
Derfor vil jeg gerne spørge helt konkret om de nye regionsråd: Hvis jeg som borger oplever, at tingene ikke bliver gjort ordentligt på det sociale område eller på sundhedsområdet, som regionsrådet er ansvarligt for, hvis jeg mener, at der ikke bliver givet penge nok til at udvikle et område,
hvor er det så, jeg skal gå hen og klage?
Og hvortil er det så, at jeg skal kunne flytte mit kryds ved det næste valg?
Er det til regionsrådet, som kan sige, jamen vi får ikke penge nok fra staten og fra kommunerne?
Er det nabokommunen, som ikke ville bevilge penge, hvor min egen kommune, hvor jeg har stemmeret, gerne ville bevilge penge?
Er det folketingspolitikerne?
Hvor er det, man skal stemme anderledes i denne her meget indviklede økonomiske konstruktion, man laver
Torsten Schack Pedersen (V), 2005-03-15:
Jeg synes, det er interessant, hvis vi prøver at kigger internationalt på det.
For det er ikke, fordi der er lavet mange analyser, der prøver at lave en sammenhæng mellem effektivitet og antallet af skatteudskrivende niveauer.
Der er nogle få, og der er analysen faktisk entydig: at jo flere skatteudskrivende niveauer man har, jo dårligere effektivitet har man, netop fordi man så har en mulighed for, i stedet for at kigge kritisk på, hvordan man udnytter skatteborgernes penge, ja, så går man bare direkte til at skrue på skruen, således at man får skatten sat i vejret.
Jeg forstår ikke, hvorfor ansvarligheden er så vigtig for skatteudskrivningsretten.
Jeg håber, at vi er enige om, at der er masser af muligheder for regionerne for at udnytte skatteborgernes penge mest effektivt, uden at det er skatteudskrivningsretten, der skal være ensbetydende med ansvarligheden.
Rune Lund (EL), 2005-03-15:
Jamen kære hr. Kristian Thulesen Dahl, hvordan kan det så være, at der ikke er konkrete rettigheder for den enkelte, individuelle ansatte til at få de her oplysninger?
Hvordan kan det være?
Nu hører vi en masse snak om åbenhed, og det skal være, ih, så åbent, men nu er vi helt konkrete, og det handler om den enkelte ansatte og de konkrete rettigheder, som den enkelte ansatte har.
Hvordan kan det være, at de ikke er med i det, der her ligger i forhold til kommunalreformen?
Og vil Dansk Folkeparti ikke garantere, at den enkelte, individuelle ansatte får de rettigheder?
Ole Stavad (S), 2005-03-15:
Jo, det er meget andet.
Men det, al erfaring siger, og det, som hr. Torsten Schack Pedersen vil kunne se, hvis han går ind og ser de internationale sammenligninger, er, at der, hvor man også selv har skullet ud at skaffe sig pengene, hvis ikke man opførte sig meget økonomisk ansvarligt med de penge, man har til rådighed, er der, hvor den kombination giver den største økonomiske ansvarlighed.
Jeg vil påstå, at når vi har et sundhedsvæsen, hvor vores amtspolitikere har været i stand til, selv om det er drønbesværligt, også eksempelvis at nedlægge et lille sygehus, så er det, fordi de vidste, at hvis ikke de lavede de rationaliseringer, sørgede for, at det her hang sammen også økonomisk, så skulle de selv ud at stå til ansvar over for borgerne for hver eneste krone, de skulle hente ind.
Det er det, jeg forstår ved økonomisk ansvarlighed: at man har ansvaret både for indtægtssiden og for udgiftssiden.
Og kan man ikke få enderne til at hænge sammen, så skal man selv ud at stå til ansvar for de penge, man skal opkræve ekstra.
Torsten Schack Pedersen (V), 2005-03-15:
Så er der liv i den.
Jeg bed meget mærke i hr. Ole Stavads tale omkring spændetrøjer og økonomisk ansvar for regionerne, men argumentationen for det undrer mig lidt, for det lyder, som om den eneste måde, man kan være økonomisk ansvarlig på ifølge hr. Ole Stavads fremlæggelse, er ved at have mulighed for at skrue på skatteskruen.
Ole Stavad (S), 2005-03-15:
Det bliver jo meget goddag mand økseskaft, når det er sådan, at Venstres ordfører tillægger mig og citerer mig, eller hvad det nu er, for noget, som jeg aldrig har sagt.
Det er jo regeringen.
Det er Venstre, det er Konservative, det er Dansk Folkeparti.
Det er ikke Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti ude i landet.
Det er dem, der sidder her i Folketinget, der tilsyneladende ikke har nogen tillid overhovedet til de lokalt, regionalt valgte politikere, som tager sig af de opgaver, man her bliver tillagt.
Derfor giver man dem ingen handlefrihed, man spænder dem ind i en spændetrøje, fordi man ikke har tillid.
Og så har jeg jo svaret på den der med incitamentet.
Der er ingen af dem, der overhovedet beskæftiger sig med det her, der mener, at det flytter noget som helst.
Hvis fru Inger Støjberg efter den her debat vil give sig selv tid til at læse de høringssvar, der på det her område, så ville jeg meget gerne høre bare et citat af nogen, der mener, at det her virker.
Der er det modsatte beskeden.
Inger Støjberg (V), 2005-03-15:
Ja, jeg fik jo ikke just svar på mit spørgsmål.
Hr. Ole Stavad angreb mig for, at det her skulle være indstuderede fraser om mistillidserklæringer og sådan nogle ting.
Jeg refererer jo sådan set bare hr. Ole Stavads tale, som er gennemsyret af en mistillid til kommunalbestyrelsesmedlemmer, og hvor ord som spændetrøje og galskab og vanvid bliver brugt sådan frit.
Så det her er ikke noget med indstuderede fraser.
Men hr. Ole Stavad må meget gerne over for mig i en kort vending prøve at forklare, hvorfor det er så skidt, at kommunerne nu får et incitament til at fremme forebyggelse, til at fremme folkesundheden og dermed gøre os alle sammen lidt mindre syge, så vi dermed trækker lidt mindre på sundhedskontoen.
Jeg forstår ganske enkelt ikke argumentationen.
Ole Stavad (S), 2005-03-15:
Og hvis vi snakker om mistillid, så er den konstruktion, som her er lavet i forhold til folkevalgte på regionalt plan, simpelt hen bygget op på, at de folkevalgte ikke selv kan træffe en eneste klog beslutning.
Derfor er man nødt til at strikke en spændetrøje, man kan putte dem ind i.
Med hensyn til det andet med, at man skal have incitament, kan vi sige, at det jo sådan set også er udtryk for en vis mistillid fra regeringen til lokalpolitikerne, at man siger: Hvis ikke det er sådan, at de får penge for det, så gør de nok ikke det rigtige.
Det tror jeg nu normalt man gør.
Men hvis man mener, at der er behov for et incitament, så er det der jo ikke, det kan vi jo undersøge i udvalgsarbejdet.
Det er jo det, alle siger, at med den måde, man har indrettet det her på, er det altid en underskudsforretning for kommunerne at gøre det rigtige.
Inger Støjberg (V), 2005-03-15:
Ja, for jeg forstår ganske enkelt ikke, hvorfra det er, at hr. Ole Stavad har fået opbygget så stor en mistillid til kommunalpolitikerne.
Hr. Ole Stavad mener jo, at det både er galskab og meget andet ondt, at kommunalbestyrelserne nu her får et medansvar for sundhedssektoren, og her til sidst nævnte hr. Ole Stavad også, at det på ingen måde hjælper på kassetænkning eller for den sags skyld på sundhedsvæsenet, at kommunerne nu her får et medansvar.
Ole Stavad (S), 2005-03-15:
Nu er det en lang dag, vi er i gang med her.
Jeg har prøvet at gøre mig umage med ikke at gentage det, som jeg sagde i den første ordførertale, jeg havde, omkring opgaveflytninger, hvor vi mener, miljøet skal placeres, sociale forhold, veje osv.
Så det vil jeg tro at hr. Leif Mikkelsen godt kan huske at jeg har sagt, hvis han lige tænker tilbage.
Det behøver ikke gentages en hel masse gange.
Når så hr. Leif Mikkelsen spørger: Jamen er det ikke godt, vi kommer kassetænkning, alt efter hvilken seng man ligger i, til livs?
så er det jo det, vi ikke gør.
Det er det, vi ikke gør.
Det er jo derfor, jeg sagde: Jeg kan godt se ideen i at give kommunerne et medansvar på nogle områder, også økonomiske, når borgerne er i kontakt med sundhedsvæsenet.
Men da det er meget små beløb, uanset hvor klogt kommunerne opfører sig, så bliver det stadig væk interessant, om man kan tjene penge på det, som hr. Leif Mikkelsen kalder kassetænkning.
Det kan aldrig i den her konstruktion blive en god forretning for kommunerne at gøre det rigtige, og det er derfor, jeg siger: Skulle vi ikke prøve at se på, om man måske i stedet for at lave 60 millioner regninger så skal ned på 500.000 regninger, men til gengæld skal det så være på områder, hvor kommunerne rent faktisk kan påvirke adfærden?
Leif Mikkelsen (V), 2005-03-15:
Må jeg forstå hr. Ole Stavads svar derhen, at hr. Ole Stavad sådan set er enig i de opgaver, der ligger i regionerne, at det er dem, regionerne bør have i den nye struktur, men at det blot handler om de vilkår, det virker under?
Det kunne være nyttigt at få det afklaret.
Og så et tillægsspørgsmål: Kan hr. Ole Stavad ikke se noget som helst godt i, at vi får givet sundhedssektoren den nye dimension, at kommunerne får et medansvar?
Kan hr. Ole Stavad slet ikke erindre sig den kassetænkning, der har fundet sted, hvor hvem der skulle betale var afhængig af, om man nu fik en patient til at ligge i den ene eller den anden seng?
For jeg har ikke hørt hr. Ole Stavad sige noget godt, og det undrer mig egentlig.
Jeg mener egentlig, vi godt kunne finde noget godt.
Kan hr. Ole Stavad slet ikke se noget godt i det at få medansvar og fjerne kassetænkning og ikke bare sige, at det burde være, som det var?
Ole Stavad (S), 2005-03-15:
Hvis det er sådan, at hr. Leif Mikkelsen har haft en forventning om, at fordi vi på et område, hvor vi er enige, indgår en aftale, og at det så vil betyde, at vi lægger os et stykke fra Venstres synspunkt der, hvor vi er uenige, så er det en misforståelse.
For det, jeg talte om, var konstruktionen inden for regionen, altså den del, som regeringen har valgt at placere i regionen.
Jeg forstår ikke, at man så bygger den sundhedsopgave op på en måde, så man ikke har nogen som helst mulighed for at påvirke økonomisiden; at man lægger en stærk spændetrøje ned over, hvordan man skal organisere sit eget arbejde; at man forhindrer, at de opgaver, som regeringen og Dansk Folkeparti har valgt at tillægge regionerne, bliver inden for nogle rammer.
Jeg troede, at også Venstre var enig i behovet for en dynamisk regionalpolitik i den globaliserede verden med de vidensamfund, som er udviklet, som har stærke drivkræfter imod nogle få meget store byer.
Det troede jeg faktisk Venstre også var enig i.
Derfor forstår jeg det ikke.
Leif Mikkelsen (V), 2005-03-15:
Nu må hr. Ole Stavad jo rette mig, hvis jeg tager fejl, men jeg fik en svag fornemmelse af, at hr. Ole Stavad var meget bekymret for den her konstruktion og var meget begejstret for de amtslige konstruktioner i dag og hele det område og pegede på en række kvaliteter ved det.
Nu har hr. Ole Stavad jo været med til at tage et medansvar for en ny struktur, altså det kommunale danmarkskort, som indebærer større kommuner.
Og det foredrag, vi fik her fra hr. Ole Stavad – det blev jeg faktisk lidt ked af – var, som om det var fuldstændig upåvirket af, at vi i enighed laver et nyt danmarkskort med under 100 kommuner, altså større kommuner, som jo forhåbentlig kan løse langt større opgaver, end man har kunnet indtil nu.
Gør det slet ikke indtryk?
Jeg havde håbet, at invitationen til samarbejde havde påvirket den der grammofonplade en anelse.
Jeg synes bare ikke, jeg hørte det.
Ole Stavad (S), 2005-03-15:
Jo, det er det bestemt.
Det er vi jo også stærke og varme tilhængere af.
Og det er derfor, vi ikke forstår, at de to regeringspartier sammen med Dansk Folkeparti vil fjerne vigtige sammenhænge i det at kunne lede og det at kunne bære ansvaret.
Alle modeller, vi har set uden for Danmark – vi har lykkeligvis ikke haft dem her, i hvert fald ikke i nyere tid – hvor man adskiller på et f.eks. vigtigt område som sundhedsområdet, adskiller man det økonomiske ansvar fra det at føre driften.
Det har så vist sig at blive ustyrligt.
Så jeg kan egentlig ikke forstå, at regeringen har følt sig tiltalt af det, i hvert fald da slet ikke finansministeren.
Det bliver jo den der med: Send flere penge.
For man har ikke ansvaret på samme måde, som man har i dag.
Hvis man læser rapporten fra sundhedsministerens rådgivende udvalg på sundhedsområdet, Kjeld Møller Pedersen-rapporten, der kom, så er vel en af konklusionerne netop, at det er den sammenhæng, der er i dansk sundhedspolitik hos de folkevalgte mellem ansvaret for økonomi og for opgaven, der gør, at vi faktisk har fået mere sundhed for pengene end de fleste andre steder.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-15:
Ja, og så til spørgsmålet: Er der ikke brug for initiativ, indsigt og kreativitet med henblik på at varetage det ansvar, som regionsrådet skal?
Kommunerne skal jo bidrage med 12 mia. kr. om året til regionernes sundhedsopgaver.
Er det et tyndt lag fernis?
Er det ikke en politisk opgave at lede denne store del af den offentlige sektor?
Ole Stavad (S), 2005-03-15:
Først en bemærkning til det, jeg sagde om grundloven: Jamen jeg har ikke speciel indsigt i forfatningsretlige spørgsmål, og når jeg har rejst det her spørgsmål, er det jo, fordi folk, der er ansete på området, har skabt tvivl om, hvorvidt det er i overensstemmelse med grundloven.
Hvis man eksempelvis læser en artikel – det kaldes den, men den er på ganske mange sider – af lektor i offentlig forvaltning Gerd Battrup fra Roskilde Universitetscenter, som også ligger på en hjemmeside under Aarhus Universitet, vil man se, at her når man faktisk frem til nogle ganske klare konklusioner, specielt i forhold til det, at man kommer de nye regioner ind i en spændetrøje uden den bevægelsesfrihed, der er inden for kommunalfuldmagtens rammer.
Men der er også ret stor overbevisning i forhold til det, at man fjerner egne indtægter og skatteudskrivningsret, det vil efter det notat, jeg står med her, være i strid med grundloven.
Derfor mener jeg, at vi har et fælles ansvar for at sørge for, at vi finder klarhed på området.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-15:
Det var jo et længere indlæg.
Det er svært at nå det hele, og der er mange ting, jeg gerne ville tage fat på.
Den første er, at lovforslaget foreslår oprettet regioner, og de regioner er efter forslaget ikke kommuner i grundlovens forstand.
Bestemmelserne i grundlovens § 82 er opfyldt ved de nuværende og fremtidige kommuner og deres styreform, og derfor er dette forslag ikke grundlovsstridigt.
Så det er i hvert fald en påstand, som jeg synes med det samme kan manes i jorden.
Jeg kan jo høre på hr. Ole Stavad, at nu strammes retorikken: Der tales om spændetrøje og galskab, og der er en dæmonisering af det forslag, som foreligger.
Jeg vil tage fat på følgende: Er der ikke brug for kreativitet, indsigt og initiativ, når det drejer sig om ledelse af sundhedsvæsenet?
Sundhedsvæsenet har nogle af de største arbejdspladser regionalt.
Der er tale om milliardbudgetter med mange tusinde ansatte, og det er opgaver, som det er ganske vanskeligt at lede, og hvor det er vanskeligt at sikre, at det giver borgerne det bedst mulige tilbud.
Og er det ikke sådan, at regionsrådet har ansvaret for den opgave?
Inger Støjberg (V), 2005-03-15:
Man kan i hvert fald sige, at hvis man nærer stor mistillid til det kommunale system og til kommunalpolitikerne, så havde det her spørgsmål jo haft en vis relevans.
Nu er det sådan, at jeg nærer stor respekt for kommunalbestyrelsesmedlemmerne, og jeg er ikke et sekund i tvivl om, at kommunalbestyrelsesmedlemmerne fremover – måske endda specielt fremover – ser en stor interesse i at investere i forebyggelse, investere i forebyggelse for borgerne, frem for at de bliver behandlet.
Når man nu nærer stor tillid til kommunalbestyrelsesmedlemmerne, som jeg gør, så kan jeg blot sige til hr. Morten Østergaard, at jeg simpelt hen ikke er enig i den antagelse, hr. Morten Østergaard gør sig til talsmand for.
Morten Østergaard (RV), 2005-03-15:
Jamen jeg konstaterer bare, at det åbenbart er blevet Venstres politik, at hvis man er effektiv, så skal man straffes, og er man ineffektiv, så skal man gives flere midler, men det er så, hvad det er.
Jeg kunne godt tænke mig lige kort også at komme ind på det her med forebyggelse, som jo egentlig er en sympatisk tanke, altså at kommunerne skal involveres i forebyggelse, og så bare lige nævne, at med de tal, der ligger her, er det bedste skud fra Kjeld Møller Pedersen, som jo er en kendt ekspert på området, at sådan en kommune med 20.000 indbyggere samlet set, hvis den virkelig gør det godt, vil kunne tillade sig at investere samfulde 600.000 kr. om året til forebyggelse af de her sygehusindlæggelser, som man så ville kunne undgå.
Kan vi ikke være enige om, at det, der ligger her med hensyn til forebyggelse, er meget lidt ambitiøst, når effekten må forventes at være meget tæt på nul, selv om visionen kan være god nok, og at vi derfor i virkeligheden bør diskutere forebyggelse på et helt andet niveau end det, der er lagt op til med det her meget systemiske udkast til finansiering?
Inger Støjberg (V), 2005-03-15:
Det er fuldstændig korrekt, som hr. Morten Østergaard nævner, at der også er en del af det nye sundhedssystem, der nu bliver aktivitetsbestemt.
Men det er jo sådan, at 75 pct. af aktiviteten bliver finansieret via et bloktilskud.
At der så er en aktivitetsbestemt pulje, er jo sådan set med til, som netop hr. Morten Østergaard nævnte, at Løkkeposen fungerer, sådan at vi har fået kortere ventelister, vi har fået flere opereret, og hvis det er det, der er effekten af det, så synes jeg egentlig, at det er ganske godt.
Morten Østergaard (RV), 2005-03-15:
Hvis man kigger på finansieringen, og det er jo så blevet min lod i dag, så må man sige, at der fejler systemtænkningen da vist ingenting, for det er da i den grad et sindrigt system, som her er ridset op, til, hvordan man vil finansiere sundhedsområdet.
Jeg vil godt bare tage den lille del af det, som er det aktivitetsbestemte tilskud fra staten, og høre ordføreren, om det er meningen, at det skal fungere på samme vis som det tidligere, som populært er blevet kaldt Løkkeposen, forstået på den måde, at man også her, som vi diskuterede tidligere omkring kommunerne, vil gå ind og belønne dem, der øger deres produktivitet, fordi det jo i realiteten gør det, som vi også diskuterede tidligere, nemlig at det belønner dem, som har en lav produktivitet i forvejen og dermed ikke har et velfungerende sygehus i forvejen, fordi de har en mulighed for nu at høste gevinst ved at blive mere produktive, mens de, som har det her velfungerende sundhedsvæsen, og som har et godt og højproduktivt sygehus, ja, de får altså meget sværere ved at få andel i de her ting.
Kan ordføreren bekræfte, at det nok er sådan, at det kommer til at virke ude i virkelighedens verden?
Inger Støjberg (V), 2005-03-15:
Jeg vedgår, som jeg også før har sagt, at det her er en helt ny måde at sammentænke sundhedsvæsenet på og sammentænke det kommunale system på.
Men det, at man sammentænker tingene, det, at man også giver kommunerne ansvar på sundhedsområdet, så det ikke alene er nogle fjerne amtspolitikere, der skal tage sig af det, men at det nu er kommunalbestyrelsesmedlemmer og regionsrådsmedlemmer, der i fællesskab skal varetage det her og få sundhedssystemet til at fungere, ser jeg som noget positivt. Men det er klart, at hvis man er systemtænker, og hvis man tænker alting i gamle kasser, og nu skal vi have de kendte vaner til at køre, og så må vi bare få det til at køre bedst muligt, så vedgår jeg, at fru Line Barfod kan have en pointe.
Men nu er det engang sådan, at jeg og vi i Venstre gerne vil have tingene til at fungere, og vi vil godt ændre lidt på systemerne.
Vi er ikke systemtænkere, vi er tværtimod Venstrefolk af hjertet, der gerne vil have det hele til at fungere, der gerne vil have sundhedsvæsenet til at fungere bedst muligt.
Margrethe Vestager (RV), 2005-03-15:
Nu tror jeg ikke, at jeg henviste det om amternes nedlæggelse til en religiøs overbevisning, men snarere til en fiks idé hos regeringen, og det er vist ikke helt det samme, hvis man er religiøs som udgangspunkt.
Men det er nu ikke det, jeg vil spørge om.
Jeg vil snarere følge op på diskussionen om økonomien.
Det er ikke for at skabe en stor diskussion om DUT-princippet, det er bare, fordi en række af vores folk rundtomkring i kommunerne hører det som sådan et dut-dut-dut-dut, altså den lyd, man hører, når der ikke længere er forbindelse.
Det synes jeg er et dårligt grundlag at få udmøntet regeringens principper om udgiftsneutralitet på, for det opleves ikke som udgiftsneutralitet, hvis man inden for kommunen kan se, at man faktisk ikke får en økonomi, der gør, at man kan løse opgaverne på det forventede niveau.
Det er det, der er vores interesse i denne her sag.
Det er ikke, at det store regnskab nationalt set går o p, lige op, men at det også set fra de nye kommuners side er sådan, at man faktisk har en økonomi til at løse opgaverne.
Det er noget helt andet, end at det store DUT-regnskab i sidste ende går op.
Jeg bliver nødt til at sige, at vi har en tæt og også tillidsfuld – jeg synes, at jeg kan tillade mig at sætte det ord på – dialog med Kommunernes Landsforening om de her spørgsmål.
Vi har indgået en aftale, og den proces, der nu sættes i værk for at få alt det her landet, er kommunikeret ud til alle landets kommuner ved brev for 2-3 uger siden, for det er jo rigtigt, at det er mange faktorer, der bringes i spil på en og samme tid, og brikkerne må ligesom falde på plads i den rigtige logisk sete rækkefølge.
Det er baggrunden for, at vi nu her i foråret og frem til sommer gør DUT-forhandlingerne færdige, sådan at man detaljeret og rigtigt og fair kan fastsætte de summer, der skal flyttes mellem de forskellige niveauer i det her samfund.
Dette skaber forudsætningen for i detaljen at tage hul på det, som fru Margrethe Vestager nu efterspørger, som jeg er enig i, nemlig at den enkelte kommune bringes i en situation, hvor den enkelte kommune, når opgaver er flyttet til og flyttet fra, når flere indbyggere er kommet til og beskatningsgrundlaget har ændret sig og man fremadrettet opkræver en del af den amtskommunale skat som primærkommunal skat, når alle disse manøvrer er tilendebragt, har et ordentligt økonomisk udgangspunkt.