Sonja Mikkelsen (S), 2000-10-26:
Jeg vil gerne sige, at jeg har været glad for at lytte til den her debat, vi har haft om dette forslag.
Jeg synes også, at det er vigtigt at konstatere, at der i hvert fald er en ting, som hele Folketinget er enige om, og det er, at det ikke er fornuftigt, at børn lærer at ryge i skolen.
Det, man så i nogen udstrækning ikke har kunnet finde enighed om umiddelbart, er den metode, der er lagt op til fra regeringens side, og som også er en udløber af regeringens folkesundhedsprogram, som vi jo også tidligere har haft lejlighed til at drøfte i Folketinget.
Det er utrolig vigtigt, at vi gør, hvad vi kan for at sikre, at børn ikke begynder at ryge.
Vi må så prøve at finde en form, der gør, at vi samler så mange som overhovedet muligt omkring det her forslag.
Som også fru Yvonne Herløv Andersen var inde på, er det jo netop tænkt som et rygstød til dem, der gerne vil arbejde for at sikre, at børn ikke kommer til at ryge.
Og i den sammenhæng vil jeg også gerne tage fru Birthe Skaarup med, som jo netop understregede, at forældrene har en helt afgørende rolle i forhold til deres børn for at motivere dem til ikke at ryge.
Her har vi altså en chance for via et
forbud imod, at børn ryger i skolen og i de institutioner, de i øvrigt færdes i til daglig, at understøtte de forældres indsats, så deres børn ikke kommer til at ryge.
Det er noget af det allervigtigste, vi kan gøre for vores folkesundhed i fremtiden, som vi her står over for, og jeg er meget glad for, at alt tyder på, at det kan vi også få besluttet her i Folketinget i denne samling.
Med hensyn til den diskussion, som hr. Frank Aaen rejste om metoden, om et forbud kan løse opgaven, eller om man måske i stedet for i virkeligheden fremprovokerer flere, der vil forsøge sig med at ryge, er det jo selvfølgelig et godt spørgsmål.
Men heldigvis er vi jo ikke helt på herrens mark på det område, for der er jo gjort erfaringer.
Der er gjort erfaringer i andre lande, og der er også gjort erfaringer på skoler og på virksomheder i Danmark.
Det seneste sted, der er gjort erfaringer, er på Bispebjerg Hospital, som jo er det fremmeste blandt ligeværdige hospitaler på forebyggelsesområdet, og hvor man jo har taget konsekvensen af sin egen indsats på området og besluttet, at der ikke ryges, heller ikke blandt personalet, heller ikke på sygehusets område udenfor, og det har man praktiseret siden 1. januar.
Inden da havde man praktiseret rygepolitik med rygerum osv. i en række år.
Men det, vi nu får oplyst fra Bispebjerg Hospital, er, at det forbud, der har været imod at ryge på arbejdet siden den 1. januar, og som man selv har besluttet på sygehuset, faktisk har betydet, at mange, mange flere nu er holdt op med at ryge. Det skyldes jo så, at der er noget om det med tilgængeligheden, så der er ingen tvivl om, at den metode, som vi her lægger op til, også har en effekt i forhold til en situation, hvor vi gerne vil forebygge, at børn giver sig til at ryge på et eller andet tidspunkt.
Så bliver der efterlyst et forbud mod tobaksreklamer og en række andre ting.
Forbudet mod tobaksreklamer har regeringen jo med i sit lovkatalog, og jeg forventer at få lovforslaget frem inden jul, så vi også kan få den sag med.
Jeg er enig i, at der stadig væk er noget at gøre også på nogle andre fronter.
Bl.a. hr. Holger Graversen nævnte i sit indlæg, at man kunne jo se lidt på, om det nu også var det rigtige snit, vi havde lagt for, hvor det er, man har det egentlige forbud, og hvor det er, man har kravet om at etablere røgfri miljøer i kraft af en rygepolitik.
Og det er klart, at jeg som minister selvfølgelig er åben over for at se på, om der er nogle grænseflader, der skal ændres på i denne her sammenhæng, igen i bestræbelsen for at sikre, at det, vi får taget hånd om her, er børnene, og at børnene ikke inspireres til at ryge i deres dagligdag.
Der er også en anden ting, jeg gerne vil tage fat i, og det var bl.a. på baggrund af det, som fru Inger Marie Bruun-Vierø nævnte om måden, vi skal have virkeliggjort denne her indsats på i skolerne.
Jeg er enig i, at den lokale udmøntning er vigtig, og derfor er det så måske også på sin plads, at jeg her gør opmærksom på, at Tobaksskaderådet jo har et projekt, der hedder »Hjælp røgen ud«, og her har man netop i efteråret skrevet til både alle de private og alle de offentlige skoler på børneniveauet og spurgt dem om, hvad de har brug for for at kunne understøtte en indsats over for børnene, der kan forebygge, at de overhovedet kommer til at ryge.
Der forventer man at få bestillingerne in fra skolerne her i løbet af november 2000, og det, som Tobaksskaderådet på forhånd vurderer, at man vil efterspørge fra skolernes side, er oplysningsmateriale til eleverne, til skolelederne, til lærerne og til forældrene og i den sammenhæng altså både oplysende materiale og også pædagogisk materiale, som kan bruges i den relevante undervisning.
De har også i Tobaksskaderådet en forventning om, at der vil blive efterspurgt rygestopmateriale, som er særlig rettet til de unge, der som følge af et rygeforbud ønsker at få hjælp til at holde op med at ryge - hvis de nu skulle være kommet i gang med det - og at man så ad den vej kunne hjælpe nogle til også at holde op igen, selv om de skulle være startet.
Der forestiller man sig, at man bl.a. kan alliere sig med skolernes sygeplejersker, sundhedsplejerskerne i den sammenhæng.
Tobaksskaderådet har også indledt et samarbejde
med Ungdomsringen i relation til klubberne om et skoleprojekt efter ung til ung-metoden.
Jeg vil sige, at jeg mener faktisk, at dette her forslag og forslagets gennemførelse er en utrolig væsentlig sag for vores folkesundhed.
Men jeg er også helt enig i, at det ikke kan stå alene. Det skal i høj grad følges op, og vi må appellere om, at det, når det er på banen og det bliver vedtaget, så bliver fulgt op af vores skoleledere ude på landets skoler, at det bliver fulgt op af vores institutionsledere, at det bliver fulgt op af kommunalbestyrelsen, sådan at vi er sikre på, at der også sker en fornuftig gennemførelse af forslaget, også på basis af den nødvendige accept og forståelse, som skal være hos børnene selv - og jeg er ikke et øjeblik i tvivl om, at den er der - men også hos forældrene og de voksne, som børn i øvrigt omgiver sig med.
Hr. Jens Ove Kjeldsen fra Kristeligt Folkeparti spurgte til, om eleverne har en klageadgang over skoleledere, som ikke er villige til at håndhæve lovgivningen på dette her område.
Der er jo de almindelige muligheder, hvor det jo er kommunalbestyrelsen, der har ansvaret for, at lovene bliver holdt, også i forhold til kommunernes institutioner, og hvis kommunerne heller ikke er villige til det sådan lige umiddelbart, så er der jo et tilsynsråd, man kan klage til. Så altså også på den front er der nogle adgange allerede i dag, hvis der er nogen, der ikke vil gøre den indsats, som skal til, og som er helt nødvendig for, at vi for fremtiden kan sikre, at der ikke er så mange, der begynder at ryge, og dermed så mange, der bliver udsat for de sundhedsskadelige virkninger, uanset om de ryger selv, eller de er passive rygere.
Og det kan godt være, at hr. Tom Behnke mener, at det er frivilligt at begynde at ryge, og jeg kan sådan set kun sige, at det jo er rigtigt, men man skal bare være opmærksom på, at når vi nu taler om børn - og dette her er jo et forslag, der koncentrerer sig om børn - så er det ikke altid muligt for dem at se rækkevidden og konsekvenserne af en konkret handling i forhold til hele deres fremtid.
Derfor bliver vi nødt til som voksne - det er vores opgave som forældre og som samfund - at tage hånd om vores børn i denne her sammenhæng, og det her er et udtryk for, at vi tager ansvar.
Jeg vil gerne kvittere over for de mange partier, der viser, at de ønsker at tage ansvar for vores børn på dette her område.