runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Krarup (DF), 2003-05-06:
Det, jeg var ude på med at nævne 1980'ernes og 1990'ernes forsorg for den private familie, var en problematisering af begrebet vold.
Det er ikke uden videre entydigt.
Jeg gør opmærksom på og gjorde opmærksom på dengang, at måske var det samfundet, der var langt mere voldeligt over for hjemmene, end hjemmene var det mod deres egne børn.
I de sager, hvor jeg var bisidder - og det var en del - var der meget sjældent tale om vold mod børn, der var måske tale om forældre, der havde svært ved på grund af sygdom at opfylde deres forpligtelser over for børnene, og som kunne have fået hjælp.
I stedet valgte man, siger jeg, den voldelige udvej at tvangsfjerne børnene.
Så jeg må desværre sige, at jeg finder spørgsmålet fuldstændig irrelevant, og jeg synes ikke, der er grund til at bruge tid på det.
Pernille Falcon (EL), 2003-05-06:
Jeg ved ikke, om hr. Krarups bemærkninger skal forstås derhen, at med hensyn til de sager, der huserede i 1980'erne, som udløste tvangsfjernelser af børn - det var ganske alvorlige sager med mishandling af børn - vil man nu sætte spørgsmålstegn ved mishandling af kvinder.
Det lød lidt, som om man fra Dansk Folkepartis side vil sanktionere mishandlingen af kvinder på samme niveau, som der var tale om i forbindelse med de tvangsfjernelser i 1980'erne, der blev henvist til. Men det, jeg gerne vil spørge til, er, om Dansk Folkeparti opfatter det som krænkelse af mandens retssikkerhed, hvis kvinden får lov at blive i Danmark efter at have forladt et voldeligt ægteskab.
Søren Krarup (DF), 2003-05-06:
Det er et særkende ved Det Radikale Venstres eller for den sags skyld den politiske korrektheds adfærd, at man sværger til frasen, det vil sige den rigtige sprogbrug, det korrekte udtryk.
Sig ordet, og det er nok.
Nogen interesse i at undersøge ordet og at præcisere endsige kritisere ordets indhold findes ikke.
Dette blev gjort til en udvendig størrelse, der kunne bestemmes på samme måde som en græsart.
Denne gang er det begrebet vold, der på samme måde bruges som det magiske ord, der åbner bjerget.
Men at vold ikke uden videre er entydig, fornemmes ikke.
Vi var nogle stykker, der opdagede det i 1980'erne og 1990'erne.
Dengang var vi optaget af at forsvare familier, der var kommet i behandlersamfundets mølle og havde fået tvangsfjernet deres børn ofte på ganske løse og upræcise anklager for vold imod børn.
Det var det samme som i forhold til begrebet revselsesret, det, vi var inde på før, det vil sige forældremyndighed.
At udøve myndighed, at opdrage sine børn med myndighed, at sætte en nødvendig grænse for børns adfærd blev betragtet som vold af dem, der opfattede tilværelsen som grænseløs og bestemt af ubegrænsede rettigheder, og således var det nok at sige ordet vold mod børn.
At det var mindst lige så voldeligt at slå børnenes hjem i stykker, at rive børnene fra forældrene under henvisning til ideologiske begreber, derom havde behandlersamfundet intet begreb. På samme måde bruges ordet vold i dette beslutningsforslag.
Igen er ordet tilsyneladende nok, men er det tilstrækkeligt at råbe »vold« imod en ægtemand?
Må man ikke fastholde ganske kontant og konsekvent, at hvis der ikke foreligger en dom for vold, kan man ikke tage ordet alvorligt?
Eller har en ægtemand ikke også krav på retsbeskyttelse?
Er det pr. definition mere mistænkeligt at være mand end at være kvinde?
Vi er som tilhængere af retssamfundet modstandere af vold.
Men vi vil ikke godtage anklagen eller udtrykket, medmindre anklagen har ført til en retssag, der er endt med en dom for vold. Foreligger der en dom mod manden, vil vi ikke godtage den udenlandske kvindes opholdstilladelse, medmindre hendes tilknytning til det danske samfund er solid og dokumenteret. Alternativet er jo, at voldsbegrebet bruges som en sikker vej til at opnå opholdstilladelse.
Alternativet er en endeløs række sager, hvor beskyldningen om vold fungerer som den nemme og bekvemme udvej til at kunne få opholdstilladelse.
En sådan tilstand er hverken klædelig for et retssamfund eller for en nation.
Vi siger derfor nej også til dette beslutningsforslag.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2003-05-06:
Vi deler også forslagsstillernes vurdering af, at vold mod kvinder altid er et problem og skal tages alvorligt.
Regeringen har jo også, som integrationsministeren har gjort rede for, fremlagt handlingsplaner på området.
Vi kan ikke støtte, at udenlandske kvindelige statsborgere altid skal bevare deres midlertidige opholdstilladelse, hvis de hævder, at de har været udsat for vold og bryder ud af et voldeligt ægteskab.
Jeg må henlede opmærksomheden på, at det er flere år siden, at man indførte nogle særlige regler, der tog særligt hensyn til voldsramte udlændinge, når det drejede sig om inddragelse af opholdstilladelse.
Så kvinderne er altså ikke blevet dårligere stillede efter regeringens stramninger.
Lad mig så f.eks. nævne forslaget om adgang til tolkebistand og bisidder.
Det er jo nogle muligheder, der efter vores opfattelse allerede er der.
Med hensyn til voldsramte har det jo i en del år været sådan, at alle kan få en bistandsadvokat, hvad enten man er mand eller kvinde, dansker eller udlænding.
Man er også i forslaget inde på, at der skal igangsættes
Lad mig sige, at vi aldrig kan få oplysning nok, men det er værd at understrege, at der er meget oplysning i øjeblikket både over for det faglige personale og over for de truede grupper.
Jeg kan også, som ministeren har gjort det, henvise til Rigsadvokatens meddelelse.
Det er jo heller ikke noget nyt, at udlændinge får samfundskurser og sprogkurser; alt det skulle være med til at styrke deres psykiske beredskab.
Vi medgiver forslagsstillerne: Området er vigtigt, men vi synes egentlig, at der allerede er taget rigtig mange initiativer fra regeringens side, og det er meget vidtgående og mangfoldige initiativer.
Vi kan ikke støtte forslaget.
Margrete Auken (SF), 2003-05-07:
Danmark som foregangsland!
Selv om nogle af os har haft det lidt ondt med denne parole i de år, hvor der er skåret dramatisk ned på vores bistand, gælder den jo trods alt stadig væk, og at der er opbakning til den i Udenrigsministeriet, kan der vist heller ikke herske megen tvivl om.
Men skal den holde, må vi ikke holde op med at være over og være efter hinanden.
Der skal konstant være diskussion om, hvordan vores bistand kan være mest effektiv og leve bedst op til de principper og værdier, vi sætter i højsædet.
Der er i hvert fald to centrale områder, der er grund til at rette det undersøgende blik imod.
Tager vi de sociale, økonomiske og kulturelle rettigheder tilstrækkelig seriøst i vores bistand?
Når Danmark trækker sig ud af Zimbabwe, fordi der så åbenlyst er problemer med god regeringsførelse og de politiske rettigheder, hvordan undgår vi så, at vi samtidig fratager store dele af befolkningen den bistand, der skulle sikre dem adgang til grundlæggende fornødenheder?
Malawi og Eritrea er de to andre besværlige eksempler på dette dilemma, og vi vil gerne vide noget om, hvad regeringen vil gøre, for at også disse sociale og økonomiske rettigheder tilgodeses i kampen for menneskerettighederne.
Det andet problem er sikringen af overvågningen fra Genève.
En del tyder på, at de helt nødvendige centrale overvågnings- og kontrolmekanismer i øjeblikket svækkes til fordel for en decentraliseringspolitik, der især fokuserer på teknisk bistand lokalt i udviklingslandene.
At teknisk bistand er absolut nødvendig, vil jeg ikke betvivle, men den kan også gennemføres af andre FN-organisationer som f.eks. UNDP og FN's medlemslande i samarbejde med bilaterale donorer, hvorimod disse organisationer ikke kan varetage Højkommissariatets rolle. Udviklingen er bekymrende, for uden denne centrale virksomhed bliver den lokale indsats for tilfældig og kontinuitetssvag og dermed alt for let ineffektiv.
Vi ser frem til at høre ministerens svar.
Besvarelse
Jørn Jespersen (SF), 2003-05-07:
»Mener ministeren, at den danske natur er trængt og på tilbagetog?« Skriftlig begrundelse
I Göteborg vedtog EU-topmødet en målsætning om at standse forarmningen af naturen og artstilbagegangen inden 2010.
Ministeren har tilkendegivet, at han vil arbejde for, at Danmark lever op til denne målsætning.
SF har i bemærkningerne til B 96 »Forslag til folketingsbeslutning om grundig belysning af opgraderingsmuligheder og mindre naturskadelige alternativer til den planlagte Frederikssundsmotorvej« bl.a. henvist til naturtilstanden i Danmark.
Tove Fergo (V), 2003-05-07:
Jeg kan kun sige, at jeg har på ingen måde haft nogen som helst interesse i ikke at afdække de faktiske forhold.
Det viser mit initiativ med at bede rigsrevisorerne om at få undersøgt Fællesfonden og administrationen af den.
Det siger jeg nu for sjette eller tiende gang, og hvordan det ellers vil forløbe, må advokatundersøgelsen så afdække.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-07:
Jeg synes jo, det er glædeligt, at på trods af de efterhånden stigende modsætninger, der vitterlig er mellem regeringen og oppositionen på en lang række punkter i det her Folketing, det kan jo ikke skjules for nogen, der iagttager tingene, så er der i hvert fald ét punkt, der ser ud til at være meget kraftig enighed om, nemlig at menneskerettighederne skal styrkes og indgå med kraftig vægt i det danske ulands-/bistandsarbejde.
De synspunkter er der jo i høj grad taget hensyn til i det forslag til vedtagelse, fru Hanne Severinsen netop har fremsat, men så er der bare dette ord »revurdere«, som kommer ind til sidst i forslaget.
Kan det så medføre, at man straffer de allerfattigste mennesker i verden ved at tage bistanden fra deres land i en situation, hvor de har en meget dårlig regering?
I så fald bliver de så at sige dobbelt straffet
om regeringer til ikkeregeringsbærende organisationer.
Jeg vil godt bede om en fortolkning af det ord, for det er meget afgørende for os i Enhedslisten med hensyn til bedømmelsen af det forslag, fru Hanne Severinsen har fremsat.
Margrete Auken (SF), 2003-05-07:
Hvordan vil fru Hanne Severinsen så forklare, hvad der skete, da vi fjernede bistanden helt fra Zimbabwe, fra Eritrea og fra Malawi, tre mishandlede lande med forfærdelige regeringer, som blev efterladt i en endnu værre forfatning, end de var i inden?
Er der noget, jeg ikke er blevet oplyst om?
Har man sørget for, at der er kommet bistand til disse tre lande og dermed, at det andet sæt rettigheder, altså socialøkonomiske rettigheder, ikke blev tilsidesat, fordi de havde eller har et skrækkeligt regime, som undertrykker det første sæt rettigheder?
Jeppe Kofod (S), 2003-05-07:
Indledningsvis skal jeg måske bare sige, at det må være enhver regerings opgave, uanset hvilken farve den har, løbende at revurdere, om det bistandsarbejde, man har, de programsamarbejdslande, man har, den måde, det foregår på, er mest effektiv, specielt i lande, hvor der er problemer med demokrati og menneskerettighedsudviklingen.
Det har jo altid været sagen for dansk udviklingsbistand.
Vi er jo enige om målsætningerne bredt i Folketinget.
»Partnerskab 2000« står jo krystalklart.
Så er det op til de forskellige regeringer at vurdere, hvordan man så efterlever de målsætninger. Der er da ikke nogen hemmelighed i, at der har været uenighed mellem oppositionen og regeringen om dens konklusioner.
Men begrebet revurdere
Det skal jeg bare bede ordføreren om at bekræfte.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-07:
Jeg vil gerne takke fru Hanne Severinsen for svaret, men jeg vil sige, at vi ikke er nået til bunds i undersøgelsen af, hvad forslaget egentlig betyder.
Betyder det, at man så vil ændre den praksis, man har haft indtil nu, hvor man jo vitterlig har grebet ind og simpelt hen fjernet bistanden i nogle tilfælde?
Eller betyder det, at man vil gå nærmere i retning af ordet omlægge, for fru Hanne Severinsen har fuldstændig ret i, at Enhedslisten foretrækker ordet omlægge.
Men jeg håber, vi kan få mere uddybning af det undervejs i debatten eventuelt også fra ministerens side.
Men for at være sikker på under alle omstændigheder have et forslag, som Enhedslisten kan støtte til syvende og sidst, skal jeg på vegne af Enhedslisten fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget opfordrer regeringen til at styrke opbakningen til FN's menneskerettighedskonventioner ved bl.a. - at arbejde for, at flere lande, herunder programsamarbejdslandene under ulandsbistanden, tilslutter sig menneskerettighedskonventionerne, særligt tillægsprotokollen til FN's torturkonvention, - at aktivere menneskerettighedsklausulerne i EU's associeringsaftaler med tredjelande, - at omlægge ulandsbistanden i programsamarbejdslande, der groft og vedvarende krænker menneskerettighederne. Folketinget opfordrer desuden regeringen til at foregå med et godt eksempel ved i lighed med Norge og Sverige at udfærdige en national handlingsplan på menneskerettighedsområdet.«
Hanne Severinsen (V), 2003-05-07:
Jamen det havde jeg nu ikke, så jeg vil svare bekræftende, at revurdering, og det er selvfølgelig også et svar til hr. Keld Albrechtsen, betyder jo ikke nødvendigvis, at man fjerner alt fra et land.
Man kan jo f.eks. gå ind via FN-systemet.
Som jeg understregede i min tale, er der jo særlige fonde, der skal støtte demokratiopbygningen.
Vi har jo tidligere støttet i lande, hvor vi absolut var imod regeringen.
Jeg ved, at hr. Keld Albrechtsen hellere ville have haft, at jeg decideret sagde omlægge.
Jeg mener altså, der skal en revurdering til, og det ord foretrækker jeg, for deri ligger ikke automatik, men selvfølgelig skal vi støtte, og jeg mener sådan set, det bliver mere og mere nødvendigt rundtomkring i verden at støtte demokratibevægelser og støtte demokratisk opbygning der, hvor diktatorer undertrykker deres befolkning.
Med hensyn til det der med ligestilling: Ja, det er jo nok lige vigtigt på sin vis, men der er jo forskellige måder, man kan håndhæve de ting på.
Det er jo mere håndfast at kunne sige, her foregår tortur, og her har vi overvågning, og her kan vi også lade individuelle borgere klage.
Hvis der er arbejdsløshed i et land, så kan man sige, man krænker de sociale rettigheder, men det kan vi jo ikke på samme måde have overvågningsmekanismer til.
Men selvfølgelig er det vigtigt, for vi ved jo godt, at der er ikke meget sjov ved at have alle sine borgerlige rettigheder, hvis man i øvrigt er ved at dø af sult.
Så på den måde er det jo ligeværdigt.
Jacob Buksti (S), 2003-05-07:
Selve kernen i ministeransvaret og det parlamentariske demokrati er, at ministeren informerer Folketinget, at det foregår korrekt, og at ministeren ikke fortier oplysninger og ikke kommer med urigtige oplysninger.
Det er informationen af Folketinget, det handler om, og det er det, man i givet fald kan drage konsekvenser af.
Ministeren siger, at ministeren har været opmærksom på, at der var problemer, og derfor har ministeren bedt Rigsrevisionen gå ind i sagen.
Det gør ministeren den 30. april 2002, men hvordan kan ministeren så 1 måned efter, den 29. maj samme år, sige i et svar til fru Margrete Auken her i Folketinget, at der overhovedet ikke er noget ukontrolleret i Folkekirkens Fællesfond, hverken i regnskaber eller i budgetter?
Hvordan hænger det sammen, når ministeren 1 måned tidligere har bedt Rigsrevisionen se på det? Mener ministeren, at ministeren med den udtalelse lever op til ministeransvarlighedslovens bestemmelser om, at man ikke må misinformere Folketinget?
Og mener ministeren, at Rigsrevisionens bemærkninger med hensyn til ministerens manglende information til Folketinget er ukorrekte?
Jens Peter Vernersen (S), 2003-05-07:
Ministeren sagde i sit tidligere svar, at vi fremstiller sandheden urigtigt, men jeg har kun hørt her i dag, at man har citeret, hvad kirkeministeren har sagt, og at man har citeret fra de dokumenter, der foreligger i sagen.
Der er alene citeret, og det, der kommer ud af disse citater, er, at kirkeministeren har vildledt Folketinget.
Så er det jo et spørgsmål, om Folketinget kan leve med det - det vil vise sig - og i den sidste ende er spørgsmålet også, om kirkeministeren selv kan leve med det.
Det kommer måske lidt an på kirkeministerens moral, men jeg synes i hvert fald, det er blevet meget anskueliggjort, at der blev givet urigtige oplysninger, og det synes jeg ikke klæder en kirkeminister.
Bjarne Laustsen (S), 2003-05-07:
Er det korrekt, som jeg hørte før, at ministeren i fuld offentlighed her i Folketinget sagde, at det var administrationens skyld og dermed ikke ministerens skyld?
At ministeren hængte hele sit departement ud og det stift, som har stået for regnskabet af Fællesfonden?
Er det korrekt opfattet med de ord, der bliver afleveret her til Folketinget, at ministeren ikke har noget ansvar, at det var administrationen, og at ministeren intet ansvar har over for administrationen?
Er det korrekt opfattet?
Kan ministeren forstå, at organisationen DJØF har udtrykt betænkelighed ved den måde, som ministeren agerer i den her sag på, når man ikke engang forestiller sig, at man skal have nogen uvildige til at undersøge sig selv og sin gøren og laden i denne her sag?
Tove Fergo (V), 2003-05-07:
Jeg vil godt gentage, at jeg kendte til beløbet på de 15 mio. kr., og at det bl.a. var baggrunden for, at det var nødvendigt at foretage en revision af budgettet for 2002.
Men hvordan disse penge skulle bogføres, vidste jeg intet om. Jeg har ikke givet nogen ordrer, og jeg har ikke været vidende om, at der er blevet givet nogen meddelelse til Lolland-Falsters Stift.
Så får jeg det at vide, så får Folketinget det at vide, og så kan der gøres noget ved det.
Vedrørende spørgsmålet fra fru Margrete Auken om, hvordan enderne skal nå sammen, og hvordan budgettet skal kunne hænge sammen i Kirkeministeriet: Fru Margrete Auken ønsker åbenbart at belaste folkekirkens medlemmer med øgede skatter.
Det er jo det fru Margrete Auken mener er løsningen
på det hele, men dertil vil jeg sige, at så snart budgettet for 2004 er udarbejdet, skal jeg sørge for, at Folketinget får det.
Fru Margrete Auken spørger, om jeg kun har foretaget mig dette, da jeg opdager, at den er gal med Fællesfonden på baggrund af den underbudgettering, der har fundet sted, det forbrug af kassebeholdningen, der har fundet sted i årene tilbage i tiden. Så spørger fru Margrete Auken, om det eneste, jeg foretager mig, er at bede Rigsrevisionen om at undersøge administrationen af Fællesfonden.
Nej, det er det ikke.
Jeg går bl.a. ind og budgetregulerer, jeg nedsætter en budgetfølgegruppe, der skal være med til at se på Fællesfonden, på forbruget af Fællesfonden, en budgetfølgegruppe, som består af repræsentanter for biskopperne, Landsforeningen af Menighedsrådsmedlemmer, Provstiforeningen og Kirkeministeriet.
Det er det, jeg gør.
Og så er det klart, at når jeg har bedt om en undersøgelse, så må man se, hvad den undersøgelses resultater er, og når man så har de resultater, så er det tid til videre handling.
Margrete Auken (SF), 2003-05-07:
Altså vores bekymring vokser jo ud af, at vi står med en regering, som skar voldsomt ned, da den trådte til.
I Zimbabwe formenes oppositionen adgang til mad, og det er altså en krænkelse af basale rettigheder.
Men det sætter vi altså ikke ind over for.
Tilsvarende i de to andre lande; de er i en værre forfatning.
Så har man taget fra ulandbistand til at betale krigsindsats i Irak, man har fjernet miljøbistanden eller skåret voldsomt i den.
Der er altså blevet skåret og skåret
Både Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre synes så, der er grund til at håbe på, at det vender.
Jeg ved ikke, om der er grund til at håbe på det, men vi håber på det.
Men det er ikke sådan, at vi er i den mest trygge situation. Fru Hanne Severinsen siger, at vi ligestiller.
Altså vi har jo faktisk vedtaget, at disse to sæt menneskerettigheder er indbyrdes afhængige, og at de er jævnbyrdige, og det vil sige, at hvis Danmark medvirker til krænkelse af de sociale og økonomiske rettigheder ved at gå ind og straffe, så krænker vi menneskerettighederne i samme grad, som hvis vi støtter regimer, der undertrykker befolkningen gennem krænkelse af ytringsfriheden, gennem korruption osv.
Karen J. Klint (S), 2003-05-07:
Jeg har stadig væk ikke fået svar på, om ministeren er uenig
med Rigsrevisionen i den linje, hvori der står, at vi skulle have været oplyst bedre omkring leasingaftalerne den 18. juni.
Har Rigsrevisionen arbejdet på et useriøst grundlag?
Det mangler jeg at ministeren forholder sig til.
Vi ved jo så udmærket, at ministeren meget grundigt har læst udkastet til revision, for det fremgår af punkt 108 og af andre punkter, at ministeren netop har haft modspørgsmål.
Så hvis ministeren var uenig i den linje her, hvorfor har ministeren så ikke haft modspørgsmål til den linje?
Jacob Buksti (S), 2003-05-07:
Når man hører ministerens besvarelser her i dag, må jeg tilstå, at jeg så sidder med sådan en underlig og ubehagelig fornemmelse af, at ministeren slet ikke er klar over, hvad ministeransvar indebærer.
Ministeren gør sig tanker om, at det er noget med, at ministeren skal agere i forhold til apparatet, men en meget afgørende del af ministeransvaret er jo ministerens forhold til Folketinget.
Det indgår jo som en central del af ministeransvaret, at man ikke må give forkerte oplysninger, og at man ikke må fortie oplysninger.
Derfor er det jo helt afgørende, at ministeren må forholde sig til, hvordan ministeren synes, ministerens information af Folketinget har været.
Og det fremgår jo med tydelighed af Rigsrevisionens rapport, at den fra de tidligere kirkeministre er dækkende.
Det ord betyder, at der så ikke er ministeransvar for disse ministre. Så er det Folketingets Kirkeudvalg, der har ansvaret, mens det også med meget stor klarhed fremgår, at ministeren har givet mangelfulde oplysninger til Kirkeudvalget.
Vil ministeren hævde, at ministeren har informeret Folketinget fyldestgørende og dermed opfyldt ministeransvarslovens bestemmelser?
Tove Fergo (V), 2003-05-07:
Til hr. Laustsen: Mit ansvar indebærer, at jeg handler
, så snart jeg bliver opmærksom på, at der er noget galt.
Det har jeg gjort.
Det er rigtigt, hvad fru Margrete Auken siger: Jeg har bedt Rigsrevisionen om at undersøge administrationen af Fællesfonden.
Det er det, der er sket.
Vi har fået nogle anvisninger på, hvad der skal strammes op ifølge Rigsrevisionen.
Det er vi gået i gang med; det er jeg gået i gang med i Kirkeministeriet.
Så til hr. Jacob Buksti i forbindelse med spørgsmålet om min information af Folketinget.
Det, Rigsrevisionen siger, er, at mit skøn den 11. december 2002 vedrørende det afsluttende regnskab for 2002, som jo ikke forelå på det tidspunkt, som jo først foreligger et par måneder inde i det nye år, var for optimistisk.
Ja, desværre var det for optimistisk.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Margrete Auken (SF), 2003-05-07:
»Kan ministeren bekræfte, at der er lavet kreativ bogføring i Fællesfondens regnskaber i 2001, og i givet fald oplyse, hvornår hun er blevet bekendt hermed?«