Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-05-20:
Jeg har med stor interesse lyttet til de synspunkter om lovforslaget, som er blevet fremsat i dag, og jeg må tilstå, at jeg er noget overrasket over de enkelte partiers standpunkter.
Der er tale om to direktiver om antidiskrimination.
Det er direktiver, som i høj grad forbedrer lønmodtagernes retsstilling på arbejdsmarkedet, og som skal gennemføres i dansk ret. Det har i mange år været fast praksis, også under den tidligere regering, at ved gennemførelsen af direktiver på arbejdsmarkedet holder man sig til de krav, direktivet stiller, og går altså ikke videre end direktivets krav.
Det skyldes først og fremmest et hensyn til arbejdsmarkedets parter, som skal have de bedst mulige betingelser for selv at gennemføre direktiverne ved kollektive overenskomster.
Det ville blive sværere, hvis den ene eller den anden part kunne regne med at få mere ud af den lovmæssige gennemførelse. Der gælder altså noget helt særligt, når der er tale om gennemførelse af direktiver på arbejdsmarkedet.
Udgangspunktet om standardimplementering er og bør være det bærende princip.
Det betyder selvfølgelig ikke, at der ikke kan ske hensigtsmæssige justeringer, der rækker ud over direktivet.
Med forslaget indføres der som bekendt delt bevisbyrde i alle sager om forskelsbehandling, også vedrørende områder og kriterier som f.eks. national oprindelse og politisk anskuelse, hvor vi rent faktisk ikke er forpligtet til det af EU-direktiverne.
Jeg synes, det er ejendommeligt, at Socialdemokratiet nu skulle ønske at sabotere et princip, som de fuldt ud støttede, da de var i regering, og oven i købet er der så i det konkrete tilfælde tale om en vis merimplementering.
Når man så har hængt sig fast i, at der ikke er foreslået bestemmelser om andre klagemuligheder end dem, der følger af det etniske ligestillingsdirektiv, så ønsker man altså en merimplementering, som særlig skulle tage højde for uorganiserede lønmodtageres situation. Hertil kunne man jo bemærke, at også Socialdemokratiet burde være interesseret i, at så mange lønmodtagere som muligt melder sig ind i en fagforening, og et incitament hertil er muligheden for fagretlig behandling af sager mod arbejdsgivere samt den støtte, man også i andre sager vil få af sin fagforening.
Jeg tror i øvrigt, at Socialdemokratiet gør sig skyldig i en misforståelse.
I betænkningen begrunder de deres holdning med hensynet til de grupper, som ikke er kommet i kontakt med arbejdsmarkedet.
Jamen grupper uden for arbejdsmarkedet er slet ikke omfattet af forskelsbehandlingsloven, men derimod nok af den etniske ligebehandlingslov.
De grupper på arbejdsmarkedet, der omfattes af forskelsbehandlingsloven, er lønmodtagere, og forskelsbehandlingsloven regulerer forholdet mellem lønmodtagere og arbejdsgivere.
Så må det vel være op til fagbevægelsen at sørge for at reklamere for de ydelser, som de kan tilbyde deres medlemmer, så også flere med en anden etnisk baggrund melder sig ind i fagforeningerne.
Lad mig så også fremhæve, at Institut for Menneskerettigheder jo er tildelt den kompetence, der følger af direktivet.
Det er altså ikke sådan, at bare fordi man er uorganiseret, så befinder man sig i et retstomrum, og instituttet vil kunne bistå ofre for forskelsbehandling i overensstemmelse med direktivets krav.
I den forbindelse må vi jo heller ikke glemme, at de almindelige domstole også er til rådighed for denne gruppe af lønmodtagere.
Jeg er bekymret ved udsigten til, at Socialdemokratiet vil stemme imod gennemførelsen af et direktiv, som er vedtaget, mens de sad i regering, som utvivlsomt lever op til direktivernes krav endda med en lille forbedring, men som i øvrigt lever op til de gennemførelsesprincipper, som er et led i den mekanisme, der sikrer, at EU-direktiver smertefrit kan indpasses i den danske arbejdsmarkedsmodel.
Socialdemokratiet bærer et tungt ansvar for, at Danmark nu kommer til at overtræde EU-retten, fordi man vil have mere, end direktiverne kræver.
I stedet for at kaste sig ud i bestemmelser om nye kompetencer til Institut for Menneskerettigheder i sager på arbejdsmarkedet synes jeg, det ville være mere rimeligt at afvente instituttets forvaltning af den kompetence, instituttet allerede er blevet tildelt, og først derefter tage stilling til, om der er behov for yderligere klagemuligheder.