Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-22:
Jeg synes, det var en interessant lille ordveksling, vi her havde, fordi den jo fuldstændig belyser, hvad den her sag går ud på.
Det var sådan, at vi havde et folketingsflertal, som ikke ville acceptere den forskelsbehandling af forbrugerne, som dette her forslag vil resultere i.
Der var et folketingsflertal, bl.a. bestående af Dansk Folkeparti, Socialdemokratiet, SF, De Radikale, jeg tror også
Kristeligt Folkeparti, som havde det synspunkt, at man ikke kunne acceptere, at man ved salg af disse virksomheder, f.eks. ved salg af NESA, i realiteten tog værdier og ejendomme, som var skabt af forbrugere i alle mulige andre kommuner end dem, der ejer energiselskabet, altså i det tilfælde Gentofte Kommune. Der krævede folketingsflertallet, at dette problem skulle løses.
Det var især Dansk Folkeparti, der fremførte det krav.
Hr. Svend Auken har tidligere brugt udtrykket togrøveri, og det er sådan set meget tæt på sandheden.
Det er i hvert fald en form for tyveri ved højlys dag, som finder sted, for man tager simpelt hen penge, der er skabt af forbrugerne i hele det område, hvor NESA har haft sin virksomhed, og giver Gentofte Kommune adgang til at beslaglægge disse midler og fylde hovedparten af dem i egen kasse.
40 pct. af dem kommer så i statskassen, men det ændrer jo ikke ved karakteren af dette togrøveri.
Der var også en række partier, der havde det udgangspunkt, at det ikke måtte ske, og derfor havde de stillet et forslag om, at 95 pct. af de penge, der kom ind, skulle gå i statskassen, fordi det ville forhindre bortsalget.
Så kommer regeringen og siger: Vi vil kun acceptere 40 pct., fordi vi vil sikre, at der netop sker et salg.
De 40 pct. betyder jo altså, at hvis Gentofte Kommune f.eks. kan sælge sin andel af NESA til 10 mia. kr., så ryger de 6 mia. kr. af disse 10 mia. kr. ned i kassen i Gentofte kommune, så derfor vil de selvfølgelig være interesseret i at sælge.
Det, der var udgangspunktet for Socialdemokratiet, De Radikale, SF og Kristeligt Folkeparti, var, at man skulle forhindre salg, og nu medvirker de altså til en lov, der gør nøjagtig det modsatte, nemlig sætter gang i udsalget af den danske energisektor, og gør, at hr. Kim Andersen i dag kan triumfere og håne Socialdemokratiet, fordi dette lovforslag er udtryk for et brud med den tidligere SR-regerings politik.
Det var fuldstændig korrekt set af hr. Kim Andersen, fordi det, der var øvelsen, som oppositionen tidligere havde stået sammen om, nemlig at der ikke måtte ske den forfordeling af forbrugerne, der måtte ikke ske det salg, er nu endt med et lovforslag, der direkte lægger op til udsalg af hele den danske energisektor, hvilket er et tyveri af forbrugernes penge, især selvfølgelig for de forbrugere, der bor i kommuner, som ikke er medejere af de pågældende energiselskaber.
Jeg vil også gerne sige, at denne her lov er på kanten af og måske en direkte overtrædelse af grundloven.
Det er jo sådan, at det kommunale hvile i sig selv-princip har dannet udgangspunkt for de her virksomheder.
Det har hidtil været antaget i dansk kommunalret, at man ikke kan tage en hvile i sig selv-virksomhed - det gælder i øvrigt, hvad enten den er kommunalt ejet eller fællesejet af forbrugerne - og sælge den, i hvert fald ikke uden fuldt ud at kompensere de forbrugere, som har været med til at skabe værdierne. Det er formentlig en overtrædelse af grundlovens § 53, altså en ekspropriation.
Nu er det med ekspropriation ikke noget, der bekymrer
denne her regering så meget; den er også i gang med at forberede et udsalg af almene boliger, så den har et yderst betændt forhold til grundloven på det her område.
Men det kommer altså også til udtryk i det her lovforslag, hvor man går ind og giver kommunalbestyrelser adgang til at beslaglægge værdier, som i realiteten ikke tilhører kommunalbestyrelsen, men tilhører de forbrugere, der har skabt disse værdier.
Det følger nemlig af det kommunale hvile i sig selv-princip.
Hvis man gør det, er det sandsynligvis også en overtrædelse af grundlovens bestemmelser om opkrævning af skatter, fordi en sådan beslaglæggelse af midlerne vil kunne betragtes som pålæggelse af en skat og vil altså dermed også være i strid med grundlovens § 43.
Men det kan jo være udtryk for, at regeringen har et sorgløst og ligegyldigt forhold til grundlovens § 73.
Så meget om juraen.
Ser vi så på indholdet, står vi jo altså nu i den situation, at vi har et lovforslag, som vil medføre, at kommunerne går i gang med at sælge deres elselskaber, fordi de står i en trængt situation.
Det tyder desværre meget på at de også vil benytte sig af.
Vi har set, hvordan Herning Kommune har solgt.
Der kommer så et yderligere problem ind i billedet, som er fuldstændig uløst i det her forslag, og det er det problem, at man sælger ledningsnet, distributionsnet og det hele.
I Herning Kommune har de endog solgt vandforsyningen.
Dette lovforslag forhindrer på ingen måde, at man fremover ikke alene sælger et energiselskab, men også varmeforsyningen og vandforsyningen.
Hvad er resultatet, når man gør det, når man sælger distributionsnettene?
Ja, det er, at det selskab, der overtager distributionsnettene, kommer til at stå i en monopolsituation i forhold til forbrugerne, for
hvor skal man ellers få sit vand fra, hvor skal man ellers få sin elektricitet fra, hvor skal man ellers få sin varme fra?
Man har én vandhane, man kan åbne for.
Derfor vil det bliver et monopol, der bliver dannet.
Så står der i dette lovforslag, og det nærmer sig simpelt hen den højeste grad af komik, at salget ikke må medføre prisstigninger for forbrugerne.
Ja, det står der.
Der er ikke gnist af forklaring på, hvordan det skulle kunne undgås, for hele konstruktionen går ud på at skabe nogle monopoler, som vil være i stand til at sætte priserne op for forbrugerne.
Derfor er det totalt meningsløst, når man skriver i lovforslaget, at det ikke må føre til prisstigninger for forbrugerne, for det er det, som hele konstruktionen går ud på.
Det overrasker mig, at man fra Socialdemokratiets, Det Radikale Venstres og SF's side er indstillet på at acceptere det, al den stund at hele øvelsen fra de partiers side gik ud på at forhindre det.
Derfor har vi selvfølgelig genfremsat det oprindelige forslag, som de partier fremsatte med 95 pct. inddragelse af gevinsten til statskassen for at forhindre salget, som et ændringsforslag.
Jeg skal så slutte med at sige, at Enhedslisten også har stillet et ændringsforslag, som går ud på at forhindre det nærmest farceagtige, for oven i alle disse ulykker har man endog vedtaget, at der skal indføres skattefrihed for Gentofte Kommune og ejerne af NESA ved den årlige udlodning af overskuddet. Det er ikke, fordi det er en stor sag i den store sammenhæng, men det viser, hvor langt man er ude, at man tildeler skattefrihed lige præcis i det tilfælde, hvor man kan sige, at det er nogen af dem, som har allermindst brug for at få en skattelettelse.
Vi må sige fra Enhedslistens side, at vi er dybt skuffede over forløbet i den her sag.
Vi er sådan set ikke så meget skuffede over Venstre og Konservative, for de gør bare det, som de hele tiden har villet, nemlig gennemføre en total privatisering og udsalg af den danske energisektor. Det er så lykkedes for dem, og det er hr. Kim Andersen strålende lykkelig over.
Det har han også givet udtryk for.
Det er fair nok, for det er den politiske melding, og det har det hele tiden været for Venstre og Konservative.
Men at Dansk Folkeparti så fundamentalt kunne svigte sine løfter til de forbrugere, der bor uden for ejerkommunerne, og at Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre og SF kunne skrive under på noget, som sandsynligvis vil medføre prisstigninger for forbrugerne og manglende kontrol
med den danske energisektor og udsalg af ejendomme og afsættelse til udlandet, er meget vanskeligt at forstå.