Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-18:
Finansloven er nu i snart i hus.
Regeringen har ved hjælp af skiftede flertal sikret sig en finanslov, som i alt væsentligt er lig med det forslag, som regeringen fremsatte helt tilbage i august måned.
Det kan vi naturligvis i Dansk Folkeparti kun begræde, al den stund der er brug for helt andre tiltag i statshusholdningen end det, regeringen har lagt frem i finanslovforslaget, selv med de ændringer, der nu bliver vedtaget her senere på dagen.
Regeringen har nemlig med sin finanslov vist, at den er løbet tør for ideer, eller at den på nuværende tidspunkt har manglende vilje til at gennemføre de reformer, som er nødvendige, for at Danmark står bedst muligt rustet til fremtiden.
Ja, der er vel på en måde dekreteret reformpause hos regeringen, og det til trods for at regeringen jo tidligere på året ellers i meget offensive vendinger lancerede sit udspil »Danmark som foregangsland«, et udspil, som i øvrigt vil sikre endnu flere offentligt ansatte, men som ellers vel mest skal ses som en ægteskabspagt mellem Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre. Men med baggrund i den åbenlyse manglende lyst til at lave de reformer af velfærdssamfundet, som præger finansloven, skal Dansk Folkeparti ved denne lejlighed som også ved tidligere lejligheder stærkt opfordre til, at regeringen udskriver folketingsvalg.
Muligheden for et folketingsvalg var jo allerede til stede i oktober, da vi havde åbningsdebatten.
Desværre var det vores klare indtryk, at Venstre og De Konservative mistede lysten til et folketingsvalg, hvorefter der i stedet blev indgået forlig om tvangsopsparingen i ATP.
Men valget skal jo komme, det skal komme inden september næste år, og med en folkeafstemning om Amsterdamtraktaten i maj og en efterfølgende mødefri sommerperiode er - efter vores opfattelse - muligheden for, at Folketinget tager sig sammen og vedtager de nødvendige reformer i de kommende få måneder, meget lille.
Derfor vil jeg gerne her i dag benytte lejligheden til at sige: Lad os dog så få det folketingsvalg nu! Måske får vi ikke det folketingsvalg nu netop på grund af det, som også hr. Peter Duetoft var inde på omkring Amsterdamtraktaten.
Men lad mig under alle omstændigheder allerede nu tage afstand fra de udtalelser, som hr. Peter Duetoft kom med for et øjeblik siden, og sige, at i forbindelse med debatten om Amsterdamtraktaten, uanset hvor vigtig den er, og uanset hvor meget den måtte blive debatteret, tager hr. Peter Duetoft jo netop debatten om Amsterdamtraktaten ind ved enhver lejlighed.
Og lad mig derfor sige til hr. Duetoft, så det ikke er uimodsagt her i dag, om alt det, som hr. Peter Duetoft kommer med ved enhver lejlighed om, at hvis man siger nej til Amsterdamtraktaten, melder man Danmark ud af verdenssamfundet og det europæiske samarbejde, man melder Danmark ud, vi står isoleret for os selv tilbage - hold op med det vrøvl!
Vi har hørt
Vi hørte det også i 1992, da vi skulle stemme om Maastrichttraktaten.
Det var jo ikke rigtigt, og det er lige så lidt rigtigt denne gang.
Men jeg er overbevist om, at vi ved talrige lejligheder kommer tilbage til debatten om Amsterdamtraktaten, og Dansk Folkeparti vil gerne deltage i alle de debatter, der bliver lagt op til om den.
Et af de problemer, der er med finanspolitikken og den finanslov, som er fremsat, og som vi skal stemme om i dag, er, at der ikke er tilstrækkeligt med prioriteringer i finanspolitikken.
Vi har støttet de ændringsforslag, som vi også stemte om i går, som handlede om, at der skulle skabes større prioriteringer i finanspolitikken, men det var jo meget, meget små skridt, der blev taget med nogle enkelte dele af de delforlig, der var indgået, frem til at vi skulle stemme om ændringsforslagene i går.
Vi mener i langt højere grad, at de offentlige midler skal målrettes mod de svageste grupper i vores samfund.
Det drejer sig selvfølgelig også om, at man i højere grad målretter udgifterne, således at politiet kan løse deres opgaver.
Derfor støttede vi også den del af forliget, der drejede sig om det, kriminalforsorgen osv., så vi i højere grad kan leve op til tanken om, at Danmark skal være et retssamfund at leve i.
Men efter vores opfattelse er vi ikke kommet langt nok, og det skyldes jo sandsynligvis den utrolig manglende vilje hos regeringen til at prøve at finde besparelser på statens budget.
Det er klart, at hvis kreativiteten ikke er særlig stor, når det drejer sig om at finde besparelser, er det også vanskeligt at have penge at bruge på de svagest stillede i det danske samfund og til at sikre, at det danske samfund er et retssamfund at leve i.
Et af problemerne er bl.a. også, at de offentlige udgifter er vokset stærkt de seneste år. For menigmand kan det måske være svært at gennemskue, fordi det jo sker på et tidspunkt, hvor de offentlige indtægter samtidig er stærkt stigende.
Men ikke desto mindre er det jo baggrunden for, at det end ikke i en opgangsperiode har været muligt for regeringen at få vendt det nærmest kroniske underskud på statens finanser til et reelt overskud.
Ja, overskuddet kommer således alene som følge af salget af Tele Danmark, men det salg, vil jeg sige til finansministeren, kan jo altså kun ske én gang.
Derfor kan regeringens måde at få overskud på vel sammenlignes med, at man i en familieøkonomi sælger bilen for lige at klare sig igennem endnu et år, men ikke nedbringer de daglige udgifter.
Så det er jo hamrende uholdbart at have en sådan politik.
Samfundsøkonomien er selvsagt bedre nu end for år tilbage.
Og der er ingen grænser for, i hvor høj grad regeringen roser sig af den udvikling.
Men fra Dansk Folkeparti skal det altså siges, at samfundsøkonomien ikke er blevet bedre på grund af regeringen, nærmest på trods af regeringen.
Næsten dagligt konfronteres vi med regeringens ønsker om højere skatter og afgifter.
Her er regeringen virkelig kreativ. Og når det påstås, at skatterne samlet set er holdt i ro, er det jo kun, fordi det dækker over, at regeringen er blevet reddet af en højkonjunktur, som har sikret, at bruttonationalproduktet er vokset fantastisk. Jeg argumenterer ikke imod, at skattetrykket udregnes i forhold til bruttonationalproduktet, men set i faktiske gode danske kroner er skatteindtægterne sprøjtet ind i statskassen under de socialdemokratisk ledede regeringer i de sidste fem år, men desværre med næsten tilsvarende stærkt øgede offentlige udgifter til følge.
Hver gang økonomien er ved at løbe løbsk, betalingsbalancen er truet og finanspolitikken derfor nødvendigvis må strammes, ja, så er det det private område, som skal holde for.
Men hvorfor er det aldrig det offentlige selv?
De såkaldte besparelser på finanslovforslaget for 1998 på 2 mia. kr. er jo ikke reelle driftsbesparelser.
Der er primært tale om udgiftsudskydelser.
Men de private, ja, de bliver tvunget til ekstrabetalinger til ATP for at holde økonomien på sporet.
hos regeringen til besparelser inden for de offentlige budgetter.
En del af den ekstra belastning, som regeringen pålægger det private område, går jo ud over erhvervslivet, det erhvervsliv, som vi i realiteten skal leve af.
Vi kan ikke grundlæggende leve af at levere serviceydelser til hinanden.
Vi skal producere nogle varer, som vi kan sælge til udlandet.
Det er et faktum, at dansk erhvervsliv taber markedsandele.
Det er et faktum, at dansk erhvervsliv i forvejen har en række omkostninger, som ikke findes i en række af de lande, Danmark eksporterer til.
Alligevel har regeringen travlt med at indføre nye byrder på dansk erhvervsliv.
Det er ganske enkelt ikke rimeligt.
Det anføres så fra regeringen og den øvrige venstrefløj, at virksomhederne tjener godt, at aktiekurserne stiger, at virksomhederne betaler mere i skat.
Det har vi jo hørt hele dagen i dag.
Og det er naturligvis også for Dansk Folkeparti at se et godt tegn, at det er som fremstillet.
Jeg er enig i, at en virksomhed naturligvis hellere vil betale skat på grund af en stor indtjening end ingen skat betale, fordi der er underskud.
Det er logik.
Men det er jo heller ikke problemet.
Problemet er, at regeringen vælter nye byrder på erhvervslivet for at finansiere et stigende offentligt forbrug.
Stigende offentlige driftsudgifter betyder selvsagt, at når virksomhederne i en lavkonjunktur så på et tidspunkt kommer til at tjene mindre og også betaler mindre i skat, ja, så vil regeringens vilje vise sig fatal.
Et andet problem med regeringens byrdepolitik over for erhvervslivet er, at man vel ikke forestiller sig, at den dag, det går dårligere for erhvervslivet, afskaffer man byrderne igen, eller hvad?
Men hvad så, vil jeg spørge finansministeren, når de tjener mindre?
Kan vi så få et løfte her i dag om, at byrderne kun er midlertidige, at de vil forsvinde, når virksomhederne får dårligere tider?
Når vi taler om, at regeringen ikke har styr på statens udgifter, er det også svært at komme uden om udgifterne til de fremmede.
Dansk Folkeparti har lavet en undersøgelse ved hjælp af tal fra Danmarks Statistik, som viser, at de offentlige udgifter til udlændinge i Danmark fra den velkendte gruppe 2-lande udgør knap 30 mia. kr. - mindst knap 30 mia. kr.
Det er naturligvis bruttotal, fordi opgørelsen respekterer den måde, man altid opgør offentlige udgifter på.
Men vi har naturligvis noteret os, at regeringen har været meget kritisk indstillet over for, at vi ikke har modregnet skatter og afgifter for udlændinge.
Derfor vil jeg gerne spørge finansministeren: Kan vi regne med, at regeringen er på vej med tal for, hvor meget de enkelte områder af de offentlige udgifter belaster netto?
At man eksempelvis vurderer udgifterne til forsvaret efter, hvor meget de værnepligtige betaler i skat, eller hvor mange af folkeskolens lærere som bruger deres løn på varer med måske høje giftskatter?
For det vil jo i givet fald - hvis man skulle bruge regeringens måde at regne offentlige udgifter ud på - vel efter regeringens opfattelse nedbringe de reelle udgifter til henholdsvis forsvaret og folkeskolen, eller hvad hr. finansminister?
Kan vi ikke få en besvarelse af det spørgsmål under debatten i dag?
Regeringen har så i Økonomiministeriets seneste økonomiske oversigt også lavet en beregning over udgifterne, en brutto- såvel som en nettoberegning.
Jeg vil godt sige, at selve det, at regeringen har lavet denne beregning, er en kolossal kovending i forhold til tidligere.
Da Dansk Folkeparti kom med sin beregning tidligere på året, var der ingen grænse for, hvor udlændingefjendsk det blev påstået, at vi var, bare fordi vi havde lavet en beregning af udgifterne til udlændingene i Danmark.
Kritikken haglede ned over os.
Og for ikke mange uger siden var det faktisk sådan, at finansministeren her i salen sagde, at regeringen ikke ville lave en undersøgelse over udgifterne, men højst lave et notat for at tilbagevise Dansk Folkepartis tal.
Derfor er det jo højst interessant, at regeringen nu via Økonomiministeriet er kommet med en opgørelse; men det er vi selvfølgelig kun glade for i Dansk Folkeparti.
Vi vil faktisk gerne rose regeringen for at have lavet det stykke arbejde.
Regeringen når så i sin beregning frem til, at bruttoudgifterne er knap 21 mia. kr., netto 11,3 mia. kr.
Men der er flere udgiftsområder, som regeringen slet ikke medtager, og som - hvis man medtager dem - faktisk bringer regeringens tal meget tæt på Dansk Folkepartis. Jeg vil bare spørge på to områder: Hvorfor har man eksempelvis ikke fra Økonomiministeriets side medregnet boligudgifter? Så vidt jeg kan se, står der et rundt nul ud for boligudgifter. Man har heller ikke beregnet andelen af statens renteudgifter.
Det kunne da også være relevant at se på, for hvis et udgiftsområde belaster statens økonomi, belaster det selvsagt også en andel af statens renteudgifter.
Samtidig skal jeg bare for god ordens skyld gøre opmærksom på, at regeringens tal er 1995-tal, hvor vores er 1996-tal.
Jeg er ikke sikker på, at det gør så stor en forskel, men det vil muligvis gøre en forskel, og alt det her medregnet gør faktisk, at vi i Dansk Folkeparti er ret overbevist om, at hvis man tager de her områder med, når man faktisk frem til tal, der meget ligner det, Dansk Folkeparti fremlagde tidligere på året.
Højst interessant.
Og selvfølgelig ros til regeringen for overhovedet at have lavet opgørelsen, så vi nu kan få en debat også ud fra regeringens tal.
Lad mig til sidst sige - også om udlændingeområdet - at der egentlig er mange grunde til, at de offentlige udgifter løbende stiger, bl.a. som følge af andelen af udlændinge, der kommer til Danmark.
Før debatten her i dag blev jeg gjort opmærksom på, at der var et sted, hvor vi i hvert tilfælde heller ikke sætter hælene i; og det var, fordi jeg blev gjort opmærksom på, at indenrigsministeren nu er gået på Internettet.
Indenrigsministeren har nemlig nu taget Internettet i brug i jagten på at skabe oplysning, som kan give baggrund for, at endnu flere asylansøgere kommer til Danmark.
Han har som en slags forbrugeroplysning lade oprette sin egen hjemmeside på Internettet, hvor - ja, man kan vel næsten tillade sig at sige mulige asylshoppere på engelsk kan få nøjagtig orientering om, hvordan man lettest får opholdstilladelse i Danmark.
Lad det være slået fast med det samme, at i Dansk Folkeparti synes vi faktisk, at hjemmesiden er virkelig flot, farverig og indbydende med masser af interessante informationer for de personer, der lige sidder og shopper efter en god idé til et muligt sted at søge asyl.
Der er kapitler som: Hvordan får jeg mine forældre med til Danmark?
Hvordan får jeg min registrerede partner med?
Og så et meget omfattende og vigtigt kapitel: Hvordan klager jeg i øvrigt?
Med disse overskrifter er indenrigsministeren altså gået på Internettet.
Et særligt kapitel på indenrigsministerens hjemmeside er helliget reklame for de boligforhold, der tilbydes asylansøgere allerede fra første dag. I en dansk oversættelse beskrives Sandholmlejren i Nordsjælland eksempelvis således: »Mens asylansøgeren opholder sig i centret, kan han eller hun gå frit ind og ud, besøge venner og bekendte, tage på udflugter osv.
Centret er således at betragte som asylansøgerens foreløbige hjem.
I centret deltager beboerne i en række aktiviteter, arrangeret af centrets stab. Asylansøgeren tilbydes undervisning i dansk, ligesom et specialprogram iværksættes for børn og unge.
Asylansøgeren får madpenge, logi og lommepenge, mens man opholder sig i centret.«
Efter en opremsning af, hvilke betingelser der stilles for at opnå asyl i Danmark, skynder indenrigsministeren sig i kapitlet »Departure from Denmark« at berolige de kommende asylansøgere med, at selv om de måske ikke lige kan opfylde betingelserne, kan de godt få lov til at blive alligevel.
Der står, og jeg citerer i dansk oversættelse: »Humanitære overvejelser kan betyde, at Indenrigsministeriet i særlige tilfælde kan give asyl til en udlænding, som er blevet afvist som asylant.
Grundene kan eksempelvis være ansøgerens alder, helbred eller andre personlige årsager.
Asylansøgeren har lov at blive i Danmark, mens ansøgningen om asyl af humanitære grunde behandles.
« Disse - jeg tillader mig igen at kalde dem mulige asylshoppere - kan eksempelvis også surfe ind på en link til Public Inquire Service i København, hvis det skulle knibe med danskkundskaberne.
For her tilbydes nemlig en grundig gennemgang af asylmulighederne på bl.a. arabisk, serbokroatisk, tyrkisk og urdu.
Tillad mig bare afslutningsvis at sige, at det tror da pokker, hvis vi får stigende problemer med illegale indvandrere til Danmark, som ønsker at komme netop til Danmark, har udvalgt Danmark som et muligt asylland, når man på denne måde nærmest reklamerer for, at Danmark i højere grad skal tiltrække asylanter.