Jørn Jespersen (SF), 2004-11-24:
Det her forslag om bedre håndtering af elektronisk affald er en del af regeringens lovprogram, som i øvrigt er relativt tyndt og uambitiøst.
Man kan vel generelt om regeringens lovprogram på miljøområdet sige, at det rummer to elementer, nemlig opfølgning af EF-direktivet og så en implementering af strukturreformen på miljøområdet, og de sidste forslag er vi sådan set helst helt fri for.
Selvstændige initiativer fra regeringen på miljøområdet er der overhovedet ikke tale om.
Men det er formentlig med lovprogrammet, ligesom miljøministeren oplyste i eftermiddag om regeringens miljøpolitik i finansloven, at større ambitioner ville kræve en ny regering.
Så til det konkrete forslag.
Det er godt, at der nu er kommet et direktiv, der i det mindste på det her område får regeringen til at tage nogle miljøpolitiske initiativer.
Alt for meget elektronisk affald ender jo i dag i affaldsspanden og dermed vores dagrenovation og dermed på forbrændingsanlæg.
Det betyder, at elektronisk affald bliver brændt af, og at miljøgifte og dioxin ryger ud igennem skorstenene og ender i vores miljø, og alt for mange undersøgelser viser, hvor slutresultatet ender, nemlig i kvinders modermælk, i små børns hjerner og blod.
Derfor er det afgørende nødvendigt, hvis man vil gøre noget ved den stigende forurening af vores omgivelser, at sikre en langt bedre indsamling og genanvendelse af elektronisk affald.
Det er det, som forslaget lægger op til.
Det gør det på en helt rigtig måde med en fremgangsmåde, som vi fuldt ud støtter, nemlig ved at indføre et producentansvar, som gør, at det er producenterne, der så at sige får ansvaret for produkterne fra vugge til grav og dermed også motiveres til at producere produkterne fra starten af på en måde, så der er mindst muligt affald og størst mulige genbrugsmuligheder i produkterne.
Det betyder, at vi under udvalgsarbejdet gerne vil diskutere, hvilke målsætninger der ligger for indsamling af de forskellige produkter og produkttyper.
Hvad er ambitionsniveauet for regeringen med hensyn til, hvor mange mobiltelefoner der skal indsamles?
Er det 20 pct., eller er det 100 pct.?
Hvilke metoder ønsker man at tage i anvendelse for at sikre en høj og ambitiøs indsamlingsprocent af de forskellige produkter?
Vi er altså også interesseret i at sikre, at der bliver lavet indsamlingssystemer, som gør, at også de mindre og lidt mindre synlige produkter rent faktisk i stort omfang bliver indsamlet.
Det indebærer bl.a., at vi skal have undersøgt, hvordan produkterne bliver mærket, for så vidt vi kan se ud af lovforslaget, er der ikke noget sikkert krav om, at det er selve produktet, der bliver mærket.
Det kan være på emballagen, at mærkningen findes, og hvis den er smidt ud, længe før selve produktet bliver kasseret, er der jo ikke nogen særlig sikkerhed for, at folk rent faktisk er klar over, at de her har et produkt, der skal indsamles på en bestemt måde.
Vi er også meget interesseret i at diskutere indsamlingsmåden: Hvor tæt på forbrugeren finder indsamlingen sted?
Kan vi lave den sådan, at den mest hensigtsmæssigt sikrer en høj genindsamling?
Er det bare på en hjemmeside, hvor de systemansvarlige informerer, eller skal vi sikre en mere vidtgående information?
Det er klart, at direktivet stiller nogle minimumskrav, men der er jo, så vidt vi ved, ikke noget forbud mod at implementere lidt mere ambitiøst, end der er lagt op til.
Så vi er positive over for forslaget.
Vi vil gå konstruktivt ind i udvalgsarbejdet, og vi vil gerne sikre, at det bliver udformet så ambitiøst, som overhovedet muligt, og at vi ikke får nogen uklare hjemler, som kunne betyde, at ambitionerne ikke bliver så store, som de kunne være.