Carsten Hansen (S), 2005-03-29:
Et samfund kendetegnes ved den måde, man behandler de svageste i samfundet på, og jeg kom til at tænke på den bemærkning, da jeg læste høringssvaret fra Dansk Blindesamfund.
Dansk Blindesamfund siger i sit høringssvar, at siden hele debatten om strukturreformen startede, har man fulgt med i debatten om både Strukturkommissionen og lovforslagene osv. og må konstatere, at det drejer sig om en samfundsøkonomisk gevinst og et specialiseret sundhedsvæsen samt borgernes valgfrihed og decentrale løsninger.
Der er ikke foretaget grundige analyser på handicapområdet samt fokuseret på de behov, der er for en faglig bæredygtighed i forhold til de meget specialiserede handicapgrupper, som bl.a. blinde og svagtseende, som er medlem af Dansk Blindesamfund, er.
De siger også, at de gennem de senere år har leveret en lang række materiale og redegørelser til alt det her, men understreger også, at alt, hvad de har leveret, stort set er gået i brokkassen.
Dette bygger ikke på de blindes og de svagtseendes erfaringer – de såkaldte brugere af systemet igennem mange år.
Så siger de så som en særlig pointe, at selve fremsættelsen af lovpakken vedrørende forslag om lovændringer i forhold til strukturreformen, understreger hele systemets manglende forståelse for blinde og svagtseende, nemlig det, at man var over en måned om, efter at man havde fremsat pakken, at fremlægge det i en form, så de blinde og svagtseende overhovedet havde mulighed for at læse det.
Der gik en hel måned, inden man rettede op på det.
Det understreger lidt, hvad vi mener med at sige, at det her er en forhastet reform, der på en lang række områder ikke er gennemtænkt.
Der er i det her lovforslag en lang række intentioner om beslutninger, der skal træffes så tæt på borgerne, osv. osv., men vi ser egentlig det her lovforslag som et, der på mange områder er en klar centralisering med risiko for forringelse af eksisterende tilbud og som en direkte opfordring til kassekamp kommunerne imellem for at beholde en række af de udgifter, der er i forhold til de svageste grupper, ja, de mest sårbare grupper i vores samfund, hjemme.
Vi skal ikke lægge skjul på, at vi gerne havde set, at en lang række af de her ansvarsopgaver over for de meget sårbare grupper var blevet lagt i regionerne, for vi tvivler på, at kommunerne, som vi også har været inde på i debatten nu, er store nok til at kunne løse de her opgaver, f.eks. når vi snakker om autisme, DAMP osv.
Reformen bærer præg af hastværk, som jeg har sagt.
Der er mange ting, der er uafklarede.
Der er rigtig mange bemyndigelser til ministeren, og vi er skuffede over, at vi ikke endnu har fået et bud på den kommunale økonomi – vi har bedt om det de to gange, vi har været med i forhandlingerne, jeg har begge gange deltaget ovre hos indenrigsministeren sammen med den daværende undervisningsminister – og selv ikke nu kan få det bud, der skal være til stede for at sikre forsyningssikkerheden, for at sikre kvaliteten og indholdet i tilbuddet.
Økonomidelen er ifølge lovforslaget først på plads til næste år, og på bare et område som voksenspecialundervisningen har man ikke styr på, hvad der skal foregå.
Der vil man lave en ny analyse, men havde det dog ikke været betimeligt, at man havde lavet den analyse, inden man overhovedet gik i gang med arbejdet?
For os er det en lille smule uforståeligt, at de analyser, der ligger, har man ikke villet bruge.
Evalueringsinstituttet EVA har faktisk foretaget en evaluering af hele voksenspecialundervisningsområdet.
Ja, det har amterne også gjort.
På trods af det skriver man, at man vil evaluere og analysere hele området.
Det er et sjuskeri, som er uhørt, når vi tænker på de sårbare grupper, vi har med at gøre her.
Det er næsten som at købe en brugt bil ubeset – det er der vist ikke mange der vil, slet ikke af den nuværende regering.
For at den her reform skal have en chance for at virke, er der en række helt afgørende forudsætninger, der skal være opfyldt.
Hvis man skulle forestille sig, at man var bruger af det her system, skulle man jo måske spørge: Giver det her flere muligheder for en bedre service?
Får vi afskaffet de gråzoneområder, sådan som regeringen hævder?
Hvis jeg kigger på det udefra, må jeg sige, at svaret er nej, klart nej.
Det her forslag skaber usikkerhed om indholdet.
Der er mindre sikkerhed for, at der bliver en høj faglighed, og kvaliteten af tilbuddene ser ud til at blive en smule forringet.
Hvis vi kigger på uddannelse som et nøgleord i forhold til regional vækst og regionerne, må vi sige, at uddannelse er en dynamo, men vi risikerer, at vi får et skævt og ubalanceret Danmark på det område, som vi taler om.
Jeg tænker på den afgørende koordinering imellem sundhedsområdet, socialområdet og arbejdsmarkedet – den mangler simpelt hen.
Vi påpegede også under førstebehandlingen af sociallovforslagene, at sammenhængen til socialområdet mangler.
Jeg kan ikke lade være med at tænke på, at jeg har et meget nærtstående familiemedlem, som for mange år siden fik en hjerneskade, fik afasi og halvsidig lammelse.
Der er faktisk 10.000 mennesker, der hvert år bliver ramt af det.
Der blev gennemført en meget omfattende indsats for det menneske.
Det var faktisk sådan, at der både var tale om genoptræning, der var tale om taleundervisning, og der var tale om, at der blev iværksat et program.
Hvor er sammenhængen i det her?
Det bliver nu splittet op på kommuner, på ordblindeundervisning, på FVU osv.
Hvis vi kigger på ungdomsuddannelsesområdet, er det jo rigtigt, som fru Margrethe Vestager har været inde på et par gange her fra talerstolen og nede fra salen af, at de eneste unge mennesker, der nu ikke bliver statsfinansieret på uddannelsesområdet, er dem med helt særlige behov: udviklingshæmmede, børn under LEV, SIND osv.
Hvorfor skal den lille gruppe ikke have et reelt tilbud om en ungdomsuddannelse?
Jeg ved godt, at der i det her lovforslag står, at kommunerne kan få mulighed for at give det, og at de kan delegere ansvaret videre til regionerne.
Men hvorfor dog gå den vej?
Undervejs i forhandlingerne fik vi faktisk et tilsagn fra indenrigsministeren om, at det ville man se positivt på.
Hvis unge er færdige med folkeskolen og der er et par år, til de bliver 18 år – det er de som regel – falder de fuldstændig ned imellem stolene.
De kan ikke engang få socialhjælp, men ender som et pasningstilbud for forældrene.
Derfor er det helt afgørende for os, at vi får sikret, at alle unge får et uddannelsestilbud.
Jeg håber, at ministeren vil give et tilsagn om i dag, at man selvfølgelig vil tage hånd om denne gruppe, og ikke bare have nogle hensigtserklæringer i nogle bemærkninger til et lovforslag.
Kigger vi på specialundervisningsdelen, er vi som socialdemokrater enige i, at der skal skabes en større helhed.
Vi er også enige i, at det for de brede grupper skal tilbage til folkeskolen.
Vi har dog det aber dabei, som vi har nævnt flere gange, nemlig at det for børn med meget specialiserede handicap er en forringelse, at det frie valg afskaffes.
Vi mener, at der, for så vidt angår en lang række handicap, skal et meget større befolkningsgrundlag til end de 20.000-30.000, der skal være i en almindelig kommune.
Når vi taler om autisme, DAMP osv., taler vi måske om et befolkningsunderlag på 250.000 for at kunne skabe et kvalificeret tilbud om rådgivning og vejledning i forhold til de grupper her.
Jeg har set noget af det materiale, som var med i høringssvarene, som beskriver, at en kommune som Haderslev, tror jeg det er, med 30.000 indbyggere har en halv medarbejder til rådighed i forhold til de her grupper.
På trods af det har der via amtets tilbud i denne kommune været 16 medarbejdere ind over i forhold til de mennesker, der har et meget specialiseret handicap.
Lad os dog få løsnet op for den situation og sikret, at der bliver reel visitering og ikke det nåleøje og den indskrænkning af det frie valg, som regeringen jo ved festlige lejligheder taler så flot om!
Taler vi om børn og voksne med et meget specialiseret handicap, må vi sige, at de svageste og børn og unge med handicap får et dårligere eller et forkert tilbud.
Ekspertise og specialviden går efter vores overbevisning tabt, og det ser ud, som om den eksisterende viden ikke bruges, og at udvikling af nye specialiserede tilbud går i stå her.
Må jeg så ikke sige, at vi ser det område, der hedder VISO, som en nyskabelse.
Vi kan bare ikke forstå, at der ikke skal være noget analogt til socialområdet.
Vi synes, at det var vigtigt, at det ikke kun var et begrænset tilbud.
Det kunne der rådes bod på, ved at man i forbindelse med optagelse kunne gå der hen og få en uvildig udredning i forhold til den, som kommunen har givet.
Så er det helt afgørende for os, hvis det her skal fungere og vi skal være med, at der er en faglig bæredygtighed, at der er kvalitet og forsyningssikkerhed.
Det ser vi ikke at der er, som det ligger nu.
Vi vil selvfølgelig gerne via spørgsmål – vi har allerede gjort de første mange klar – men også via en eventuel forhandling have sikkerhed for det.
Det andet er, at der skal være en økonomi i samtlige kommuner til kunne løfte de her opgaver.
Der skal være en sikkerhed for, at de institutioner, der er, også har økonomien til at løfte opgaverne.
Den diskussion har vi haft flere gange.
Det tredje, som er vigtigt for os – sagt i nogle afsluttende bemærkninger – er, at der skal være en klar sammenhæng mellem sociallovgivning, specialundervisning samt sundhedsområdet.
En ting, som ikke har været nævnt, er arbejdsmarkedsområdet, hvor vi ser, at masser af mennesker undervejs i deres livsforløb får en psykisk sygdom f.eks., 20 pct. af Danmarks befolkning bliver faktisk ramt af en psykisk sygdom og må ud af arbejdsmarkedet, have genoptræning, psykologisk bistand osv. for at kunne vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Der er en klar sammenhæng til de tilbud, vi giver nu, men de er overhovedet ikke nævnt i lovforslaget.
Som det sidste er vi dybt bekymrede over, at FVU og ordblindeundervisningen lægges over i VUC'erne.
Ordblindeundervisningen er mange forskellige ting, især i forhold til de eksterne udbydere, hvor VUC'erne selv skal godkende dem.
Det kan godt være, at man skulle overveje at give regionen mulighed for at godkende eksterne udbydere.
Det er som at sætte ræven til at vogte gæs.
Vi er nervøse for, at man ikke har gennemtænkt nøje, hvad det er for en voldsom reform i forhold til de mest sårbare grupper i det her samfund, man går ind i.