Keld Albrechtsen (EL), 2002-01-10:
Jeg synes, at debatten i dag har været interessant at følge, bl.a. fordi den har fortalt noget om, hvordan partierne her i Folketinget fordeler sig i forhold til de hovedlinjer, der er i EU-debatten.
Hvidbogen er jo et, skal man sige, New Labour-projekt, altså et socialdemokratisk papir præget af den tankegang, som Tony Blair-regeringen har i England.
Derfor er det i og for sig ikke overraskende, at de borgerlige ordførere er en lille smule fodslæbende i forhold til EU-projektet.
Det er heller ikke overraskende, at det er Socialdemokratiet og SF, der er vilde af begejstring over hvidbogen - jeg kan se, at SF's ordfører nikker bekræftende - og fru Margrete Auken havde ligefrem et krav om centralistiske og overnationale EU-løsninger.
Så det tegner jo et interessant mønster.
Fra Enhedslistens side har vi altid støttet forslag fra EU, hvis de var fornuftige.
Det vil vi også gøre på transportområdet.
Og nogle af de forslag, der er i hvidbogen, er vitterlig fornuftige, det kommer man ikke uden om.
Dem vil vi også støtte.
Vi vil stemme for forslaget, for vi stemmer altid for den mindste forbedring i Enhedslisten, og der er forbedringer, hvis det forslag kunne gennemføres, men vi vil ikke være medforslagsstillere, dertil er ambitionsniveauet
ikke højt nok.
Så er der også det problem, at der i et sådant forslag også burde være en klar afstandtagen fra den liberaliseringspolitik, som ligger i hvidbogen, og som er det, regeringen støtter i hvidbogen.
Regeringen støtter jo, at der skal ske en omfattende privatisering af jernbanetrafikken.
Hvad bliver resultatet af den liberalisering på teleområdet, på postområdet, på alle de store infrastrukturområder, og nu kommer turen til jernbanesektoren?
Ja, det bliver, at der bliver etableret nogle få monopollignende megaselskaber i Europa, som overtager markedet.
Resultatet bliver ikke konkurrence.
I hvidbogen erkendes faktisk en lille smule det problem, at vi nu har fået skabt et marked, der vil føre til, at nogle få selskaber får en dominerende stilling på dette marked.
Det er også en udvikling, vi vil komme til at opleve på teleområdet, på postområdet osv.
Det er desværre perspektivet i hvidbogen ved siden at de gode ting, for der er gode ting.
Og i princippet har fru Anne Grete Holmsgaard og fru Margrete Auken da ret i, at det ville være fuldstændig ideelt, hvis man havde et europæisk jernbanesystem, der var koordineret ud fra fornuftige principper.
Problemet er bare, at det bliver de to-tre ejere, de private selskaber, som sætter sig på det, og som ikke vil have samfundshensyn som udgangspunkt for deres aktivitet, men profithensyn, der kommer til at koordinere dette jernbanesystem.
Så bliver beslutningerne overladt til Deutsche Bahn og Arriva, og de kommer så til at foretage den koordinering på tværs af grænserne, som politikerne egentlig burde have ansvaret for.
Og der synes jeg, at forslagsstillerne til det forslag, der ligger i dag, ikke rigtigt har erkendt, hvad det egentlig er for et mummespil, der foregår i EU.
Så derfor vil jeg alligevel slutte med at sige, at den der umådeholdne begejstring for EU-løsninger bør man i almindelighed være skeptisk over for.
Når man går det nærmere igennem, viser det sig, at også på det her område er der brug
for en sådan lidt mere nøgtern bedømmelse af tingene.