Ulla Tørnæs (V), 1999-02-11:
Selv om denne her debat nu efterhånden har kørt i selvsving i et par timer, så vil jeg nu alligevel starte med at sige, at det er en vigtig debat, fordi den viser, der er grænser.
Der er grænser for hvor meget, man kan tillade sig at snyde og bedrage befolkningen, hvor meget man kan tillade sig at tale mod bedre vidende, og hvor meget man kan udnytte befolkningens usikkerhed og frygt for fremtiden.
Regeringen har for længst overskredet denne grænse.
Men lad mig alligevel begynde med åbent at erkende, at der i høj grad er sammenhæng mellem, hvad regeringen sagde i valgkampen, og hvad den har gjort siden hen.
Sammenhængen er blot omvendt proportional.
For sætter man omvendt fortegn foran det, regeringen lovede i valgkampen, passer det ret godt på regeringens faktiske handlemåde efter valget.
Havde statsministeren sagt, at regeringen ville straffe boligejerne og bilejerne, ville befolkningen have vidst, hvad den kunne vente.
Men statsministeren sagde det modsatte.
Havde statsministeren sagt, at regeringen ville straffe de fornuftige mennesker, der har sparet op til deres pension, ville befolkningen have vidst, hvad den kunne vente.
Statsministeren sagde det modsatte.
Havde statsministeren sagt, at han ville iværksætte et hårdt økonomisk indgreb straks efter valget, ville befolkningen have vidst, hvad man kunne vente. Statsministeren sagde det modsatte.
Og sådan kunne jeg blive ved.
Listen over statsministerens mange løftebrud er jo nærmest uendelig.
Faktisk har vi heller ikke på noget tidspunkt lagt skjul på, at vi mener, statsministeren på målstregen snød sig til regeringsmagten netop ved at afgive løfter og udstede garantier, som regeringen siden er løbet fra.
Med andre ord: Det er åbenbart for enhver, ja, der er vel lige frem tale om en simpel konstatering, når det hævdes, at statsministeren har begået løftebrud over for vælgerne. Disse mange løftebrud har ført til, at regeringen har mistet vælgernes tillid.
Det skyldes i al sin væsentlighed, at regeringen ikke har spillet med åbne kort.
Et er, at regeringen har mistet vælgernes tillid, men hvad værre er, ja, så medfører det rent faktisk, at statsministeren har bidraget til at skabe et særdeles uholdbart politisk debatklima, hvor det fremover er vanskeligt for statsministeren at komme ud af busken. Også når det gælder meget vigtige og for det danske samfund meget afgørende temaer.
Tag nu bare hele diskussionen om dansk medlemskab af ØMU'en, hvor statsministeren i den grad kredser om den varme grød uden at melde klart ud.
Vi finder det særdeles bekymrende, at vi i dag står over for en på en måde handlingslammet statsminister, der ikke er i stand til at opstille en række klare mål og visioner for den nuværende
regering, for hvad den nuværende regering ønsker at nå
Alt dette skyldes i al sin enkelhed, at statsministeren med sine mange løftebrud i bagagen ikke har den nødvendige autoritet, tillid og respekt hos vælgerne.
Det finder vi særdeles bekymrende.
I Venstre stiller vi os dog ikke til dommere over regeringen.
I et demokrati er det befolkningen, der dømmer, og i Venstre overlader vi trygt dommen til befolkningen ved næste valg, for selv om vi er helt enige med forespørgeren i, at statsministeren har brudt en række valgløfter, har vi svært ved at se, hvad Enhedslisten vil opnå med denne forespørgsel.
Hr. Frank Aaen har jo fra første færd gjort det klart, at Enhedslisten ikke vil vælte Nyrupregeringen, altså en understregning af, at venstrefløjen fortsat er regeringens parlamentariske grundlag.
Dermed er det vel indlysende, at hele dagens debat for hr. Frank Aaen mere handler om at bejle til Socialdemokratiets utilfredse vælgere, end det handler om at stille regeringen til ansvar for de brudte løfter, og den slags interne slagsmål mellem regeringen og dens parlamentariske grundlag, som vi nu har været vidne til i 2½ time, ønsker vi i Venstre ikke at deltage i. Løftebruddene er og bliver til syvende og sidst en sag mellem statsministeren og hans vælgere og dermed ikke en sag, der bør optage Folketingets tid.
Med et efterhånden velkendt citat fra statsministeren om, hvorvidt vi ikke kan gøre det lidt bedre,
vil jeg gerne fortsætte, for jeg er helt enig med statsministeren i, at det bestemt kan gøres bedre.
Ikke bare for børnefamilierne, som statsministerens ord var møntet på, men også for de ældre, de syge og hele den danske samfundsøkonomi.
Betalingsbalancen har det dårligt.
Regeringen har soldet det solide overskud, man overtog i 1993 på ikke mindre end 25 milliarder, op og har oven i købet vendt overskud til et underskud på hele 15 milliarder og dette med udsigt til yderligere forringelser i de kommende år.
Efter Venstres opfattelse skal vi producere os ud af underskuddet på betalingsbalancen.
Der er behov for en målrettet indsats, som skaber mulighed for mere produktion og eksport.
Forudsætningerne herfor er en klar forbedring af virksomhedernes konkurrenceevne.
En klar forbedring af konkurrenceevnen forudsætter en sænkning af en række politisk bestemte omkostninger, der er pålagt erhvervslivet.
Lad mig blot nævne et par konkrete forslag til forbedring af konkurrenceevnen:
Den ene milliard af provenuet fra de grønne afgifter, der endnu ikke er tilbageført, skal tilbageføres til virksomhederne.
Finanslovaftalens målsætning om sænkning af virksomhedsbeskatningen fra 32 til 30 pct. skal gennemføres.
Der skal gennemføres en liberalisering af elmarkedet.
Desuden er der behov for mere forskning og udvikling i private virksomheder bl.a. gennem bedre skattemæssig behandling af udgifter til forskning og udvikling.
En sådan nødvendig, målrettet indsats over for virksomhedernes konkurrenceevne vil efter Venstres opfattelse have positiv betydning ikke bare for betalingsbalancen, men også for beskæftigelsen.
»I forlængelse af aftalen om finansloven for 1999 opfordrer Folketinget regeringen til et bredt samarbejde om en økonomisk politik, der gennem bedre konkurrenceevne kan skabe et solidt overskud på betalingsbalancen og fortsat fremgang i beskæftigelsen.
Samtidig opfordres regeringen til et bredt samarbejde om forslag, der kan forbedre forholdene for børnefamilierne, sikre bedre hjemmehjælp og anden omsorg for de ældre og afkorte ventelisterne til sygehusene.«