runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne Baastrup (SF), 2005-03-15:
Nu har jeg jo prøvet at få hr. Kristian Thulesen Dahl til at forholde sig til lige præcis de her bestemmelser, og han har hver gang talt sort.
Jeg vil så spørge hr. Poul Nødgaard: Er det hr. Poul Nødgaards opfattelse, at det er en god idé, at det enkelte menneske ikke får ret til at blive hørt i forbindelse med beslutningen om, hvad det er for en ny stilling, vedkommende kan forvente at få i den anden del af landet?
Er det hr. Poul Nødgaards opfattelse, at det er en god idé, at den enkelte ansatte ikke kan få aktindsigt i det grundlag, som den fremtidige arbejdsgiver har til at træffe beslutningen om, at det her menneske skal flytte fra eksempelvis Svendborg til Aabenraa?
Det er lige præcis derfor, at jeg ikke forstår, hvorfor man vil fratage den enkelte medarbejder retten til at vide, hvad det er for nogle papirer, der rent faktisk gør, at han flytter til den ene ende i stedet for til den anden ende, hvor han hellere ville være.
Jeg forstår ikke, hvorfor man fratager de enkelte deres rettigheder.
Ministeren behøver ikke at svare.
For mig at se er det faktisk en meget vanskelig opgave, ministeren har – enig – og det skal ske under et meget stort arbejdspres.
Det synes jeg jo så i øvrigt er ministerens eget projekt, og derfor er det ministeren selv, der har sat grænsen.
Når det så er sagt, vil jeg bare godt have nogle argumenter.
Altså, hvis man laver en afgrænsning helt eller delvis, så har man nogle bestemte arbejdsopgaver, man ved, at så lander man i en større institution eller andet.
Men der er jo nogle, som helt eller delvis ikke har en arbejdsopgave, som man kan føre over til noget andet.
Hvorfor må generalisterne på amtsgården ikke få lov til at se, hvad det konkret er, der står om dem i deres sag, hvad det er for vurderinger, som ledelsen på et eller andet tidspunkt har foretaget, som gør, at de måske lander et sted, hvor de mener, de er overkvalificerede?
Hvad er den egentlige argumentation for, at man ikke må få lov til at se sin egen sag, blive hørt, om man hellere vil til Odense end til Aabenraa?
Hvorfor må man ikke få lov til at få den der dialog med sin arbejdsgiver?
Men nu er det ikke kun mig, der efterspørger en hurtig afklaring.
En af de imødekommelser, vi har lavet oven på høringen, har jo netop været at fremrykke deadline for alle disse delingsaftaler fra efter sommerferien 2006 til før sommerferien 2006.
Det er jo også et højt prioriteret personaleønske at få klarhed, og det er så ønsket med alle de praktiske udfordringer, det giver på baggrund af de her personaleflytninger, som jo ikke har et individuelt afsæt, men som udspringer af en generel strukturreform, at få det til at gå hånd i hånd med respekt for den enkelte ansatte.
Som sagt diskuterer jeg det gerne.
Jeg har kun den ene ambition omkring det her forslag, at det kommer på plads og helst så bredt som muligt, for det er jo en bunden opgave, som i hvert fald et stort flertal i Folketinget har påtaget sig, nemlig regeringen, Dansk Folkeparti, Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre, som i fællesskab har sagt, at der kommer en kommunalreform.
Anne Baastrup (SF), 2005-03-15:
Dette lovforslag giver regeringen en mulighed for at få fordelt aktiver og passiver og så de ansatte.
Rækkefølgen virker, som om det har været vigtigst for regeringen at få fordelt de jordiske værdier, og så er man bagefter kommet i tanke om, at der for øvrigt også er nogle ansatte.
Dette lovforslag har betydning for 263.000 mennesker!
Det centrale budskab i dette lovforslag kombineret med den viden, vi har, om, at ministeren ikke mener, at denne omlægning kommer til at koste penge, er, at vi kan se frem til, at et stort antal mennesker mister deres arbejde.
Vi har jo tidligere i dag hørt, hvordan nogle af regeringspartiernes og Dansk Folkepartis ordførere har talt om, hvor mange penge man har sparet på Bornholm.
Det, man jo så bare har overset, er, at man har sparet 23 mio. kr. i mindre udgifter til lønninger.
Regeringen har ganske vist givet mange løfter om jobgaranti, og i lovforslaget står der da også, at de ansatte følger med opgaven, men det er jo ikke nogen garanti.
Der er da mange, som arbejder med flere forskellige ting, og som derfor ikke – i citationstegn – udelukkende eller helt overvejende arbejder med en bestemt opgave.
Disse mennesker aner ikke, hvor de kommer hen, og den usikkerhed søger regeringen desværre på ingen måde at dæmpe.
Konstruktionen med delingsråd og hemmelighed er i den grad med til at ødelægge tilværelsen for en lang række ansatte på nuværende tidspunkt, og for at sætte trumf på har ministeren med et pennestrøg fjernet de lovgivningsfastsatte rettigheder, man har som ansat.
Partshøring, aktindsigt og tilsvarende beskyttelse af den enkelte er ikke længere en del af disse menneskers rettigheder.
Dertil kommer, at den aftale, som skal fordele aktiver og passiver, rettigheder og pligter samt ansatte, er fortrolig.
Endnu en gang synes jeg, at vi skal bemærke rækkefølgen: ting forud for mennesker.
Som direkte involveret ansat aner man ikke, om man skal flytte til den anden ende af landet, men man vil gerne bevare sit ægteskab og derfor i givet fald gerne have ægtefællen til at flytte med.
At den ansatte, der står i den konkrete situation, ikke bliver involveret,
står fuldstændig uforståeligt for os i SF.
I den forbindelse bør man jo altså være opmærksom på, at i et moderne samfund er begge ægtefæller som udgangspunkt beskæftigede, og derfor er det faktisk ikke ligegyldigt, hvornår folk får besked.
Det kan tage tid for ægtefællen at få et arbejde i Vejle, og hvis man bor i Svendborg, er det vanskeligt at opretholde et godt familieliv med sådan en transporttid.
Dette er et lovforslag, hvor systemet går forud for mennesket.
Ole Glahn (RV), 2005-03-15:
Fra Det Radikale Venstres side vil vi gerne have belyst nogle spørgsmål i forbindelse med udvalgsarbejdet.
For det første vil vi gerne have belyst den enkelte ansattes situation, efter at den forvaltningslovbestemte individuelle ret til at blive partshørt er fjernet.
Vi vil gerne have beskrevet, hvilke konsekvenser det kan få.
Vi mener, det er meget uhensigtsmæssigt, at man har gjort det på den måde.
Jeg er også som hr. Poul Nødgaard kommunalpolitiker, og jeg ved godt, hvad der foregår i kommunerne i øjeblikket, men her taler vi altså om nogle principielle ting.
Vi taler om nogle rettigheder, man har som ansat, og vi mener, at det er vigtigt, at vi ikke kommer i situationer, hvor der opstår for mange konflikter mellem enkeltpersoner, der skal flyttes til et sted, fordi de bare er blevet orienteret om sagen, som der står i lovforslaget, og ikke har haft mulighed for at blive hørt inden og ej heller har fået mulighed for at få aktindsigt.
Så det er et af de områder, vi vil fokusere på i udvalgsarbejdet.
Vi har også behov for at få belyst nogle eksempler på, hvordan man vil løse opgaven med at opgøre aktiver og passiver.
Der angives i lovforslaget nogle eksempler på, at det kan være vanskeligt at opgøre det, f.eks. med veje og på andre områder, og der vil vi gerne have, at man i udvalgets arbejde får illustreret, hvordan man har tænkt sig at løse disse opgaver.
Så tilsagnet fra Det Radikale Venstres side er, at vi går kritisk ind i udvalgsarbejdet, men er naturligvis åbne over for de svar, vi kan få på disse spørgsmål.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-15:
Jeg kan oplyse, at jeg ved tidligere lejlighed har haft en debat med hr. Ole Stavad, hvor jeg sagde, at regionerne ikke er kommuner i grundlovens forstand, og derfor er forslaget, efter mine oplysninger, ikke grundlovsstridigt.
Men jeg er ikke jurist, så der kan være andre, der har en anden mening.
Lovforslaget indeholder de generelle regler for overførelse af aktiver og passiver og rettigheder og pligter samt ansatte i forbindelse med de opgaveflytninger, der er en følge af kommunalreformen.
Den myndighed, der overtager en opgave, overtager også de aktiver og passiver samt det personale, der er knyttet til opgaven.
Lovforslaget sikrer, at ansatte og bygninger, der i dag tilhører amterne, H:S og HUR, overføres til andre myndigheder.
Lovforslaget indeholder en måde, hvorpå man kan fastlægge, hvilke konkrete aktiver, passiver, rettigheder og pligter samt ansatte det drejer sig om.
Til denne opgave oprettes de fem delingsråd, som også har været omtalt tidligere, og som i tilfælde af uenighed vil kunne mægle mellem de berørte myndigheder og om nødvendigt træffe beslutning om en konkret overførelse.
I de fleste tilfælde skal der ikke ske en deling, og der vil det være enkelt, men der hvor et amt deles, vil det være noget vanskeligere.
Vi kan støtte forslaget.
Poul Nødgaard (DF), 2005-03-15:
Nu kender jeg hr. Ole Stavad som er erfaren parlamentariker, der har været her i Folketinget i mange år og også været mangeårig minister, og jeg forstår ikke, at de spørgsmål kommer frem nu.
Jeg forstår ikke, at hr Ole Stavad, dengang de lovforslag blev lagt i boksen derude bagved, ikke straks tog dem og indledte en minutiøs undersøgelse og al det undersøgelsesværk, han tilsyneladende nu vil have i gang, så vi ikke skal stå i den diskussion her.
Vi har diskuteret kommunallovene siden kl. 10 i formiddags.
Hvad havde været mere rigtigt, end at hr. Ole Stavad under de første lovforslag var kørt frem med lyn og torden, når han nu ikke har fået det gjort det tidligere?
Jeg forstår det slet ikke, og jeg synes, det er lidt beskæmmende for diskussionen omkring kommunalreformen, at det sådan lige kommer i et spørgsmål her kl. 20 om aftenen, efter at vi har debatteret kommunalreform i snart 10 timer.
Det er komplet uforståeligt.
Men hr. Ole Stavad er i sin grundlovssikrede ret til at foretage alle de undersøgelser, han vil, og hvis han kan dokumentere over for Folketinget, at der er noget, der ikke er lovmedholdeligt eller er grundlovsstridigt, eller hvad hr. Ole Stavad sagde, jamen så er det noget, vi må tage til efterretning.
Jeg tror ikke på det, for så havde de love været stoppet for længst.
Det er så min egen trossag.
Jeg tror heller ikke, at hr. Ole Stavad tror på det.
Det er sådan bare for nu at få debatten forlænget lidt, og vi kan måske passere midnat, inden vi slutter med de her sidste fem forslag.
Men vi er i kampform, så vi kan sagtens blive ved, så længe man har spørgsmål at stille.
Men det her spørgsmål er fuldstændig uaktuelt efter min opfattelse.
Ole Stavad (S), 2005-03-15:
Jeg var egentlig forundret over, at hr. Poul Nødgaard havde behov for at sige så meget.
Det havde jo været nemmere bare at sige ja.
Men gør det alligevel ikke et lille indtryk på hr. Poul Nødgaard, at vi jo har andre eksempler her i Folketinget, hvor vi må erkende, at hverken Justitsministeriets Lovafdeling eller Folketingets glimrende jurister har ment, at der var et grundlovsproblem, men hvor sagen efterfølgende er rejst ved Højesteret, og hvor Højesteret så har dømt, at lovforslaget i større eller mindre udstrækning har været i strid med grundloven?
Medfører det ikke, at når der kommer udefrakommende eksperter, som rejser en berettiget tvivl, så har vi et ansvar, og så har Præsidiet et særligt ansvar, og så er det ikke er det enkelte folketingsmedlem, der skal sørge for at undersøge det, men at vi som Folketing så sørger for – og i øvrigt har afsat midler på Folketingets budget til den slags – at få det undersøgt?
Derfor synes jeg, at det ville være nyttigt og vigtigt – og højne den i forvejen store respekt, der er omkring hr. Poul Nødgaard – hvis han nu også gav det tilsagn.
Det ville være helt naturligt og i overensstemmelse med det embede, hr. Poul Nødgaard udfører her i Tinget.
Poul Nødgaard (DF), 2005-03-15:
Nu skal man ikke stå og røbe alt her fra Folketingets talerstol, men det er sjovt, at jeg netop har hørt, at den her udtalelse eller det spørgsmål ville komme frem i løbet af dagen, og det er jo så lige i det øjeblik, hvor jeg står på talerstolen, jeg får spørgsmålet.
Jeg havde nemlig hørt, at det ville blive rejst her i debatten i dag.
Og det er så tilsyneladende hr. Ole Stavad, der er udpeget til at stille spørgsmålet, og det er måske også, fordi jeg er medlem af Præsidiet, at man stiller spørgsmålet.
Men jeg vil sige til hr. Ole Stavad og til andre interesserede, at et lovforslag ikke kan sættes på Folketingets dagsorden, hvis den juridiske ekspertise her i Folketinget siger, at der kan være tvivl om, at det lovforslag er grundlovsmedholdeligt.
Så kommer det overhovedet ikke til behandling.
Så når lovforslagene er stillet til behandling her i Folketinget, må jeg tage det som et udtryk for, at de overholder grundlovens bestemmelser, ellers ville de overhovedet ikke komme til forhandling.
Men hvis man ønsker at lave en undersøgelse af et eller andet, så er det vel hr. Ole Stavad frit for at gå til nogle topjurister.
Der har jo også været andre ting fremme om lovmedholdeligheden i overhovedet at gå ind i en kommunal reform og sammenlægge kommuner, og hvad ved jeg.
Er det bl.a. ikke Europarådet, der kører en sag i øjeblikket?
En eller anden udenlandsk bevægelse er der i hvert fald, der har fundet ud af, at de skal se på de her ting.
Det tager jeg roligt, det er slet ikke noget, der forstyrrer min nattesøvn overhovedet,
jeg går ud fra, at vi kan behandle de lovforslag, der er til behandling her, på korrekt vis.
Ole Stavad (S), 2005-03-15:
Jeg kender hr. Poul Nødgaard som en person, der har stor respekt for grundloven – og det håber jeg da vi alle sammen har.
Hr. Poul Nødgaard er også en central person som fremtrædende medlem af Præsidiet, og derfor er det selvfølgelig vigtigt at få en tilkendegivelse fra hr. Poul Nødgaard om, hvorvidt han er enig i, at hvis der er rejst berettiget tvivl på nogle områder om grundlovsmedholdeligheden af de her lovforslag, så har vi som folketingsmedlemmer en forpligtelse til at sikre os ved eksempelvis at lade nogle uvildige forfatningseksperter komme med en udredning, et notat, et responsum, eller hvad man nu vil kalde det, til os.
Det håber jeg hr. Poul Nødgaard er enig i er en fælles forpligtelse, vi har, og vi kan sige, at forpligtelsen vel ikke er mindre, hvis man har besluttet sig for at stemme for lovforslagene.
Men jeg mener, det er en fælles forpligtelse.
Poul Nødgaard (DF), 2005-03-15:
Den snak, som jeg har indtryk af finder sted, og jeg har ikke selv fulgt den personligt, er sådan en snak om, at kommunalpolitikere naturligvis også ser på, hvordan deres kommune skal løse de opgaver, der ligger fra den 1. januar 2007, og det må være deres ret at sikre, at også de opgaver kan blive løst.
Nu vil jeg lige gøre fru Karen Klint opmærksom på, at jeg kommer fra en kommune, der har en størrelse, så den ikke skal sammenlægges med nogen.
Og når de ved, hvilke opgaver de skal til at løse fremover, kan jeg ikke fortænke dem i, at de prøver at se på, hvordan de løser de opgaver, når de kommer.
Det kan jeg ikke se noget som helst galt i.
Jeg følger det ikke helt præcist selv i det daglige, men jeg har indtryk af, at der finder sådan nogle sonderinger sted.
Jeg tror ikke, det er forhandlinger, det er sonderinger.
Karen J. Klint (S), 2005-03-15:
Jeg hører heller ikke til de sarte sjæle, for jeg kommer fra den gamle særforsorg, og der har vi prøvet nogle forandringer, der i hvert fald på personniveau også gav nogle afstande til arbejdssteder og sådan noget.
Så det, jeg vil spørge om, er, at jeg faktisk forstod på hr. Poul Nødgaard, at man allerede i hr. Poul Nødgaards egen kommune er i gang med at forhandle med personalet om, hvor de skal hen.
Jeg troede, man skulle vente på lovgivningen, før man indgik i de forhandlinger.
Det skal man måske ikke over hele landet?
Poul Nødgaard (DF), 2005-03-15:
Og der er efter min opfattelse ingen grund til at frygte noget som helst, hvis man er ansat.
Er det dog ikke væsentligt?
Jeg erkender, at nogle skal flyttes fra et sted til et andet, fordi det nu engang er overskriften for reformen, at man flytter så mange opgaver som muligt ud i kommunerne, hvor folk lever og bor, og får dem løst der.
Med hensyn til flytning kan man f.eks. nævne den militære verden, hvor militærfolk må flytte fra egn til egn.
Her er tale om at flytte over nogle forholdsvis korte afstande for at komme til en ny arbejdsplads.
Jeg synes ikke, der er nogen som helst grund til at pive over det.
Så jeg vil om denne her sag om personale sige, at jeg er fuldstændig tryg.
Line Barfod (EL), 2005-03-15:
Hvorfor er det, at den enkelte offentligt ansatte ikke kan få lov til at blive hørt i sin egen sag og ikke kan få ret til aktindsigt i sin egen sag?
Poul Nødgaard (DF), 2005-03-15:
Men hør nu her: De her udtalelser er og bliver en storm i et glas vand.
Vi lever i et land, hvor fagbevægelser og fagforeninger og organisationer osv. indtager en utrolig central rolle, og hvis fru Line Barfod tror, at man bare i de offentlige led, nu hvor der skal være en reform, kan skalte og valte med personalet, som man har lyst til, så er det, fordi man er fuldstændig uden forbindelse med, hvad der foregår ude i det praktiske liv.
Lad os tage en organisation på kontorområdet, HK, bare for nu at tage dem som et eksempel: Det er givet, at de er helt oppe på dupperne i denne her sag og ser til, at alt kører lige efter bogen.
Line Barfod (EL), 2005-03-15:
Jeg forstår ikke helt, hvorfor hr. Poul Nødgaard mener, det er en hetz, når vi stiller spørgsmål om, hvorfor man stiller et lovforslag, der indskrænker de ansattes rettigheder.
Offentligt ansatte har i dag ret til aktindsigt, har ret til partshøring i deres egen sag, hvis der sker ændringer i deres stilling.
Hvis man ændrer på deres arbejdsopgaver og flytter dem til et andet sted, så har de ret til at blive hørt, og de har ret til at se, hvad der står om dem i sagen.
Poul Nødgaard (DF), 2005-03-15:
Tak, det er jeg glad for.
Line Barfod (EL), 2005-03-15:
Jeg synes, det er meget vigtigt, at man tager medmenneskelige hensyn ...
Poul Nødgaard (DF), 2005-03-15:
Lidt højere!
Line Barfod (EL), 2005-03-15:
Jeg synes, det er meget vigtigt, at man tager medmenneskelige hensyn, men jeg forstår ikke ...
Poul Nødgaard (DF), 2005-03-15:
Men jeg vil gerne lige sige til fru Baastrup, at jeg sidder selv i en kommunalbestyrelse, og det tror jeg ikke fru Baastrup gør, og jeg ved, at der gøres store bestræbelser på at finde ud af – og allerede nu forhandles der på kryds og tværs om – hvilke medarbejdere der kunne tænke sig at komme her, og hvilke der, og i de kommende måneder kører den proces jo videre.
Og hvis det er det, man ønsker, så skal man bare fortsætte.
Jeg betragter det nærmest som en hetz mod personalet, det, man kører frem med her i Folketingssalen.
Det kan jeg lige så godt sige åbent og ærligt.
Der foregår så seriøse bestræbelser udeomkring for at få de her ting til at falde på plads, og der tages en masse medmenneskelige hensyn, og jeg går ud fra, at de medmenneskelige hensyn vel stadig væk også er lovlige at tage i anvendelse, når man laver en sådan reform.
Det går jeg ud fra ikke bliver nægtet os.
Det har vi ikke noget som helst krav om.
Gentagne gange her i Folketinget, hvor vi har drøftet kommunalreform, har det netop været fremme, at hvad angår den del af reformen, der vedrører personalet, må det være og blive ministerens opgave at føre det ud i livet i praksis.
Det kan ikke være de enkelte partier, der skal stå og skalte og valte med de enkelte medarbejdere.
Der er truffet en overordnet beslutning om, at det er loven om virksomhedsoverdragelse, der skal være gældende.
Alle ved, hvad den siger, for den bliver brugt mange steder, når man laver sådan nogle reformer her, og det er den, der er gældende.
Det kan ikke være det enkelte parti, der skal stå i spidsen for det.
Anne Baastrup (SF), 2005-03-15:
Jeg forstår ikke helt problemet.
For mig at se kan man, når man er i fremtidige regionsråd, arbejde lige så intenst og godt med sygehusområdet, selv om man også har mulighed for at arbejde intenst og godt med det sociale område.
Så jeg kan slet ikke se problemet der.
For mig at se er de politikere, der bliver valgt til amterne og nu fremover til regionerne, ikke sådan specielt dårligt begavede.
Så jeg forstår slet ikke spørgsmålet.
Anne Baastrup (SF), 2005-03-15:
Jeg tror, den konservative ordfører burde have hørt, hvad jeg startede med.
Vi vil gerne have ændret på amterne.
Vi vil gerne have en regionslignende model.
Vi synes bare, at de her regioner er for store, der bliver for langt mellem den enkelte borger og regionsrådet.
Vi mener, at regionsrådet rent faktisk skal have mulighed for at udvikle det samlede arbejdsområde, regionsrådet har.
Vi finder, at dels det med opdeling i kasser med penge, og dels det, at man slet ikke kan få lov til som politiker at arbejde i stående udvalg, er en forkert model.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-03-15:
Nu lægger fru Margrethe Vestager til grund, at når små bliver store, er der stadig væk nogle, der er små.
Jamen vi skal lige huske på, hvad det er for en struktur, vi går fra, og hvad det er for en struktur, vi går til.
I det nuværende system har vi vel 130 kommuner med under 10.000 indbyggere.
Det er ganske mange.
Nu får vi altså løftet bunden så betydeligt, at vi reelt har en tiltro til, at kommunerne – også de, der bliver mindst i den nye struktur – rent faktisk kan meget mere end det, man typisk har set for en kommune tidligere, altså hvor der var 130 kommuner med under 10.000 indbyggere.
Så det bliver et helt andet landskab, hvor man også reelt kan give flere opgaver til kommunerne og have en berettiget tro på, at de kan løse dem godt.
Det tror vi også at kommunerne gerne vil, hvis de får de redskaber, der er nødvendige.
Og så tror vi altså på, at det er godt, at der her ligger en incitamentsstruktur, der fokuserer på en bestemt opgave, som skal løses bedre, end den er blevet løst hidtil, nemlig specielt i forhold til forebyggelse og efterbehandling for at lave et sammenhængende forløb.
Så vil jeg lige til slut sige, at hvis kommunerne ikke føler, at de kan magte opgaven, har vi jo i lovforslaget løsnet op for – og det håber jeg også at fru Margrethe Vestager vil kvittere for – de muligheder, der er for, at kommunerne så i højere grad kan lade regionerne være entreprenører på nogle af de opgaver, som vi tidligere blev kritiseret meget for at vi allerede fra 2007 tog ud til kommunerne.
Margrethe Vestager (RV), 2005-03-15:
Nu er der jo en meget god del af fremtidens kommuner, der vil have præcis den størrelse, som kommuner har i dag.
De små er blevet større, men der vil stadig væk være en ganske stor del af kommunerne, der ligger mellem 20.000 og 30.000 indbyggere og mellem 30.000 og 50.000 indbyggere
Hvad er det så, der gør, at man tror, at de vil blive løst ordentligt i fremtiden, når man læsser opgaver ud på de kommuner?
Er det ikke en mærkelig ting at skulle se i øjnene, at kommuner, som i dag ikke løser opgaverne – for det er jo det, der er udgangspunktet for hr. Kristian Thulesens Dahls indlæg her i dag og for et tidligere indlæg i forhold til situationen med hjemmehjælpen i Give Kommune – skal have flere opgaver, når der ikke er noget sted, hvor man kan forvente en aflastning i forhold til det, fordi amterne jo ikke vil kunne gøre noget som helst, fordi de ikke har nogen kommunalfuldmagt?
Har det ikke lidt af eksperimentets karakter?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-03-15:
Der er jo to angrebsvinkler til det.
Den ene er, at vi hele tiden har ment og mener, at et land af Danmarks størrelse med 5,2 millioner indbyggere bør kunne løse sine offentlige administrative opgaver med to led i stedet for tre.
Det er en rent praktisk tilgang til det, at det bør vi kunne, og specielt da i lyset af, at kommunerne nu gør sig så store, som de rent faktisk gør sig.
Den anden angrebsvinkel er, at de nuværende amter i alt for stort omfang giver gråzoneproblemer i forhold til kommunernes opgaver.
Og når vi massivt flytter opgaver til kommunerne frem for at have dem liggende i amtet, er det selvfølgelig også en naturlig konsekvens af det, at man så siger, at så skal amterne, sådan som vi kender dem i dag, ikke bestå, så skal det være noget nyt, der er der.
Så mener vi også, at sundhedsvæsenet er så vigtig en opgave, at det er godt, at der er nogle politikere, der bliver valgt alene til at være fokuseret direkte på at løse de afgrænsede ting, der er oplistet i det lovforslag, vi har til behandling her.