runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
Jeg må jo anerkende, at det da var et svar.
Det var et svar på det spørgsmål, jeg stillede.
Men må jeg spørge, hvad baggrunden så er for det.
Statsministeren har forklaret, at statsministeren ikke får vigtige oplysninger, så vigtige oplysninger, at det faktisk er oplysninger, som efter statsministerens eget udsagn ville medføre, at han ville gå til Det Udenrigspolitiske Nævn og orientere Folketingets partier om disse oplysninger, hvis han selv var i besiddelse af dem.
Er det ikke lidt værre end bare sådan at sige, at det er påtalt, og nu må vi videre?
Er det ikke værre end det?
Og hvis ikke det har yderligere konsekvenser, er statsministeren så ikke enig i, at det forstærker vores indtryk af, at det her slet ikke er embedsmændenes problem, men at det i virkeligheden er et spørgsmål, som vi burde relatere alene til statsministeren, og at det er statsministerens problem, muligvis fordi statsministeren vidste lidt mere tidligere, end han hidtil har villet være ved?
Christian H. Hansen (DF), 2000-02-23:
Det har jo været meget fremme i dag fra statsministerens side, vi har i hvert fald fået oplyst meget om, at statsministeren er meget inde i, hvad Jörg Haider og Frihedspartiet ved.
Statsministeren er ikke så meget inde i, hvad der foregår i hans eget statsministerium, men det bekymrer måske ikke statsministeren så meget?
Der blev talt meget om faxteknik i dag.
Man kunne så gå lidt ind på telefonteknik også.
Vi har sådan en fax, der løber ind på et tidspunkt om fredagen.
Vi har en telefonsamtale, som foregår i weekenden.
Se, når man nu sender en fax til en anden person, som egentlig er vigtig, og man ikke får nogen reaktion på den, men man så har en telefonsamtale, så ville det måske være meget naturligt, at der blev spurgt: Har du for resten modtaget min fax?
Skulle det være sket i telefonsamtalen i weekenden, eller har det slet ikke noget på sig?
Peter Skaarup (DF), 2000-02-23:
Jeg vil så godt spørge statsministeren, om statsministeren den fredag, hvor statsministeren taler med formandskabet, altså den portugisiske Antonio Guterres, får det indtryk, at der vil blive fremsendt en fax, som vil bekræfte eller genfortælle indholdet af den telefonsamtale, som
statsministeren har med det portugisiske formandskab, og om statsministeren på den baggrund kontakter nogle i sit ministerium og siger, at der altså bliver fremsendt en fax, og om statsministeren i givet fald, hvis nu de her ting var opfyldt, så ikke under normale omstændigheder ville se en sådan fax, specielt når seks embedsmænd, som det har været fremme i pressen, også har set den?
Ville det så ikke være normalt, at en sådan fax ville komme til statsministerens kendskab?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-02-23:
Ja, jeg skal holde mig til de spørgsmål, der er relevante for det her tema.
Det er jo et meget enkelt spørgsmål, jeg har svaret på lige før.
Og så stillede hr. Thulesen Dahl et spørgsmål, og det vil jeg godt svare på.
Når jeg tog det initiativ, jeg gjorde, var det, fordi jeg fandt, at det var en korrekt orientering af Det Udenrigspolitiske Nævn, der var vigtig for mig, og derfor indkaldte jeg Det Udenrigspolitiske Nævn, som det just fremgår.
Og jeg har ikke mere at tilføje til det spørgsmål.
Peter Skaarup (DF), 2000-02-23:
Jeg vil godt prøve at spørge en gang til, for jeg synes, at det spørgsmål, jeg stillede, har meget relevans til det spørgsmål, vi debatterer i øjeblikket, S 1557, og det gik simpelt hen på: Modtog statsministeren i forbindelse med den telefonsamtale, som statsministeren havde med Antonio Guterres den fredag, samtidig hermed den besked, at der også ville blive sendt en telefax, som bekræftede eller genfortalte indholdet af den telefonsamtale?
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
»Vil statsministeren være åben over for en undersøgelse af, hvad der er foretaget i Statsministeriet i forbindelse med hele Østrig-sagen?«
Det er fremgået tydeligt af hele denne her sag, både i forløbet indtil i dag og også i spørgetiden i dag, at der er rigtig, rigtig mange uafklarede spørgsmål, og det lugter af, at der er mangfoldige ting, der ikke er kommet til Folketingets kendskab i denne her sag, men som Folketinget bør kende til for at kunne forstå hele baggrunden for og hele forklaringen bag denne her aktion over for Østrig, og hvad statsministeren har vidst på hvilke tidspunkter.
Og derfor er der efter Dansk Folkepartis vurdering behov
Det vil jo også efter det, statsministeren har oplyst med hensyn til problemerne i forhold til embedsmænd,
Og derfor har jeg stillet det her spørgsmål, hvor jeg vil bede statsministeren om så også samtidig at forholde sig til det spørgsmål, hr. Jensby stillede tidligere, som jo også er en måde, hvorpå vi kan komme videre med, hvad der egentlig er foregået.
Jens Rohde (V), 2000-02-23:
Kan statsministeren bekræfte oplysninger fra det belgiske statsministerium om, at erklæringen om sanktioner mod Østrig, som skulle udsendes mandag, blev berørt under det uformelle møde med den belgiske premierminister, og kan statsministeren bekræfte det portugisiske statsministeriums oplysninger om, at allerede lørdag stod det klart, at »alle 14 lande var klart indstillet på at give udtryk for deres holdning til den østrigske regering«, og vil statsministeren på baggrund heraf oplyse nøjagtigt, hvornår statsministeren kendte til dels initiativerne over for Østrig, dels selve erklæringen?«
Det her spørgsmål gik nu altså ikke konkret på, hvornår statsministeren fik kendskab til det samlede faxmateriale.
Det gik på, om statsministeren - og det står i spørgsmålet, så statsministeren bedes svare - kendte til selve faxhovedets eksistens, eller om statsministeren ikke gjorde.
Det kan vel besvares med et ja eller nej?
Eller hvad?
Hermed sluttede spørgsmålet.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-02-23:
Til det sidste spørgsmål kan jeg bekræfte: Det er 14 lande.
Jeg synes, man skal lægge vægt på, at det er 14 europæiske lande, som har fundet sammen om at sige fra, som har signaleret klart og utvetydigt, at vi skal huske vores historie, at vi skal respektere vores grundlæggende menneskerettigheder, at ord i virkeligheden kan bruges til to ting: De kan bruges til at skabe venskaber, og de kan bruges til at skabe fjendskaber.
Og derfor er ord ikke ligegyldige, Og derfor er det ikke ligegyldigt, at der er medlemmer af Jörg Haiders parti, som kan citeres for at have kaldt de nazistiske udryddelseslejre for arbejdslejre.
Det er ikke ligegyldigt.
Det må man tage afstand fra, og det er det, vi gør her.
Og det er det, sagen handler om.
Man skal også huske en anden ting, og det er jo, at det værdigrundlag, vi her taler om, er fuldstændig afgørende at fastholde også i forbindelse med EU's udvidelse.
Jeg har blot med disse supplerende bemærkninger til det første svar villet understrege, hvad det er, sagen handler om, og jeg har til det spørgsmål ikke mere at tilføje.
Kristian Jensen (V), 2000-02-23:
Når statsministeren er så bekymret for, om folk ikke har taget afstand nok fra Jörg Haider, kan jeg da oplyse om, at før denne sal diskuterede Jörg Haider og Frihedspartiet, førend han blev en sag på europæisk plan, smed vi ham ud af den internationale liberale sammenslutning, fordi hans holdninger er sådan nogle, som man skal tage afstand fra.
Men jeg er da overrasket over, at statsministeren vil kalde et muligt brud på grundloven for en petitesse.
Er det virkelig den respekt, som regeringen lægger for dagen, når vi snakker om mulige brud på grundloven?
Og så vil jeg i øvrigt sige, at det ikke er medarbejderne i statsministeriet, som vi ikke har tillid til.
Jens Rohde (V), 2000-02-23:
Kan statsministeren bekræfte, at seks embedsmænd i Statsministeriet så alle fire sider af faxen om sanktionerne
mod Østrig, før de første tre sider blev arkiveret uden statsministerens kendskab, og vil statsministeren bekræfte, at han på pressemødet den 10. februar konsekvent omtaler »én person, som er meget ked af det« som ansvarlig for, at statsministeren ikke blev bekendtgjort med hele faxens indhold?«
Når vi stiller spørgsmål ved selve proceduren i Statsministeriet i den her Østrigsag, så er det jo ikke for at skyde skylden på embedsstanden, tværtimod.
I Venstre mener vi faktisk, at det er statsministeren, der har ansvaret for sit ministerium.
Men når statsministeren selv tillægger sine embedsmænd ansvaret for de såkaldte svipsere, og når forklaringerne er skiftet sådan med jævne mellemrum, må vi jo nødvendigvis spørge til proceduren og til statsministerens kendskab til det, der er sket.
Det håber vi så at Folketinget og også den danske befolkning får nogle ordentlige og reelle svar på her i dag.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-02-23:
Jeg skal holde mig til det, der er blevet spurgt om som tema, og det var spørgsmålet om faxteknik, og dér sagde jeg lige før, at det har Statsministeriets departementschef redegjort for.
Så blev jeg spurgt om - som jeg også blev spurgt om i det forrige spørgsmål - hvornår jeg fik kendskab til faxmaterialet.
Og det gjorde jeg, som jeg sagde det, dagen før mødet i Det Udenrigspolitiske Nævn, den 10. februar om formiddagen, og jeg har ikke mere at tilføje til det spørgsmål, for alt det andet ligger langt uden for temaet.
Jeg kan henvise til min redegørelse i Det Udenrigspolitiske Nævn, første gang den 10. februar og senere offentliggjort den 14. februar.
Det, der nu er sket, har vi taget højde for i Statsministeriet.
Der er nu ændret på tingene, så de ikke gentager sig.
Jens Rohde (V), 2000-02-23:
Men statsministeren giver jo ikke noget svar på, hvordan i alverden det her overhovedet kunne ske.
Og statsministeren giver mig heller ikke noget svar på, hvorfor statsministeren på det efterfølgende pressemøde efter mødet i Det Udenrigspolitiske Nævn konsekvent omtaler »én person, som er meget ked af det«.
Det synes noget divergerende i forhold til de faktiske kendsgerninger.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
Nu siger man: Ikke noget over eller ved siden af Folketinget.
Men alligevel gør statsministeren præcis det, som han også gjorde i en tidligere spørgetid, vi havde om Østrigproblematikken, nemlig henviser til det Udenrigspolitiske Nævn og siger, at det har man snakket om der.
Hvad kan vi bruge det til?
Inde bag de lukkede døre i tryghed inden for fortrolighedens rammer kan man sidde og sige, om man har sagt noget eller ikke sagt noget.
Derfor er det selvfølgelig afgørende for os, at vi får en diskussion om de her forhold i fuld offentlighed, hvor alle, der interesserer sig for den her sag, kan være med til at få den afdækket og få et overblik over, hvad der egentlig er sket.
Da er hr. Jens Rohdes spørgsmål jo ganske, ganske relevant, i og med at statsministeren har ment, at der kun skulle være en påtale, har jeg forstået, over for én embedsmand.
Det er lidt svært at forstå, når der er en lang række af dygtige embedsmænd, som har været involveret i den her sag, og som åbenbart alle sammen har undgået at give statsministeren orientering om den her famøse fax.
Kristian Jensen (V), 2000-02-23:
Det kunne være spændende, hvis statsministeren faktisk ville svare på det spørgsmål, som er stillet, nemlig: Kan statsministeren bekræfte, at seks embedsmænd i ministeriet så alle fire sider af faxen om sanktionerne mod Østrig, før de blev arkiveret? Det kunne være ret interessant, hvis statsministeren faktisk ville svare på spørgsmålet.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-02-23:
Jeg må derfor korrigere hr. Thulesen Dahl, som taler om, at Det Udenrigspolitiske Nævn skulle være inden for fortrolighedens rammer - jeg tror godt, hr. Thulesen Dahl forstår, hvad det er, jeg siger - for det er ikke min oplevelse.
Det er rigtigt, at jeg har bedt om fortrolighed, som man jo ofte gør, når det er vigtige udenrigspolitiske sager, men det er jo ikke det, vi har oplevet.
Det er lidt ligesom at diskutere her i Folketinget; det er min erfaring.
Så derfor er der sådan set ikke noget at skjule.
Jeg har et par gange prøvet på at tale lige ud om tingene i Det Udenrigspolitiske Nævn, men det er jo ikke blevet respekteret.
Det kan jeg jo læse i avisen dagen efter.
Men mit svar til spørgerne, som har hæftet sig meget ved mine medarbejdere, er ganske kort: Jeg medvirker ikke til at hænge mine medarbejdere ud.
Det er mit ansvar, og det har jeg
sammen med mine medarbejdere, og jeg har det øverste politiske ansvar, og det står jeg naturligvis ved
Derfor bliver der ikke givet detaljer om, hvordan den enkelte person i min medarbejderstab har ageret.
Det er mit ansvar, og det forbliver mit ansvar.
Og jeg vil meget advare Folketinget imod at blande sig i den enkelte ministers ansvar for egen administration og medarbejdere.
Det gælder også statsministerens.
Det er ikke Folketingets anliggende.
Det er regeringens anliggende, og det er mit anliggende.
Jens Hald Madsen (V), 2000-02-23:
Mener statsministeren seriøst, at nævnsmedlemmer i den grad lækker oplysninger, så det er fuldstændig ligegyldigt, om debatten foregår i Det Udenrigspolitiske Nævn eller foregår i Folketingssalen?
For hvis statsministeren ikke mener, at nævnsmedlemmer respekterer nogen fortrolighed overhovedet, kunne vi da have en lidt bedre debat hernede i Folketingssalen.
Til mit andet spørgsmål: Det er yderst relevant at spørge om, hvornår statsministeren vidste noget om det her.
Ifølge Jyllands-Posten er der jo regeringskilder fra tre forskellige EU-regeringer, Finland, Holland og Storbritannien, som bekræfter, at de vidste det langt, langt tidligere.
Derfor er det jo væsentligt at få at vide, om statsministeren var informeret eller ej, og om statsministeren tager konsekvensen af det og påtager sig ansvaret for det.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2000-02-23:
Statsministeren vender jo hele tiden tilbage til den der frase: Den, der tier, samtykker.
Det får mig så til at sige, at den, der taler udenom, har nok en dårlig sag.
Vi kunne ikke drømme om at blande os i statsministerens administration, hvis ellers der var styr på den, og vi kunne heller ikke drømme om at opfordre statsministeren til at hænge embedsmænd ud. Nu kan jeg forstå, at statsministeren jo omtaler embedsmændene i flertal, men statsministeren har jo selv hængt én embedsmand - én mand - ud, ved at statsministeren på pressemødet den 10. februar konsekvent har henvist til, at der er én person, som er meget ked af det.
Og når statsministeren nu har betrådt den sti, der går ud på at smide ansvaret fra sig, er det vel meget relevant, at vi spørger til, om det kun er én person, der er ked af det i Statsministeriet, eller om der også er andre.
Så jeg vil bare indtrængende opfordre statsministeren til at besvare det her spørgsmål.
Jeg kan forstå, at der er kommet et nyt regeringsgrundlag i dag, men arrogance er fortsat et af kerneordene både før og efter regeringsomdannelsen.
Lene Espersen (KF), 2000-02-23:
Regeringen har i dag gennemført en regeringsrokade, og mange har nu forsøgt at sammenkoble regeringsrokaden med det, at statsministeren i dag skal besvare spørgsmål i Østrigsagen og i morgen over for nævnet besvare yderligere spørgsmål i den sag.
De har så lavet den kobling og sagt, at regeringsrokaden er lavet på nuværende tidspunkt for at aflede opmærksomheden fra denne sag, og jeg vil gerne høre statsministerens kommentar til dette.
Er der noget hold i de påstande, at man har valgt den for at lave en afledningsmanøvre i forhold til Østrigsagen?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-02-23:
Der var ét spørgsmål i denne runde, som var relevant i forhold til spørgsmålets tema.
Det var, hvornår jeg fik kendskab til det pågældende faxmateriale, og det har jeg allerede redegjort for i Det Udenrigspolitiske Nævn og i den skriftlige redegørelse, som jeg også offentliggjorde umiddelbart efter.
Kendskabet kom, formiddagen før der var møde i Det Udenrigspolitiske Nævn, altså den 9. februar.
Og i og for sig er der ikke noget nyt at sige om det, og det er der heller ikke i dag, så jeg har ikke mere at tilføje til dette spørgsmål. Hermed sluttede spørgsmålet.
Jens Rohde (V), 2000-02-23:
»Vil statsministeren redegøre for, hvem der havde fjernet faxhovedet på den til Det Udenrigspolitiske Nævn uddelte side 4 af faxen om sanktionerne mod Østrig, hvordan det blev fjernet og hvorfor, og om statsministeren kendte til denne handling, om han var bevidst om faxhovedets eksistens og på den baggrund på nævnsmødet kunne fastslå modtagelsestidspunktet for faxen?«
Der er ikke nogen i dette Folketing, der forsøger at hænge statsministerens embedsmænd ud.
Det er jo statsministeren selv, der har tørret ansvaret af på sine embedsmænd.
Det er jo statsministerens egen departementschef, som har måttet tage det fulde ansvar for den såkaldte svipser.
Det må statsministeren da kunne fortælle Folketinget her i dag.
Jens Hald Madsen (V), 2000-02-23:
Statsministeren siger: Det her er jo ikke noget.
Hvorfor så meget presse, hvorfor så meget blæst om det her?
Lige pludselig kommer statsministeren så med papirer, der viser, at der har været en svipser.
Statsministeren viser side 4 af en fax.
Hov, der kom lige tre sider, som var yderst relevante!
Er det her en EU-aktion, eller er det ikke en EU-aktion?
Statsministeren siger, at han er glad for, at vi kan få EU engageret i sådanne politiske sager.
Lige pludselig fortæller statsministeren, at det her ikke er nogen EU-aktion; det er en politisk aktion fra 13 uafhængige EU-nationalstater plus Norge.
Det er ikke noget, EU har noget at gøre med.
Vi er bare kommet til at bruge EU's formandskab til det, vi er blot kommet til at bruge EU's system til det.
Vi tænker på, om det her ikke er et udenrigspolitisk spørgsmål, men udenrigsministeriet er ikke blevet orienteret.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
gang der er en borger i dette land, som henvender sig til mig, og som måske har fiflet lidt med skattereglerne og er blevet trukket igennem hele retsmaskineriet og sidder i retten, så vil jeg læse statsministerens tale fra for et øjeblik siden op for ham og sige: Du skal bare slå på, at der er blevet ringet for meget, der er dyre telefonregninger, og advokaterne har brugt ressourcer på det, hele maskineriet har været kørt i stilling, og det er forfærdeligt, og derfor burde den sag selvfølgelig aldrig have været ført over for dig.
Det er i virkeligheden dette signal, statsministeren sender af sted: Det kan da godt være, der har været en smutter, og det kan da godt være, man ikke har taget grundlovens § 19, stk. 3, særlig højtideligt, og hvad så? Hvis ikke der er et politisk flertal, der vil vælte statsministeren på grund af det, så går det jo nok.
Det kan da også være, det går en anden gang igen.
Jeg vil spørge statsministeren: Er der ifølge grundlovens § 19, stk. 3, nogen undtagelsesmulighed for, at statsministeren skal orientere Det Udenrigspolitiske Nævn?
Er der det?
For hvis ikke der er det, har statsministeren brudt grundloven.
Så kan det være, der ikke er et parlamentarisk flertal, der vil drage statsministeren til ansvar for det, men statsministeren kan ikke komme uden om, at det så er et faktum.
Og hvis statsministeren har kendt til den aktion, man iværksatte mod Østrig, før søndag aften, ja, så har statsministeren dér også haft mulighed for at følge grundlovens paragraf og indkaldt Det Udenrigspolitiske Nævn, inden beslutningen blev truffet, og inden man medvirkede til aktionen mod Østrig
Derfor er spørgsmålet interessant, og jeg må bare sige, at når vi skal diskutere, om der er fugls føde på denne her sag, så tyder det på, at der markant er fugls føde på denne her sag, i takt med at statsministeren ikke vil svare på de simple spørgsmål, der stilles.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2000-02-23:
Det, vi oplever i statsministerens seneste svar, og som vi jo også oplevede i spørgetiden, sidst vi var sammen, og i øvrigt også i den offentlige debat, er, at hver gang vi interesserer os for denne proces, forsøger statsministeren at tørre det synspunkt af på os, at vi dermed er i lommen på Haider og de synspunkter, Haider står for.
Og derfor vil jeg gerne, som jeg også gjorde det i den sidste spørgetid, sige, at det handler denne sag ikke om; denne sag handler ikke om dét.
Denne sag handler om de danske demokratiske spilleregler, og det store spørgsmål er, om en statsmand i sin iver efter at vise en løftet pegefinger over for Østrig er kommet for skade at træde danske demokratiske spilleregler under fode.
Det er det, denne sag handler om, og kun det, denne sag handler om.
Jeg vil gerne spørge statsministeren, når statsministeren selv bruger ordet petitesserytteri: Er grundlovens § 19, stk. 3, at ligne med petitesserytteri?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-02-23:
Jeg tror, at det var hr. Jens Rohde, der var inde på, at kunsten stiger.
Ja, det gør den.
Jeg er egentlig ked af det, for den her diskussion viser os desværre, at petitesserytteri og smådrilleri skygger for en dybt alvorlig sag, som handler om én eneste ting: Der er ikke ét eneste ansvarligt parti her i Folketinget, der, hvis man tænker sig godt om, ville have medvirket til, at Danmark stod uden for en fælles holdning til det, der skete i Østrig. Hvis vi virkelig havde placeret Danmark dér, ville det have været en skamplet på Danmark; det ville have ridset i Danmarks omdømme, og det ville have sat Danmark år tilbage i agtelse og respekt, og det medvirker jeg ikke til.
Man må gerne spørge om fax, og hvad ved jeg, men det antager efterhånden karakter af at snakke uden om det, der er den faktuelle kendsgerning.
Jeg har allerede henvist til Det Udenrigspolitiske Nævn og til min egne skriftlige redegørelser, og jeg har henvist til min departementschefs redegørelser, og jeg må sige til Folketingets spørgere: Der er ikke fugls føde på det ben, uanset hvor meget man vrider og vender sig; der er ikke mere. Jeg ser jo også med interesse, at adskillige pressehold har været i gang i indtil flere uger.
Tingene er gået ordentligt til.
Der har været et beklageligt forløb; det er sagt for længst, og der er taget højde for, at det ikke gentager sig.
Men jeg beder meget Folketinget om også for Danmarks agtelses skyld at huske på, hvad denne her sag drejer sig om.
Den drejer sig om at sige fra i tide over for et parti i Østrig, der ikke har sagt fra over for nazitiden.
Det er det, det drejer sig om, og det kan ikke nytte, at vi snakker udenom og giver et helt forkert signal til omverdenen af, hvad det egentlig er, vi er optaget af i Danmark.
Jens Rohde (V), 2000-02-23:
Ja, jeg håber, at den danske presse vil skrive meget ordret, hvad det er, vi har hørt statsministeren sige her i dag.
jeg er uenig med statsministeren.
jeg synes, det er en skamplet på Europa, at man kaster vrag på demokratiet.
Det er vel egentlig det eneste problem.
Det er måske endda endnu mere farligt end Jörg Haiders Frihedsparti.
Det er måske endnu mere farligt, at statscheferne skyder gråspurve med kanoner, som det er tilfældet her.
Det er i hvert fald ikke det EU, jeg ønsker at være med til at opbygge.
Og er det så petitesserytteri at spørge om, hvorvidt grundloven er overholdt eller ej?
Det var dog fantastisk!
Det er ikke alene vores ret, det er faktisk også vores pligt, og det burde statsministeren respektere.
Og så burde statsministeren svare på spørgsmålet om, hvorfor dette faxhoved blev fjernet, og om statsministeren kendte til faxhovedets eksistens.
Kan vi ikke bare få svar på de to spørgsmål?
Jens Hald Madsen (V), 2000-02-23:
Det er jo et relevant spørgsmål at stille, når der er en fax på fire sider, og den eneste side, som statsministeren blev oplyst om, faktisk er den, som er en pressemeddelelse på 7 linjer.
Det, som statsministeren ikke blev orienteret om, er, at han blev forespurgt, om han ville deltage i den politiske aktion. Og det har altså noget at gøre med at involvere EU-formandskabet at skrive det på EU-papir.
Det er jo utroligt, at embedsapparatet i Statsministeriet rådgiver på sådan en måde, at man prioriterer, at ud af de fire sider var den offentlige pressemeddelse på syv linjer det eneste, der var relevant for statsministeren.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
Jeg vil gerne spørge statsministeren, om den forklaring, som statsministeren henviser til om, hvorledes denne her faxoverskrift er blevet fjernet, har været regeringens forklaring hele vejen i gennem, eller om regeringen har skiftende forklaringer på, hvordan denne faxoverskrift blev fjernet.