Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-02-26:
Fru Charlotte Antonsen siger, at det jo ikke er det mest folkelige.
Jeg mener ikke, fru Charlotte Antonsen bidrager til at gøre det mere folkeligt, hverken med det, fru Charlotte Antonsen svarede her fra talerstolen, eller med det forslag til vedtagelse, der er fremsat.
Det, vi i Dansk Folkeparti forsøger at få regeringen og flertallet for EU-politikken herinde til, er over for befolkningen at agere med en større grad af ærlighed i stedet
for at fortsætte årtiers EU-politik her i landet, som drejer sig om, hver gang der er nogle store forandringer på vej i EU-samarbejdet, så at give det indtrykket af, at der ikke er det store på vej, og det går nok, det er bare for at demokratisere lidt, og vi gør det lidt mere hensigtsmæssigt hist og pist.
Alle og enhver, der arbejder med det her, kan se, at man tager syvmileskridt frem i EU-samarbejdet i forhold til mere integration, i forhold til flertalsbeslutninger, hvor man skal kunne stemme genstridige mindretal ned i stedet for at have besværligheder med afstemningsregler, hvor man skal have Europa-Parlamentet mere ind på banen, for det har i højere grad en sammensætning, der er til gunst for de store lande i forhold til de små lande osv. I stedet for at sige tingene, som de er, og så sige, at det har vi vedtaget, for det synes vi er en god idé.
Vi får lidt mindre indflydelse i Danmark, de store lande får lidt større indflydelse osv.
Sig det dog, som det er, i stedet for at putte det ind under en masse flotte fraser.
Der er helt åbenlyst en fuldstændig grundlæggende forståelseskløft mellem dem, der argumenterer for EU som sådan et retssubjekt, EU som den udfarende kraft, og så mig og Dansk Folkeparti, der taler om nationalstaten som rammen, nationalstaten som udgangspunktet, nationalstaten som den udfarende kraft.
Der er en helt klar forståelseskløft.
For jeg tænkte også selv, lige da jeg hørte det dér med kompetencekataloget, at det lyder da egentlig smaddergodt, så får vi lige skrevet ind i klar tekst på en A4-side, hvad der ligger hvor.
Men så har man fundet ud af, at det kan man ikke, og derfor er hr. Henning Christophersen, der også sidder i konventet som statsministerens personlige repræsentant, for længst gået væk fra den tanke.
Så er jeg begyndt at spekulere mere over det, og sagen er jo, at hvis man respekterer nationalstaten og nationalstatens suverænitet, kan man jo ikke skrive ind i en EU-forfatning, hvilken kompetence nationalstaten har, for så giver det sig selv, at nationalstaten som udgangspunkt har al suverænitet, al kompetence, og det, som nationalstaten så ikke har af suverænitet eller kompetence, er det, nationalstaten af egen drift i overensstemmelse med sin forfatningsmæssige tradition og tekst, altså hvad der står i grundloven, har valgt at overføre til et andet organ, her EU.
Men så giver det jo heller ingen mening, at man bagefter i EU-forfatningen skriver, hvad der så resterer ovre i nationalstaten, for det er jo alt det, der ikke specifikt er angivet i Traktaten som EU-kompetence.
Vi siger, at det er nationalstaten, der er vores udgangspunkt, det er dér, vi ser verden fra.
Og så kigger vi på EU som det sted, hvor man så nationalt har valgt efter sin forfatning, sin traktat, sin grundlov, at overføre bestemte kompetencer, og så bør det også fremgå krystalklart, hvad det er, man har overført.
Det er den forståelseskløft, der er, og det er jo åbenlyst, at vi ser tingene ud fra to helt forskellige udgangspunkter: nationalstaten eller EU.