Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-25:
Jeg vil gerne sige tak for debatten til både ministeren og ordførerne og også tak for muligheden for at inddrage de erfaringer, som vi via Udenrigsudvalget har med dansk bistandspolitik på det her område, som jo må ses i sammenhæng med den her diskussion.
Det, som i udpræget grad har præget området i GATS-forhandlingerne, er jo, at det er ting, der sker meget i det gedulgte.
Det er ikke ting, der normalt er politisk debat om, og dét har faktisk været et af hovedformålene for os i Enhedslisten med overhovedet at fremsætte et forslag på det her område.
Det er jo ikke så sædvanligt, at GATS-forhandlinger er til debat.
Formålet har været at få det ud i det offentlige rum; f.eks. en diskussion af det spørgsmål, som hr. Jørn Jespersen også var inde på: Er der et utilbørligt pres på nogle af de fattigste lande på det her område, sådan at der rent faktisk i nogle tilfælde er tale om frivillig tvang?
Det synes jeg er noget vi skal arbejde med også i forbindelse med udvalgsbehandlingen.
For et af de forhold, som jeg godt vil gøre opmærksom på, er, at det her jo er noget, der køres af Kommissionen og regeringerne uden nogen betydelig parlamentarisk kontrol, faktisk med en nærmest forsvindende parlamentarisk kontrol.
Det er jo ikke sådan, at der nogen sinde er udarbejdet et egentligt forhandlingsmandat, som regeringen forhandler ud fra, og det er slet ikke sådan, at Europa-Kommissionen står konkret til ansvar for nogen med hensyn til, hvad de går og laver.
Det er et embedsmandsområde, vi her bevæger os ind i.
Det synes jeg ikke det skal være.
For det er rent faktisk noget, der har meget store konsekvenser for mennesker, især de fattigste mennesker udeomkring i verden, og hvor der står en modstridende interesse mellem store europæiske koncerner, der ønsker at sætte sig på nogle ressourcer, som de kan tjene penge på, og nogle fattige mennesker, der har et simpelt behov for rent drikkevand, vel at mærke også til en pris, som de kan betale.
I mange tilfælde har erfaringerne fra allerede gennemførte liberaliseringer på vandområdet i fattige og mellemfattige lande altså vist, at den liberalisering har givet meget, meget dårlige resultater.
Ministeren har ret i, at det var det, der var målsætningen i Johannesburg.
Vi var nogle, der advarede imod det, og vi spurgte: Er det nu bæredygtigt?
Og så har vi holdt øje med, hvad der rent faktisk er sket efterfølgende.
Vi har undersøgt, hvordan det gik i Bolivia og Argentina og Filippinerne, hvor man forsøgte sig med det her.
Der er resultatet dybt negativt, men det kan vi vende tilbage til og få belyst i udvalget.
Dyrere vand og dårligere vand og mindre vand til den fattige befolkning var og er
resultatet af liberaliseringen i de lande.
Så kan man sige, at det havde de gjort frivilligt, på papiret i hvert fald.
Det synes jeg ikke.
Så håber jeg også, at vi i udvalget kan få en diskussion af, hvordan vi kobler det her effektivt med de meget betydelige erfaringer, Danmark har på bistandsområdet, netop når det gælder opbygning af lokal vandforsyning i fattige landsbyer, hvor vi har et enestående erfaringsmateriale.
Jeg kan sige til hr. Jesper Langballe, at jo, disse vandprojekter, vi så i Tamil Nadu, spreder sig til masser af landsbyer, fordi det er en teknik, som heldigvis kan lade sig gøre inden for en overskuelig beløbsramme.
Det samme var tilfældet i Egypten med det vandprojekt, Danida havde dér.
Så det er slet ikke noget, som er urealistisk at landene på offentlig basis kan opbygge, hvis de får en lille smule bistand til det.
Vi har jo frigjort bistandsmidler fra Indien, fordi Indien ikke længere vil have dem, og de kan så omdirigeres til de fattigste lande i Afrika.
Jeg har også forstået det sådan, at ministeren arbejder kraftigt på en Afrikastrategi, og der håber jeg da, at det her kan komme til at indgå.
Jeg vil sige, at selv om forslaget ikke har fået meget støtte direkte i den her debat, synes jeg alligevel, at der har været en åbenhed over for at diskutere problemerne i det her, og derfor er jeg såmænd ikke så ked af resultatet umiddelbart, selv om jeg selvfølgelig havde håbet på større støtte.
En delvis tak vil jeg sige til hr. Jørn Jespersen, som kvart støttede forslaget, kan man vel sige.
Men det er lidt interessant at se hr. Jørn Jespersen, som under det foregående forslag strakte den røde fane så højt op i luften, at benene havde noget svært ved at nå jorden.
Man må sige, at vi vel nu er tilbage i den normale situation, hvor det er Enhedslisten, der er i front, og hr. Jørn Jespersen, der kommer slæbende lidt bagefter.
Men jeg takker i hvert fald for de bemærkninger, som hr. Jørn Jespersen kom med, nemlig at vi skal have undersøgt meget nøje, om der er nogen lande, der udsættes for et utilbørligt pres på det her område.
Det håber jeg ministeren vil bidrage til.
Det er naturligvis rigtigt, hvad hr. Jørn Jespersen siger.
Og så vil jeg bare tilføje, at der selvfølgelig nok er den forskel på Enhedslisten og SF, at SF vitterlig er langt mere positiv over for liberalisering end Enhedslisten.
Det skyldes, at vi faktisk ikke rigtig har mødt nogen positive erfaringer med disse liberaliseringer, heller ikke indenlands.
Tag f.eks. bare Tele Danmark med de uhyrlige priser, der er på telefoni her i Danmark, og sådan kan man blive ved.
Derfor er vi ikke så begejstrede for liberalisering.
Der vil jeg så bare henlede hr. Jørn Jespersens opmærksomhed på det materiale, som vi har indsamlet fra f.eks. Filippinerne.
Jeg nævnte tidligere under debatten, hvordan disse store vandselskaber faktisk opfører sig groft i disse lande med henblik på at indtjene profitter og ikke af noble årsager som at forsyne fattige mennesker med vand.