runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 1998-12-10:
Dansk Folkeparti hilser det meget velkomment, at det her forslag er blevet fremsat igen.
Vi har tidligere, i 1996, fra Dansk Folkepartis side fremsat et forslag, der havde nogenlunde det samme indhold, og vi er enige i, at det skal være muligt at idømme en kollektiv straf for forbrydelser begået af en gruppe af mennesker.
En af de sager, der har været mest fremme i betragtningerne omkring sådanne forslag, er jo Blekingegadebandesagen, hvor der var en række personer, der gik sammen om et alvorligt røveri, men som altså også myrdede en politibetjent i forbindelse med samme røveri.
Dér så vi altså, at det ikke var muligt at finde ud af, hvem der rent faktisk havde begået den pågældende forbrydelse, og vi synes, det er et problem i forhold til retsbevidstheden, at man ikke kan dømme gerningsmændene, som man egentlig godt ved hvem er; man ved bare ikke, hvem af de pågældende mennesker, der var sammen om de forskellige kriminelle handlinger, det rent faktisk var.
Det synes vi er forkasteligt, også i relation til den debat, vi har haft tidligere i dag om, at det virker stødende for befolkningens retsbevidsthed, at man ikke kan dømme i sådanne sager, og det ønsker vi skal være muligt i Dansk Folkeparti.
Så vi hilser med glæde, at De Konservative nu kommer med forslaget, efter at vi selv har været fremme med det.
Og vi kan se af de taler, der blev holdt i forbindelse med behandlingen af vores forslag, at man måske dengang ikke rigtig ville støtte forslaget fra De Konservatives side eller kun ville støtte visse dele af forslaget, så det er glimrende, at det nu kommer frem i en udformning, som forhåbentlig alle blandt de borgerlige partier kan acceptere.
Vi må så appellere til regeringen om - lidt modsat det, som vi har hørt fra justitsministerens side i dag - at regeringen her vil være sin opgave voksen og sørge for, at der i hvert fald bliver nogle muligheder i den retning.
Der er jo ikke nogen, der siger, at domstolene skal dømme kollektivt i særlig mange tilfælde, men i virkelig grelle og alvorlige tilfælde vil det være vigtigt, at domstolene har den mulighed, at de kan dømme kollektivt.
Og dér er det altså vi i Dansk Folkeparti siger at regeringen bør være sin opgave voksen og følge den grove kriminalitet op, som vi i dag har hørt at regeringen selv erkender der er, og sørge for, at man altså kan dømme kollektivt, hvis det viser sig, at de pågældende gerningsmænd ikke vil ud med sproget om, hvem det egentlig var, der trykkede på aftrækkeren i en given situation.
Sonja Albrink (CD), 1998-12-10:
Dette beslutningsforslag lægger efter ordlyden op til en udvidet mulighed for straf for kollektiv deltagelse i lovovertrædelser.
Med andre ord har man nu igen taget hul på en diskussion om, hvorvidt man bør afvige fra det grundlæggende princip i straffeloven om den subjektive skyld.
I CD mener vi, at et sådant kollektivt strafansvar er en overordentlig betænkelig ting, og vi er selvfølgelig også godt klar over, at der inden for særlovgivningens områder er eksempler på, at der kan straffes på et objektivt grundlag.
Det gælder imidlertid ikke for overtrædelser af straffeloven, og en ændring i den retning ville efter CD's opfattelse medføre en svækkelse af retssikkerheden.
Kollektivt strafansvar får alt andet lige karakter af en sikkerhedsventil, som politi og anklagemyndighed vil kunne bruge, hvis man ikke er i stand til at påvise det nødvendige forsæt til medvirken.
Sådan noget mener vi ikke rigtig hører hjemme i det retssamfund, som vi har i Danmark.
Det skal altså være sådan, at det er anklagemyndigheden, der har bevisbyrden.
Jeg må dog indrømme, at også min retsfølelse blev påvirket i en negativ retning som følge af Blekingegadesagen, men man bliver altså nødt til at huske på, at de tiltalte blev frifundet, fordi det ikke var muligt at sandsynliggøre, at de havde forsæt til medvirken.
På den anden side skal man selvfølgelig også være opmærksom på, at det kan være meget svært for politi og anklagemyndighed at bevise, hvem der har gjort hvad i et givet hændelsesforløb.
Det gælder ikke mindst i en tid, der er præget af bandekriminalitet og af mere professionelle og disciplinerede forbrydere.
Jeg er da også enig med forslagsstillerne i, at der faktisk er tale om et problem, som formentlig ikke bliver mindre.
Efter CD's opfattelse skal det altså bare ikke løses ved en tilsidesættelse af de retssikkerhedsgarantier, der ligger i princippet om det subjektive forsæt, men i stedet ved, at man giver politi og anklagemyndighed nogle bedre værktøjer til at komme tilstrækkeligt til bunds i sagerne.
Naturligvis er vi opmærksomme på, at forslagsstillerne rent faktisk har gjort sig tanker om kollektivt strafansvar og dets forenelighed med almindelige retssikkerhedsgarantier, og vi har da også sympati for, at man i forslaget lægger op til ekspertvurdering. Så alt i alt: CD ønsker, at vi kigger nærmere på disse ting under udvalgsbehandlingen.
Henrik Svane (RV), 1998-12-10:
Da Det Radikale Venstres ordfører, fru Elisabeth Arnold, ikke kan være i salen, skal jeg læse følgende: Tinget behandlede den 4. oktober 1996 et beslutningsforslag fra Dansk Folkeparti om kollektiv straf. Forslaget i 1996 gik meget videre end det, der foreslås i B 51 i dag, men argumenterne er stadig de samme.
Det var dengang, og det er i dag en udbredt misforståelse, at det ikke er muligt at straffe for en fælles lovovertrædelse.
Straffelovens § 23 er allerede blevet nævnt adskillige gange i dag, og det er uheldigt, at det stadig er en udbredt fornemmelse, at det ikke er muligt at dømme en personkreds for en forbrydelse, der har været fælles gennemførelse og planlægning af.
Det er naturligvis stadig anklagemyndighedens pligt at bevise, at alle deltagere i overtrædelsen var indforstået med forbrydelsen, og så er vi tilbage ved den ulykkelige Blekingebandesag; kun bevisets stilling var udslaggivende for den endelige dom.
Vi kan ikke være tjent med at gå på kompromis med retssikkerheden, heller ikke i de grove sager.
Det skal ikke være muligt at dømme folk, hvis medskyld ikke er bevist, men udelukkende på grund af tilstedeværelse.
B 51's tanker om kollektiv straf er efter Det Radikale Venstres mening betænkelige og indebærer en betragtelig risiko for at krænke vigtige retssikkerhedsmæssige principper.
At der er problemer med dette aspekt, fremgår også af forslagsstillernes egne bemærkninger til beslutningsforslaget.
Det var det samme resultat, som arbejdsgruppen under anklagemyndigheden nåede frem til, og det samme resultat kom Folketinget frem til ved behandlingen i oktober 1996.
Det Radikale Venstre kan derfor ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag.
Søren Søndergaard (EL), 1998-12-10:
Dansk ret har
Dertil kommer, at vi i Danmark straffer den onde vilje, forsættet.
Hvis man har et forsæt til, at en anden person skal slås ned, og medvirker til, at det sker, så bliver man straffet, også selv om gerningsmanden bare har været med i en gruppe, der har opsøgt offeret og slået offeret, men uden at gerningsmanden selv har slået. For nylig har der været nogle domme, hvor en mor er blevet dømt for medvirken til, at hendes kæreste har slået hendes barn ihjel, selv om moderens medvirken alene har bestået i, at hun ikke har gjort noget for at forhindre, at barnet blev slået.
Hvis en person har forsæt, kan han eller hun altså også dømmes for forbrydelsen.
Det, De Konservative foreslår med dette forslag, er, at man skal kunne straffes for en forbrydelse, hvor der kræves forsæt, selv om man ikke havde forsæt.
Forslagsstillerne henviser i deres bemærkninger til, at bandekriminalitet skulle være ustraffet.
Det er simpelt hen ikke korrekt, som det også er blevet sagt tidligere.
Der er mange eksempler på, at bander bliver dømt, og der er i dag i straffelovens § 80 hjemmel til at forhøje straffen, hvis en forbrydelse begås af flere sammen.
Det eneste eksempel, forslagsstillerne er kommet med, hvor der ikke kan straffes, er Blekingegadebanden.
Det er en helt speciel sag, og Enhedslisten skal gerne endnu en gang tage afstand fra, at man bruger politiske argumenter til at begå røverier. Alle deltagere i røveriet blev idømt lange straffe for det, de havde forsæt til, nemlig røveriet.
Til sidst: Hvis De Konservative i øvrigt er så interesserede i at straffe medvirken til forbrydelse, hvorfor ser man så ikke på den noget besynderlige retstilstand, at danske domstole på skatteområdet afviser at straffe medvirken til skattesnyd, selv i sager hvor der ikke er tvivl om forsættet?
Tom Behnke (FP), 1998-12-10:
Fremskridtspartiet kan støtte beslutningsforslaget fra Det Konservative Folkeparti.
Vi synes, det er et godt forslag.
Det, der jo er blevet fremhævet flere gange, er, at det kun kan lade sig gøre at straffe efter straffeloven, hvis det er sådan, at man kan bevise, at der har været et forsæt eller som minimum et sandsynlighedsforsæt, og det kan jo være ganske svært i visse situationer at bevise dette forsæt.
Det har i hvert fald vist sig i praksis, at der er en række sager, hvor det er meget, meget svært at bevise det forsæt, det konkrete forsæt eller sandsynlighedsforsættet, og det har også været meget, meget svært at få personer dømt for det.
Derfor er det hensigtsmæssigt, at der bliver strammet op her, således at man ikke bare under dække af, at man var flere om det, kan slippe for at få en straf.
Det, der er sagen, er jo, at hvis flere går sammen om at begå en forbrydelse i al hemmelighed, som der ikke er nogen, der har kendskab til, gennemfører forbrydelsen, og hvis alle efterfølgende holder mund, vil det næsten være umuligt at bevise et forsæt. Hvordan skal man kunne bevise, hvad der er aftalt på forhånd, hvis der ikke er nogen, der har været til stede eller overværet noget?
Oftest sker pådømmelse af forbrydere jo ved, at der er nogle, der ikke kan holde deres mund og kommer til at tale over sig.
Men hvis man er i stand til professionelt at holde sin mund hele vejen igennem, er det meget, meget, meget svært at få dømt, fordi det er meget, meget svært at løfte bevisbyrden.
Vi har i Fremskridtspartiet den opfattelse, at det i sig selv ikke skal være nok til, at man slipper for at få en straf.
Alene det, at handlingen er udført rent faktuelt, bør medvirke til, at man får sin straf. Se f.eks. de autonome, der laver demonstrationer i gaderne.
De, der er til stede, kan jo godt være indstillet på, at man skal lave demonstration.
Man kan også være indstillet på, at der skal være lidt ballade i gaden.
Men hvad så, når der er nogle, der begynder at brække brosten op? Så bør man jo aktivt forhindre, at de fortsætter med denne forbrydelse, for ellers er man selv med.
Men selv om forsætbegrebet egentlig ligger der, altså den passive accept, så er der jo ikke nogen, der bliver dømt for det.
Og det er det, der er problematisk. Det, der gør det endnu mere problematisk, er fuldstændig, som forslagsstillerne selv skriver det i forslagets bemærkninger: »Bandens støtte bevirker, at den enkelte deltager foretager handlinger, som vedkommende ikke ville have foretaget, hvis han eller hun havde været alene.
Banden skaber eller forøger således forbrydelsen.«
Det er fuldstændig rigtigt set.
Det skal ikke være sådan, at man kan gemme sig i en flok, og så blot det, at man har gemt sig i flokken, gør, at man kan slippe for straf for en faktuel udført kriminel handling. Derfor støtter vi i Fremskridtspartiet forslaget.
Jann Sjursen (KRF), 1998-12-10:
Når man læser De Konservatives beslutningsforslag, kan man umiddelbart have sympati for det.
For hvem vil ikke gerne være med til at bekæmpe bandekriminalitet og sørge for, at de, som rent faktisk begår alvorlig lovovertrædelse, bliver straffet? Men man skal da ikke have læst ret meget på B 51
, før det går op for én, at forslagsstillerne selv er klar over, at man her bevæger sig ind på et område, som er vanskeligt i forhold til, at man sikrer sig, at almindelige retsikkerhedsmæssige garantier, som vi kender det fra den danske straffelovgivning, også bliver overholdt i forbindelse med det, som er sigtet med forslaget, nemlig i højere grad at gøre det muligt at straffe kollektiv deltagelse i lovovertrædelser, som der står i beslutningsforslaget.
Jeg vil derfor sige, at fra Kristeligt Folkepartis side er det ikke nogen enkel sag, uanset at man umiddelbart kan have sympati for det.
Derfor vil jeg i lighed med tidligere ordførere sige, at det her er noget, som vi skal vurdere
meget nøje i forbindelse med udvalgsarbejdet, inden vi eventuelt opfordrer regeringen til at lade straffelovudvalget vurdere sagen nøjere.
På den baggrund kan jeg sige, at vi selvfølgelig vil se yderligere på sagen i forbindelse med udvalgsarbejdet, men der er altså problemer i det her forslag med hensyn til retsskkerheden, selv om jeg, som jeg har nævnt, umiddelbart godt kan se de positive intentioner, der er i B 51 fra Det Konservative Folkepartis side.
Erling Christensen (S), 1998-12-10:
Det er en svær diskussion at tage her i Folketingssalen, og jeg synes, det er væsentligt, at vi får den drøftelse under udvalgsarbejdet.
Hr. Kaj Ikast har jo, som han nævnte det, stor erfaring fra Transportrådet, hvor vi har administreret efter de hidtidige regler, og hvor vi også har set overtrædelser.
Det, der er vores alle sammens ønske i det her, er, at de skærpede sanktioner, som nu kommer i loven, forhindrer, at vognmænd overhovedet kommer op på det antal ulovligheder, som akkumulerer en bødestørrelse, som er så høj.
Det er jo det, der er vores hensigt med dette lovforslag.
Men lad os diskutere de tekniske ting under udvalgsarbejdet.
Det tror jeg de er bedst egnede til.
Jeg skal ikke trække tiden ud her, men jeg vil godt sige til hr. Ole Donner, at når det er svært at beregne overlæs - og vi fik jo syn for sagen ved deputationen i formiddag i Trafikudvalget - så er hr. Ole Donner forhåbentlig også opmærksom på, at den samme chauffør også kan have svært ved at beregne standselængden for dette tunge køretøj og dermed tage hensyn til trafiksikkerheden.
En af lovforslagets betragtninger er altså det færdselssikkerhedsmæssige; så det nytter altså ikke noget, at man undskylder sig med, at man ikke kan beregne overlæs, for så kan man altså heller ikke beregne standselængde, og så har vi problemer med trafiksikkerheden.
Det håber jeg hr. Ole Donner er opmærksom på.
Så forstår jeg ikke bemærkningen om, at loven skal hastes igennem inden jul.
Jeg ved ikke, hvor hr. Ole Donner har fået det fra.
Det er i hvert fald ikke min opfattelse.
Jette Gottlieb (EL), 1998-12-10:
I gamle dage var det bedste middel mod gigt at piske folk med brændenælder, så kunne man nemlig ikke mærke smerten fra gigten, når man havde ondt, fordi man var blevet pisket med brændenælder.
Det, der er sket i den debat, der er foregået ude i Danmark i forhold til vores arbejdsmarkedsreform, er jo, at man nu har fremlagt et finanslovforslag, som rummer endnu flere forringelser for de arbejdsløse, og det har gjort, at debatten om arbejdsmarkedsstramningerne er blevet tyndet ud.
Nu skal vi altså her ved tredjebehandlingen vedtage et lovforslag, som rummer væsentlige forringelser i mulighederne for uddannelse af de arbejdsløse, samtidig med at vi står i en situation, hvor parolerne, hvor retorikken fra regeringens side handler om, at den eneste vej ud af arbejdsløshed er uddannelse.
Der er ingen logik i det.
De her ting bliver nu vedtaget ved tredje behandling af en regering, som altså ikke har nogen som helst sammenhæng i sin politik og sine perspektiver.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-12-10:
Jeg kan ikke lade være med at komme med en bemærkning til fru Jette Gottlieb, som taler om, at man forringer forholdene for de ledige, og fru Jette Gottlieb bruger det udtryk, at det nærmest handler om at piske med brændenælder.
Jeg vil gerne sige til fru Jette Gottlieb, at det kan altså også blive sådan, at man glider over i den bane, hvor man overhovedet ikke hjælper folk tilbage.
Det er jo det, der er det nye princip i det her, og det kalder jeg ikke at piske folk med brændenælder.
Det kalder
jeg at sige til dem: Kære venner, det, det handler om, er, at vi sammen skal finde ud af, at I har en indgang til arbejdsmarkedet, som er relevant både set ud fra jeres egen situation og også set ud fra det arbejdsmarked, som der nu er.
Det kalder jeg ikke at piske folk med brændenælder; det kalder jeg at give folk muligheder.
Jette Gottlieb (EL), 1998-12-10:
Ja, her har vi et lovforslag, hvor der i 11. time blev stillet 37 ændringsforslag.
De, der skal administrere loven, kender dårligt konsekvenserne ud i alle detaljer, men skal alligevel vejlede folk i noget, der træder i kraft umiddelbart efter.
Det store problem i det her er, at regeringen hævder, at arbejdsløsheden falder.
Hvis arbejdsløsheden falder, er det her lovforslag ikke nødvendigt.
Hvis derimod arbejdsløsheden stiger, og det er der meget gode grunde til at antage at den vil gøre i den kommende periode, ja, så betyder det her lovforslag, at folk simpelt hen falder ud af dagpengesystemet og ryger over på bistandshjælp.
Hvis det er formålet med den her lovgivning, så siger jeg velbekomme.
Vi er nu i gang med det tredje lovforslag inden for det kompleks, der hedder arbejdsmarkedsstramninger.
Vi har et problem.
Det er et fuldstændigt rodsammen af forskellige regelsæt, som gør det ualmindeligt umuligt for de folk, det omfatter, at finde ud af det.
Men en af de ting, som er meget bemærkelsesværdigt lige præcis ved dette lovforslag, L 32, er, at der med ført hånd af ministeren er skrevet ind i betænkningen, at dette her er et løfte om yderligere stramninger, som vil blive iværksat især på rådighedsområdet, men også på andre måder vil der blive iværksat yderligere stramninger i den kommende periode.
Så det, vi vil se, når det her forslag bliver vedtaget, er, at der er åbnet en ladeport for yderligere stramninger på dagpengeområdet, først og fremmest inden for rådighedsbegrebet.
Der er ingen, der kender indholdet i stramningerne, og direkte adspurgt i går sagde arbejdsministeren, at det var bare under overvejelse; det kunne man ikke vide noget om.
Der åbnes altså en ladeport ved vedtagelsen af det her lovforslag.
Inge Refshauge (DF), 1998-12-10:
Jeg vil kun sige, at efter at have læst betænkningsbidraget og fået brillerne pudset lidt kan Dansk Folkeparti går ind for ændringsforslagene.
Erik Larsen (V), 1998-12-10:
Hr. Tom Behnke gjorde sig skyldig i en fejl ved at sige, at forslaget er en del af finanslovaftalen.
Det er ikke rigtigt.
Venstre støtter ændringsforslagene fra Enhedslisten, men vi stemmer imod forslaget ved den endelige behandling.
Jette Gottlieb (EL), 1998-12-10:
Det er med fornøjelse, at man med de sidste bemærkninger kan notere sig, at samtlige Folketingets medlemmer åbenbart har tænkt at stemme for det ændringsforslag, der er stillet, og som friholder besættelsestidens ofre fra et ændret indtægtsgrundlag i forbindelse med den hjælp, de får.
Det synes jeg er meget glædeligt, og det er rart at se, at alle kan stemme for det.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-12-10:
Grunden til, at jeg tager ordet, er, at jeg ønsker, at det her forslag kommer tilbage til fornyet udvalgsbehandling.
Vi har i udvalget modtaget en henvendelse fra Danmarks Lejerforening, som synes, at ændringsforslag nr. 3 om, hvem der skal repræsenterer lejerne, bør laves om.
Når der findes flere store lejerforeninger, hvorfor skal man så i loven direkte fastslå, at LLO er den eneste værdige repræsentant for Danmarks lejere?
Det bør vi diskutere.
Jeg har stillet spørgsmålene, og under udvalgsbehandlingen må vi have en samordning med ministeren. Så må vi få afklaret, om ministeren vil stille et forslag, som sikrer en rimelig repræsentation for alle lejere, ellers må vi jo gøre det selv.
Bendt Bendtsen (KF), 1998-12-10:
Når nu fru Dorte Bennedsen står her fra Folketingets talerstol
og siger, hun ikke kan støtte det konservative forslag, fordi der allerede er skærpet nøjagtig på det område, så må jeg gentage endnu en gang, at det sted, der er skærpet på det her område, er i de sager om § 245- og § 246-vold, hvor der er givet mere end et års ubetinget fængsel.
Vi ønsker straffen for § 245-vold, § 246-vold skærpet.
Det er det, der står i det forslag til vedtagelse.
Tom Behnke (FP), 1998-12-10:
Da Fremskridtspartiet ikke er betænkningsberettiget i udvalget
skal jeg her tilkendegive, at vi i Fremskridtspartiet naturligvis støtter de stillede ændringsforslag.
Det er sådan, at vi i Fremskridtspartiet er imod, at man rent faktisk går ind og ændrer i indtægtsgrundlaget for pensionister og også for besættelsestidens ofre.
Vi synes faktisk, det er for lavt, at man i regeringen bare for at finde nogle penge til at finansiere finansloven går ind og straffer besættelsestidens ofre og dermed reelt fratager dem nogle af deres penge.
Derfor er vi glade for, at der er stillet ændringsforslag, således at man efter ændringsforslagene friholder i hvert fald besættelsestidens ofre.
De ændringsforslag kan vi naturligvis støtte.
Vi var i Fremskridtspartiet meget forundrede over, at Dansk Folkeparti i betænkningsbidraget så ud til at være de eneste, der var imod.
Vi støtter ændringsforslagene, som de er fremlagt her.
Ole Donner (DF), 1998-12-10:
Jeg vil godt starte med at kvittere for hr. Erling
Christensens bemærkninger
Jeg mener også, at det her hører ind under udvalgsarbejdet, men jeg er glad for, at også hr. Erling Christensen tilkendegiver, at der er grundlag for at diskutere nogle ting, for det er der helt klart.
Med hensyn til selve lovforslaget er det jo et temmelig omfattende lovforslag, som vi har set en gang tidligere, og det er jo et af de lovforslag, som bl.a. er fremsat på grund af vores lykkelige medlemskab af EU.
Jeg synes, at man blander rigtig mange ting sammen, og derfor kan jeg kun sige, at Dansk Folkeparti er positivt over for en stor del af lovforslaget, men vi synes altså, at der er nogle ting, der bør tages op.
Der har allerede nu været nævnt, at man ved en 40 pct.s overskridelse af hastighedsgrænserne mister førerbeviset.
Det er nok noget, vi skal se på, for det er jo en hård straf for en erhvervschauffør, hvis han mister sit førerbevis, og som hr. Tom Behnke nævnte, kan man meget let risikere, at man kommer til at lave en lille overskridelse på de veje, som hr. Tom Behnke nævnte. Jeg tror også, der er grundlag for at diskutere de forslag til akseltryk, som foreligger.
Det er meget svært for en vognmand eller en chauffør at se, hvor meget et læs grus vejer.
Er det, man kører med, tørt, eller har det lige været regnvejr?
Man har heller ikke nogen mulighed for i alle lastbiler at indbygge en anordning, så man fra instrumentbrættet nogenlunde kan se, hvor meget vægt man har på den pågældende lastvogn.
Derfor synes jeg også, at der i hvert fald er nogle ting, som vi skal drøfte.
Endelig tror jeg på, at der kommer en hel del høringssvar.
Jeg tror også, der kommer nogle deputationer, som vi må se på og diskutere i udvalget, inden vi får skrevet den endelige betænkning til lovforslaget.
Nu er der jo desværre ikke så meget tid, for det skal jo hastes igennem inden jul, og jeg forstår sådan set ikke, hvorfor det ikke er kommet for længst, så vi kunne være kommet i gang med det.
utrolig skuffede over, at man ikke nu tager endelig stilling til det med chaufførbureauerne.
Vi synes også, at man samtidig skulle vurdere, om der ikke var mulighed for nu at lave en generel forhøjelse af hastigheden for lastvogne, for jeg er helt overbevist om, at færdselssikkerhedsmæssigt vil det være en fordel.
Vi er positive over for lovforslaget, men vi mener, at der nok burde forestå et temmelig stort udvalgsarbejde.