Tom Behnke (FP), 1998-10-22:
Der er en enkelt ting, som jeg gerne vil dvæle ved i hr. Søren Kolstrups indlæg, og som måske endda fortjente at få en hel forespørgselsdebat for sig selv, og det var hr. Søren Kolstrups tanker og ideer om mere demokrati, mere medindflydelse, medbestemmelse fra elevernes side.
Jeg hørte det sådan, at jo mere eleverne kunne få lov at bestemme, jo bedre ville det være.
Se, for en person som jeg, der nogle gange i min fritid godt kan dyrke det libertarianske noget - altså den totale personlige frihed - selv når jeg tænker de tanker, så tænker jeg: Nej, det kan ikke lade sig gøre. For
hvad er det, der sker, hvis man laver de her eksperimenter?
Det har man jo rent faktisk gjort på nogle uddannelsesinstitutioner, hvor man har sagt, at nu er det eleverne selv, der bestemmer indholdet i uddannelsen, i undervisningen, de sætter selv succeskriterierne, de sætter selv målene for, hvad de skal kunne.
Hvem er det, der vinder i de systemer?
Det gør de stærkeste af de stærkeste, for de svageste kan ikke være med.
Har hr. Søren Kolstrup ikke hørt om de forsøg, og er det ikke det, der vil være en konsekvens, hvis der bliver for meget til den side?
Og det, som man ret tydeligt kan se er gennemgående hos alle partier her i Folketinget, er jo, at uddannelse er vigtigt, og at det er vigtigt, at alle får et tilbud om uddannelse og en mulighed for at uddanne sig, så de på den måde får forudsætningerne for at kunne vælge, hvad de vil senere i deres liv.
Jeg vil så sige, at hele uddannelsessystemet jo har en ganske glimrende evne til løbende at tilpasse sig udviklingen i samfundet.
Man kan nogle gange synes, det går for langsomt, og man kan nogle gange være uenig i den retning, det tager, men uddannelsessystemet tilpasser sig jo udviklingen i samfundet.
Og på samme måde, men med omvendt fortegn, kan man sige, at uddannelsessektoren er med til at forme udviklingen i samfundet.
Når vi taler om meritoverførsel og om mulighederne for at medbringe tillærte evner og færdigheder til andre uddannelser, er det min opfattelse, at vi her har et område, som der skal ses nøjere på. Der skal være større mulighed for at læse videre og medbringe det, man nu engang har lært, til andre uddannelser.
Og vi skal prøve på at bryde nogle af de barrierer, der kan være, ned.
Og specielt skal vi undgå, at der er blindgyder, altså at man, hvis man vælger en bestemt type uddannelse, simpelt hen kan ryge helt ind i en blindgyde, hvor man er låst fast og derfor måske bliver sat flere år tilbage, når man er nødt til at starte på en anden uddannelse, for det er ikke hensigtsmæssigt.
Det er mere hensigtsmæssigt, at man i højere grad har mulighed for at skifte uddannelse, og at man har mulighed for at videreuddanne sig på andre, måske mere specialiserede områder.
Men muligheden for at sammensætte sin uddannelse efter eget ønske og behov, muligheden for at springe og muligheden for at vælge frit må ikke forveksles med den efter min opfattelse lidt kedelige udvikling, der har været i de sidste 10-15, ja måske 20 år, hvor holdningen mere har været: Vælg blot den uddannelse, du har lyst til, uden at du egentlig behøver at tænke over, hvad konsekvenserne bliver af den uddannelse, for hvis du pludselig opdager, at du har valgt forkert, nå ja, så kan du jo altid vælge om.
Vi har set det på de tekniske uddannelser - men også på de tekniske uddannelser er man i øjeblikket ved at prøve at justere det lidt - hvor man ligesom går ind ad en meget bred port og først på et meget sent tidspunkt begynder at finde ud af, hvad det er, man vil, og specialiserer sig. Den tendens kan godt give en tilbøjelighed til
ligegyldighed og rastløshed blandt de studerende
de vil jo ret hurtigt blive delt op i dem, der ikke rigtig ved, hvad det er, de vil, og som mere er der for at få tiden til at gå, og så dem, der ved, hvad det er, de gerne vil, og som allerede fra starten har sat sig et mål med hensyn til, hvad deres uddannelse skal ende med, og når de to forhold kombineres, bliver der altså en rastløshed blandt de studerende og en ligegyldighed over for den uddannelse, de er i gang med.
Så har man jo kunnet se en tendens til, at antallet af elever i folkeskolen, der vælger at tage 10. klasse med, er stigende, fordi flere og flere elever bliver usikre på, hvad det er, de vil med deres videreuddannelse, og så kan man jo spørge sig selv: Hvem har ansvaret for dét, og hvorfor er det gået på den måde? Og det spørgsmål synes jeg man skal stille sig selv flere gange om dagen for at prøve at se, om man ikke kan finde et svar på det spørgsmål.
For hvad er det, der gør, at unge mennesker i dag mere end tidligere ikke ved, hvad det er, de vil, når de er færdige med folkeskolen, og dermed føler, at de er nødt til at tage 10. klasse med og måske endda tager et højskoleophold eller lignende?
Det er fint nok, at de gør det, men det er ikke fint, at flere og flere unge mennesker er i tvivl om, hvad de vil med deres liv, for hvorfor er eleverne usikre, hvorfor tør de ikke træffe et valg og stå ved det valg, de har truffet?
Er det i virkeligheden, fordi man i folkeskolen har taget ambitionerne fra eleverne, fra børnene? Jeg tror, det hænger sammen med, at der har været en tendens, og den tendens er heldigvis ovre nu, i hvert fald sådan som jeg fornemmer det, men der har været en tendens til en kraftig barnepigementalitet og en misforstået pylren om eleverne.
Og der har også været for meget jantelov, hvor man ligesom har sagt: Eleverne skal ikke tro, at de er noget, vi skal alle være lige, alle elever skal kunne det samme, og der er ikke nogen, der må være dygtigere end andre.
På den måde har man begrænset elevernes ambitioner og lyst til at gå videre.
Derfor er det min opfattelse, at grunduddannelsen, altså folkeskolen, skal være langt mere målrettet mod elevernes videreuddannelse og deres voksenliv, at ungdomsuddannelserne skal være langt mere erhvervsrettede, og at de videregående uddannelser i det hele taget skal målrettes.
Hvad er det, eleverne vil, når de går i gang med en videregående uddannelse?
Det spørgsmål bør det være tilladt at stille.
Og når vi taler om de videregående uddannelser, er der en række synlige problemer med, skal vi sige produktet af de videregående uddannelser, altså dem, der tager uddannelsen: På visse områder kan vi i dag se, at der er så stor mangel på færdiguddannede, at det er nødvendigt at importere medarbejdere fra udlandet.
Og jeg ved, at der i øjeblikket er ved at blive sat en kampagne i gang for at gøre de unge mennesker mere interesserede i at tage en ingeniøruddannelse, osv.
På den anden side er der områder, hvor vi ved at der i dag uddannes unge mennesker til arbejdsløshed, altså
hvor der bliver produceret for mange færdiguddannede, og det er jo heller ikke hensigtsmæssigt, for det er der jo ikke nogen fremtid i.
Og samtidig kan vi se, at der bliver klaget over den faldende kvalitet i undervisningen på de videregående uddannelser, på nogle af dem i hvert fald.
Jeg tror, det skyldes den misforståede godhed, der har været hos et flertal her i Folketinget med hensyn til at indføre frit optag på de videregående uddannelser, for det vil uvilkårligt bevirke, at på nogle uddannelser vil der ikke blive uddannet tilstrækkelig mange og på andre uddannelser vil der blive uddannet for mange. Og i det hele taget vil kvaliteten være faldende, når for mange elever trækker på for få lærerressourcer, foruden at eleverne i det hele taget vil få mindre ud af uddannelsen, end de ellers ville kunne få.
Jeg tror også, at der er nogle begreber, som vi skal have med os i vores videre tanker, når vi taler om uddannelsessektoren, ikke bare den videregående, men i det hele taget, og det er bl.a., at der er ved at være en tendens til manglende respekt for den uddannelse, man går i gang med, og en manglende disciplin med hensyn til, at når først man er gået i gang med sin uddannelse, skal man også gøre den færdig og gøre sig så dygtig som muligt inden for det område, man er startet på.
Hvis vi skal starte fra en ende af, så er det min og Fremskridtspartiets holdning, når vi taler om folkeskolen, at der skal ske nogle opstramninger.
Og jeg savner i dag tre vigtige ord, når vi taler om folkeskolen, ikke fordi folkeskolen skal opdrage vores børn, men der er tre elementer, som folkeskolen skal bygge videre på og sørge for at eleverne har med sig i resten af deres uddannelse og resten deres liv, og det er ordene »ansvar«: ansvar for sig selv, ansvar for andre og ansvar for sin egen videreuddannelse, »respekt«: respekt for andre og deres valg og dermed også respekt for sig selv og sine egne valg, og endelig »konsekvens«, altså forståelsen af, at når man har truffet et valg, så har det en konsekvens, og så er man nødt til at tage konsekvensen af det valg, man har truffet.
Og så skal folkeskolen være langt mere erhvervsrettet, end den er i dag, og jeg mener, at vi skal sikre, at der i folkeskolen er mulighed for en niveaudeling af undervisningen, således at de, der har lidt mere fart på end andre, har mulighed for at udnytte deres evner, og således at de, der ikke har så meget fart på, også får kvalificeret undervisning, så de kan komme videre og måske endda på et tidspunkt nå op på et højere niveau.
Og det er min opfattelse, at det er rigeligt med 9 års skolegang.
Det at tage 10. klasse med kan være meget fint, men jeg mener ikke, at den skal ligge i folkeskolens regi.
Hvis det er det, man vil, må man tage på efterskole eller lignende og tage den dér.
Det er i øvrigt min opfattelse, at vi roligt kan gøre, som man gør i langt de fleste lande, vi normalt sammenligner os med: starte folkeskoleuddannelsen 1 år tidligere.
Det er der ingen problemer i.
Og så er det min opfattelse, at man allerede i folkeskolen skal give eleverne en reel mulighed for at vælge, om det, de vil med deres videre liv, er en erhvervsuddannelse eller en ungdomsuddannelse og eventuelt en videregående uddannelse bagefter, altså at vælge mellem en praktisk og en mere bogligt præget uddannelse - ikke fordi det skal være en endegyldig beslutning, men for at give eleverne muligheden for at træffe det valg, som under alle omstændigheder skal træffes på et eller andet tidspunkt.
Og noget andet, vi gerne så sikret, er en større udbredelse af brugen af stopprøver, således at der er nogle klare mål med uddannelsen, og således at man undervejs får testet, om man nu også når de mål, man gerne skulle nå.