Niels Helveg Petersen (RV), 2000-05-17:
Allerførst en tak til samtlige ordførere, men da specielt til de ordførere fra regeringssiden og fra oppositionsbænkene, som har givet udtryk for deres tilslutning til lovforslaget.
Eurodebatten går ind i en ny fase nu.
Nu ligger der et konkret lovforslag, som Folketinget skal behandle.
Der kan selvfølgelig stilles alle relevante spørgsmål i Folketingets Europaudvalg til besvarelse, og vi skal fra regeringens side gøre os stor umage med så hurtig og så præcis en besvarelse af de spørgsmål, der bliver stillet, som overhovedet muligt.
Hr. Keld Albrechtsen rejste spørgsmålet, om regeringen ville iværksætte en uvildig undersøgelse af § 20-problemerne.
Regeringen har fremlagt sin vurdering af § 20-indholdet i dette lovforslag og fremsendt det til Europaudvalget.
, uanset hvad vi stemmer i Danmark.
Vi stemmer ikke om, hvorvidt Europa skal indføre en fælles valuta.
I de kommende år, når EU udvider sig, vil flere og flere af de østeuropæiske lande ønske at slutte sig til euroen.
De har lagt planer for det.
Afstemningen handler derfor i og for sig ikke om euroen, men den handler om, hvad der er Danmarks interesser.
Den handler om, hvad der er Danmarks økonomiske og politiske interesser i forhold til euroen.
Økonomisk er der jo visse fordele ved euroen, og der er nogle praktiske fordele.
Man kan diskutere, hvor store de er, og det kan man vurdere forskelligt, men det er ikke til at diskutere, at de er der, og at de er værd at tage med.
Danmarks velstand og velfærd er i meget høj grad afhængig af vores eksport.
Den danske eksport udgør 35 pct. af vores bruttonationalprodukt.
Vores velfærd her i landet afhænger af denne eksport og dens udvikling i de kommende år.
I dag eksporterer Danmark hver dag, hvert døgn året rundt, søgnedage og helligdage og det hele, for ca. 1,2 mia. kr., og eksporten er meget afhængig af markedsadgang.
Den har vi.
Vi har fri adgang for vore produkter, især på det europæiske marked, som er langt det største, men eksportens udvikling afhænger også af andre betingelser.
Den afhænger af, at de almene betingelser for virksomhederne er i orden, og at de er på niveau med, hvad deres konkurrenter møder.
Og jeg er ikke i tvivl om, at Danmarks tilslutning til
og deltagelse i den fælles valuta vil være en fordel for dansk eksport.
Det vil gøre, at eksportørerne ikke behøver at interessere sig for den kursrisiko, der er ved eksport til de største af alle markeder, nemlig EU.
Eksportørerne kan bruge deres kræfter på andet og mere nyttigt.
Denne fordel ved euroen er ikke sådan at sætte tal på, men den er der, og det samme gælder også den fordel, der er knyttet til, at risikoen for valutauro fjernes, at vi ikke pludselig som en lille valuta kan udsættes for markedets kræfter.
Fordelen ved dette eksisterer, men det er klart, at den er svær at sætte tal på.
At stå udenfor er ikke en fribillet.
At stå udenfor kræver større disciplin, men giver ikke større handlefrihed.
Jeg noterede mig, at hr. Holger K. Nielsen helt accepterede, at det er en kendsgerning.
Det gjorde derimod ikke Dansk Folkeparti, og det undrer mig, fordi jeg har hørt fru Pia Kjærsgaard tale om, at vi skulle bevare den stærke danske krone.
Men hvis vi bevarer den stærke danske krone udenfor, så kræver det mere disciplin, vedvarende og år for år, end hvis vi er med i den fælles valuta.
Så hvis man vil bevare den stærke danske krone, så stiller det krav, og det ville klæde Dansk Folkeparti på linje med SF at erkende det.
Man spørger så tit i denne debat: Er tilslutningen til den fælles valuta et spørgsmål om politik eller økonomi, og det er jo selvfølgelig begge dele.
Det er en beslutning, der vedrører den fælles valuta, og derfor er den økonomisk i sit indhold og er jo en fordel for Danmark, men det er samtidig en beslutning, der har en politisk kerne, som i bund og grund er et spørgsmål om politik, nemlig spørgsmålet om Danmarks indflydelse på egne anliggender. Jeg bliver aldrig træt af at sige, at for mig er det en vigtig grundholdning, at politik er for vigtig til at overlade til andre.
Det er min grundholdning, det er min personlige grundholdning, og det er også en holdning, som er godt repræsenteret i mit parti.
Det er en grundholdning, som partierne til højre og venstre jo ikke deler, for så var de jo ikke ude til højre eller venstre, så det giver sig selv.
Så for fløjpartier er det jo ikke noget problem, at de ikke søger at få indflydelse på egne anliggender, for det ønsker de jo ikke, og det er jo også et kendetegn for arbejdet her i salen.
Det er der ikke noget at sige til.
Men for mig er det en grundholdning, at man skal søge indflydelse i de sager, der vedrører én selv, og det gør man ved at være med.
I debatten har man forsøgt at gøre danskhed til et problem og problematisere dette ud fra et spørgsmål om danskhed.
Jeg må sige, at for mig er danskhed ikke et spørgsmål om sedler eller mønter.
For mig er danskhed et spørgsmål om det danske sprog, natur, kultur, historie.
Det er herfra, min verden går, som H.C. Andersen siger.
Men min danskhed har intet med mønterne og sedlerne at gøre, og jeg synes, at det er for fattigt at reducere danskhed til et spørgsmål om mønter og sedler, om et betalingsmiddel.
2,8 mio. danskere har deres egne dankort, 1,5 mio. danskere har VISA/dankort, som også kan bruges i udlandet, og der er selvfølgelig intet som helst udansk ved, at man indretter sig praktisk og bruger sit Dankort, som jo ikke har dronningens præg på sig, men derimod har ens eget individuelle præg.
Disse plastickort er jo sådan set udtryk for, at vi hver for sig har skabt vore egne betalingsmidler. Vi skal betale for det, det koster, men at gøre selve betalingsmidlet til et spørgsmål om danskhed, anser jeg for at være helt misvisende, og danskerne lever heller ikke efter det i det daglige.
Der er selvfølgelig intet som helst udansk ved at bruge elektronisk betalingsformidling i den ene eller anden form
lige så lidt som der er noget udansk ved, at mønter og sedler skifter udseende.
Sådan har jeg det med det.
Derimod finder jeg, det er i dyb overensstemmelse med Danmarks interesser, at vi er med til at bestemme, hvad der vedrører os, og selv er med til at påvirke de beslutninger, som vi alligevel skal leve med følgerne af.