Gitte Seeberg (KF), 2000-12-07:
Der blev vedtaget regler, som også justitsministeren har gennemgået, om, hvordan dommerne skal forholde sig omkring deres biindtægter, og hvad der er undergivet offentlig indsigt, og hvad der ikke er.
Den lov støttede Det Konservative Folkeparti, da vi fandt, at der var behov for en vis åbenhed omkring dommernes biindtægter.
Det blev også resultatet af den lovgivning, som vi lavede her i Folketinget.
Beslutningsforslaget her drejer sig alene om at begrænse dommernes bijob, ikke om at forbyde dem.
Det vil jeg gerne kvittere for, men vi kan ikke støtte forslaget. For det første mener jeg ikke, det er rigtigt at sætte nogen procentgrænse for, hvor meget der må arbejdes ved siden af et almindeligt job som dommer.
Det ville være uklogt efter min opfattelse at binde sig til noget bestemt.
For det andet mener jeg, at det først og fremmest må være op til domstolene selv at fastsætte regler for eget arbejde. Rigsrevisor har udtrykt kritik af de mange bijob, som især højesteretsdommere udfører, men er dog positiv over for, at dommerne fortsat skal kunne udføre hverv af samfundsmæssig betydning i forskellige råd og nævn.
Det fremgår jo af det notat, som er omdelt i forbindelse med fremsættelsen her af beslutningsforslaget.
Med andre ord, at Højesteret har selv øje for, at der måske er et problem, i hvert fald det, som nogle opfatter som et problem, for på den måde i hvert fald at sørge for, at højesteretsdommere selv har færre bijob, end de har i dag.
Det synes vi er den rigtige fremgangsmåde.
Det er den rigtige fremgangsmåde at lade Højesteret selv håndtere sagen og også overveje, om der findes personer, andre dommere eller andre, der i det hele taget kan varetage de funktioner, som i dag varetages af højesteretsdommere.
Vi har i Retsudvalget fået omdelt bilag 140, og når man ser på det bilag, så ser man også, hvor mange instanser der rent faktisk er af forskellig art, som bruger dommere - enten højesteretsdommere, landsretsdommere eller andre.
Det er faktisk et meget betydeligt antal, hvor man må sige, at der bliver lagt beslag på dommeres ressourcer og tid.
Der bør vi selvfølgelig nøje gennemgå de her nævn og råd, og hvad der ellers er, for at se, om det altid vil være påkrævet med en dommers tilstedeværelse og altså i særdeleshed en højesteretsdommers tilstedeværelse.
Det er procesbesparende, at mange afgørelser faktisk kan træffes uden for domstolsregi, men i noget, der ligner domstole, i hvert fald noget, som har den troværdighed og den slagkraft bag sig.
Forudsætningen for det er altså, at der sidder kompetente mennesker i de her funktioner for på den måde at give råd og nævn et domstolslignende præg.
Vi mener ikke, at dommere skal forbydes at medvirke i private voldgiftssager.
Jeg ser ikke noget retssikkerhedsmæssigt betænkeligt i ordningen, som den er nu.
Vi har brug for voldgiftsinstituttet, og vi har derfor også brug for, at de dommere, som sidder i voldgiftsinstituttet, er de bedste dommere, der kan fremskaffes i landet - både landsretsdommere og højesteretsdommere - for ellers er der ingen grund til at have voldgiftsinstituttet.
Hvis ikke det var de bedste, der sad der, ville man ikke bruge det.
Med andre ord: Vi har nøje fulgt problemstillingen og debatten, der har været, også debatten om retssikkerheden i forbindelse med det.
Vi er ikke enige i, at der er et problem, men vi er villige til at være med til at overvåge det.
Indtil nu vil vi i hvert fald sige, at så må vi se på, hvordan retterne selv vil løse det, hvis man selv mener, at der er et problem.
Vi kan i hvert fald ikke støtte Enhedslistens beslutningsforslag.