Aage Frandsen (SF), 1998-06-24:
Færøernes og Grønlands forfatningsmæssige forhold fremgår dels af grundloven fra 1953 og dels af hjemmestyrelovene for henholdsvis Færøerne og Grønland.
Og uanset at hjemmestyrelovene er vedtaget af det danske Folketing, har hjemmestyret en sådan forfatningsmæssig fundering, at Folketinget ved lov efter vores opfattelse - og der knytter vi os til en række forfatningsteoretikere - ikke kan ændre hjemmestyret på en sådan måde, at selvstændigheden bliver væsentligt reduceret.
Altså uanset at Folketinget har vedtaget loven, kan Folketinget efter vores opfattelse ikke trække den tilbage. Det vil sige, at fra det danske Folketing har vedtaget hjemmestyret for Færøerne og Grønland, har disse to områders selvstyre udviklet sig forfatningsmæssigt på en sådan måde, at man med rette kan tale om et rigsfællesskab i dag, hvor Danmark og Færøerne og Grønland på en række områder indgår på lige fod.
Men det er altså kun på en række områder, for i en række andre henseender er der ikke tale om et ligeværdigt samarbejde, fordi Folketinget lovgiver på en række områder, som vedrører hele rigsfællesskabet.
Det er efter SF's opfattelse helt centralt, at graden af selvstyre, som Færøerne og Grønland ønsker, skal afgøres af henholdsvis færingerne og grønlænderne.
Ønsker Færøerne og/eller Grønland øget selvstændighed, skal det tredje medlem af rigsfællesskabet, Danmark, naturligvis ikke modsætte sig dette.
Men netop fordi det er op til Færøerne og Grønland selv at træffe beslutning herom, skal Folketinget, altså det tredje medlem af rigsfællesskabet, Danmark, ikke forcere noget frem.
Kommer der ønsker fra Færøerne og/eller Grønland om, at der laves undersøgelser med henblik på øget selvstyre, skal disse ønsker efter SF's opfattelse selvfølgelig imødekommes.
Og kommer der forslag om øget selvstyre, skal regeringen og Folketinget naturligvis gå ind i forhandling herom.
SF har i den forbindelse med interesse studeret koalitionsaftalen af 9. maj 1998 mellem de tre selvstyrepartier og landsstyrepartier på Færøerne, hvor det bl.a. hedder - jeg citerer: »Færingerne er ét folk, og Færøerne er ét land, og koalitionens politik vil være at fremme iværksættelsen af denne suverænitet.«
Endvidere står der, at forhandlingerne mellem Grønland og Færøerne - og så citerer jeg - »... har det formål, at Færøerne gøres selvstændigt og suverænt.«
Med andre ord læser vi aftalen på den måde, at suveræniteten ligger hos Færøerne, som kan delegere forretningsområder til den danske stat og altså ikke omvendt, altså den modsatte tænkning af det, som var tilfældet i 1948 i forbindelse med hjemmestyreordningens indførelse.
Det er vi helt med på, hvis det er det, det færøske folk og også grønlænderne ønsker.
SF ser frem til, at forhandlingerne mellem den danske regering og det færøske landsstyre resulterer i øget selvstyre og gerne den suverænitet, som man taler om i koalitionsaftalen, og det tilsvarende kan der være tale om for Grønlands vedkommende.
Men - som det allerede er blevet påpeget - er der selvfølgelig nogle uklarheder med hensyn til, hvor vidtgående koalitionsaftalen er i forhold til rigsfællesskabet.
Det kunne være konkret lovgivning, som så skulle vedtages i Folketinget, hvor man overfører yderligere beføjelser fra Folketinget til det færøske Lagting og tilsvarende til det grønlandske Landsting.
Det kunne også være nedsættelse af en forfatningskommission, der skulle se på en forfatning for rigsfællesskabet, og som efter vores opfattelse gerne kunne rumme personer, som var hentet uden for rigsfællesskabet, hvis der er et eller andet ønske om, at man sikrer den størst mulige, skal vi sige uafhængighed og autonomi i dette arbejde, og at det ikke skal være noget, som skal dikteres eller føles som diktat fra Danmarks side.
Jeg vil her godt understrege, at i forbindelse med, at Danmark på et eller andet tidspunkt før eller senere skal have en ny grundlov, vil det være helt oplagt, at spørgsmålet om Grønland og Færøernes status, hvis rigsfællesskabet fortsætter under en eller anden form, selvfølgelig omtales på en anden måde, end det er tilfældet i dag. Jeg vil sige, at sådan som den danske grundlov er udformet, er det svært at se, at rigsfællesskabet rent faktisk eksisterer.
Det kunne godt have været udtrykt på en anden måde.
Derfor vil jeg til sidst sige, at ud fra de betragtninger kan vi naturligvis ikke støtte forslaget til vedtagelse.
Vi mener, at hvis Færøerne, hvis Grønland ønsker det, siger vi ja til det, men det er ikke det ønske, vi har fået opfattelsen af er udtrykt.