Jens Rohde (V), 2003-04-03:
Det er bare helt grotesk, at man skal høre på, at der ikke er noget som helst, der indikerer det.
Det har jo været tydeligt under debatten.
Næ, man har taget udgangspunkt i nogle artikler i Børsen og glemt at læse, hvad det er, der egentlig stod i rapporten om forudsætninger og den slags.
Jeg synes også, at det er en god idé og kunne være udmærket, hvis det var sådan, at vi fik en debat om, hvad kvalitets-tv er.
Jeg er ikke sikker på, at vi har den samme opfattelse af, hvad kvalitets-tv er.
I virkeligheden er det måske også en god idé, hvis man overlader det til programdirektørerne at definere, for der er jo også teknisk kvalitet osv.
Det er måske ikke det, vi skal have, fint nok.
Der er intet - det er det, jeg vil sige til fru Mette Frederiksen - der forhindrer fru Mette Frederiksen i at rejse en forespørgselsdebat eller rejse andre debatter om, hvad kvalitets-tv er i Danmark.
Det har hun haft masser af muligheder for, men hun har bare ikke gjort det endnu.
Jeg er sådan set meget tilfreds med, at debatten ikke er slut endnu, for der er mange ting, vi skal diskutere.
Men det, der kan ærgre mig sådan, når nu hr. Naser Khader viser sådan en oprigtig interesse, er, at man så ikke er med til at klarlægge alle de her ting og med til at diskutere dem, for det er jo i høj grad politiske afgørelser: Hvordan finder man køberen?
Hvordan strikkes det hele sammen?
Ja, det er jo det, man har politisk indflydelse på, hvis man sidder med ved bordet, men der valgte man altså den for mig stadig væk fuldstændig mærkværdige tilgang, navnlig i forhold til forhandlingsforløbet, at man lige pludselig ikke ville være med.
Det må man jo så tage konsekvenserne af, og det ved hr. Naser Khader også udmærket godt.
Public service.
Altså hvis man taler hensigtserklæringer i forhold til, hvordan det står i dag, så må hr. Naser Khader da medgive, at der da er tale om langt skrappere public service-krav, langt skrappere og langt mere bindende formuleringer, for man har nu en kontraktlig forpligtelse, end det, der er i dag, som er en slags hensigtserklæringer, der jo bare er indskrevet i loven.
Vi har jo diskuteret det her public service al den tid, jeg kan huske, og det der med gamle danske film, der bare kan genudsendes i et privatiseret TV 2, jamen hallo!
Og hvordan er det lige med Klassefesten og alle de her ting, der bliver genudsendt, og gamle danske film og Linie 3-shows?
Det er det virkelig ikke, for de er da blevet genudsendt til hudløshed. Så alt det der sker jo i dag.
Man skal ikke stå og foregøgle, at det er sådan noget, som vil ske i et privatiseret TV 2, for det er ikke et fair udgangspunkt at tage for debatten.
Så synes jeg, at det lidt i den her debat har tydet på, at i hvert fald ikke alle har læst, hvad der har stået i rapporterne, men at man i stedet for har taget nogle avisartikler og læst dem.
Og så har man sådan taget udgangspunkt i, hvad der har stået dér.
Bl.a. har man blandet det med ønsker og forudsætninger - igen hvad der kunne være økonomisk ønskeligt, som man har påpeget - sammen med forudsætningerne for, om det her kan lykkes.
Og jeg er altså nødt til at sige, at der ikke er noget om breaks eller yderligere liberaliseringer eller noget som helst, som er stillet op som en forudsætning for, at privatiseringen kan lykkes.
Og så rapporter eller ej: I virkeligheden er der jo ikke nogen, der tvinger nogen til at købe TV 2, og hvis der ikke
er nogen til at købe TV 2, fordi ingen mener, de kan få noget økonomisk ud af det med de politiske krav, som er stillet op, så er der ikke nogen købere.
Der må jo være en grund til, at disse købere findes.
Hvordan ser fremtiden så ud?
Ja, den er jo svær at spå om.
Vi ved det jo udmærket godt, og nogle af medieforskerne har også gjort sig deres tanker.
Det var de forudsigelser, der var dengang.
Nøjagtig ligesom dengang man opfandt telefonen.
Hvad var det, der skete?
Ja, man vurderede jo i England, at det ingen konsekvenser fik, for man havde jo i forvejen et velfungerende post- og kurersystem.
I USA, hvor man var lidt mere fremsynet, sagde man - efter at have vurderet sagen i 2 år - at telefonens opfindelse ville få enorme konsekvenser for samfundet.
Man måtte påregne, at der i år 2000 ville være én telefon i hver by.
Det var forudsigelserne dengang, og det siger jeg blot for at understrege, at man skal være meget varsom med forudsigelserne om, hvad det er, der sker inden for medieområdet de næste 5-10 år.