Anne Baastrup (SF), 2005-11-22:
Der findes desværre ikke få elever i folkeskolen, som gør mere indtryk på folkeskolen, end folkeskolen gør på dem.
Vi har unge med handicap, vi har unge, der har sociale problemer, og som derfor ikke er i stand til at tage en ungdomsuddannelse på linje med de 78 pct. af en ungdomsårgang – er det vist – der kan tage en uddannelse.
Derfor er det vigtigt, at vi hele tiden har blikket rettet mod vores ungdomsuddannelsessystem.
Det skal skrues sammen på en sådan måde, at det rent faktisk bliver muligt også for de unge, som jeg startede med at tale om, at få en ungdomsuddannelse.
Det her forslag løser ikke de handicappede børns problem.
Jeg tvivler også på, at det løser problemerne for de børn, som jeg nævnte, som har et andet forhold til folkeskolen, hvor folkeskolen ikke har været det dejligste sted i verden at opholde sig.
Men derfor skal ministeren jo ikke have skæld ud over, at han i hvert fald kommer med et bud på, hvordan det kan løses.
Det, vi også bare skal være opmærksomme på, er, at det ikke er en stor ændring i forhold til det, der ligger i systemet i dag.
Man kan som ung tage en meget lille del af grundforløbet; man kan starte med at have en kontakt med en arbejdsgiver og få en lære- og praktikplads; man kan springe grundforløbet over, hvis man er god; man kan gå direkte i praktik og så efterfølgende tage et hovedforløb, hvis man har forudsætningerne for at klare det.
Derfor tvivler jeg meget på, at ministeren kan komme op på den relativt store andel af unge, der herigennem får en ekstra mulighed for at få en uddannelse.
Jeg har i de korte bemærkninger til de forskellige ordførere også peget på et problem, vi har, nemlig når vi står med en gruppe unge, som har haft svært ved at klare folkeskolen, og som derfor gik fuldstændig i baglås ved tanken om, at de skulle ind på teknisk skole og sidde på en skolebænk.
De starter nu i praktikken og skal klare et hovedforløb med en intensiveret undervisning, hvor der er fokus på nogle af de ting, som de andre kammerater har lært i grundforløbet, og hvor de på samme tid har det endemål, at de i øvrigt skal være fuldstændig på niveau med de andre kammerater, der har været gennem grundforløbet og hele vejen igennem systemet.
Jeg tvivler på, at det kan lade sig gøre, men vi vil dog alligevel godt støtte ministerens forsøg.
Det, der så bare er helt afgørende vigtigt, er, at man går i gang med pædagogikken på erhvervsskolerne.
Et af de største problemer, jeg oplever for den her gruppe elever, er, at de udsættes for lærerfri undervisning.
De har ikke en fast voksenkontakt.
De unge, som har problemer med at vænne sig til overhovedet at være på en skolebænk, har samtidig oplevelsen af, at man M019S12481321KAJE.FM Page 1288
på skolen ikke har tid til at tage sig af dem, tid til at lære dem nogle ting.
Så kommer der en gruppe unge, som skal være i med hovedforløbet, men som ikke har været på skolen før, som ikke har nogen kammerater, som ikke ved, hvordan dagen foregår.
Det tror jeg altså faktisk er en pædagogisk udfordring af de meget, meget store, hvor jeg ikke oplever, at man i tilstrækkelig grad har været opmærksom på den her helt anden måde at tænke på.
Vi vil gerne være med i forløbet, men vi vil også meget gerne i spørgsmålene til ministeren prøve at gå et spadestik dybere: Hvad er det for en pædagogik, man rent faktisk forventer vil komme ud af tillægstaksten?
Hvor mange penge vil der konkret være til den her gruppe?
Kan vi være sikre på, at det er den her gruppe unge, der får det tilbud?
Eller vil vi, når vi nu skal have evalueringen om 3 år, møde det samme, nemlig lærerfri undervisning?
Jeg har sagt det her så mange gange.
Der var en elektrikerlærling, der fortalte mig, at første gang de mødte på den tekniske skole – nu skulle de starte på deres uddannelse, og de havde glædet sig det – kommer der en voksen mand ind og siger: Nu skal I finde ud af, hvad det er, I vil lære, når I skal være elektrikere, og i øvrigt er der lærerfri undervisning.
Det er ikke motiverende for en ung.