Marianne Jelved (RV), 2000-04-11:
Det er jo svært at komme efter statsministeren.
Økonomiministeriets og Finansministeriets rapport, som hedder »Danmark og euroen«, analyserer grundigt de opfattelser af fordele og ulemper, der er rejst i debatten, og jeg vil koncentrere mit svar om analyserne af de temaer og spørgsmål, som ofte er blevet fremhævet som ulemper, og jeg har valgt fem temaer ud: Man siger, at deltagelse i den fælles valuta indebærer, at Danmark opgiver den pengepolitiske suverænitet, og det er jo fuldstændig korrekt.
Analysen når frem til, at det reelt kun er Tyskland, som mister sin selvstændige pengepolitik.
Danmark har gennem årene fulgt Tysklands pengepolitik, og fra 1999 har vi fulgt euro-områdets pengepolitik.
Og det er vurderingen, at det ikke udgør et problem for Danmarks økonomiske politik, for Danmark har ført fastkurspolitik i de seneste næsten 20 år. Vi har jo gennem talrige reformer indrettet vores økonomi på at kunne fortsætte fastkurspolitikken, og de selvstændige renteændringer, som Nationalbanken har foretaget i årenes løb, har jo alene været anvendt i forbindelse med valutauro og for at sikre kronens stabilitet. Man siger også, at deltagelse i den fælles valuta indebærer, at Danmark ikke har mulighed for at devaluere, og det er også ganske korrekt, og at det er en ulempe.
Rapporten viser, at vilkårene for valutakurspolitikken i dag er ændret markant i forhold til for 20-30 år siden.
Globaliseringen og de store kapitalbevægelser gør, at valutakursjusteringer ikke er et anvendeligt redskab længere.
I dag er de internationale kapitalbevægelser 70 gange større end udenrigshandelen. For godt et dusin år siden var de 20 gange større, og det viser jo noget om den forandrede virkelighed, som vi lever i.
Hvis først man anvender valutakursinstrumentet, altså devaluerer, er det ikke muligt at kontrollere, hvor meget kursen bevæger sig.
Det er næsten at sammenligne med, hvis der går hul på en dæmning, så er det meget, meget vanskeligt at styre vandmasserne, der flyder ud.
Alle erfaringerne op igennem 1990'erne viser også, at når markeder pressede valutaerne, så er de i mange tilfælde kommet ud af EMS'en og er blevet placeret på en helt anden kurs, end regeringerne havde håbet at kunne styre imod. Uden for den fælles valuta er kronen sårbar over for spekulationer, og valutakursusikkerhed giver negative effekter på renter og investeringer og produktion, og rapporten konkluderer, at der er tungtvejende argumenter for dansk deltagelse i den fælles valuta.
Der siges også, at der er mulighed for at iværksætte økonomiske sanktioner inden for den fælles valuta
, hvis Danmark er med, og hvis vi har et uforholdsmæssigt stort budgetunderskud, og det er også korrekt, men det er ikke en ulempe; dér er vurderingen, at det ikke er en økonomisk ulempe. Danmark fører allerede den finanspolitik, som vi skal føre, hvis vi er med i den fælles valuta.
Danmark har ligesom alle de andre EU-lande for længst forpligtet sig til at undgå store budgetunderskud, fordi det er sund økonomisk politik ikke at have det, og fordi Danmark er helt og fuldt med i det, der hedder den anden fase af Den Økonomiske og Monetære Union.
Omvendt kan markedet jo give et land uden for den fælles valuta en form for økonomiske sanktioner via rentestigninger
og valutauro, og de omkostninger, som markedet skaber, kan være større eller mindre end de økonomiske sanktioner, som Danmark i givet fald vil kunne pålægges i den fælles valuta.
Der er også krav om prisstabilitet, og det fremhæves ofte som en ulempe, fordi det ses som et modstykke til eller noget, der forhindrer en lav ledighed, men der er ikke en modsætning mellem prisstabilitet og lav ledighed.
Danmark har i 1990'erne opnået både lav og stabil inflation, og vi har den højeste beskæftigelse nogen sinde, samtidig med at ledigheden er faldet stærkt.
Tankegangen om, at man vedvarende kan opnå høj beskæftigelse ved at have højere inflation,
er forkert.
Det er et forældet syn og en forkert opfattelse af, hvorledes en moderne økonomi fungerer.
Al erfaring og alle undersøgelser viser, at lav inflation i virkeligheden er et vigtigt bidrag til en høj beskæftigelse.
Deltagelsen i en fælles valuta betyder, at vi ikke længere kan føre vores egen økonomiske politik, siger nogle.
Jamen finans- og strukturpolitikken skal altså fortsat, også når man er med i den fælles valuta, føres af landene selv.
Den fælles valuta ændrer ikke ved arbejdsdelingen mellem pengepolitikken og finans- og strukturpolitikken, sådan som Danmark har gennemført det igennem mange år.
Vi har i Danmark lige siden nationalbankloven fra 1936 valgt, at det skal være den uafhængige nationalbank, der sikrer stabile pengeforhold, og den globale udvikling gør, at sikring af stabile pengeforhold i dag bedst varetages i Europa af en fælles centralbank.
Som hidtil, nøjagtig som vi kender det, er det fortsat op til Folketinget at sikre stabiliteten af dansk økonomi gennem finans- og strukturpolitikken.
Det har Danmark 18 års erfaring med at håndtere under mange forskellige påvirkninger udefra, og jeg kan nævne bare tre, som er fra de seneste år, nemlig Tysklands genforening, Sydøstasienkrisen og sammenbruddet i Rusland.
Det er sket, medens vi har ført fastkurspolitik, dvs. uden brug af valutakursjusteringer, og det vurderes i rapporten, at det heller ikke vil være et problem fremover.
Danmark har jo igennem 1990'erne gennemført en lang række strukturreformer og har skabt et betydeligt råderum i finanspolitikken med et offentligt budgetoverskud på over 2 pct. af BNP.
Samlet set
er de nævnte ulemper ikke økonomiske ulemper for Danmark.
Tværtimod er der, som statsministeren har anført, meget tungtvejende argumenter for, at Danmark er med i den fælles valuta, euroen.
Jeg kan godt forstå, at når vi nu er vant til at have kronen og derfor kan have den opfattelse, at det er sørgeligt, at vi i givet fald skal af med den eller bytte den med en anden valuta, er det noget, der optager mange.
På den anden side har vi flere gange i danmarkshistorien skiftet pengene ud.
Kronen er kun godt 125 år gammel, og vi fik den som led i en valutaunion med Sverige og Norge.
I øvrigt kan jeg fortælle, at der er syv lande i Europa, der også i dag har en valuta, der hedder krone.
Selv om man kan være ked af, at kronen skal skiftes ud, skal man jo ikke glemme, at Danmark får en række fordele ved at gå med i den fælles valuta, og de vigtigste er: For det første: For et lille land som Danmark, der har en stor udenrigshandel og store internationale kapitalbevægelser, er brugen af valutakursjusteringer ikke en løsning, det er en risiko.
Den fælles valuta er den eneste måde, hvorpå Danmark kan få en hundrede procents garanti mod spekulation.
For det andet: Det økonomiske samarbejde i EU og den fælles valuta er de bedste europæiske svar på en række af de udfordringer, som globaliseringen medfører, og Danmark står som resten af Europa også over for disse udfordringer.
Den fælles valuta eksisterer i dag, og jeg mener klart, at deltagelse i netop den fælles valuta er den bedste af de muligheder, som Danmark har, når vi skal møde fremtidens udfordringer.
Danmark får med dét også indflydelse på de beslutninger, som vi under alle omstændigheder er påvirkede af.
For det tredje: Deltagelsen i den fælles valuta sikrer de bedste rammer for dansk økonomi og beskæftigelse
, og det vil være en klar videreførelse af den økonomiske/politiske strategi, der har skabt en af de stærkeste og bedst fungerende økonomier i Europa.
Jeg er glad for og stolt af, at Danmark klarer sig godt, og at vi som et åbent og engageret folk og land kan være med til at forme fremtiden i et stabilt, fredeligt og samarbejdende Europa.
Jeg er glad for, at vi kan deltage på lige fod med vores samarbejdspartnere; det er faktisk nyt i Europas historie.