Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-06-24:
Tak for det.
Jeg synes nu, at vi har grund til at glæde os over de teknologiske fremskridt, der er sket i vores tid.
Hvad er det egentlig, der bærer?
Hvad er det egentlig, der holder os sammen - Danmark, Færøerne, Grønland?
Det er netop et fællesskab mellem Danmark, Færøerne og Grønland, et fællesskab, der hele tiden har evnet at tilpasse sig den ny tid.
Det, der dybest set binder os sammen, er jo ikke de enkelte lovparagraffer i lovgivningen, hjemmestyret.
Det er noget helt andet, som ingen paragraf kan erstatte.
Det, der bærer, det, der i dag som i går holder os sammen, og det, rigsfællesskabet dermed bygger på, er noget meget mere grundlæggende.
Det er vores menneskelige, historiske og kulturelle bånd.
Det er selvværdet, det er selvbestemmelsen i vores samfund, der bærer.
Det er også den gensidige respekt for hinanden.
Det er et fællesskab, der bygger på solidaritet, kort sagt.
Det er vigtigt, at man gør sig det klart, fordi vi en gang imellem er tilbøjelige til at glemme det, når bølgerne går højt under de politiske debatter her i Folketinget.
Der opstår jo situationer i vores samarbejde gennem årene i rigsfællesskabets historie, som har givet anledning til drama, stort drama, vanskeligheder, konflikter, både her i Folketinget og imellem os i rigsfællesskabet.
Det gør der uundgåeligt mellem vore samfund, og dog - og dog - forekommer det mig at være færre konflikter, end vi ser det i andre dele
af verden.
Én ting er i hvert fald sikkert: Vi har trods alt en evne til at løse op for diskussioner og løse konflikter inden for rigsfællesskabet på en bedre måde, end man ser det andre steder i verden.
Det er også derfor, der er så stor
Hjemmestyreordningerne bygger på en lov med indbygget fremtid.
Princippet i hjemmestyrelovene er jo, at der overføres kompetence og ansvar fra danske politiske og administrative myndigheder til hjemmestyret i Grønland og på Færøerne, og det princip har vi faktisk fulgt i det store og hele i overensstemmelse med det tempo, som Grønland og Færøerne i virkeligheden har ønsket det.
Gennem de senere år er således overført nye områder til Grønlands selvstyre.
For Færøerne gælder en tilsvarende udvikling, hvor nye områder er overført til Færøernes selvstyre.
Også teleområdet i 1997 og råstofferne i undergrunden i 1992 er eksempler på nyere overtagelser.
Den samlede status i dag er, at Grønland og Færøerne selv har ansvaret for de områder, der berører borgernes dagligdag: den økonomiske politik, skatter og afgifter, fiskeri, socialforsorg, arbejdsmarkedspolitik, undervisning, sundhedsvæsen, miljøbeskyttelse, fredning - for at nævne de vigtigste.
Vi har ét område, som berører hele rigsfællesskabet og hele riget.
Det er forholdet til udlandet og til forsvaret.
Det er et område, vi er fælles om.
Også her forudser hjemmestyrerammerne et samarbejde, som betyder, at vi gennem de senere år har kunnet modernisere og forny os også på dette felt.
Som jeg allerede har antydet, har det mangeårige samarbejde naturligvis også haft perioder, hvor der er opstået debat og drama, som oftest når begivenheder uforudset har ramt os fra vores historie eller er kommet til os som følge af den økonomiske udvikling. Jeg tænker eksempelvis på den ny historieskrivning om Thulebasen i Grønland, og jeg tænker på den økonomiske krise, det færøske samfund har været igennem i slutningen af 1980'erne og i begyndelsen af 1990'erne.
Også med henblik på at forbedre vores samarbejde har jeg som bekendt taget initiativ til årlige rigsmøder, hvor lagmanden og landsstyreformanden og jeg selv kan mødes uformelt og frit drøfte spørgsmål, der ligger os på sinde
dels i hver af vore dele af rigsfællesskabet, dels som helhed.
Jeg har allerede grund til at fornemme, at en sådan uformel dialog faktisk kan bidrage til at tage højde for misforståelser, der ellers ville udvikle sig.
Det er også baggrunden for, at vi har nedsat et fælles forum på embedsmandsplan, der nu ved siden af vores bilaterale politiske relationer kan styre og styrke kontakten mellem de danske myndigheder og myndighederne på Færøerne og i Grønland.
Hele tiden at modernisere os, hele tiden at blive bedre til at lytte til hinanden, herunder også til ønskerne om en fornyelse af samarbejdsforholdet, det er den måde, rigsfællesskabet skal udvikle sig på.
Der er nu en debat i gang om, hvordan vi udvikler vores samarbejde herfra, og hvor vi er nået til.
Det synes jeg hverken er mærkeligt eller uforståeligt, tværtimod.
Regeringen ser det som noget helt naturligt, at vi løbende drøfter, hvordan vi kan tilgodese hinandens ønsker om en modernisering og fornyelse af vores samarbejde, en fornyelse, der naturligvis respekterer de enkelte samfunds ønsker om selvværd og om øget selvstyre.
Frem for alt er det helt afgørende, at vores samarbejde bygger på en moderne åbenhed, gensidig tillid, på den tættest mulige kontakt, så vi ikke begår fejl, så vi ikke går fejl af hinanden, men som netop former vores samarbejde.
Jeg vil så gerne efter disse principielle bemærkninger gøre et par yderligere kommentarer til den aktuelle situation i forholdet til Færøerne og i forholdet til Grønland.
For ganske nylig skrev vi et stykke afgørende historie i vores samarbejde mellem Danmark og Færøerne.
Jeg tænker på, at regeringen og Færøernes landsstyre som bekendt den 10. juni i år indgik en ny aftale.
Grundlaget herfor var meget klart, først og fremmest ønsker fra landsstyret og ønsker fra den danske regering. Grundlaget var også den vedtagelse af 27. januar i år, som et flertal i Folketinget stod bag. Den ny aftale lukker et kapitel i vores samarbejde, der har været smertefuldt og langvarigt.
Der er ingen grund til at lægge skjul på, at der gennem de senere år har været meget vanskelige tider i vores politiske forhold mellem Danmark og Færøerne, til tider smertefulde diskussioner, som har tæret meget på de politiske kræfter og kastet skygger på vores samarbejde.
De skygger og de diskussioner fik vi en god og en konstruktiv afslutning på med aftalen af 10. juni.
Aftalen løser en række vigtige spørgsmål, sådan som
Færøerne har ønsket det, og som vi har ønsket det, og som et bredt flertal her i Folketinget har ønsket det.
Aftalen sikrer en gældssanering, der giver mulighed for, at det færøske samfund kan klare opgaverne på en bæredygtig måde.
Kort sagt, nu kan landsstyrets afdragsbyrde på gælden til staten afvikles i en realistisk og en ansvarlig linje, som den færøske økonomi kan bære.
Aftalen er også afslutningen på den færøske banksag, for så vidt angår forholdet mellem Danmark og Færøerne.
Det er fantastisk vigtigt.
Det har hverken den færøske befolkning eller den danske befolkning brudt sig om.
Derfor er det så vigtigt, at banksagen nu, for så vidt angår forholdet mellem Danmark og Færøerne, er afsluttet.
Der er indgået en aftale, som sikrer Færøerne en kompensation for banksagen.
Samtidig er det sikret i aftalen, at retskravet mod Den Danske Bank opretholdes.
Jeg skal tilføje, at vi stadig sigter på og satser på en forhandlet aftale med Den Danske Bank.
Men i samklang med Færøerne er det centrale, at et kapitel for en anspændt periode mellem Færøerne og Danmark nu er slut.
Nu lukker vi et svært kapitel og åbner et nyt.
Med aftalen har vi fået et nyt grundlag for et fremtidigt samarbejde, og med den ånd, som aftalen er indgået i, og med de mål, aftalen bygger på fra begge sider, føler jeg, at vi har fået genskabt en platform for et fremtidigt samarbejde, der bygger på gensidig respekt og tillid, nøjagtig som vi har sat os for.
Det betyder, at Færøerne selv har ansvaret for at styre økonomien såvel i gode som i dårlige tider.
For at understrege dette bortfalder med den ny aftale alle tidligere aftaler, som blev indgået for at hjælpe til med, at Færøerne kunne komme ud af den daværende økonomiske krise.
Det gælder dog ikke aftalen af 22. december 1992 om råstoffer i undergrunden.
Den står naturligvis fortsat ved magt, og den betyder, at det er landsstyret - og Færøerne dermed - som har retten til udnyttelse af råstofferne i undergrunden.
Jeg vil også gerne minde om det tilsagn, vi har givet fra regeringens side til landsstyret om fortsat dansk bistand til bl.a. de færøske forhandlinger om bedre markedsadgang i EU samt forhandlingerne i forhold til grænsedragningen i kontinentalsoklen mellem Storbritannien og Færøerne.
Jeg skal tilføje, at med det kapitel, vi nu lukker i vores historie og samarbejde, samtidig med at vi åbner et nyt, skal der også stå i historiebøgernes konklusion, at projektet lykkedes trods alt.
Det lykkedes, gennem til tider enormt vanskelige forhandlinger os imellem, men det lykkedes at få det færøske samfund igennem den vel i dets moderne historie hidtil mest omfattende økonomiske krise, som ramte samfundet så hårdt i slutningen af 1980'erne og begyndelsen af 1990'erne.
Nu tegner der sig en positiv fremtid for det færøske samfund og - er jeg overbevist om - et konstruktivt fremtidigt samarbejde mellem Færøerne og Danmark.
I den forbindelse har vi også i aftalen af 10. juni noteret os fra dansk side det færøske landsstyres ønske om selvstyre, som er indeholdt i landsstyrets koalitionsaftale.
Som jeg tidligere har sagt, synes vi ikke fra dansk side, at der er noget uforståeligt i et ønske om at se med friske øjne på samarbejdet mellem Færøerne og Danmark.
Hjemmestyreordningen er 50 år gammel.
Enhver kan forstå, at tiden, som Færøerne har sagt det, nu er inde til, at vi ser med friske øjne på hjemmestyreaftalen.
Regeringen vil se med forståelse på et eventuelt færøsk ønske om at drøfte en ændring af hjemmestyreordningen med henblik på at udvide Færøernes selvstyre.
Det er klart indeholdt også i den danske regerings grundlag fra marts 1998.
Til gengæld, vil jeg gerne sige her i Folketingssalen, er det også meget afgørende, at vi i debatten om Færøernes ønske om selvstyre ifølge sagens natur gør os meget klart, at det først og fremmest må bero på interne færøske overvejelser på Færøerne.
Debatten starter dér, afklaringen må ske dér, i det færøske landsstyre, i det færøske Lagting, hos det færøske folk.
Når man så fra færøsk side har afklaret sig i dette spørgsmål - og jeg vil gerne gentage, at jeg har den forståelse med lagmanden, at initiativet ligger hos Færøerne - er regeringen naturligvis rede til at drøfte disse spørgsmål med det færøske landsstyre.
Vi vil gøre det konstruktivt og i en åben ånd, præcis som vi tidligere har sagt det.
Og jeg vil gerne tilføje: Af dette ræsonnement følger, at vi ikke føler, at der er noget grundlag for at indgå i nogen analyse eller undersøgelse på nuværende tidspunkt.
Jeg er helt sikker på, at vi til den tid vil finde en god, fremadrettet basis for vores samarbejde til gavn for både Færøerne og Danmark, et samarbejde, som også fremover kan sikre Færøernes fremtid på bedst mulig måde, et samarbejde, som vi helst ser sker inden for rigsfællesskabet, men som vi som sagt ser frem til at få et udspil om fra færøsk side.
Om den aktuelle situation i Grønland kan jeg oplyse - måske ikke helt grundlæggende; det er ikke nogen oplysning, men det er en konstatering: Vi må ikke glemme, at Grønland er verdens største ø med en umådelig smuk, men også umådelig voldsom natur, med kæmpe afstande mellem byer og bygder, med en befolkning, der er spredt over et kolossalt stort område.
Det stiller naturligvis helt ekstraordinære krav til
kommunikation og til transport
Jeg synes, dette aspekt skal understreges meget kraftigt i debatten her i dag.
Derfor glæder jeg mig også over at se den seneste udvikling i Grønland omkring de teknologiske spring, man er i gang med omkring erhvervsudviklingens fornyelse og de nye olieudvindingsaktiviteter.
Det grønlandske landsstyre og regeringen har indgået en ny bloktilskudsaftale for ganske nylig mellem staten og hjemmestyret for perioden 1999-2001.
Vi har fået en god aftale i hus, som bygger på kendte retningslinjer med hensyn til niveau og med hensyn til omfang.
I forbindelse med bloktilskudsforhandlingerne har regeringen givet tilsagn om, at danske myndigheder vil medvirke til at opgøre behovet for bygningsrenovering i Grønland i de kommende år.
Dette arbejde er nu sat i gang.
Regeringen er, som vi også tilkendegav med aftalen af 12. maj, indstillet på at fortsætte drøftelserne med Grønlands hjemmestyre om netop dette emne.
Jeg kan også tilføje, at efter aftale mellem regeringen og hjemmestyret og ved en ændring i råstofloven for Grønland ved man her i Folketinget, at råstofforhandlingen nu er overført til hjemmestyret med virkning pr. 1. juli i år.
Jeg har noteret mig med stor tilfredshed den brede enighed, der er her i salen, da dette lovforslag blev vedtaget.
Vi er fortsat fælles om beslutningskompetencen mellem stat og hjemmestyre, når det gælder hjemmestyrelovens fastsættelse vedrørende råstofudnyttelsen.
Den deling af indtægterne fra udnyttelserne, som i dag gælder efter råstofloven, står også uændret fremover.
Med den grønlandske geografi og den nyere historie in mente er det ikke overraskende, at der fra grønlandsk side er blevet udtrykt ønske om at få en større indflydelse på det udenrigspolitiske område.
Det er et område, som jeg allerede har nævnt, hvor regeringen er i løbende dialog med landsstyret, et område, som også har en anden karakter i vort samarbejde end det, vi kender i hjemmestyrelovgivningen i øvrigt.
Det er et område, hvor vi også har etableret en række nye fora til drøftelse af udenrigspolitiske spørgsmål.
Lad mig nævne de vigtigste:
Udenrigsministeren afholder årlig møde med landsstyret og med Landstingets udenrigs- og sikkerhedspolitiske udvalg.
På disse møder giver udenrigsministeren en redegørelse for Danmarks udenrigs- og sikkerhedspolitik med særlig vægt på de spørgsmål, der har relevans for Grønland.
Landsstyreformanden og jeg har i efteråret 1995 nedsat en permanent dansk-grønlandsk embedsmandsgruppe, der også følger udviklingen på området.
Denne gruppe, der mødes mindst to gange årlig, har til opgave at drøfte alle udenrigs- og sikkerhedspolitiske spørgsmål, herunder NATO-spørgsmål, der berører Grønland, og som man fra dansk eller grønlandsk side måtte ønske at bringe op.
Gruppen forbereder også udenrigsministerens årlige møder med landsstyret.
Endelig skal jeg nævne for det tredje, at hjemmestyret er deltager i det forum, Permanent Committee, som efter aftale med USA i 1991 nedsattes til at drøfte alle spørgsmål med relation til USA's militære tilstedeværelse i Grønland.
Regeringen fører således en åben dialog med Grønlands landsstyre om udenrigs- og sikkerhedspolitiske spørgsmål til gavn for samarbejdet inden for rigsfællesskabet.
Jeg skal oplyse afslutningsvis, at det grønlandske hjemmestyre og regeringen vil drøfte gennemførelsen af en reform af det grønlandske retsvæsen på grundlag af den kommende betænkning fra den grønlandske retsvæsenskommission.
Må jeg slutte med endnu en gang at understrege, at et fællesskab forudsætter, at alle parter er tilfredse med og enige om fællesskabets vilkår.
Med de nye aftaler, der er indgået både i forhold til Færøerne og i forhold til Grønland, synes jeg, vi har levet op til den vigtige forudsætning.
Med den tradition og sans for demokrati, vi har i rigsfællesskabet, har jeg fuld tiltro til, at vi fortsat vil kunne finde et fælles fodslag, og regeringen ser helst, at dette både for Færøerne og Grønland sker inden for rigsfællesskabet.
Forhandling