Lene Espersen (KF), 2005-05-19:
Der er mange spændende initiativer i Socialdemokraternes beslutningsforslag, så selv om jeg ikke vil trække tiden unødigt ud i Folketinget, må jeg sige, at jeg bliver nødt til at bruge lidt tid på sådan ligesom at kommentere nogle af grundelementerne i det.
Forslagene indeholder dels arbejdsgivernes anvendelse af tv-overvågning, dels drejer det sig om arbejdsgivernes anvendelse af andre former for overvågning, f.eks. brugen af detektiver.
Det er noget, der hører under mit ressortområde, men man beskæftiger sig også med den almindelige arbejdsretlige lovgivning, der hører under beskæftigelsesministeren.
Af mere generelle kommentarer til beslutningsforslaget vil jeg sige, at sidste år sendte Datatilsynet som anført i beslutningsforslagets bemærkninger et notat om persondataloven og tvovervågningsloven til Justitsministeriet.
Datatilsynet anførte, at man i sin praksis var stødt på en række problemstillinger med hensyn til sammenspillet mellem persondataloven og tv-overvågningsloven samt i relation til persondatalovens anvendelse ved tv-overvågning.
Visse af forslagets punkter vedrører således forhold som tv-overvågnings-udvalget skal overveje.
I relation til de dele af beslutningsforslaget, som angår arbejdsgivers generelle adgang til at iværksætte kontrolforanstaltninger over for ansatte, herunder overvågning, vil jeg erindre om, at denne ret følger arbejdsgivernes almindelige ledelsesret.
Men adgangen begrænses af de almindelige arbejdsretlige principper, hvorefter overvågningen skal være sagligt begrundet og ikke må være krænkende for de ansatte.
Endvidere skal arbejdsgiverens berettigede interesse i at overvåge ikke overstige hensynet til de ansattes privatlivs interesser.
Hvis en arbejdsgiver på den måde går ud over grænserne for ledelsesretten, vil en sag herom kunne rejses i det fagretslige system eller ved de almindelige domstole.
Der er således allerede i dag
et arbejdsretligt værn imod, at arbejdsgivere overvåger ansatte på krænkende vis, og efter regeringens opfattelse bør man være tilbageholdende med at lovgive på det område.
Vi er efter regeringens opfattelse godt tjent med, at der ikke lovgives om alle mulige elementer i ansættelsesforhold, men at parterne i stedet forhandler om tingene ud fra medarbejdernes ønsker og arbejdspladsens behov.
Jeg vil herefter kort gennemgå beslutningsforslagets enkelte delpunkter:
Med henvisning til en konkret sag foreslås der i punkt 1, at det ved brug af detektiv eller på anden måde ikke må være tilladt at overvåge en ansat, når denne er sygemeldt.
Arbejdsgiverne må i disse situationer alene bede om en lægeerklæring.
Som jeg tidligere har nævnt, kan sager om arbejdsgiverens overskridelse af grænserne af ledelsesretten rejses i det fagretslige system eller ved de almindelige domstole, og vi mener ikke, at der er behov for at lovgive om arbejdsgivers brug af detektiver.
Vi har i mange år foretrukket dialog frem for lovgivning på det danske arbejdsmarked, og det mener regeringen at vi skal holde fast i.
Der foreslås i punkt 2, at ansatte, der krænkes ved tv-overvågning, detektivovervågning eller anden form for overvågning, skal sikres en ret til godtgørelse.
Hvis overvågning anses for retsstridig, vil der i det fagretslige system kunne pålægges arbejdsgiveren at betale en bod, og ved de almindelige domstole vil der i særlig grove tilfælde kunne tilkendes en tortgodtgørelse efter erstatningsansvarslovens § 26.
Den hjemmel, som forslagsstillerne efterlyser, findes allerede i erstatningsansvarslovens § 26 om tortgodtgørelse.
Forslaget henviser bl.a. til Datatilsynets notat fra september 2004, hvori Datatilsynet gør opmærksom på, at tv-overvågnings-loven ikke indeholder regler om anmeldelse eller godkendelse af tvovervågning, og at der ikke er etableret en uafhængig tilsynsmyndighed.
Som jeg har nævnt, indgår Datatilsynets notat som et meget vigtigt grundlag for tv-overvågnings-udvalgets igangværende overvejelser.
Spørgsmålet om at udpege en uafhængig tilsynsmyndighed bør efter regeringens opfattelse i første omgang undersøges af eksperterne i udvalget.
Det er under punkt 4 foreslået, at straffen for overtrædelse af lovgivningen skærpes med henblik på at sikre en effektiv håndhævelse af reglerne.
Det foreslås endvidere, at personer, der arbejder i private hjem, skal være omfattet af de gældende regler om tv-overvågning.
For at starte med det sidste må jeg sige, at det overordnede formål med tv-overvågnings-loven er at skabe et værn mod privates overvågning af det offentlige rum.
Loven bygger på den grundlæggende opfattelse, at det vil kunne skabe en almindelig fornemmelse af ufrihed, hvis udbredelsen af overvågningsudstyr fører til, at folk, når de færdes på frit tilgængelige steder, til stadighed føler sig udsat for at blive overvåget af ikketilstedeværende personer.
Formålet med tvovervågnings-loven omfatter altså ikke privates overvågning i deres eget hjem.
Tv-overvågnings-udvalget overvejer som nævnt grænserne for lovlig tv-overvågning.
Datatilsynet har peget på problemstillingen om privates overvågning i eget hjem, og jeg finder det også på det grundlag rigtigt at afvente udvalgets samlede forslag, inden vi tager politisk stilling.
I relation til strafniveauet finder jeg ikke, at der på det foreliggende grundlag er behov for en skærpelse af straffene.
Beslutningsforslagets punkt 5 indeholder en lang række initiativer, som angår iværksættelse af kontrolforanstaltninger over for ansatte.
Forslagsstillerne anfører, at initiativerne er nødvendige for at sikre behørig respekt for den ansattes personlige integritet og ret til personlig frihed.
Der er som punkt 5 a foreslået, at filmoptagelser selvstændigt skal opfylde persondatalovens regler og begrundes konkret.
Visse former for tv-overvågning anses allerede i dag for omfattet af persondatalovens regler og skal dermed opfylde de krav til bl.a. behandling, herunder indsamling, som følge af denne lov.
Det gælder således bl.a. offentlige myndigheders samt efter omstændighederne også privates tv-overvågning med digitalt udstyr.
Som det fremgår af Datatilsynets notat, kan der imidlertid peges på visse spørgsmål om forholdet mellem persondataloven og tv-overvågnings-loven, og disse spørgsmål skal overvejes af tv-overvågnings-udvalget.
Jeg finder derfor ikke på nuværende tidspunkt, at der er anledning til at foreslå ændringer af, i hvilket omfang persondataloven skal finde anvendelse i forhold til tv-overvågningen.
Der er som punkt 5 b anført, at de ansattes behov for ikke konstant at blive overvåget skal tilgodeses.
Som jeg tidligere har nævnt, har en arbejdsgiver i medfør af ledelsesretten adgang til at overvåge ansatte, hvis det er sagligt begrundet og ikke krænkende, og hvis der er balance mellem de hensyn, der ligger bag overvågningen, og den overvågning, der rent faktisk finder sted.
Her er det væsentligt at tage i betragtning, om det er en funktion i eller et område af virksomheden, f.eks. kasselinjen eller indgangen til en bank, der overvåges, eller om det er en person.
Det er umiddelbart svært at tænke sig, at konstant overvågning af en bestemt person vil kunne være i overensstemmelse med de førnævnte grundprincipper.
Derfor mener regeringen, at de ansattes behov for ikke at blive overvåget konstant allerede er tilgodeset i den arbejdsretslige praksis, der er gældende ret i dag.
Under punkt 5, litra c, e og j er der foreslået initiativer, der skal sikre ansatte information om overvågning og øvrig relevant information.
Endvidere omhandler underpunkterne d, f og g initiativer, der skal sikre bedre sammenhæng mellem kameraernes placering, det reelle omfang af overvågningen og skiltningen om overvågningen.
En arbejdsgiver vil i medfør af den almindelige ledelsesret være forpligtet til at drøfte væsentlige ændringer af arbejdstilrettelæggelsen med lønmodtagernes repræsentanter.
Efter omstændighederne vil iværksættelse af overvågning derfor kræve, at de ansatte inddrages.
Den dialog mellem arbejdsgivere og lønmodtagere, der finder sted i samarbejdsudvalg eller tilsvarende organer, er efter regeringens opfattelse et meget godt instrument til at nå en ordning med hensyn til f.eks. overvågning, som alle kan acceptere.
Der er jo stor forskel mellem arbejdspladser og behovet for eller rimeligheden af at overvåge.
Derfor er det efter regeringens mening klart det bedste, hvis medarbejderne og ledelsen på den enkelte arbejdsplads kan enes om, hvad der er rimeligt, og hvad der er påkrævet.
Desuden bør det nævnes, at Datatilsynet i sit notat har peget på visse af de problemstillinger, som er nævnt i beslutningsforslaget, og at tvovervågnings-udvalget derfor vil behandle disse problemstillinger.
Det gælder eksempelvis samspillet mellem tv-overvågnings-lovens skiltningskrav og persondatalovens oplysningspligt.
Endelig foreslås under beslutningsforslagets punkt 6 en autorisationsordning for firmaer, der opsætter tv-overvågning, med henblik på at undgå, at tv-overvågnings-udstyret installeres således, at det kan anvendes i strid med lovgivningen.
Jeg er selvsagt enig i, at medarbejdere i firmaer, der opsætter eller sælger tv-overvågnings-udstyr, bør give en grundig vejledning om udstyrets anvendelse.
Det følger af almindelig god skik.
SikkerhedsBranchen, som er brancheforening for sikkerhed og sikring, har desuden oplyst, at der gælder et særligt etisk regelsæt for brancheforeningens medlemmer, og at brancheforeningen lige nu arbejder på en certificeringsordning for de medlemmer, der sælger tv-overvågning.
Regeringen finder på den baggrund, at der ikke på nuværende tidspunkt er behov for en autorisationsordning for firmaer, der sætter tv-overvågnings-udstyr op.
Af de grunde, jeg allerede har nævnt, kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.
I relation til initiativerne vedrørende tv-overvågning og persondataloven bør en nærmere stillingtagen efter regeringens opfattelse afvente tv-overvågnings-udvalgets samlede gennemgang af området. Særlig i relation til de dele af beslutningsforslaget, der angår arbejdsgivernes iværksættelse af kontrolforanstaltninger i medfør af den generelle ledelsesret, finder regeringen ikke, at der er behov for yderligere begrænsninger.
En arbejdsgiver, der går ud over grænsen for ledelsesretten, må nemlig forvente en sag ved det fagretslige system eller i grove tilfælde ved de almindelige domstole, hvor en krænkelse af lønmodtageren vil kunne udløse henholdsvis en bod eller en tortgodtgørelse i henhold til erstatningslovens § 26. Jeg vil godt afslutte med at sige, at jeg ved, at talen har været lang, men det er sådan set udtryk for, at jeg synes, det er nogle meget relevante og gode problemstillinger, som Socialdemokraterne her rejser.
Som sagt er mange af problemstillingerne nogle, som tv-overvågnings-udvalget i dag sidder og arbejder med.
Jeg medvirker naturligvis gerne til under udvalgsbehandlingen, at der kommer lidt mere klarhed over, hvilke dele af beslutningsforslaget der så – om man så må sige – ikke er dækket af udvalgsbehandlingen for øjeblikket, og hvad der kan ske af yderligere initiativer.
Vi skal selvfølgelig holde fast i, at arbejdsmarkedets parter skal forsøge at løse de fleste problemer selv, men vi indgår i hvert fald selvfølgelig meget positivt i udvalgsarbejdet.