Gitte Lillelund Bech (V), 2000-04-14:
Dygtighed, viden og kompetence er grundpiller for velstand og og velfærd i Danmark.
Med udviklingen fra industri- til videnssamfund er viden en stadig vigtigere forudsætning for, at vi klarer os godt i en omskiftelig verden.
Ordene er et direkte citat fra bilag til Finanslovaftalen 2000 om omlægning af voksen- og efteruddannelserne, og man skulle faktisk tro, at Venstre havde skrevet dem.
De er som taget ud af vores forslag til en reform af voksen- og efteruddannelsen.
Umiddelbart et særdeles positivt træk, må jeg sige.
Tilsvarende kan jeg konstatere, at Undervisningsministeriets debatoplæg »Nyt parallelt kompetencesystem for voksenuddannelserne« indeholder intentioner, som jeg tror, alle i Folketingssalen kan støtte.
Man skal generelt synliggøre den kompetence, voksenuddannelserne giver såvel for deltagerne som for arbejdsgiverne, og man skal tilføre uddannelsessystemet en ny dimension, baseret på voksnes joberfaringer, bestående af kortere uddannelsesforløb, der primært retter sig mod øget jobkompetence.«
De tre formål er tilsvarende skitseret i lovkompleksets bemærkninger som midler til at gennemføre regeringens politiske mål for videreuddannelsessystemet for voksne.
Jeg må derfor stille mig selv det spørgsmål, om de tre formål er opfyldt.
Det korte svar er: Nej, nej og nej.
Det lovkompleks, der ligger fra regeringens og venstrefløjens side, lever på ingen måde op til intentionerne og de præsenterede formål.
Det er yderst beklageligt, og det kan Venstre ikke støtte.
Intentionerne er fine, men udmøntningen er gal.
Lov om erhvervsrettede grunduddannelser og videregående uddannelser for voksne er det fundament, som intentionerne skal opfyldes af eller hvile på, og hvilket fundament må jeg spørge?
Når jeg umiddelbart læser lovteksten, ser alt jo tilforladeligt ud, men bag teksten gemmer sig en lang række problemstillinger, der efter min mening ikke er løst.
Et videnssamfund etableres i lige så høj grad ved et træksystem, hvor de bedst uddannede tilsvarende får mulighed for at blive endnu dygtigere.
Det er i øvrigt også intentionerne i regeringens netop fremlagte erhvervsstrategi. Det kan derfor undre, at det ikke præger lovforslaget mere.
Voksenuddannelsessystemet bør have fokus på alle gruppers mulighed for efter- og videreuddannelse, og det har
det efter min mening ikke, som lovteksten ligger i dag.
Paralleliteten mellem det ordinære kompetencesystem og det foreslåede voksenuddannelsessystem er heller ikke særlig klar. Tilsyneladende skal en videregående voksenuddannelse gennemføres på et niveau, der svarer til en kort videregående uddannelse.
En diplomuddannelse gennemføres på et niveau, der svarer til en mellemlang videregående uddannelse eller en bacheloruddannelse, og en masteruddannelse gennemføres på et niveau, der svarer til en kandidatuddannelse.
Logisk nok, vil mange tænke, indtil de ser opgørelsen af årsværk, der fastsættes for hver voksenuddannelse.
Ifølge lovforslaget skal der bruges 3 årsværk, svarende til 180 ECTS-point, på at få en mastertitel, og til sammenligning skal der bruges 5 årsværk, svarende til 300 ECTS-point, for at få en kandidatuddannelse i det ordinære kompetencesystem. Dertil kommer, at eksempelvis en diplomuddannelse kan tages såvel på en forskningsbaseret uddannelsesinstitution som på et kommende CVU og på en erhvervsskole, hvilket synes at vise en vis forskellighed i niveauet.
Det hænger i min verden ikke sammen, det er ikke sammenligneligt.
Venstre frygter, at det foreslåede voksenuddannelsessystem kan devaluere det nuværende ordinære system, en frygt, vi i øvrigt også har for den erhvervsrettede grunduddannelse for voksne.
En devaluering over hele linjen vil stå for i vejen for udviklingen af videnssamfundet.
Adgangen til og vekselvirkningen mellem det ordinære kompetencesystem og det foreslåede voksenuddannelsessystem er heller ikke klar.
Tilsyneladende kan der shoppes frit mellem systemerne, hvilket bidrager til, at niveauet for de enkelte uddannelser bliver mindre gennemskueligt.
Det er ikke klart, hvordan den enkeltes kompetence vurderes, herunder både erhvervserfaring og den formelle uddannelse, samt hvordan kvaliteten i uddannelserne i øvrigt sikres.
Derudover tilgodeser forslaget kun i meget begrænset omfang, at efter- og videreuddannelser også kan tages på private institutioner.
Endelig er det ikke klart, om en mastertitel kan give direkte adgang til en ph.d-uddannelse.
Venstre havde gerne set to meget klare parallelle, men selvstændige systemer med tydelige brobygnings- og meritforløb frem for det fremlagte.
Derved ville det være muligt at sikre den bedste faglige kvalitet i begge systemer frem for at forsøge at ækvivalere kompetenceniveauerne i de to systemer, som lovforslaget lægger op til.
Forslaget tager heller ikke hensyn til de mange eksisterende efter- og videreuddannelsestilbud, der allerede eksisterer, og hvordan de skal passes ind i det foreslåede voksenuddannelsessystem.
Et meget, meget klart eksempel er HD-uddannelsen, som fik en ny bekendtgørelse i 1999.
Af bekendtgørelsen fremgår, at HD 1. del og 2. del skal ses i en sammenhæng.
Derudover vil jeg så sige, at ved at placere HD 2. del som en diplomuddannelse siger man, at den har niveau som en bacheloruddannelse i det ordinære system, hvilket er stik imod det, der faktisk er hensigten med den bekendtgørelse, som Undervisningsministeriet udstedte sidste år.
Lovforslaget lider generelt af titelforvirring.
Jeg er rystet over at læse undervisningsministerens kommentar om, at en mastertitel ikke vil skabe forvirring i forhold til det ordinære kompetencesystem; en mastertitel i det ordinære system er bred, eksempelvis Master of Science, mens en mastertitel i voksenuddannelsessystemet er smallere, eksempelvis Master of Business Administration.
Jeg tror, vi er mange fra handelshøjskolerne, der er meget kede af den konklusion, ministeriet er kommet frem til, for tilsyneladende er vores kandidatgrad med et snuptag blevet flyttet fra det ordinære kompetencesystem til voksenuddannelsessystemet, uden at vi nogen sinde har sat vores ben der.
Et klart eksempel på en uhensigtsmæssig titelforvirring, som ingen kan være tjent med.
Endelig vil jeg lige nævne de mange kritiske høringssvar
til lovforslaget.
Når man gentagne gange støder på udtryk som »faglig katastrofe«, »mangler sagligt grundlag for«, »mangler forståelse for«, »ministerielle postulater«, så synes jeg, det er værd at stoppe op og overveje, om lovforslaget faktisk er ordentligt gennemarbejdet.
Det mener vi ikke i Venstre det er.
Til de resterende lovforslag i Undervisningsministeriets bunke vil jeg kort knytte følgende kommentarer: Med lovforslag om ændring af lov om åben uddannelse kan vi se et problem i, at suppleringsforløb alene skal ske ved åben uddannelse.
Deltagerbetalingen kan faktisk være en barriere for videreuddannelse, hvilket jo nok er stik modsat intentionerne.
Derudover synes tilskudssystemet i dette lovforslag at være noget uigennemsigtigt, og endelig virker det, som om vi vil se øget bureaukratisering.
Det er vi ikke tilfredse med i Venstre.
Vi kan klart bakke intentionerne op.
Spørgsmålet er blot, om det er den rigtige måde at gøre det på.
I lovforslaget satses på en modulopdelt, eksamensrettet undervisning styret gennem centralt fastsatte læseplaner.
Det ønsker Venstre ikke.
Det burde kunne forenkles.
Der er ingen grund til at skyde gråspurve med kanoner.
Så vil vi i øvrigt lige her bemærke, at vi faktisk synes, at man i ministeriet skal have fokus på faglighed i folkeskolen, så vi på sigt kan få begrænset FVU-behovet.
Ændringerne i daghøjskoleloven lægger op til en udhuling af de offentlige midler til den traditionelle daghøjskolevirksomhed.
Da Venstre i finanslov 1999 har en aftale med regeringen om daghøjskolerne, må jeg jo sige, at det undrer os meget, at FVU i daghøjskoleregi ikke har været diskuteret i forligskredsen om daghøjskolerne, men det er måske glemt i farten.
Lovforslaget om statens voksenuddannelsesstøtte ser tilforladeligt ud, bortset fra at der endnu en gang her primært er fokus på de kortuddannede.
Også her savner vi en sammenhæng med det traditionelle SU-system.
Jeg tror, alle i salen kender til den problematik, at unge venter med at påbegynde en uddannelse, til de er lidt ældre og derved får støtte fra det traditionelle system.
Jeg vil slutte med en opsang:
Venstre må klart kritisere, at regeringen fremsætter så kompliceret et lovkompleks så sent i folketingssamlingen
, specielt når lovkomplekset faktisk har sammenhæng med andre store lovkomplekser inden for uddannelsesområdet, der forhandles i øjeblikket.
Den sene fremsættelse indebærer, at udvalgsbehandlingen bliver uanstændig kort, og at det bliver svært at komme rundt om alle lovkompleksets knaster.
Dertil kommer jo så, at mange af de høringsberettigede parter har tilkendegivet, at høringsfasen har været alt for kort, og så er de i øvrigt kritiske.
Kan man ikke gøre det bedre?
I Venstre går vi ind for livslang læring.
Det er fremtidens nøgleord.
Den enkelte skal forny sig, den enkelte skal udvikle sine kvalifikationer gennem hele livet til gavn for samfundet, virksomhederne og den enkelte.
Det er beklageligt.