runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thor Pedersen (V), 2002-03-19:
Jeg må sige til hr. Søren Søndergaard, men især til hr. Ole
Sohn: En usandhed bliver jo altså ikke rigtigere af, at hr. Ole Sohn gentagne gange fremfører den heroppe fra talerstolen. Jeg vil påstå, at der ikke er nogen, der har taget flere seniorpolitiske hensyn, end vi har gjort i Finansministeriet i forbindelse med en mulig reduktion i antallet af stillinger.
Der har siden december måned været afholdt møder, hvor man har præciseret, at man skulle tage specielt hensyn til de ældre medarbejdere.
Det er sket centralt, og det er sket
departementalt.
Det er de enkelte ministerier, direktorater og styrelser, der selv regulerer antallet af medarbejdere, men vi har sikret, at der er en omstillingspulje til at hjælpe ældre medarbejdere til genbesættelse, og vi har sikret konsulentbistand. Jeg vil sige, at der ikke er nogen, der på nuværende tidspunkt kan lave regnestykket om, hvordan fordelingen er, for den er ukendt, når man gør det på et tidspunkt, hvor de varslede afskedigelser jo ikke er ført igennem over perioden.
Hvis man gør det matematisk nu, er det muligt at komme frem til, at der er 20 flere af de 550 over 50-årige i forhold til dem, der er under 50 år, men det siger ingenting, for det er altså ikke en dåbsattest, man sætter ind i en maskine.
Det er en drøftelse, man har lokalt, det er et resultat af det, man har i Samarbejdsudvalget.
Jeg vil blot sige, at det har ligget som et direktiv fra ministeriet, at man særlig skulle tage hensyn til de ældre medarbejdere, og det er præcis den proces, der er i gang.
Må vi blive fri for at høre, at man fyrer de ældre medarbejdere før alle andre; det er direkte usandt. Man forsøger at gøre det modsatte: at tage hensyn til, at det er sværere for ældre medarbejdere i givet fald at skulle genplaceres i et andet job.
Det har man taget højde
for i de omstillingspuljer, der er, det har man taget højde for i konsulentbistand, og det er direkte beskrevet til hvert eneste departement, at man meget nøje skal vurdere, hvem det er, der i givet fald bliver udsat for en varsling om mulig afsked.
Carsten Hansen (S), 2002-03-19:
Som jeg sagde før, er det interessant, at vi i hvert fald kan få en debat om dette spørgsmål.
Hr. Lars Barfoed vil så gerne indrette aktiveringen bedre og vil gerne tage fat i AF, men hvorfor fyrer man så på AF?
Hvorfor skærer man bevidst ned på det, der hedder den tidlige fleksible indsats, som kunne få de medarbejdere i gang?
Kendsgerningen er for det første: Venstre betragter ikke servicejob, som jo ellers er på lige vilkår, som job, der reelt er på lige vilkår.
Her har man ellers mulighed for at give mennesker over 48 år et ligeværdigt job på reelle vilkår, på helt normale vilkår, det er nemlig det, der står i loven.
Men det smider man altså ud.
For det andet er fakta, at uanset hvilke direktiver der er sendt ud af finansministeren inden for de sidste 14 dage, er over 60 pct. af de 10.000 mennesker, der bliver fyret, altså mennesker, der er kommet op i alderen og er over 50 år.
Det er ganske alvorligt, og det vil sige, at fakta modbeviser fuldstændig det, hr. Lars Barfoed siger.
Når man så oven i købet lægger brugerbetaling på uddannelserne og lukker mulighederne for, for at kommunerne kan ansætte mennesker over 48 år på normale vilkår inden for servicejobrammen, hvad er det så, man gør i forhold til alle de fine ord?
Lars Barfoed (KF), 2002-03-19:
Jeg fik ikke mulighed for at svare hr. Søren Søndergaard, som var interesseret i profilen i de afskedigelser, der er blevet foretaget inden for statens område.
Jeg kan sige, at det er også en myte, hr. Søren Søndergaard prøver at fremmane her.
I de ministerier, der er omfattet af afskedigelserne, udgør personalegruppen over 55 år 20 pct., og blandt de afskedigede udgør den 27 pct.
O.k., det er en overrepræsentation, men det er altså en svag overrepræsentation og selvfølgelig på ingen måde udtryk for noget, der er tilsigtet fra regeringens side.
Tværtimod har Finansministeriet lagt stor vægt på, at der i forbindelse med afskedigelser i staten bliver taget seniorpolitiske hensyn, og det er også fra centralt hold meldt ud ved forskellige lejligheder.
Hr. Carsten Hansen bad mig løfte sløret for, hvad der skal stå i den plan.
Nu er den jo ikke udarbejdet endnu, og jeg tror, jeg vil overlade til beskæftigelsesministeren at offentliggøre den til sin tid.
Men fra Det Konservative Folkepartis side vil der bl.a. blive lagt meget vægt på, at aktiveringstilbud og arbejdsformidling bliver indrettet sådan, at man i langt højere grad tager hensyn til det enkelte menneske.
Irene Simonsen (V), 2002-03-19:
Hr. Carsten Hansen spørger, om det ikke er ligeværdigt at gå ind i et servicejob, hvis man ikke har fået et ordinært job.
Jamen lige præcis her er der en forskel på oppositionen og regeringen.
Der er et menneskesyn til forskel.
Hvorfor skal der overhovedet indgås særordninger for mennesker, som i stor udstrækning opfylder de kvalifikationskrav, der stilles til et ordinært job?
Det er uligeværdigt.
Bent Bøgsted (DF), 2002-03-19:
Jeg vil bare lige sige, at grunden til, at Dansk Folkeparti gik med til det her, selvfølgelig er, at serviceordningen ikke blev den succes, som den var blevet spået.
Der er blevet slået meget på, at den er en god ting for de ældre, men hvis den virkelig havde været en succes, havde vi været oppe på de 10.000 job nu og var ikke strandet på ca. 2.500.
Så kan det jo ikke hjælpe, at kommunerne i sidste øjeblik kommer og siger: Uha, nu skal servicejobordningen bringes til ophør, og derfor skal vi skynde os at få nogle på servicejob, for ellers forsvinder den ordning.
Hvis kommunerne også havde syntes, det var en succes med servicejobordningen, havde de opfyldt deres kvoter, og så havde vi ikke stået her i dag med det problem, at vi skal ophæve servicejobordningen.
Så var den fortsat efter det normale udløb.
Carsten Hansen (S), 2002-03-19:
Til Venstres ordfører vil jeg sige: Hvad er forskellen på servicejob og reelle job?
Det er man da nødt til at forholde sig til.
Er det ikke ligeværdigt at gå ind i et servicejob, hvis man ikke kan få andre job?
Til hr. Lars Barfoed vil jeg sige vedrørende det med myterne og det med, at ordningen ikke virker: Jamen hvad er det man gør, ud over, at man afskaffer servicejobordningen, og ud over, at man fyrer ældre og veltjente medarbejdere i statens regi?
Jo, man skærer jo ned på AF, som hr. Lars Barfoed så gerne vil gøre noget ved.
Alene i min region forsvinder der 19 fastansatte inden for AF, to regionskontorer lukker, og det samme sker landet over.
Men samtidig skærer man altså ned på menneskers muligheder for efter- og videreuddannelse.
Man lægger nemlig brugerbetaling på hele efter- og videreuddannelsesområdet.
Er det en måde at behandle ældre medarbejdere på?
Så siges det, at der kommer et udspil til efteråret.
Kunne hr. Lars Barfoed så ikke løfte sløret lidt for det?
Lars Barfoed (KF), 2002-03-19:
Virkeligheden er, at den ordning, vi nedlægger nu, alligevel skulle være udfaset ved årets udgang.
Virkeligheden er også, at den har været en skuffelse, for der skulle have været oprettet forventeligt omkring 10.000 job, men der er kun besat knap 3.000.
Det er virkeligheden.
Det, oppositionen prøver nu, er at skabe en myte om, hvad der er regeringens politik, når det gælder seniorjob.
Regeringen er stærkt interesseret i at skabe bedre muligheder for, at også den gruppe kan få fodfæste på arbejdsmarkedet, hvis de bliver arbejdsløse, og regeringen er naturligvis stærkt interesseret i, at den gruppe bliver længere på arbejdsmarkedet i det omfang, folk har energi og lyst til det.
Det vil også komme til at fremgå af den handlingsplan, som bliver offentliggjort efter sommerferien.
Et af de forhold, man burde tage fat på, er, om hele arbejdsformidlingsindsatsen og aktiveringsindsatsen overhovedet er gearet til den aldersgruppe.
Mit indtryk er, at de aktiveringstilbud, der tilbydes den gruppe, slet ikke matcher den kompetence og de evner og den energi, de pågældende har.
Der er tale om, at vi skal ændre hele aktiveringsstrukturen, så der tages udgangspunkt i det enkelte menneske og derfor netop også i de forudsætninger, seniorgruppen har.
Der er altså masser af muligheder for at forbedre vilkårene for den gruppe, men nedlæggelsen af servicejobordningen har ingen betydning i den sammenhæng, bl.a. fordi ingen af de job, der er besat, jo bliver nedlagt.
Søren Søndergaard (EL), 2002-03-19:
Til hr. Lars Barfoed vil jeg sige, at vejen til helvede er som bekendt brolagt med gyldne løfter, og derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge hr. Lars Barfoed, om ikke han kan oplyse, hvordan aldersprofilen er i de fyringer, der i øjeblikket bliver gennemført inden for det offentlige område. Bliver der fyret bredt, eller er det lige præcis de ældre, som regeringen med sine nedskæringer har fået smidt ud af den offentlige sektor?
Der ligger et svar på det, og beskæftigelsesministeren kan eventuelt gå op og give det.
På den ene side fører regeringen en politik, der smider de ældre ud af arbejdsmarkedet, og på den anden side vil man ikke gøre noget for at holde dem inden for.
Konklusionen er entydig.
Men indtil videre er det det modsatte, der er sket.
Irene Simonsen (V), 2002-03-19:
Dette her vedrører jo ganske rigtigt det grå guld, men vi kan da ikke blive ved med at kalde dem det grå guld og samtidig sætte dem på særordninger.
Det er jo netop erfaren arbejdskraft, dygtig arbejdskraft, og hvis vi bliver ved med at fastholde den gruppe arbejdsdygtige mennesker i specielle særordninger, sender vi et signal, der klart siger, at de er andenrangs medarbejdere, og det er de ikke.
Jamen hvis hr. Ole Sohn kigger på den demografiske udvikling, der er, og den mangel på arbejdskraft, der vil vise sig fremover på området, vil han jo se, at her er mulighed for at oprette mange ordinære arbejdspladser.
Vil hr. Ole Sohn ikke synes, at det var bedre end at arbejde under en særordning?
Carsten Hansen (S), 2002-03-19:
Jeg vil gerne kvittere for, at De Konservative nu i det mindste går i dialog om det. De fleste gange, vi rejser kritikken, bliver man jo siddende og magter ikke at tage debatten her i salen.
Men hvad er virkelighedens verden?
Man siger, at man vil gøre nogle særlige tiltag senere på året, men hvilke tiltag?
Virkelighedens verden er, at man nu forringer forholdene for de mennesker, som er i gang med eller gerne vil ind i en servicejobordning.
Det er rigtigt, at der ikke er kommet så mange ind i den, som vi kunne ønske os; det er fordi kommunerne ikke har gjort nok for det, men vi kan se, at den er ved at komme i gang nu.
Hvad er alternativet?
Hvad bliver det til med den politik, man gerne vil gennemføre?
Og hvad er virkelighedens verden med hensyn til de fyringer, der er sket i statsapparatet?
Jo, det er sådan, at over 50 pct. og måske nærmere 60 pct. af dem, der er fyret, er medarbejdere over 50 år.
Det er virkeligheden, når vi snakker borgerlig-liberal politik over for de ældre medarbejdere og det grå guld.
Ole Sohn (SF), 2002-03-19:
Jeg tror, der er noget, hr. Lars Barfoed har misforstået.
Det er ikke et forsøg på at overreagere.
Jeg forsøgte blot at give udtryk for virkeligheden, som er en konstatering af, at vi har en servicejobordning, hvis primære opgave er at styrke det, den nye regering kalder den borgernære service over for ældre, primært i kommunerne.
Det er en ordning, som er ved at accelerere.
Der kommer flere og flere ind i den, fordi kommunerne kan se, at her er der en fordel.
De kan forbedre servicen over for de ældre i kommunerne, og de kan gøre det for en billigere penge, fordi der er indbygget et statstilskud.
Men det statstilskud, der gives til kommunerne, er samtidig en besparelse for staten, for som regeringen selv skriver i begrundelsen for lovforslaget, er alternativet til et servicejob for halvdelen af de personer at forblive i dagpengesystemet. Derfor er der altså tale om, at regeringen meget målbevidst forsøger at screene den ældre arbejdskraft væk fra jobbene.
Det gør man med servicejobbene, det gør man også med efterlønsordningen, og det gør man også, når man selv står som arbejdsgiver og er i gang med at foretage afskedigelser som følge af det finanslovforlig, man har lavet med Dansk Folkeparti.
Det er nedskæringer, og de rammer primært den ældre del af arbejdskraften.
Det er en konstatering, og jeg ved godt, at hr. Lars Barfoed ikke kan lide at høre det, men indimellem er virkeligheden ikke så behagelig at høre.
Carsten Hansen (S), 2002-03-19:
Hvad er det, vi står over for her?
Vi står over for en politik, hvor man bevidst forringer vilkårene for de ældre på arbejdsmarkedet.
Vi ser det også, som hr. Ole Sohn sagde, i forhold til afskedigelserne i den offentlige sektor, hvor man bevidst går efter ældre medarbejdere.
Når vi ser på, hvad vi har brug for på arbejdsmarkedet, er det jo i virkeligheden at fastholde seniorordningerne osv.
Men regeringen sparer bevidstløst på et område, hvor der virkelig er brug for at fastholde ældre medarbejdere på arbejdsmarkedet.
For os at se er det en sørgelig dag i dag, hvor man i den grad forringer vilkårene for mennesker over 48 år
Jeg synes også, at Dansk Folkeparti med de udmeldinger, man er kommet med under valgkampen, burde stemme imod i stedet for at stemme for et sådant forslag, der betyder, at ganske mange mennesker ikke får den chance og måske falder ud af arbejdsmarkedet og aldrig kommer ind igen.
Jeg vil anbefale, at Dansk Folkeparti overvejer deres holdninger til de ældre medarbejdere, også til de mennesker, regeringen fyrer i staten.
Jens Rohde (V), 2002-03-19:
Det er sådan set lidt i forlængelse af hr. Kristian Thulesen Dahls spørgsmål til fru Pia Gjellerup, for jeg husker også førstebehandlingen, hvor fru Pia Gjellerup fra Folketingets talerstol talte om, at man syntes, at de 1,5 mia. kr. til sygehusene var en dårlig idé, fordi de ville gå til de forkerte patienter.
Jeg kan så forstå, at Socialdemokratiet har tænkt sig - i hvert fald sådan som jeg har hørt det på vandrørene - at stemme for de 1,5 mia. kr. til sygehusene, og derfor er
spørgsmålet: Hvad er det, der har ændret sig siden førstebehandlingen?
Men hvordan er de forkerte patienter så blevet rigtige patienter?
Og hvad er det egentlig, der er sket, siden vi har fået en tilsyneladende holdningsændring i den socialdemokratiske folketingsgruppe?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2002-03-19:
Under førstebehandlingen af regeringens forslag til finanslov den 1. februar
var der en grundig debat om forslaget om at bruge 1½ mia. kr. mere på sygehusene.
Det var allerede på det tidspunkt aftalt mellem regeringen og Dansk Folkeparti, at der skulle bruges 1½ mia. kr. mere på meraktivitet i sygehusvæsenet. Jeg tror, at de fleste, der overværede debatten den dag, ikke kunne være i tvivl om, at Socialdemokratiets ordfører vendte tommelfingeren klart nedad i forhold til den merproduktion og den merbevilling til sygehusene.
Jeg vil derfor gerne her i dag have et klart svar på: Hvordan stemmer Socialdemokratiet til det ændringsforslag, der omhandler de 1½ mia. kr.?
Og hvis ikke man har den samme holdning som ved førstebehandlingen, hvad er det så helt konkret, der er ændret fra den 1. februar og til i dag?
Jan Petersen (S), 2002-03-19:
Jeg synes, det er rimelig tydeligt, at den valgfrihed, hr. Jens Vibjerg og Venstre taler for, ikke er den valgfrihed, der tilgodeser den enkelte.
Altså hvis man skal have valgfrihed med hensyn til, hvor lang en orlov man vil holde, er der åbenbart en række borgere, der ikke har en reel valgfrihed, fordi de måske bor i en Venstrestyret kommune, men det får vi vel oplyst lige om lidt.
Så dér er det jo altså kommunen, der afgør, om man har valgfriheden til selv at afgøre, hvornår man vil genoptage sit arbejde. Dér, hvor aftalevilkår gælder for fleksibilitet, er det arbejdsgiveren, der afgør det, for det er jo i og for sig kravet til, at man kan få den indbyggede fleksibilitet.
Så en betydelig del af Venstres valgfrihed er som sædvanlig deponeret hos helt andre end dem, Venstre taler om at det handler om.
Mit spørgsmål til hr. Jens Vibjerg er imidlertid et helt andet.
Jeg forstår ikke det her med tvang, og hvorfor hr. Jens Vibjerg gør så meget ud af tvang.
Altså jeg forstår, at man vil tvinge kommunerne til skattestop.
Man vil heller ikke tvinge kommunerne til at indføre en pladsgaranti.
Altså hvad er det for et forhold, hr. Jens Vibjerg i det hele taget har til tvang?
Bjarne Laustsen (S), 2002-03-19:
Det var jo dejligt at få en garanti fra Venstre og Venstres ordfører, hr. Jens Vibjerg, på, at Venstrestyrede kommuner
ikke vil sætte pasningsgarantien ud af kraft eller forringe den på nogen mulige måder, fordi man indfører det lovforslag her.
Så vil jeg gerne vide: Hvor mange af de ca. 40 kommuner, der ingen pasningsgaranti har i dag - som snyder på vægten efter Venstres mening; for det er jo sådan, at der faktisk skal være en pasningsgaranti, det er jo dårlige Venstrekommuner, der ikke har en pasningsgaranti - er Venstrekommuner?
Det vil jeg gerne vide.
Så vil jeg også gerne have et svar på det, som fru Mette Frederiksen spurgte om, at de ledige taber retten ved den udskudte orlov i det her forslag, som det ligger her.
Det er enkle spørgsmål, men hvis man ingen svar har, får vi måske heller ingen svar.
Men nu spørger jeg en gang til.
Ole Sohn (SF), 2002-03-19:
Nu skal jeg undlade at give en vurdering af, hvilke kommuner der er styret af hvem, og hvordan de kunne forestille sig at forholde sig til en eventuel børnepasningsgaranti.
Sådan er virkeligheden i dag, og sådan vil den selvfølgelig også være fremover.
Derfor er pladsgarantien utrolig afgørende.
Men det, der fik mig herop, var mere hr. Jens Vibjergs fortolkning af, at nogle ville tvinge mændene til at have barsel.
Jeg erindrer ikke hverken i forbindelse med dette lovforslags behandling eller tidligere beslutningsforslag, der er kommet fra nogen partier her i Folketinget, at der er nogen, der vil tvinge mændene til noget som helst, men derimod sikre, at de får nogle muligheder og nogle rettigheder, sådan at man sikrer en ligestilling også i forbindelse med barsel.
Og det er noget helt andet.
Det er netop et ønske om, at man ikke hæmmer kvinderne i karrieremuligheder, at man også giver mænd en mulighed for at være sammen med deres børn.
Det er simpelt hen et spørgsmål om ligestilling, og det tror jeg faktisk arbejdsmarkedet og samfundet har ret meget behov for.
Jens Vibjerg (V), 2002-03-19:
Det er jo lige netop det, vi mener i Venstre: at mange mænd også synes, det er rart at være hjemme ved børnene, og derfor vil de også vælge at tage en del af orloven, uden at vi her fra Folketinget skal tvinge dem hjem i et eller andet antal uger. Vi har altså større tiltro til familierne, til fædrene, og det er altså her, vi har en lysende klar forskel mellem Venstre og venstrefløjen.
Vi tror på familierne, vi tror på den enkelte, og venstrefløjen tror kun på, at det her det kan gennemføres, hvis man pisker familierne.
Med hensyn til de ca. 40 kommuner, der ikke har pasningsgaranti, og om skattestoppet vil betyde, at der vil være flere kommuner, der kommer i den kategori: Jeg skal da ikke kunne afvise, at der kan være nogle socialdemokratisk ledede kommuner, der kan komme i den situation, at de vælger det.
Jeg tror ikke på, at der er en eneste Venstrekommune, der vil vælge det, men der kan selvfølgelig være nogle socialdemokratiske kommuner.
Men det tror jeg vælgerne vil vide at gøre kål på næste gang, vi har kommunalvalg.
Bjarne Laustsen (S), 2002-03-19:
Jeg vil gerne spørge hr. Jens Vibjerg, ligesom andre har været inde på, om definitionen af valgfrihed.
Der er vel ca. 40 kommuner, der i dag ikke har en pasningsgaranti - det vil sige, at der er mange, der har det på forskellige tidspunkter.
Men det, jeg tror vi kommer til at opleve, er, at regeringen skal ændre den her lov mange gange.
Så vil jeg godt spørge om skattestoppet: Jeg har den opfattelse af det, at når man indfører det her, vil der være mange kommuner, der bliver presset på økonomien, og derfor vil de foretage besparelser på det her område, og derfor vil de fjerne noget af pasningsgarantien og eventuelt hæve den til 52 uger.
Så vil jeg gerne spørge: Hvor er så den dér valgfrihed henne, som Venstre taler så meget om, for vi kan sagtens risikere, at det bliver meget, meget værre, end det er i dag, at vi får flere kommuner, der ikke vil give en pasningsgaranti.
Hvor er valgfriheden henne i Venstre?
Mette Frederiksen (S), 2002-03-19:
Til hr. Jens Vibjerg: Vi bliver nødt til at finde ud af, hvad det dér valgfrihed reelt betyder i den her sammenhæng.
Kan hr. Jens Vibjerg bekræfte, at ved ledighed bortfalder den orlov, en forælder måtte have udskudt til et senere tidspunkt, ligesom den udskudte orlov bortfalder ved anden beskæftigelse, hvis en ny arbejdsgiver ikke synes, det
er sjovt at give den pågældende lønmodtager den udskudte orlov?
Mener hr. Jens Vibjerg ved sine fulde fem, skulle jeg til at sige, at det er udtryk for valgfrihed, at man som lønmodtager bliver nødt til at være i den samme type beskæftigelse, hos samme arbejdsgiver for at kunne benytte sig af en eventuel udskudt orlov?
Så siger hr. Jens Vibjerg, at vi folketingsmedlemmer må gå hjem og påvirke vores kommunalbestyrelsesmedlemmer.
Jeg skal bare til hr. Jens Vibjergs orientering sige, at i bemærkningerne til lovforslaget forventer regeringen faktisk en kommunal besparelse.
Jens Vibjerg (V), 2002-03-19:
Jeg synes, det er lidt udtryk for hykleri, når Socialdemokrater her fra Folketingets talerstol nu vil tvinge en pasningsgaranti igennem hos kommunerne.
Man har stået i spidsen for en regering i en lang årrække uden at gennemføre det.
Nu sidder man så helt uden ansvar for noget som helst, og så vil man pludselig tvinge kommunerne. Vi går altså ind for det kommunale selvstyre i Venstre, og vi tror på, at kommunerne også får løst pasningsgarantien.
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at jeg vil opfordre alle kommuner, selv de store socialdemokratiske kommuner, der ikke har løst opgaven, til at få løst den her opgave hurtigst muligt.
Jeg synes, det er vigtigt, at alle kommuner har en pasningsgaranti.
Det er vigtigt for børnefamilierne.
Det er vigtigt for det erhvervsliv, der skal have arbejdskraften, så det er vigtigt for hele lokalsamfundet. Det er da korrekt, hvis man skal forstå Socialdemokraterne og SF rigtigt, at man ikke vil tvinge fædrene hjem ved at sige: I skal gå hjem.
Men det er i hvert fald sådan, at hvis fædrene ikke tager hjem på orlov, så får
familierne ingen orlov.
Altså man tager simpelt hen orloven fra familien, og det er da det samme som at tvinge fædrene hjem på orlov.
Ja, det var vist svaret.
Jeg medgiver gerne, at der er én væsentlig forskel på det, vi går efter, og det venstrefløjen går efter.
Det er i forhold til, om man skal tvinge mændene eller man skal give familierne valgfrihed.
Så lyder spørgsmålet: Hvad er bedre for mænd i forslaget
Ja, for det første er der det, at nu får man fulde dagpenge i hele orlovsperioden.
Man får fleksibiliteten som det væsentligste, tror jeg, argument for, at fædre i langt højere grad vil bruge orloven.
Og lad nu det komme an på en prøve.
Med hensyn til børnepasningsgaranti
: Nu er det jo et kommunalt anliggende, og jeg må sige, at hvis de socialdemokratiske kommuner, der ikke har pasningsgaranti, havde fået løst den opgave, havde vi jo stort set været ude over diskussionen om det med pasningsgaranti.
Så der er altså nogle socialdemokrater, der må gå hjem og påvirke deres kommunalbestyrelsesmedlemmer.
Så har jeg sådan set
også svaret fru Rosenkrantz Theil om det med kompensation, for der ligger jo altså en væsentlig bedre kompensation i den forlængede barsel, end der gjorde i den tidligere forældreorlov.