Villy Søvndal (SF), 2002-04-18:
Jeg vil ikke bruge ret meget tid på at se baglæns på det spanske formandskabs prioriteringer.
Dels har vi jo ikke den store mulighed for at påvirke dem, og dels rinder tiden jo meget snart ud.
Det, der derfor er ret spændende ved debatten i dag, er at få fat på den danske regerings prioriteringer.
Det synes jeg ikke debatten i dag har bragt ret stor klarhed over.
Jeg har hørt nogle få udmeldinger.
Jeg hørte med interesse den konservative ordfører være meget optaget af nærhedsprincippet, og derfor vil jeg godt på et tidspunkt have en kommentar til, hvad den konservative ordfører set i det lys synes om, at en af udmeldingerne i går fra sundhedsministeren var en fælles EU-optagethed af fedme.
Det synes jeg kunne være en ganske interessant debat.
Jeg synes, det er lidt bekymrende, at når jeg lytter til den offentlige debat, har jeg kun hørt to udmeldinger ud over de temaer, man så at sige skal afslutte i det danske formandskab, og ud over det store tema om udvidelsen, som vi er enige om.
Jeg har kun hørt de to temaer, som henholdsvis sundhedsministeren og europaministeren har rejst.
Europaministeren: Hvordan holder vi fremmede ude?
Og sundhedsministeren: Hvordan bekæmper vi i fællesskab fedme?
Man kunne betegne det som de to f'er, og jeg synes, det er lidt pauvert og lidt snævert, man satser.
Der er jo store og afgørende europæiske dagsordener i øjeblikket, helt afgørende spørgsmål om vores fælles fremtid og om, hvad vi vil med vores kontinent.
Jeg synes, der er to helt afgørende spørgsmål, som vi skal koncentrere debatten om.
Det første er udvidelsen, og det andet er en fælleseuropæisk udenrigspolitik som en modvægt imod den p.t. totale amerikanske dominans i udenrigspolitikken.
Det er de to dominerende dagsordener, og det er her, vi fra SF's side vil kaste vore kræfter ind.
Spørgsmålet er, hvordan vi sikrer en fair udvidelse med ansøgerlande, som ikke deler op i A-medlemslande og B-medlemslande, og uden at det sølvtæppe, der er trukket gennem Europa, fastholdes.
Det gælder retten for ansøgerlandenes borgere til at søge arbejde også i de nuværende medlemslande, hvor der jo er de 7-årige overgangsordninger, som er meget lange overgangsordninger.
Det gælder i forhold til landbrugsdiskussionen, hvor jeg ikke synes, at regeringen eller ordførerne fra regeringspartierne har været ret præcise.
I de 10 år vil de så møde konkurrence fra lande, der har 100 pct.s støtte fra landbrugsordningerne.
Det er ikke fair over for de nye lande, der ikke får støtten.
Vi står jo med en unik chance for at få afskaffet de landbrugsstøtteordninger.
Det er 330.000 kr. pr. brug i Danmark, vi yder i støtte.
Det er en ganske omfattende støtte.
Det er det dobbelte af dagpenge.
Vi står med en unik chance for at få ryddet op i landbrugsordningerne.
Man roder sig mere og mere ind i et sæt af regler, hvor man ikke alene fastholder, men udbygger de eksisterende ordninger.
Jeg synes, det er helt afgørende, at man meget snart får tegnet et aftrapningsforløb for de eksisterende landbrugsordninger, som meget hurtigt nærmer de nye landes og de gamle landes landbrugsordninger til hinanden.
Jeg forstår godt, at det fra et polsk perspektiv ikke er rart at se på, at man i 10 år i en overgangsperiode skal udkonkurreres af et landbrug med 100 pct. støtte, mens man selv kun får en fjerdedel.
Jeg har hørt det argument, der siger: Jamen den der høje landbrugsstøtte skal de ikke have, for det er slet ikke godt.
Jeg hørte også den danske fødevareminister udtale sig sådan.
Se, det er jo erfarne folk, der taler, og de ved, hvad det kan bringe med sig.
Men det er nu lidt flot at stå med det synspunkt fra de etablerede lande, at det, vi får, og som vi fortsat vil have, skal de nye lande ikke have.
Den anden vigtige diskussion om ansøgerlandene drejer sig om fordeling af strukturmidlerne, og der er det efter SF's opfattelse vigtigt, at fattigdomsorienteringen styrkes, og at det dermed sikres, at strukturmidlerne flyttes til de nye lande og områder, der er de nye fattige og mindst begunstigede lande efter udvidelsen. Vi ser tre grunde til, at udvidelsen er så afgørende.
Og for det tredje har vi også en afgørende sikkerhedspolitisk interesse.
Det her er formentlig det vigtigste sikkerhedspolitiske initiativ i mange, mange år.
Vi skal fuldende drømmen om et helt og udelt kontinent, hvor ansøgerlandene kommer til at gennemløbe en økonomisk, social og politisk udvikling på linje med den, vi har set i lande som Spanien, Portugal og Grækenland.
Det er drømmen, at vi og 20 eller 25 år kan rejse i et Østeuropa, der ikke alene er demokratisk forankret, men også er socialt forankret og dermed også politisk forankret.
Den drøm er vores drøm med udvidelsen.
Jeg skal ikke trætte med en meget detaljeret diskussion, for man kan jo sige, at vi har travet den igennem i første diskussion i dag.
Men det er afgørende, at EU sikkerhedspolitisk og udenrigspolitisk i langt højere grad er i stand til at levere en dagsorden på verdensscenen.
Vi ser det i forhold til de øjeblikkelige begivenheder i Mellemøsten, vi ser det i forhold til et andet syn på Nordkorea under det svenske formandskab osv. osv. Vi har et ønske om at være en modvægt til det USA, der i stigende grad kun samarbejder internationalt, når det er til fordel for dem selv, og når de kan varetage rent amerikanske interesser.
Det være sig i forhold til FN, konfliktløsning, Mellemøsten, udviklingsperspektiv, markedsadgang, miljø og sociale rettigheder.
På alle de punkter agerer EU efter vores opfattelse i dag langt mere progressivt end USA.
Vi skal kaste kræfterne ind, for at det bliver endnu bedre.
Ud over det skal vi være optaget af miljøområdet.
Jeg deltog under de korte bemærkninger i en miljødiskussion, og den skal jeg ikke gentage.
Vi er optagede af social- og arbejdsmarkedsområdet.
Vi ønsker et højt niveau for at sikre sociale rettigheder, et højt beskyttelsesniveau i arbejdsmiljøet, forpligtende handling i forhold til arbejdsmiljø og minimumssatser for selskabsbeskatning osv.
Jeg tror, at vi vil komme til at stå i den interessante situation med den nuværende regering, at den i sin udadvendte retorik vil være meget EU-begejstret, men i praksis vil den være langt mindre begejstret.
Jeg tror allerede, det fremgik af hr. Kristian Thulesen Dahls korte bemærkninger, at den iagttagelse havde han også gjort.
Det synes jeg ikke er godt, for på de områder, hvor netop vi har ambitioner - det er, som jeg har nævnt, udvidelsen, altså en fair udvidelse, et udenrigspolitisk modspil, miljøområdet og social- og arbejdsmarkedsområdet med minimumskrav - er det efter SF's opfattelse afgørende vigtigt, at vi får tegnet et billede af et Europa, der følger en ganske anden udviklingsmodel end den liberalistiske udviklingsmodel, der bare giver los.
Jeg skal derfor slutte af med at fremsætte følgende:
Når vi kommer så langt i ordførerrækken, vil jeg holde en meget begejstret udvidelsestale, bare for at understrege, at det ikke er det, der skiller i diskussionen.
Men det, jeg stadig savner, er: Har man ikke større mål end dem, der så at sige ligger naturligt for det danske EU-formandskab?
Jeg tænker på de store miljøspørgsmål, som man synes er afgørende.
Det var bemærkelsesværdigt, så lidt miljøspørgsmålene fyldte i regeringens gøren sig klar til Johannesburgtopmødet, en klar nedprioritering af miljøspørgsmål.
Det er da et forsøg på at finde hår i suppen.
Det eneste begejstringspunkt, jeg hørte i statsministerens tale om det spanske EU-formandskab, var om liberaliseringer.
Jamen så er vi vel ved sagens kerne: det, der skiller i EU-diskussionen, er en højre/venstrediskussion.