Henriette Kjær (KF), 1997-10-28:
Rent teknisk er det dog til at rette
, men det faktum, at der efterhånden er computerchips i alt lige fra flys og elværkers styringssystemer til den mest simple husholdningsmaskine, gør, at det tager tid at løse problemet.
Det er derfor uhyre vigtigt, at vi kommer i gang med at angribe det. Og jeg må sige, at jeg blev lidt forbavset, da jeg via nogle spørgsmål til ministeren erfarede, at man ikke i første omgang havde tænkt sig at gøre det store nummer ud af år 2000-problemet.
For ved at følge med i dagblade og fagblade kunne vi læse om de initiativer, der allerede var blevet taget i andre lande, mens der intet skete her i Danmark: Der kom intet udspil fra ministeren, ikke engang almen information om, hvad dette problem egentlig går ud på.
Så jeg er glad for ministerens svar til os i her dag, for det viser nemlig, at ministeren har indset, at vi har et problem, og at hun er villig til at hjælpe med en løsning. Vi må dog se i øjnene, at vi er kommet noget sent i gang med at løse de problemer, vi kan løbe ind i i forbindelse med år 2000-årsskiftet.
Og i Sverige, hvor man er begyndt tidligere end vi på at få de offentlige institutioner til at sørge for at få et overblik over problemets omfang og derefter få det løst, skærper den svenske finansminister nu tonen og øger presset på de svenske myndigheder, for der sker simpelt hen ikke nok.
Men hvordan skal det så ikke gå herhjemme, hvor der slet ikke er sat så meget turbo på som f.eks. i Sverige?
Det, som jeg ser som det allerstørste problem, er netop, at både tiden og kapaciteten efterhånden er blevet knappe ressourcer, og de to størrelser gør, at jeg er bange for, at vi ved skiftet til år 2000 står med en række uløste problemer.
Det er derfor klart, at hvis vi havde sat fokus på problemet noget tidligere, ville de samme folk kunne have udrettet noget mere.
Jeg mener dermed, at både den nuværende minister og hendes forgænger har været for langsomme i optrækket.
Nu er vi så kommet i gang, og så gælder det om at opnå de bedst mulige resultater og om at nå mest muligt, og her mener jeg, at Forskningsministeriet må spille en mere udfarende rolle - og om ikke Forskningsministeriet så for min skyld gerne Finansministeriet.
Det vigtige er, at der er en vis central styring, og at der følges op på de offentlige institutioners handlinger eller mangel på samme.
Det undrer mig, at Forsvarsministeriet er det eneste ministerium, der har angivet, at det her vil koste dem penge; 5 mio. kr. har de vist skrevet til ministeren, at det vil koste at løse problemet.
Hvordan begrunder de andre ministerier og offentlige styrelser deres tro på, at de kan løse det uden ekstra omkostninger?
Det er hermed et spørgsmål til ministeren, og det mener jeg ministeren bør følge op på, for der er da givet nogle, der får brug for konsulentbistand ude fra, og det vil være meget rart at samle sig et billede af, hvilke udgifter vi får i denne forbindelse.
Det håber jeg ministeren vil følge op på.
I det private erhvervsliv har man selv en forpligtelse
til at sikre sig, at tingene løses, men det er klart, at jeg som politiker bliver bekymret, når jeg kan læse, at Deloitte & Touche vurderer, at op mod 10 pct. af danske virksomheder ikke vil overleve skiftet til år 2000.
Jeg ønsker ikke, at staten skal gå ind og være omklamrende og diktere virksomhederne noget som helst, men jeg synes, der er behov for et samspil mellem det offentlige, der sidder med viden og information på området, og de enkelte brancheorganisationer, der kender deres medlemmer og kan gøre dem opmærksom på, at her er lige noget, de skal have check på.
Det bedste er selvfølgelig, hvis virksomhederne får information fra flere kanter, altså både fra brancheorganisationerne og fra deres revisorer eller pengeinstitutter, som vil sikre sig, at deres klienter ikke kommer ud i økonomiske problemer på grund af år 2000-problematikken.
Kort sagt: Danmarks år 2000-parathed skal højnes.
Vi skal være meget mere parate, end vi er i dag.
Så fuld fart på processen, fru minister.