Karen J. Klint (S), 2005-11-30:
Så var det måske også en god idé at spørge, hvad man har gjort i Tyskland.
Jeg har ladet mig fortælle, at i Tyskland kombinerer man faktisk nogle af de tekniske løsninger med lav hastighed, selv om der visse steder er højere tilladte hastigheder på motorvejene end her, så tyskerne kan åbenbart godt finde ud af det med forskellige hastighedsgrænser.
Mit spørgsmål går sådan set på, om ministeren også er parat til at se på grænseværdierne for, hvilket støjniveau der er acceptabelt for naboerne til vejanlæg.
Vi ligger måske i den øverste ende i Danmark, så bør der ikke kigges på grænserne ud fra de forskningsresultater, som nu viser, hvor lav støj der faktisk skal til, før det bliver sundhedsfarligt.
Det er vel ikke kun et spørgsmål om teknik og penge.
Det gælder vel også om at anvende forskningsresultaterne på en god og hensigtsmæssig måde, så det bliver mindre sundhedsskadeligt at bo i nærheden af de veje, som ingen af os vil undvære.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jeg er ikke uenig i, at der selvfølgelig skal være nogle planer, men spørgsmålet er jo bare, hvor længe borgerne skal vente på de planer.
Det er tilfredsstillende, at Vejdirektoratet nu har fået midler til at kunne udarbejde nogle bedre analyser og opstille nogle prioriteringer, som vi kan forholde os til som politikere.
Nogle områder har jo været støjplaget i mange år, og forleden var der på forsiden af metroXpress en stor overskrift »Støj kan udløse blodpropper«.
Risikoen er endda ulige fordelt på kønnene, kvinderne har større risiko for at få blodpropper på grund af støj, og også derfor er det jo meget interessant for de borgere, der bor tæt på vejene.
Man kunne godt stille sig selv det spørgsmål: Hvordan kan vi beskytte borgerne, mens vi venter på den rigtige timing?
Skulle en del af støjpuljen måske bruges til, at borgerne kan søge om tilskud til lydisolering af deres hus eller til bedre vinduer eller på anden måde få nedsat det stressniveau, som er så sundhedsskadeligt?
Det er jeg fuldstændig enig i.
Men vi har i allerhøjeste grad taget fat på at løse problemet – dels ved den løsning, jeg beskrev før, med en pulje på 20 mio. kr. om året i foreløbig 5 år, dels ved at vi, hver eneste gang vi laver en ny vej, har det som et af de højest prioriterede områder.
Endelig er der muligheden for at sætte farten ned, og det er noget, jeg gerne vil diskutere med politimyndighederne.
Men det er sådan set justitsministerens område, og min vurdering er, at det kan give flere ulykker, hvis man pludselig skal sænke farten, fordi der er et støjproblem på en måske 200 eller 500 m lang strækning, og vi derfor sammenlagt skader mere, end vi gavner.
Men jeg vil gerne diskutere spørgsmålet med politimyndighederne via justitsministeren.
Ja, selvfølgelig er det altid et spørgsmål om, hvor stor en pengepose vi har, og når Socialdemokraterne er uden for trafikforliget, er det næppe på grund af uenighed eller manglende lyst til at løse støjproblemerne.
Næh, det er jo nok andre forhold, der gør sig gældende.
Men jeg fik sådan set ikke svar på, hvor mange penge der skal til.
En støjpulje på 20 mio. kr. årligt er en bagatel i forhold til problemets størrelse, så kan vi komme lidt tættere på?
Hvor stort er problemet?
Vi kender det fra vores fælles hverdag.
Vi kender jo nogle løs ninger fra vores egne nærområder, og hvor mange penge skal der til, hvis vi på kortere sigt skal gøre noget bedre?
Vejdirektoratet er faktisk nået ganske langt, så jeg vil tro, der kun går ganske få måneder, før de er færdige med en prioriteret liste, så vi kan se, hvor grænsen ligger over det, som er fair.
Når vi får den, så vil vi selvfølgelig offentliggøre den som sædvanlig.
Hermed sluttede spørgsmålet.