Hans Christian Schmidt (V), 2002-05-08:
Hr. Jørn Dohrmann spurgte mig om bl.a. miljømærker.
Jeg vil bare sige, at på miljøområdet findes der forskellige mærker, som hjælper forbrugerne med at få overblik, både det nordiske miljømærke Svanen og det europæiske miljømærke Blomsten.
De bygger på en lovgivning og er forbrugernes supplement til den.
Det er de to mærker, vi sådan set kører på.
Vi skal stadig holde fast i den vigtige hovedindsats for klare, overordnede regler for kemikalier.
Jeg vil bare sige omkring miljømærkerne, at jeg tror, det er meget vigtigt, at vi gør en indsats.
F.eks. er det utroligt, at Blomsten er så lidt kendt, som den alligevel er, når vi tænker på, vi står her i 10-års-programmet.
Jeg har allerede nu planlagt - så skal vi se, hvordan det passer sig ind, og det er derfor, at det ikke er rart at begynde at sige noget om, hvornår det præcis bliver, for vi skal jo have dem til at følge programmet - at vi gerne under vort formandskab vil slå et slag for, at vi på et af rådsmøderne, måske det uformelle, tager selve miljøkriterierne omkring Blomsten op.
på, at når vi nu i 10 år har haft den, må vi også gøre en indsats for, at den bliver mere udbredt og bliver brugt mere. Så vil jeg sige omkring kemitelefonen, at sådan som jeg er, uden at jeg skal kunne kende kemitelefonen på dens nøjagtige åbningstider, mener jeg, at der decideret var en kemitelefon, man kunne ringe til, og at den i hvert fald havde åbent også uden for de almindelige arbejdstider, men ikke om natten, men jeg tror nok, den trak længere.
Ellers må jeg sige, det så er endnu bedre, for man vil stadig væk kunne ringe til Miljøstyrelsen.
Men jeg mente faktisk i min verden, at den havde lidt længere åbent, end man kunne ringe direkte ind til Miljøstyrelsen.
Hvis det ikke er tilfældet, er det endnu bedre, for så kan man stadig væk ringe til Miljøstyrelsen om de her ting.
Hermed slutte spørgsmålet.
Der bliver rejst et spørgsmål om de hormonforstyrrende stoffer, og jeg hører fru Elsebeth Gerner Nielsen spørge, om vi kan gøre noget der.
Det, som er oplyst over for mig, er, at der ikke findes klassificeringskriterier for hormonforstyrrende stoffer.
Det er altså i dag ikke muligt at finde informationer på etiketten om, at produktet indeholder et hormonforstyrrende stof.
Det skyldes først og fremmest, at der generelt mangler viden om, hvordan de hormonforstyrrende stoffer virker, og hvilke effekter det medfører.
Og så kan vi sige, at en del hormonforstyrrende stoffer også har andre skadelige effekter og allerede er klassificerede for f.eks. kræftfremkaldende eller reproduktionsskadende effekter.
Det er sandt.
Hvis et kemisk produkt indeholder mere end 0,1-1 pct. af sådanne stoffer, skal det fremgå af etiketten.
I øvrigt må sådanne produkter ikke sælges til forbrugerne, men kun bruges i industrien.
Gode testmetoder og en bedre forståelse for mekanismerne og for de hormonforstyrrende effekter er en forudsætning for, at der kan udvikles kriterier, som gør det muligt at identificere hormonforstyrrende stoffer.
I Europa-Kommissionens hvidbog, »Strategi for en ny kemikaliepolitik« fra februar 2001 understreges det også, at der må gøres en særlig indsats for at udforske de nærmere virkningsmekanismer for hormonforstyrrende effekt.
På rådsmødet i juni 2001 blev der i de vedtagne konklusioner bl.a. peget på, at hormonforstyrrende stoffer
skal med ind under den kommende godkendelsesprocedure for stærkt problematiske stoffer, når videnskabelige metoder er blevet udviklet og kriterier er blevet etableret.
Og det er jo det, der mangler. Den danske indsats i relation til EU's strategi for hormonforstyrrende stoffer koncentrerer sig derfor i øjeblikket om at bidrage til forskning og udvikling af testmetoder, så det kan blive muligt at identificere de hormonforstyrrende stoffer. Hermed sluttede spørgsmålet.