Birthe Rønn Hornbech (V), 1998-11-05:
Også for dette beslutningsforslag kan jeg sige tak for ris og ros på forslagsstillernes vegne.
Vi er jo tre partier, der har fremsat dette forslag, Venstre, Det Konservative Folkeparti og Centrum-Demokraterne, og begge ordførere dér har også nøje gjort rede for baggrunden for forslaget og den aktuelle situation, fængslerne befinder sig i i dag.
Og det er jo også netop derfor, vi igen har valgt at fremsætte forslaget.
Fru Anne Baastrup var sådan, synes jeg, meget firkantet i sin ordførertale: Det drejede sig bare om gøre det mere surt for de indsatte og holde fast i fortiden, og det var bare tilbageskuende.
Nej, vil jeg sige til fru Anne Baastrup, vi har jo lært af erfaringerne, og vi må jo sige, at de to besøg, Retsudvalget har aflagt inden for det sidste år i Vridsløslille Statsfængsel og Horsens Statsfængsel, har så sandelig bestyrket os i, at dette forslag er nødvendigt.
Jeg er slet ikke enig i fru Line Barfods argumentation om, at man ikke kan bygge flere fængsler.
Nu vil jeg sige, at vi jo ikke har bedt om nye pladser, vi har bedt om nye fængsler i stedet for de gamle.
Men jeg er meget uenig i den argumentation, at hvis der kommer flere pladser, så kommer der også flere indsatte.
Jeg tror faktisk ikke, der er mange flere pladser i dag, end da jeg studerede for mange år siden.
Jeg ved ikke, om justitsministeren måske har noget dokumentation med, men jeg mener, at den argumentation ikke holder, og at det er vildt overdrevet, at vi får flere og flere fængselspladser i Danmark.
Det passer ikke.
Jeg er selvfølgelig glad for, at fru Line Barfod vil støtte tanken om weekendfængsler.
Ja, men vi har jo den opfattelse, at vi skal kunne beskytte de svageste indsatte, når nu statsmagten har sat dem ind.
Det er jo det, der er problemet i dag, at de negative, stærke fanger terroriserer fængslerne, de ansatte og de indsatte, der gerne vil have lov til at opføre sig ordentligt.
Det er bl.a. baggrunden for, at vi ønsker mere sikre fængsler.
Vi har overhovedet ikke talt om forhold, der skal måle sig med eller ligne forholdene i USA.
Dér mener jeg ikke vi kan hente så forfærdelig meget.
Justitsministeren fremhævede en række initiativer, som allerede er taget.
Dér vil jeg godt sige, at det anerkender
vi, ikke mindst de initiativer, der nævnes på narkoområdet. Vi er jo fuldkommen enige i det forsøg, der er i Vridsløselille Statsfængsel, og i hele ideen om kontraktafdelinger, og vi har på vores fælles tur også hørt, at det tilsyneladende fungerer godt, og at man er meget konsekvente i kontraktafdelingerne, og det er meget afgørende for os.
Hvis man render fra løftet, så må hammeren altså også falde.
Og det er jo det, vi i hele fængselspolitikken ønsker: mere konsekvens. Vi har jo ikke noget imod andre sanktionsformer.
Det fremgår udtrykkeligt af bemærkningerne, at vi helt er tilhængere af, at der er alle mulige former for sanktioner.
Men når man først har fået en ubetinget fængselsstraf, så er det altså, fordi man enten har begået noget kriminelt masser af gange eller har begået en meget alvorlig lovovertrædelse.
Og så er det ikke meningen, at administrative regler bare skal udhule og udhule den idømte fængselsstraf.
Jeg vil gerne sige tak til dem, der har talt næsten entydigt positivt om forslaget.
Jeg er selvfølgelig enig med hr. Sjursen i, at det med de seks uger jo ikke er afgørende.
Det er nu ikke nogen lapsus.
Forslaget blev indleveret, lige så snart folketingsåret startede, og som sagt har vi talt om det i flere år, men det skal selvfølgelig ikke komme an på det.
Jeg var meget glad for det, hr. Jann Sjursen sagde, om at det her jo ikke bare er et lov og orden-forslag.
Nej, for det er jo sådan, som jeg tror justitsministeren sagde i sin indledende tale, at der jo er sket en polarisering af de indsatte.
Jeg tror, det var justitsministeren, der sagde det.
Ja, justitsministeren nikker.
Det er jo det, der er sket, og derfor er der altså nogle, vi godt vil forbedre forholdene for.
Men der er altså også nogle, hvor vi desværre må sige: Det er nødvendigt at være mere konsekvente, og det har en embedsmandsgruppe, der ved, hvad det drejer sig om, jo også indstillet for længst.
Det er jo uacceptabelt, som flere ordførere, der støtter forslaget, har sagt, det er jo fuldkommen uacceptabelt, at tillidsmanden for fængselsbetjentene i Vridsløselille Statsfængsel kan stå frem og sige, at de ikke føler, at de styrer fængslerne mere, men at det er de indsatte - jeg bemærker godt nok, at fængselsinspektøren benægter det, men jeg fæster nu lid til, at det i hvert fald er det indtryk, de ansatte har
Det er selvfølgelig fuldstændig uacceptabelt, at fængselsbetjentene har en arbejdsplads, hvor de føler, at det er de straffede personer, der har taget styringen.
Til hr. Tom Behnke og hr. Peter Skaarup: Ja, det er jo rigtigt, at Fremskridtspartiet ikke er medforslagsstiller.
Det er da muligt, at jeg har forsømt noget, at vi skulle have diskuteret det igennem, men det havde jo så heller ikke været forbudt at henvende sig, vil jeg sige til hr. Tom Behnke.
Det blev vist her på tv igen, altså trusler og hærværk og vold mod ansatte i fængslerne.
Det er ganske enkelt uacceptabelt.
Derfor mener vi også, det er meget vigtigt, at vi nu får ophævet den regel om aktindsigt.
Det kan ikke være rigtigt, at indsatte af frygt for repressalier fra andre ikke tør sige sandheden om, hvem det er, der terroriserer fængslerne, for vi har jo alle sammen et indtryk af, at det er en meget lille gruppe, og det må der altså nu gøres noget ved.
Sluttelig vil jeg sige, at forslaget jo har flere momenter, nogle har kaldt det lov og orden.
Ja, noget af det er.
Vi ønsker mere konsekvens over for de indsatte, som altså åbenbart ikke kan tåle, at reglerne i forhold til for nogle år siden er blevet liberaliseret.
Der må mere konsekvens til over for dem.
Det drejer sig jo om, som flere har sagt, en resocialisering dér, hvor vi tror det er muligt, for det drejer sig dybest set om, at vi vil undgå, at de forbryder sig igen.
Derom er vi jo enige.
Vi har jo nu i flere år på vores forslag til finanslov sat penge af til fængselsvæsenet.
Og jeg vil godt sige, at vi godt ved, at en langsigtet planlægning af en fornyelse af fængselsmassen er meget dyr, og jeg forstår såmænd godt, hvis regeringen ikke tør sige, hvor dyrt det er.
For jeg ved godt, det er meget dyrt.
Det er en meget gammel fængselsmasse.
Men vi mener, det er meget afgørende, at vi nu i finanslovforhandlingerne får påbegyndt en planlægning af, hvad det er for en fængselsmasse, vi skal have.
Og om det så er de nye fængsler, de stærke skal bo i, eller det skal være omvendt: Hvis nogen kan påvise, at det er mere økonomisk effektivt at udbygge de gamle fængsler til stærke fanger, som fru Anne Baastrup har været inde på, hvis vi kan blive overbevist om det, så tror jeg heller ikke, nogen af medforslagsstillerne har nogen indvendinger mod det.
Lad os diskutere det.
Men det, der er afgørende, er altså, at der bliver en indsats, så det er muligt at overvåge og separere de stærke indsatte og også at give mulighed for, at de ansatte får bedre forhold.
Ingen kan jo være tjent med, at fængselsbetjentene i denne tid flygter fra fængslerne, fordi de har sådan en dårlig arbejdsplads.
Jamen hvis fru Anne Baastrup ved noget, som vi ikke ved, og som ikke fremgår af den embedsmandsredegørelse, der kom for nogle år siden, så vil vi da se på det.
Det, vi har forstået, også ud fra den redegørelse, var, at de stærke fanger, der har behov for særlig konsekvent overvågning, udgør et mindretal.
Hvis fru Anne Baastrup er af den opfattelse, at der er så mange stærke fanger, at de kan befolke de tre store gamle fængsler, og fru Anne Baastrup derfor er med på, at der skal ske en særlig overvågning af alle dem, der efter hendes mening kan befolke de tre store fængsler, så: O.k., så må vi da diskutere det.
Vi troede bare, det var sådan, at det var en mindre gruppe, der skulle isoleres, og som ikke kunne fylde de tre store fængsler.
Men o.k., hvis fru Anne Baastrup ved det, så må vi selvfølgelig ændre politik.
Det er da klart.