Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-04:
Jeg vil godt spørge fru Charlotte Antonsen, om den formulering, at man kun skal kunne bruge miljøgarantien på grund af et problem, der er specifikt i den pågældende medlemsstat, både indgår i Maastrichttraktaten og i EF-pakken, og om hr. Uffe Ellemann-Jensen, dengang han gav løfte om, at vi frit kan bruge miljøgarantien også i nye sager, faktisk vidste, at det allerede stod i disse traktater.
Det er dog en stærk påstand, for i så tilfælde har hr. Uffe Ellemann-Jensen jo bevidst ført Folketinget bag lyset både i 1986 og i 1992.
Men det kan da godt være, at han har, for det vil jo være konsekvensen af fru Charlotte Antonsens påstand.
Tak til ministrene for besvarelsen.
Desværre nåede ministrene jo ikke frem til det, som er kerneproblemet i sagen, nemlig de tvivlsomme og dunkle punkter i den ny traktat, som giver anledning til kritik og spørgsmål, og som fører til, at vi ønsker at få fortolkningstvivlen afklaret, inden vi stemmer om traktaten.
Det, man kunne forstå af miljøministerens svar, var, at han ikke ønskede en sådan afklaring af fortolkningstvivlen, og jeg vil godt stille ministeren følgende spørgsmål: Hvorfor ønsker regeringen ikke at få klargjort, hvordan EU-Kommissionen i fremtiden vil bruge sin beføjelse til at godkende eller forkaste dansk anvendelse af miljøgarantien?
Hvorfor vil regeringen ikke være med til at gå til EU-Kommissionen og få at vide, hvad det betyder, når det bliver skrevet i den ny traktat, at anvendelse af miljøgarantien ikke må stride mod det indre markeds funktion?
Hvad betyder det, når der står, at anvendelse af miljøgarantien kun kan finde sted, hvis det er et specifikt nationalt problem, det handler om?
Det vil jo altid være sådan, at anvendelse af miljøgarantien vil stride mod det indre markeds funktion, fordi brug af miljøgarantien pr. definition er en undtagelse fra de harmoniseringsregler, som gælder i det indre marked.
Og det vil sige, at der faktisk i den ny traktattekst står, at man ikke må lave en undtagelse fra det indre marked, for det strider jo mod det indre markeds funktion, og det vil altid kunne bruges af EU-Kommissionen og EF-Domstolen til at sige: Jamen jeres brug af miljøgarantien strider mod det indre marked.
Vi havde f.eks. forleden en sag, hvor EU-Kommissionen på trods af alle de fine ord i Amsterdamtraktaten har fremlagt et forslag om, at der nu skal flere tilsætningsstoffer i maden.
En udvidelse af det såkaldte madsminkedirektiv blev behandlet i Europaudvalget sidste fredag, så vidt jeg husker, eller også var det forrige fredag.
Dér spurgte vi, om regeringen vil bruge miljøgarantien.
Men det, vi jo i hvert fald ved, er, at for EU-Kommissionen betyder et højt beskyttelsesniveau ikke, at vi skal sige stop for flere tilsætningsstoffer, tværtimod betyder et højt beskyttelsesniveau åbenbart, at man kan blive ved med at udvide listen over tilsætningsstoffer, som kan fyldes i maden.
Det er bare ét konkret eksempel.
Så EU-Kommissionen har altså ikke lagt op til, at et højt beskyttelsesniveau betyder, at vi nu skal til at have bedre generelle miljøregler i EU.
Det samme er tilfældet, hvis vi f.eks. ser på den øldåsesag, der rider ministeren som en mare.
Hvad har de nye bestemmelser betydet dér?
Jeg skrev til Ritt Bjerregaard for at få at vide, om Amsterdamtraktaten så betød, at når der nu skal være et højere beskyttelsesniveau, så kan Danmark beholde sin returflaskeordning, som Kommissionen jo vil anlægge sagen mod os for.
Jeg fik svar tilbage fra Ritt Bjerregaard, at det direktiv, som det hele bygger på, det vil forblive i kraft også efter Amsterdamtraktatens ikrafttræden.
Amsterdamtraktaten vil altså ikke forbedre vores muligheder for at beskytte vores returflaskesystem.
Og sådan kan man blive ved. Jeg vil godt spørge ministeren: Når man nu ikke ønsker at få en afklaring af fortolkningstvivlen, skyldes det så i virkeligheden frygten for, at hvis vi går til EU-Kommissionen og får ren besked om, hvordan man vil administrere disse her bestemmelser, som jo kun er en dispensationsordning, så vil EU-Kommissionen melde rent ud?
Så vil Kommissionen sige: Jamen miljøbestemmelserne i EU bliver sådan, at de er i orden, for der står jo i traktaten, at det er et højt beskyttelsesniveau.
Og når EU har harmoniseret på et højt beskyttelsesniveau, så kan det ikke være rigtigt, at et enkelt land skal kunne påberåbe sig en undtagelse.
Det er jo hele ideen i den tekst, i de formuleringer, som står i den revidere miljøgaranti. Jeg vil egentlig opfordre ministrene til at komme herop igen og forsøge at besvare det, som er det grundlæggende spørgsmål i hele det her, forsøge på at afklare fortolkningstvivlen, forsøge på at gå konkret ind i debatten. Så kan vi afgøre, hvem der har scoret selvmål i den her debat.
Jeg tror ikke, det er Enhedslisten, jeg tror, det var ministrene, der scorede et selvmål i Amsterdam, men det kan vi jo først afgøre, hvis vi kan få regeringen med på at få opklaret fortolkningstvivlen og gå ind i sagens indhold i stedet for bare at stå her og sige fine ord om miljø.
Det kan vi allesammen.