Kim Behnke (UP), 2001-04-24:
Anledningen til, at vi har fremsat lovforslag nr. L 182, er klar nok: Da vi i sidste folketingssamling havde lovforslag nr. 219 og med § 5 fjernede en ordentlig mundfuld af Danske Lov, fornemmede vi, at både flere af ordførerne og ikke mindst justitsministeren mente, at et sådant favntag med Danske Lov måske var lige i overkanten af, hvad man kunne klare i en enkelt paragraf, og derfor valgte vi at gå mere systematisk til værks.
Vi har fjernet bestemmelsen vedrørende Danske Lov i det forslag, vi netop lige færdigbehandlet, og lagt lovens 1. bog frem til forhandling i dette lovforslag.
Det, der sker, hvis man vedtager lovforslaget, er, at af samtlige de gamle bestemmelser i Danske Lovs 1. bog - og for dem, der ikke ved det, er det den, der handler om retten og rettens personer - vil der blive tre bestemmelser tilbage, som vi ikke kun mener er fornuftige, men som vi også har fundet frem til stadig er nødvendige og har juridisk indhold i dag.
Den første er den, der hedder 1-1-3, hvor det fastslås, at selvtægt er forbudt.
Selv om der er gået godt 300 år, siden man skrev det, må man sige, at det er en god ting at have en sådan bestemmelse. Så er der 1-2-1, som handler om kongehuset.
Det er den bestemmelse, vi sidste gang diskuterede lidt set i sammenhæng med Kongeloven, fordi forholdet er dobbeltreguleret.
Det er nemlig den bestemmelse, som siger, at hvis f.eks. kronprinsen overtræder anden lovgivning, kan der kun ske retsforfølgelse, hvis majestæten giver tilladelse til det, og det mener vi fortsat skal være gældende. Endelig er der 1-23-15, som handler om kautionister.
Det er også en bestemmelse som meget af vores retstankegang bygger på, og som vi mener fortsat skal være gældende.
Justitsministeren er lidt i tvivl om, hvorvidt den gennemgang, vi har foretaget, er tilstrækkelig omfattende, og om vi uden yderligere problemer vil kunne skride til en tredjebehandling.
Hvis man ser på de juridiske fakulteter på universiteterne, sidder de jurastuderende hvert år og skal mere eller mindre tilfældigt finde emner og lave deres eksamensopgaver, og også, når nogle vil længere frem og skal skrive ph.d.-opgaver, finder man et eller andet emne, som man prøver at udrede noget juridisk af.
Det ville da være et glimrende opdrag for Justitsministeriet at gå via de juridiske fakulteter og sige:
Her er en opgave: Gennemgå Danske Lov, begynd med 1. bog, osv.
Derefter kan der komme et opgaveresultat fra den pågældende, eksempelvis en ph.d.-studerende, og så er der lavet et nyttigt stykke arbejde, som Folketinget efterfølgende kan have glæde af.
Fru Birthe Rønn Hornbech spørger: Hvad skal det her til for?
Hvad er det, der er ret?
Vores opfattelse er, at det at ophæve gamle, tvivlsomme love sker for at skabe yderligere retssikkerhed, og der er altså ikke tale om hele Danske Lov; det er kun 1. bog, vi har med i lovforslaget.
Så fremfører fru Birthe Rønn Hornbech det argument, at i Danmark har vi ikke kun love og paragraffer, men også en egentlig retshistorie.
Her vil jeg tillade mig at minde om den metode, man har valgt at benytte i Norge, og som vi faktisk synes er overordentlig klog og spændende.
Tilbage i midten af 1960'erne lod man en særlig kommission gennemgå al gammel norsk lovgivning, og de skrev et værk, der hedder »Norske lov«, og som man siden har sørget for at opdatere, hver gang en stortingssamling er forbi.
Det er en metode, som gør, at en hvilken som helst nordmand på et hvilket som helst tidspunkt kan slå op og være sikker på, at det, der står i Norske Lov, er noget, man politisk og retshistorisk mener er relevant, og som også passer til det moderne samfund.
Et sådant værk har vi desværre ikke i Danmark.
Bevares, Retsinformation har - det er en indrømmelse, havde jeg nær sagt, med hensyn til mit arbejde, som også hr. Aage Frandsen var inde på ved det foregående forslag - lavet en særlig ikon, hvor man kan se, hvad der er den samlede danske lovgivning.
Men den er altså desværre stadig så mangelfuld og fuld af fejl, at vi er nødsaget til at gå anderledes til værks.
Formålet med lovforslaget her er nemlig også at skabe den nødvendige sikkerhed, for den er bestemt ikke til stede, når man slår op i Retsinformation.
Hvis fru Birthe Rønn Hornbech gerne vil have, at tingene fortsat skal eksistere ud fra en retshistorisk interesse, har Retsinformation det tilbud, at tingene kan blive markeret som værende historiske paragraffer, dvs. nogle, der ikke længere har nogen praktisk betydning, men som man f.eks. ved at studere forhistorien til og ved lovforberedende arbejde osv. kan have nytte af.
Hr. Aage Frandsen gjorde ganske rigtigt opmærksom på, at Stig Iuul har fået en renæssance i forbindelse med dette forslag.
Vi havde også gerne fundet mange andre kilder til en systematisk gennemgang af Danske Lov, men der er jo ikke så forfærdelig mange, der har brugt kræfter på det gennem årene, og derfor har vores væsentligste kilde naturligvis været Stig Iuul.
Det er ikke, fordi vi nødvendigvis tillægger hans vurderinger en særlig retsindholdsmæssig kvalitet, men det er dog trods alt sådan, at det er hans arbejde, der i dag står på reolen som det mest komplette.
Jeg skal takke for de meldinger, der i øvrigt har været, og erklærer mig enig med hr. Helge Bo Jensen i, at de sidste rester, der findes af enevælden, må vi ved fælles hjælp se at få ophævet.
Hvad det angår, vil det være sådan, at hr. Helge Bo Jensen også i det næste lovforslag, vi skal behandle, kan finde megen inspiration til diskussionen om, hvorvidt vi også juridisk har ophævet enevælden.
Vi mener jo alle sammen, at man gjorde det med 1849-grundloven og ikke mindst også senere med 1915-grundloven, men kigger man i mange af de paragraffer, som fortsat er gældende, må man sige, at juridisk er vi ikke helt færdige med enevælden endnu.
Så hvis forslaget her kan medvirke til, at vi bliver det, har det også i sig selv et formål.