Peter Christensen (V), 2003-11-27:
Men det er sagens kerne, at SF's beslutningsforslag netop vil medføre dette.
En afskaffelse af befordringsfradraget vil fjerne ethvert incitament til at arbejde for alle borgere, der i dag har langt til deres arbejdsplads.
På et tidspunkt med en økonomi i slæbegear, kan man kalde det, og hvor der ikke er stigende beskæftigelsestal, virker det som et absurd forslag.
I mange dele af landet er der ikke mulighed for at benytte offentlige transportmidler, eller den offentlige transport er ufleksibel i forhold til f.eks. de arbejdstider, man har.
Så konsekvenserne af forslaget vil være kæmpestore for de mange danskere, hvor der ikke eksisterer noget reelt alternativ til en eller to biler. Forslaget vil afskære den del fra at søge eller beholde et job, der ligger i afstand fra boligen.
For dem vil der være et betydelig mindre økonomisk incitament til at arbejde uden befordringsfradraget; og det økonomiske incitament er ikke for stort i forvejen.
I beslutningsforslagets bemærkninger står der, at befordringsfradraget bør fjernes fra skattesystemet, fordi det er urimeligt og for dyrt for skatteyderne.
Det synes jeg er noget sludder.
Venstre har lovet, at vi ikke vil forringe skatteydernes situation, tværtimod.
Men det er dog præcis, hvad forslaget vil medføre. Men ud over det vil jeg huske SF's trang til at tænke på skatteyderne, for det er ikke så tit, at jeg oplever det.
SF's forslag er en hån mod alle de danskere, der trods store udgifter alligevel har lang transporttid, fordi de ønsker at være på arbejdsmarkedet og stadig blive boende i f.eks. et udkantsområde.
Danskerne pendler, fordi det er nødvendigt, og jeg er glad for, at vi har en fleksibel arbejdsstyrke.
Det er godt og givende.
Det eksisterende befordringsfradrag er en god idé af mange grunde, men grundlæggende fordi pendling og arbejdskraft supplerer hinanden og derfor også skal behandles sådan.
SF henviser i beslutningsforslaget til Danmarks TransportForskning, så det vil jeg også gøre.
Ninette Pilegaard, forsker ved Danmarks TransportForskning, har i 2003 udgivet en afhandling, hvor resultatet taler for sig selv.
Befordringsfradraget er den klart bedste mulighed for at skabe et mere fleksibelt arbejdsudbud, og derfor også et mere effektivt arbejdsmarked med lavere arbejdsløshed.
Vækst er forudsætningen for højere beskæftigelse.
Forudsætningen for vækst er et fleksibelt arbejdsmarked, og forudsætningen for et fleksibelt arbejdsmarked er bl.a. kørselsfradrag.
Venstre er optaget af både at skabe vækst og beskæftigelse og kan derfor naturligvis ikke støtte SF's beslutningsforslag.
Staten blander sig jo i privatbilismen med afgifter på både biler, benzin, diesel og andre ting.
Derfor kan man sige, at bl.a. befordringsfradraget er et middel til at rette lidt op på den indblanding.
Som jeg sagde i min tale, antyder SF nærmest i det her beslutningsforslag, at det er billigt at have bil i dagens Danmark.
Det er ikke den virkelighed, jeg oplever; jeg tror heller ikke, at der er mange af de danskere, der er nødt til at have en bil for at passe deres arbejde, der oplever det, som om det virkelig er billigt at have køretøjet.
Så blev jeg spurgt, om jeg kan bekræfte, at det fordeler sig lidt forskelligt i provinsen kontra hovedstadsområdet.
Jeg kan jo se i beslutningsforslaget, at der har SF estimeret det provenutab, der er ved befordringsfradraget, til at være 0,9 mia. kr. i hovedstadsområdet og 1,8 mia. kr. i provinsen.
Der er mit svar bare, at fra Venstres side ønsker vi ikke at sige til mennesker, hverken i provinsen eller i hovedstadsområdet, at fordi det fordeler sig forskelligt, så fjerner vi det, og så skal I være afhængige af, om den enkelte politiker i amtsrådet ønsker at give jer en bus, som I ikke kan nå alligevel, eller et befordringsfradrag.