runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Peter Baadsgaard (S), 1998-02-06:
Det foreliggende lovforslag er helt i samklang med Socialdemokratiets tanker og ideer om en bedre og mere samordnet indskoling.
Derfor kan vi også helhjertet støtte lovforslaget.
Vi håber, når lovforslaget bliver vedtaget, at endnu flere kommuner vil etablere forsøg med indskoling, så vi kan få erfaring med, hvad der bedst tjener børnenes hverdag og udbyttet af de første skoleår.
Vi må opbløde skellene mellem børnehaveklasse og 1. klasse.
Børnehaveklassen skal efter vores vurdering udnyttes bedre med henblik på en mere systematisk indlæring, som kan danne grundlag for den fortsatte undervisning.
Vi har bemærket, at undervisningsministeren vil følge forsøgene nøje og evaluere de forsøg, som kommer i gang.
Det er vi tilfredse med, så vi får opsamlet de erfaringer, som indhøstes.
De vil så kunne danne grundlag for nye initiativer til forbedring af indskolingen.
Vi ser for os, at der også fra centralt hold udformes overordnede mål for undervisningen i børnehaveklassen, og når - eller hvis - børnehaveklassen får den placering i undervisningen, vil det også være naturligt, at alle børn frekventerer børnehaveklassen, altså at undervisningspligten bliver udvidet til børnehaveklassen.
Vi håber, at forsøgene ikke alene vil dreje sig om, hvordan lærere og pædagoger deler arbejdet imellem sig, men at der vil blive mange forsøg, hvor man får udviklet den nødvendige pædagogik, som passer til 6-årige, om hvordan leg og læring kan praktiseres med det resultat, at elevens udbytte af de første skoleår bliver maksimal.
Det er måske et lille lovforslag i omfang, men jeg tror, det kan blive et stærkt led i de bestræbelser, der allerede nu udfoldes rundtomkring for en bedre indskoling.
Anders Mølgaard (V), 1998-02-06:
Venstre kan naturligvis tilslutte sig lovforslagets hovedsigte.
Der er et reelt behov for et tættere samarbejde mellem bl.a. skolen og skolefritidsordningerne.
Der er simpelt hen behov for større helhed og sammenhæng.
Som bekendt fremlagde vi også fra Venstres folketingsgruppes side i august 1997 et meget omfattende oplæg om leg og læring, som bl.a. påpegede behovet for initiativer til at sikre en optimal skolestart.
I Venstre har vi med stor interesse fulgt de spændende aktiviteter på Rønbjerg Skole ved Skive og tiltag bl.a. i Rødovre og Gladsaxe Kommuner, som alle sammen peger i den rigtige retning.
Men det er såre naturligt, at inden vi springer ud fra 10-meter-vippen, er der behov for et forsøgs- og et dokumentationsarbejde, som også den socialdemokratiske ordfører gjorde opmærksom på for lidt siden, som kan afdække fordele og ulemper ved forskellige løsningsmuligheder.
I Venstre er vi naturligvis optaget af at sikre et højere fagligt ambitionsniveau også i de små klasser, så det er soleklart, at forsøgsarbejdet ikke må medføre en faglig svækkelse af børnenes undervisning.
Altså principiel støtte fra Venstre til dette lovforslag.
Anne Baastrup (SF), 1998-02-06:
Dette lovforslag har været meget omdiskuteret i faglige kredse, og man kan selvfølgelig altid grunde over hvorfor.
SF støtter at give ministeren denne her bemyndigelse til at afprøve nye veje for at give børnene en god skolestart, men vi forudsætter naturligvis, at ministeren anvender denne bemyndigelse med omhu.
Onde tunger fortæller, at forsøgsbestemmelsen kun etableres, fordi kommunerne skal spare penge, og pædagoger er jo billigere end lærere.
Jeg forventer derfor, at ministeren her fra talerstolen bekræfter, at dette formål ikke er omfattet af bemyndigelsen.
Det, vi vil med dette lovforslag, er at skabe afklaring af, hvordan de to grupper bedst kan støtte og supplere hinanden i samarbejdet om børnenes hverdag.
Målet for os alle er at give børnene så god en start som muligt i skolen, og kan forsøget hjælpe os til afklaring af, hvordan vi sikrer dette, kan der næppe opstå problemer.
Dorit Myltoft (RV), 1998-02-06:
Dengang turde børnehaveklasselederen knap nok vove sig ind på det rigtige lærerværelse.
På det område er der da heldigvis sket meget i årenes løb.
I Det Radikale Venstre glæder vi os over dette forslag
Lærere skal have mulighed for at deltage i samarbejdet om børnehaveklassens undervisning, ligesom børnehaveklasseledere og det pædagogiske personale skal kunne deltage i skolens undervisningsopgaver på indskolingstrinnene.
Men alfa og omega i dette er stadig væk, at folkeskolens formål huskes også i forsøgs- og udviklingsarbejdet, og at det er skolen, der gør det i samarbejde med forældrene.
Når vi i Det Radikale Venstre, som debatten i dag har vist, er optaget af børneforældrenes vilkår, er det også for at støtte dem til at forvalte det ansvar, der ligger i at være med til at styrke skolens arbejde.
Vi ser altså frem til at erfaringer, der vil blive resultatet af dette forsøg.
Jan Køpke Christensen (FP), 1998-02-06:
Som medlem af et af forligspartierne skal jeg sige, at jeg er fuldstændig enig i betragtningerne i det foreliggende forslag.
De stive faggrænser - som den tidligere ordfører sagde, de gamle faggruppekrige - er gudskelov forbi på det pædagogiske område i dag.
Jeg mener faktisk, at man burde gå endnu videre, og det har vi også talt om gang på gang.
Det har været fremme i medierne også fra ministerens side, at man burde prøve at komme af med den forstokkede konservative holdning, at det absolut skal være folkeskolelærere, der underviser i folkeskolen.
Men det ved jeg godt er en helt anden debat.
Det foreliggende forslag er i hvert fald noget, som vi kan billige i Fremskridtspartiet.
Vi må erkende, at det bliver mere og mere udbredt med SFO-ordninger, men jeg kommer fra en kommune, hvor vi i partiet har haft utrolig svært ved at få det gennemført.
Der bliver ført sådan en ideologisk krig fra den anden side af salen i det pågældende byråd.
Man ønsker ikke det her, fordi man mener, at det pædagogisk ikke er på niveau med alle andre undervisningsformer.
Men som sagt, det her forslag er noget, som vi kan billige.
Vi synes, det er fornuftige forsøgsordninger, der ligger i forslaget, og derfor støtter vi det naturligvis.
Addi Andersen (CD), 1998-02-06:
I CD er vi betænkelige ved det forslag, ministeren har fremsat, selv om øget samarbejde mellem pædagoger og lærere på førskole- og skolestartområdet som udgangspunkt er ønskeligt.
Vi er ganske enkelt bange for, hvad det kan føre til.
Formålet med alle de ændringer, der gennemføres i disse år, hvad angår lærernes uddannelse og folkeskolen som sådan, er, at Danmark skal hæve sit niveau, så vi ikke skal se os selv placeret i bunden af internationale undersøgelser.
En god skolestart er for CD bl.a., at børnehaveklassen gøres obligatorisk, så den bliver en reel indskolingsklasse.
siden.
Jeg har et par gange bragt det på bane over for fru Anne-Marie Meldgaard, som svarede, at det overhovedet ikke kunne komme på tale.
Men hvad hørte jeg så i går?
Både ifølge Radioavisen og dagbladet Aktuelt arbejder fru Meldgaard og Socialdemokraterne nu på et lovforslag om en obligatorisk børnehaveklasse.
Ja ja, CD er kommet med mange gode forslag, der er blevet afvist, og så pludselig kommer de større partier med det som en stor åbenbaring.
Men det er da dejligt, at man har tidligere statsminister Jens Otto Krags kloge ord om, at man har et standpunkt, til man tager et nyt. Og det er rart, hvis det efterhånden går op for partierne her i Tinget, at vi må have skolen tilpasset det samfund, vi nu engang har, så nogle af CD's skoletanker kan vinde gehør. Vi er af den bestemte opfattelse, at børn skal have lov til at komme i gang med rigtig undervisning, så snart de er parat til det.
Der er ikke meget udfordring i at komme i skole, hvis det bare er noget, som børnene synes er noget pjat.
Derfor kunne jeg have forstået det, hvis forslaget her også var gået i retning af, at lærerne kunne undervise i børnehaveklassen i videre omfang end i dag.
Vi er ikke tilhængere af at lade pædagoger varetage undervisning i skolens fag.
Sammenhæng for børn er, at der er tid nok til at arbejde med at lære og med at lege, og at de ikke udsættes for ustandselige skift, og jeg mener ikke, der bliver bedre sammenhæng af at splitte undervisningstiden op mellem lærere og pædagoger.
Men som sagt, det er kun tilladelse til at fravige lovens uddannelseskrav i forbindelse med forsøg efter ansøgning, ministeren har bedt om.
Derfor vil jeg spørge ministeren, hvordan han stiller sig til at lave en lov med tidsbegrænsning.
Det kunne måske gøre forslaget lidt mere spiseligt for os.
Ole Vig Jensen (RV), 1998-02-06:
Jeg skal på grundlag af et par spørgsmål sige, at dette forslag ikke fremsættes som et besparelsesforslag.
Det fremsættes selvfølgelig i overensstemmelse med, hvad bemærkningerne går ud på, nemlig at sikre en bedre udnyttelse af de to personalegrupper, pædagoger og lærere.
Det er jo heller ikke forkert ved denne lejlighed at minde om i overensstemmelse med 8-punkts-planen, som skoleforligspartierne har givet deres tilslutning, at her lægger vi gennem forsøgsvirksomhed op til det, vi også kalder en bedre og mere hensigtsmæssig udnyttelse af såvel de økonomiske som de personalemæssige ressourcer. Jeg kan også sige til spørgsmålet om administrationen af denne bemyndigelse, at det vil selvfølgelig ske med omhu, som det blev efterlyst, og det vil også ske i et samarbejde med de involverede parter.
Ønsket er jo netop at få slået hul på nogle barrierer og gå nogle af de nye veje, som flere af ordførerne også har understreget undervejs i debatten.
Det er synspunkter, man kan have, og som jo altså også er fremført, men som i hvert fald ligger uden for dette lovforslags intentioner og i øvrigt også bogstav.
Fru Addi Andersen spurgte, om man kunne gøre dette her tidsbegrænset.
Det ville gøre det lettere for CD, som var de eneste, der egentlig var forbeholdne.
Så der ligger i og for sig en tidsbegrænsning i den forstand, at når de to år er gået, så skal vi se på det samlede sæt af initiativer, virkningerne af dem, herunder også af det, vi sætter i gang her.
Anne Baastrup (SF), 1998-02-06:
Undervisningsministeren tvinger mig på talerstolen.
Jeg vil godt spørge undervisningsministeren, om ministeren ikke er enig i, at alt det her er en del af folkeskoleforliget, og at det vil sige, at selv om ministeren har et massivt flertal uden om SF, skal SF's synspunkter også inddrages i udvalgsarbejdet.
Anders Mølgaard (V), 1998-02-06:
Efter Venstres opfattelse er dette lovforslag i hvert fald et skridt i den rigtige retning.
Det er såre fornuftigt, at tosprogede børn allerede fra treårsalderen nu skal tilbydes mulighed for at få et styrket kendskab til dansk.
Alt andet lige bør dette initiativ i hvert fald medføre, at tosprogede børn i fremtiden vil møde op i folkeskolen med bedre danskkundskaber, end tilfældet er i dag, og det vil være til glæde for de tosprogede børn, men samtidig også, og måske ikke mindst, være en klar fordel for danske børn, som i dag mister tid og ressourcer, på grund af at mange af klassekammeraterne har en eklatant mangel på danskkundskaber ved skolestarten.
Så konsekvensen af dette lovforslag ligner et rent vinderspil.
Det er naturligvis fuldstændig uholdbart, at der i dag kan gå op til et par år eller tre, før mange børn af indvandrere og flygtninge kan deltage i en klasses almindelige undervisning på grund af et sprogligt efterslæb, som i virkelighedens verden er meget svært at indhente.
Det ved vi alle sammen.
Men jeg vil også gerne understrege, at de tilbud, som er skitseret i lovforslaget, aldrig - aldrig - kan erstatte den optimale og naturlige situation, hvor sprogstimulering foregår gennem naturlig leg mellem danske børn og tosprogede børn.
Samfundet kan på trods af al god vilje ikke løse alle problemer.
Også forældre har i dagligdagen et væsentligt ansvar og en forpligtelse til at undgå social isolation af børnene og i stedet stimulere børnenes muligheder for også at møde danske børn.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-02-06:
Også Det Konservative Folkeparti er positivt stemt over for dette her forslag, som kan forbedre de sproglige forudsætninger for, at børn af flygtninge og indvandrere kan få ordentlig glæde af undervisning i den danske folkeskole.
Det danske sprog er hovednøglen til erhvervelse af viden og færdigheder i Danmark.
Det er derfor vigtigt, at børn fra fremmede lande så tidligt som muligt får fat i denne nøgle, således at de senere med udbytte kan gå i en normal klasse i folkeskolen eller i en dansk privatskole.
I dag er det kun seks ud af ti tosprogede børn i alderen 3-5 år, som er optaget i en daginstitution.
Fire ud af ti af de fremmedsprogede børn får derfor ikke den dansksproglige stimulans, som de kan have stor glæde og nytte af, når de skal begynde i en dansk skole som syvårige.
Det Konservative Folkeparti var med til at vedtage den lov i 1996, som gjorde det muligt for kommunerne at oprette disse sprogstimulanstilbud. Ordningen trådte i kraft for nogle måneder siden, så erfaringerne er selvsagt få og små endnu, men en del kommuner har benyttet sig af lovens mulighed.
Vi mener imidlertid, at det er så vigtig en sag at få integreret de tosprogede, som skal blive i Danmark og i det danske samfund, at vi er velvilligt indstillet over for at gøre ordningen obligatorisk for kommunerne.
Normalt er Det Konservative Folkeparti ikke tilhænger af tvang, men i denne sag tror vi, det vil være rigtigt at gøre det obligatorisk for kommunerne at oprette disse tilbud alle steder, hvor der er behov for det.
Men man kunne vel også gå endnu videre.
Skulle det ikke også være obligatorisk for forældrene til de små rollinger på 3-5 år at benytte sig af disse tilbud?
Der er i lovforslaget lagt op til, at man ligefrem skal gå ud og lave opsøgende virksomhed, men hvad nu, hvis det ikke er nok?
for forældrene til de fremmedsprogede børn til at sørge for, at de tager imod disse tilbud?
Der står i ministerens forelæggelsestale, at det kan give de tosprogede elever et efterslæb, hvis man ikke gør noget ved problemet, og derfor må der gøres noget.
Derfor laver man nu obligatoriske foranstaltninger, så kommunerne ikke længere blot skal have mulighed for det, men skal gøre det, når der er behov for det.
Skulle de fremmedsprogede forældre ikke være forpligtede til at tage imod tilbudet? Som sagt er forslaget klart et skridt i den rigtige retning, men vi synes nok, man måske skulle tage et skridt til.
Dorit Myltoft (RV), 1998-02-06:
I Det Radikale Venstre er vi meget tilfredse med, at kommunerne fremover skal tilbyde tosprogede børn støtte til fremme af den sproglige udvikling.
Det er nemlig et af de vigtigste forebyggende tiltag for at undgå de alvorlige problemer, vi har set med nogle unge med anden kulturel baggrund.
Det er godt, at børn ikke møder op i skolen med et sprogligt handicap, som kunne være undgået.
Der er brug for kreativ tænkning, når man skal nå de tosprogede børn, som ikke går på institution.
Her er det værd at huske på, at flygtningekvinder og indvandrerkvinder kommer til Danmark med rodfæstede og konkrete erfaringer som mødre med ansvaret for børnenes opdragelse, og pludselig slår de ikke til, fordi vores kultur er så fremmedartet for dem.
Men de ønsker, at det skal gå deres børn godt i det nye fremmede land, det kan man være helt sikker på. Sundhedsplejersker, personalet i vuggestuer og børnehaver og lærerne i skolen har med børnene at gøre; men mange af mødrene og fædrene med for den sags skyld oplever forældresamarbejdet i en demokratisk ramme som helt uforståeligt og totalt uden mening i forhold til egne erfaringer.
Det Radikale Venstre kan derfor støtte dette lovforslag.
Jan Køpke Christensen (FP), 1998-02-06:
En væsentlig forskel i det foreliggende lovforslag i forhold til de hidtidige regler
er, som også andre har været inde på, at vi nu går fra frivillighed til tvang.
Det bliver nu en forpligtelse for kommunerne med hensyn til disse fremmede børn, der nu skal have eller fortsat skal have intensiv danskundervisning.
Vi har været tilhængere af det system, der allerede findes i dag, hvor det ikke er ordet »skal«, men »kan«, der bliver brugt.
Vi er ikke bare, som den konservative ordfører sagde, principielt imod, men modstandere af tvang.
Det bryder vi os altså ikke om, og derfor vil vi foreløbig se kritisk på det forslag, vi behandler her.
I første omgang er det kommunerne, der bliver pålagt ekstra store udgifter; at de så senere kan komme tilbage i kassen igen, som det anføres i forslagets bemærkninger, er noget helt andet.
Men umiddelbart bryder Fremskridtspartiet sig ikke om det foreliggende forslag på grund af det tvangselement, der er over for kommunerne.
Når det ikke fungerer, er det bl.a., fordi incitamentet desværre mangler fra forældrenes side.
Med hensyn til voksne ved vi, at der er indført økonomiske sanktionsmuligheder, altså en tilbageholdelse af lommepenge, såfremt indvandrere og flygtninge ikke tager imod tilbudene om forbedring af deres danskkundskaber, og dette incitament til at lære dansk burde også gælde, når det handler om deres børn.
Fremskridtspartiet er som tidligere nævnt tilhængere af tiltag, der kan forbedre den generelle danskforståelse.
Men spørgsmålet er, hvorfor der skal øgede udgifter til, hvis effekten stort set kan opnås uden.
Her tænker jeg eksempelvis på en bedre spredning af de fremmede børn.
Det må være ret og rimeligt, at forældrene selv ønsker at integrere deres børn i det samfund, de har valgt at leve i, og derfor må og skal de voksne have dette incitament til at give deres børn optimale danskkundskaber.
Derfor vil vi foreløbig ikke afvise forslaget, men i hvert fald meddele, at vi principielt er kritiske over for det.
Bruno Jerup (EL), 1998-02-06:
Det lovforslag, som er til debat her, ligger i forlængelse af den ændring af folkeskoleloven, som blev vedtaget for knap 2 år siden, altså i 1996.
Med dagens forslag bliver det obligatorisk for kommunerne at tilbyde tosprogede børn støtte til fremme af den sproglige udvikling, hvis en sagkyndig anser det for nødvendigt, og samtidig inddrages børn, der går i daginstitution, i målgruppen for denne særlige indsats.
Da vi diskuterede førskoleundervisning i 1996, udtrykte jeg Enhedslistens skepsis over for førskoletilbudets indhold og struktur og fremhævede bl.a. de problemer, der ligger i at isolere de tosprogede børn i særlige ordninger uden kontakt med danske børn.
Det er jo ganske almindelig kendt, at samvær og leg mellem børn med forskellige modersmål er en uvurderlig sproglig stimulering, og derfor er daginstitutionerne et godt middel til at integrere tosprogede småbørn
, både når det gælder snævert med hensyn til sproget og bredere med hensyn til normer, motoriske færdigheder osv.
Enhedslisten er stadig imod denne model, og derfor kan vi heller ikke støtte, at kommunerne nu skal forpligtes til at tilbyde den.
Der er mange gode tanker i den vejledning om sprogstimulerende tilbud for tosprogede børn, som undervisningsministeren og Socialministeriet udsendte sidste år.
Sammenfattende påpegede vejledningen eksempelvis, at førskoletilbudene skal lægges i lokaliteter, hvor der indendørs og udendørs er et stimulerende miljø med god plads, der er specielt indrettet til småbørn.
Det anbefales også, at tilbudene arrangeres, så der bliver mulighed for samvær med danske børn, og daginstitutionerne nævnes som en nærværende mulighed for placering af tilbudene.
Men der er stadig kun tale om en vejledning og ikke om bindende regler, og derfor er det også et problem, at der i lovforslagets bemærkninger lægges op til, at tilbudene fortsat kan gives på en folkeskole.
Jeg har svært ved at se, hvordan 3-årige børn skal kunne finde sig til rette på en skole, der er indrettet til langt større børn.
Endelig er jeg meget kritisk over for det pres, som flere kommuner lægger på de tosprogede børns forældre, når det gælder de såkaldte tilbud om sprogstimulering, og som får undervisningsministerens blå stempel med bemærkningernes sidste afsnit.
Nogle steder i landet er der ikke tale om et reelt tilbud til forældre og børn, men om tvang til at deltage under truslen om, at børnene ellers ikke kan komme i den lokale skole.
Forældrene får at vide, at hvis de ikke melder børnene til førskoletilbudet og møder punktligt frem, vil barnet blive henvist til en modtagelsesklasse, der er placeret langt fra hjemmet, når barnet 2 eller 3 år senere skal i skole.
Indvandrer- og flygtningeforældre har på linje med alle andre forældre ret til redelig information og vejledning, og en eventuel placering i en modtagelsesklasse må afgøres konkret, når barnet skal i skole, og må ikke betragtes som en straffeforanstaltning.
Sammenfattende rummer lovforslaget en række positive elementer, som overskriften også lægger op til; men da ministeren har valgt at fastholde førbørnehaveklassen som en løsningsmodel, kan vi ikke give tilsagn om at støtte det.
Addi Andersen (CD), 1998-02-06:
Jeg vil gerne takke undervisningsministeren for lovforslaget, der skal sikre, at børn af indvandrere og flygtninge kan dansk, når de begynder i skolen, og jeg vil kun sige, at CD kan støtte forslaget.
Poul Nødgaard (DF), 1998-02-06:
Der står, at der skal tilbydes osv., men der kan jo være mange årsager til, at man ikke kan gøre det. Jeg vil også godt spørge, om det ikke bliver en meget dyr foranstaltning, når man tænker på, at det også er regeringens plan at tvangsanbringe folk rundt omkring i kommunerne, så der bliver ganske få i de enkelte kommuner. Jeg synes ikke, jeg rigtig tydeligt og klart kan se, hvordan man har forestillet sig, at det problem skal løses.
Jeg ved godt, at der også er visse gode muligheder for danske elever, men jeg synes nok, der lægges op til en ret så stor udvidelse af hele undervisningen i kommunerne.
Jeg tænker også på de danske elever, der har vanskeligheder.
Jeg ved godt, at man har noget særundervisning og specialundervisning osv., men jeg har ikke indtryk af, at det er så let for danske elever at få noget ekstra, som der lægges op til her, så umiddelbart er vi noget kritiske over for forslaget.