Ove Hygum (S), 1999-04-29:
Når vi skal drøfte spørgsmålet om rammerne på AMU-uddannelserne, og hvorfor de er kommet, så er man nødt til at kigge i bakspejlet og se, hvad der er baggrunden for det.
Fra en nogenlunde stabil aktivitet på AMU-uddannelserne i den første halvdel af 1990'erne skete der i 1997 et voldsomt spring opad i aktiviteten, og det er kulmineret i 1998.
I perioden 1993-1996 lå aktiviteten stabilt på et niveau på omkring 450.000 elevuger, men med indførelsen af det frie optag i 1997 steg aktiviteten meget.
Således var aktiviteten i 1997 oppe på 560.000 elevuger, og i 1998 kom aktiviteten helt op på 670.000 elevuger.
Der er altså tale om en stigning på over 200.000 elevuger om året, når man sammenligner 1998 med 1996.
Det betyder også, at der i 1998 blev brugt mere end 1 mia. kr. mere end forventet.
Når man så lidt nærmere på den voldsomme stigning, kunne man konstatere, at langt den væsentligste stigning var sket i forhold til det offentliges forbrug af AMU-uddannelserne.
Hvis ikke vi greb ind over for denne udvikling, så ville vi ikke kunne styre udgiftsudviklingen.
En opstramning af økonomien var nødvendig, og derfor er rammebelægningen både rigtig og nødvendig, men også besværlig.
Jeg vil godt sige, at vi med finanslovaftalen for 1999 på AMU-området lagde nogle fornuftige rammer omkring økonomien, rammer, som betyder, at vi fortsat kan udbyde AMU i ganske betydeligt omfang.
Aktivitetsnedgangen fra 1998 til 1999 bliver på ca. 13 pct.
Overgangen fra et system, hvor alle frit kan tage for sig, til et system, hvor der lægges loft over aktiviteten, vil give turbulens.
Men situationen var, som jeg sagde tidligere, ikke længere holdbar.
For mig var det vigtigt at finde en model, som sikrede, at de kortest uddannede, som er AMU-uddannelsernes målgruppe, fortsat kan deltage i erhvervsrettede uddannelser og dermed leve op til arbejdsmarkedets kvalifikationsbehov.
Herudover er der mulighed for, at både AF og kommunerne kan købe AMU-uddannelser.
AF har traditionelt i ret stort omfang anvendt AMU-uddannelserne i aktiveringsindsatsen.
Der er derfor grundlag for at forvente, at AF også i fremtiden vil gøre det.
AMU vil givet fortsat være et centralt redskab i aktiveringsindsatsen.
Hvad angår regeringens politik for at sikre, at de uddannelsesuvante og kortuddannelse får de tilbud, der svarer til deres forventninger, vil jeg sige følgende: En stor del af AMU-uddannelserne er netop møntet på og udviklet med særligt sigte på disse grupper.
Ved i Folketinget at have defineret målgruppen for AMU-uddannelserne sikrer vi, at pengene kanaliseres hen til de kortuddannede og dem, der er uddannelsesuvante.
Og selv om der er lagt rammer for aktiviteten på AMU, vil der fortsat være mulighed for at gennemføre 600.000 elevuger specielt rettet mod disse to grupper, og der er også mulighed for, som tidligere nævnt, at både AF og kommuner kan købe hos AMU.
Samtidig har vi med tredje fase af arbejdsmarkedsreformen strammet op på en række felter.
Også det skaber nye muligheder for de grupper, der mangler uddannelsestilbud for at komme videre på arbejdsmarkedet eller i uddannelsessystemet.
For det første skal alle unge under 25 år i jobtræning eller uddannelse senest efter et halvt års ledighed.
For det andet skal aktivering generelt iværksættes hurtigere, og den enkelte skal aktiveres i 75 pct. af aktivperioden.
Og for det tredje indeholder reformen en målretning af de lediges uddannelse.
De lediges uddannelse skal målrettes behovene på det regionale arbejdsmarked.
Der er ikke længere i så høj grad tale om frit valg på alle hylder.
Det er hensigten, at tredje fase samlet skal sikre, at ledige hurtigere får tilknytning til arbejdsmarkedet enten støttet via uddannelse eller via jobtræning. Jeg vil også benytte lejligheden til at sige et par ord om brugen af de økonomiske ressourcer på VEU-området.
Der bruges mange statslige ressourcer på voksen- og efteruddannelse af såvel ledige som beskæftigede.
Det er et rigtig godt princip, som vi må fastholde.
Om midlerne bruges godt nok på de respektive områder er en anden dimension.
Grundlæggende er det min vurdering, at der er den fornødne effektivitet og den fornødne effekt af de midler, vi anvender.
Men det er ikke det samme som at sige, at der ikke altid er behov for justeringer og ændringer af systemet.
Regeringen har derfor nedsat et embedsmandsudvalg, VEU-udvalget, som vil barsle med en rapport inden så længe.
Rapporten vil beskrive området, herunder pege på de eventuelle uhensigtsmæssigheder, der er i det eksisterende system.
Og inden regeringen endelig beslutter sig for, hvad der skal ske på området, vil en række interesseorganisationer og aktører få mulighed på at give deres bud på rapporten.
I den seneste tid er der en række personer, der har ytret sig om voksen- og efteruddannelsesindsatsen.
Jeg vil godt benytte lejligheden til her i dag at appellere til, at vi ikke på baggrund af iveren for at gøre noget, for at træffe de nemme, hurtige beslutninger, får truffet de såkaldte hovsaløsninger eller skabt de såkaldte hovsaløsninger. Jeg vil godt opfordre til, at vi lader embedsmandsudvalget gøre arbejdet færdigt, og lad os så på baggrund af det analysearbejde få en god og saglig og konstruktiv debat, en debat her og en debat med interesseorganisationer og de mange aktører, en debat om fremtidens voksen- og efteruddannelsessystem.