Lene Espersen (KF), 2006-11-30:
Jeg vil sige, at jeg netop ikke kan komme på andre eksempler.
Jeg ved heller ikke, hvor velvalgt det eksempel er; så godt er jeg ikke inde i lige præcis den lovgivning i Sverige.
Men jeg vil sige, at vi selvfølgelig nok skal prøve at gå i tænkeboks for at se på, om der måtte være eksempler på det.
Afstemning
Beslutningsforslaget fra SF indeholder en opfordring til, at reglerne om udstedelse af straffeattester ændres, således at en arbejdsgiver i forbindelse med eller under ansættelse af en lønmodtager kun kan få oplysninger om, hvorvidt en lønmodtager har begået et strafbart forhold, i det omfang det er nødvendigt for at tilgodese væsentlige hensyn til virksomhedens eller andres sikkerhed og oplysningerne er relevante for udførelse af det pågældende arbejde.
Før jeg kommer nærmere ind på det konkrete forslag fra forslagsstillerne, vil jeg kort redegøre for de regler, der i dag gælder for videregivelse af oplysninger fra Kriminalregisteret.
Efter bekendtgørelsen kan der udstedes straffeattester til privat brug, til offentligt brug og ved de såkaldte børneattester.
Straffeattester til privat brug, som er de relevante attester i denne sammenhæng, kan udstedes til den, som oplysningerne vedrører.
Straffeattesterne kan også udstedes til f.eks. en arbejdsgiver, hvis den person, som oplysningerne vedrører, har givet samtykke hertil.
En straffeattest til privat brug indeholder bl.a. oplysninger om afgørelse om overtrædelse af straffeloven og af lov om euforiserende stoffer.
Længden af den periode, i hvilken oplysningerne fremgår af attesten, afhænger af, hvilken sanktion det strafbare forhold har medført.
Bøder og tiltalefrafald med vilkår vil fremgå af attesten i 2 år fra den endelige afgørelse, mens betingede domme fremgår i 3 år.
Herudover gælder der i forhold til unge lovovertrædere mellem 15 og 18 år særlige regler, som betyder, at tiltalefrafald med vilkår om ungdomskontrakt samt bøder i førstegangstilfælde kun fremgår af straffeattester til privat brug i 1 år fra den endelige afgørelse.
Som det fremgår, er det altså helt objektive og entydige kriterier, der ligger til grund for, hvilke oplysninger der i dag fremgår af en straffeattest til privat brug.
Jeg vil straks sige, at regeringen ikke kan støtte forslaget, og det er der flere grunde til.
For det første må regeringen sætte spørgsmålstegn ved forslagsstillernes begrundelse for forslaget, for det andet vil en gennemførelse af forslaget have betydelige administrative og økonomiske konsekvenser for håndteringen af anmodninger om udstedelse af private straffeattester, og for det tredje vil det indebære en usikker retsstilling for den person, det hele drejer sig om.
Når det gælder begrundelsen for forslaget, har forslagsstillerne henvist til, at arbejdsgivernes stigende ønske om at se en straffeattest i forbindelse med et ansættelsesforhold bl.a. betyder, at unge, der har begået mindre alvorlig kriminalitet, kan få svært ved at få et job og dermed bliver fastholdt i ledighed.
Arbejdsmarkedsstyrelsen har over for Justitsministeriet oplyst, at styrelsen ikke har kendskab til, at der skulle være foretaget systematiske undersøgelser, som afdækker, at nogle personer fastholdes i ledighed alene som følge af, at de har begået et strafbart forhold.
Arbejdsmarkedsstyrelsen er heller ikke bekendt med konkrete sager, hvor strafbare forhold i sig selv har betydet, at en ledig person ikke er kommet i beskæftigelse.
Jeg er derfor ikke enig med forslagsstillerne i, at det kan lægges til grund, at de nuværende regler om straffeattester betyder, at unge, der har begået mindre alvorlig kriminalitet, bliver fastholdt i ledighed.
Det kan godt være, at de ikke kan få det bestemte job, som de har drømt om, men det er en anden sag.
Jeg vil også fremhæve de nuværende regler om straffeattester vedrørende unge lovovertrædere mellem 15 og 18 år, som jeg allerede har været inde på.
For så vidt angår udformningen af en ordning med begrænset adgang til oplysninger fra Kriminalregisteret i forbindelse med et ansættelsesforhold, lægger forslaget op til, at der alene skal kunne indhentes oplysninger, som har betydning for det konkrete arbejdes udførelse.
Arbejdsgiveren skal derfor angive nærmere, hvilke typer lovovertrædelser der ønskes oplysninger om, og hvilken relevans oplysningerne har for udførelsen af det pågældende stykke arbejde.
Det er Rigspolitichefens umiddelbare vurdering, at en gennemførelse af den ordning, som foreslås i beslutningsforslaget, i givet fald vil forudsætte ganske betydelige ændringer af politiets administrative håndtering af udstedelsen af straffeattester.
Rigspolitichefen har for det første henvist til, at indførelsen af den foreslåede ordning vil betyde, at arbejdsgiveren i hvert enkelt tilfælde skal give en redegørelse for den konkrete stilling, som den person, der ønskes oplysninger om, skal bestride.
Arbejdsgiveren skal også angive de konkrete hensyn, som taler for, at der videregives oplysninger fra Kriminalregisteret.
Der vil dernæst være behov for, at samtlige anmodninger om udstedelse af en privat straffeattest til brug ved et ansættelsesforhold undergives en konkret juridisk vurdering hos rigspolitiet for at afdække, om betingelserne for videregivelse af oplysninger fra registeret er opfyldt i hver enkelt registreret afgørelse.
Rigspolitiet vurderer, at de juridiske skøn, der skal foretages i forbindelse med en beslutning om eventuel videregivelse af de enkelte registrerede afgørelser, vil være ganske komplekse og forudsætte en betydelig indsigt i såvel strafferetlige forhold som praktiske arbejdsmarkedsforhold.
Hertil kommer, at det efter regeringens opfattelse vil være meget vanskeligt at opstille generelle relevanskriterier for indhentelse af straffeattester til brug ved ansættelsesforhold gennem lovgivning.
Hvornår er en oplysning om f.eks. en dom for tyveri, vold eller voldtægt relevant eller ikkerelevant for et ansættelsesforhold?
Hvornår er videregivelse af oplysninger herom nødvendig for at tilgodese væsentlige hensyn til virksomhedernes eller andres sikkerhed?
Og kan afgørelsen herom overhovedet baseres på de helt summariske oplysninger, som fremgår af Kriminalregisteret?
Samlet set er det Rigspolitichefens helt umiddelbare vurdering, at en gennemførelse af forslaget vil kræve yderligere fem til ti årsværk hos rigspolitiet, samtidig med at ordningen vil indebære yderligere administrative byrder for arbejdsgiverne og må forventes at forlænge sagsbehandlingstiden hos rigspolitiet i de tilfælde, hvor en person er registreret med en afgørelse i Kriminalregisteret.
I dag videregives oplysninger fra Kriminalregisteret ud fra klare og objektive kriterier, som jeg har redegjort for, og som alle kan gøre sig bekendt med, bl.a. på rigspolitiets hjemmeside.
Hvis man indfører den ordning, som SF foreslår, vil det nærmest blive umuligt for den enkelte borger at vide på forhånd, hvilke oplysninger der vil blive videregivet i en privat straffeattest i forbindelse med et ansættelsesforhold.
Det vil bero på et konkret skøn, der navnlig må udøves på grundlag af de oplysninger, arbejdsgiveren har anført som begrundelse for anmodningen om at se en straffeattest.
Sammenfattende kan regeringen altså ikke støtte forslaget.
Det ville indebære store administrative byrder for både rigspolitiet og arbejdsgiverne, det ville skabe usikkerhed hos den enkelte borger om videregivelse af oplysninger om kriminelle forhold, og der er efter regeringens opfattelse ikke grundlag for at sige, at strafbare forhold i sig selv er skyld i, at ledige fastholdes i ledighed.
Derfor kan regeringen ikke støtte forslaget.