Flemming Hansen (KF), 1999-11-16:
Jeg lyttede meget intenst til ministrenes indlæg.
Det er dejligt at opleve mennesker, der er så begejstrede for sig selv og deres politik.
Det er rart at have noget, man er alene om.
Må jeg i øvrigt sige, at jeg er meget glad for, at vi har fået disse forespørgsler i dag.
Så det er vi glade for.
Vi synes måske, det er lidt usædvanligt, at man behandler to forespørgsler på én gang, når de kun har det til fælles, at de er til samme minister og omhandler skatter og afgifter.
Men det gør ingenting.
Jeg vil i første omgang se på problemerne omkring grænsehandelen, som desværre igen har været stigende, så den nu nærmer sig det omfang, den havde i 1989, hvor den daværende regering med stor succes greb ind.
Dengang var det parfumeafgiften, husker jeg tydeligt, der gjorde, at der stort set ikke solgtes parfume i danske butikker.
Det lykkedes med dette indgreb at få vendt udviklingen næsten over night, og Det Konservative Folkeparti håber, at også denne regering vil indse fornuften i at handle hurtigt, hvis det er nødvendigt. Grænsehandelen er vokset, som alle har sagt, så den nu omfatter mere end 3,3 mia. kr. i køb syd for grænsen, og det er rigtigt, at set ud fra et statsbudget på mange hundrede mia. kr. er dette beløb ikke så stort.
Men for de mennesker og det område, der rammes,
er der tale om meget, meget store beløb.
Vi tror, at grænsehandelen vil vokse yderligere, idet der er en meget snæver sammenhæng mellem grænsehandelens størrelse og den prisforskel, der er på bl.a. benzin mellem Danmark og Tyskland.
Som alle ved, så betyder pinsepakken, at prisen på benzin igen vil stige den 1. januar, og det vil den også gøre de næste 3 år.
Det er så spørgsmålet, om det kan opvejes af - som regeringen jo har sagt her i dag eller håber på - at tyskerne også vil sætte deres afgift op.
Det er jo det, man har bygget hele pinsepakken på.
Det lønlige håb er, at Tyskland, specielt Tyskland, også vil få deres skatter og afgifter til at stige, sådan så der ikke skulle blive så mange ubalancer. Når vi så ser på, hvad det er folk køber syd for grænsen, så er det interessant at gennemgå den rapport, der netop er udkommet fra Institut for Grænsehandelsforskning.
Den viser, at 70 pct. af de mennesker, der handler syd for grænsen, har øl med hjem i deres bagage.
Derudover er der tale om køb af vin, spiritus, cigaretter og slik og meget andet.
Det er de erhvervsdrivende, der køber ind til eget forbrug og til videresalg i Danmark af eksempelvis slik.
var på forleden dag, at der er tale om et meget stærkt stigende misbrug, og jeg synes, at regeringen skal være opmærksom på dette problem.
Når vi dertil lægger, at 24-timers-reglen forsvinder med udgangen af år 2003, må man spørge sig selv: Hvorfor gør regeringen dog ingenting, for det er jo det, der er tilfældet?
Det konservative Folkeparti mener, at problemet kan løses rimelig enkelt ved, at man ser på ølafgifterne.
Sagen er jo den, at der sælges mere end 100 mio. liter øl syd for grænsen, og det er på godt dansk 300 mio. bajere, svarende til 20 pct. af totalforbruget i Danmark.
Det er naturligvis et fuldstændig uacceptabelt tal, og vi vil gerne give regeringen det råd, at den kunne løse en meget stor del af grænsehandelsproblemerne ved at fjerne afgiftsforskellen på øl mellem Danmark og Tyskland. Tilbage vil der kun være momsforskellen, og den tror jeg ikke vil give væsentlige incitamenter til at lægge forbruget i Tyskland i stedet for i Danmark.
Omvendt ville det betyde, at momsen ville komme ind i Danmark, og jeg er rimelig sikker på, at sammenlignet med det merforbrug, der er af andre varer syd for grænsen, ville balancen ikke være helt skæv.
Det Konservative Folkeparti opfordrer i hvert fald regeringen til at tage fat her og nu, og ikke vente til år 2003, for så kan skaden være sket ikke mindst for detailhandelen, der i dag mærker grænsehandelen helt op i Vejle- og Århusområdet.
Det var i lørdags i Ålborg, og da jeg nævnte problemet her og sagde, at det var noget, der foregik i Århus, så skreg de alle sammen af grin - der er flere, der kan huske det - for de sagde, at deroppe drak de også stort set kun øl uden dansk beskatning.
Så det er altså et større problem, end vi synes, regeringen gør det til.
Men det er jo også med i den dagsorden, vi har været med til at stille.
Den anden del af forespørgslen, forespørgsel to, F 17, er jo en forespørgsel, hvor vi står over for ganske andre problemer, idet den stigende internationalisering betyder, at det danske skattesystem ikke på længere sigt vil kunne bevares i den form, det har i dag.
Jeg har noteret mig mange spændende artikler i pressen i den seneste tid om det.
Jeg har også noteret mig det socialdemokratiske skatteudvalgs meninger om det, og synes, at det er en spændende debat, vi er i gang med, hvor jeg ikke synes, det går så meget på, om vi kan genere hinanden - hvem kan skaffe ny dækning for den ene og den anden afgift - men mere er en principiel debat om, hvor vi går hen.
Udgangspunktet for den diskussion kan ikke være andet, end at Danmark har verdens højeste skattetryk, og man kunne selv som konservativ have den overvejelse, om ikke skattepolitikken burde være en del af EU-politikken, for det kan ikke gå værre, end det gør i dag, set med danske skatteborgeres øjne.
Jeg skal skynde mig at tilføje, at det ikke er vores politik, men vi har været fristet til tankegangen.
Et af de problemer, vi står over for, er, at det danske skattesystem ikke er gearet til den internationalisering, der foregår.
Vi er grundlæggende meget forskellige i vores skatteopkrævningsformer sammenlignet med de lande, vi normalt sammenligner os med, og de lande, der er inden for EU.
Jeg kan bare nævne to eksempler:
Hvordan ser vi på det, når vi diskuterer hele IT-udviklingen?
Er vi parat til denne udvikling?
Kan vi tilpasse os den?
Vi kan spørge os selv: Hvad vil der ske, hvis bilimportørerne vinder den sag, de har rejst ved EF-Domstolen, om at de danske registreringsafgifter ikke er EU-medholdelige?
Hvad er konsekvenserne da?
Ser vi på den generelle politik på skatteområdet, er der kun ét område, hvor vi virkelig nærmer os de andre lande, og det er i spørgsmålet om selskabsskatten.
Hvad selskabsskatten angår er Danmark ikke i den øverste ende.
Vi er heller ikke i den nederste ende, men her er det tydeligt, at internationaliseringen har sat sit præg, idet man fornemmer en stadig stigende international skattekonkurrence på området.
Det vi sige, at landene konkurrerer om at tiltrække virksomheder ved at have den laveste selskabsbeskatning.
Hvis man fortsætter ad den vej, vil selskabsskatten til sidst nå ned på nul, og det mener jeg ikke er realistisk muligt eller ønskeligt.
I Det Konservative Folkeparti tror vi derfor på, at man, ligesom når man taler moms og på andre områder, måske burde tænke i en eller anden form for båndintervaller, inden for hvilke landene kunne beslutte sig til frit at placere sig. Man kunne f.eks. forestille sig en selskabsskat, der lå inden
for intervallet 20-28 pct., og så kunne landene tilpasse sig inden for disse muligheder.
Ser vi på momsen, er den danske moms jo den højeste i verden, og det vil sige, at vi ikke har flere muligheder for at forøge momsen, for så vil differencen til de andre lande blive for stor. På afgiftområdet, der ved vi også alle sammen, at Danmark ligger højt, og vi ligger vel også højest i verden, og det eneste sted, vi i virkeligheden ligger lavt, er på spørgsmålet om arbejdsmarkedsbidrag. Personskattetrykket betragter Det Konservative Folkeparti også som det største problem, vi har, at personskattetrykket i Danmark er så højt og direkte demotiverende for mange mennesker til at yde en ekstra indsats.
Vi mener, at regeringen har bragt os i en situation, hvor det er vanskeligt for Danmark, og hvor der kun er én vej, nemlig at tilpasse vores udgiftspolitik til det skattetryk, som er realistisk.
Jeg mener for så vidt ikke, at der er tale om, at det danske skattetryk skal være så forfærdelig meget lavere end i dag, men det var ønskeligt, om befolkningen opfattede det som fair, og det gør befolkningen ikke i dag.
I den konservative folketingsgruppe er det ingen hemmelighed - det har vi stillet forslag om i finanslovforhandlingerne, også finansiering - at vi mener, at det er mellemskatten, der skal fjernes på længere sigt over en længere periode, naturligvis under hensyntagen til at vi er meget bevidst om finansiering af tingene, som vi altid er.
Vi har som grundopfattelse, at målet må være på lidt længere sigt, at man ikke betaler mere end 50 pct. i skat af den sidst tjente krone.
Det vil sige, at man kun arbejder halvdelen af sin arbejdstid for det offentlige, men man arbejder mindst halvdelen af tiden for sig selv og sin familie.
Som sagt, vi er glade for debatten her i dag.
Vi synes allerede, at den har været spændende, og vi håber, at vi tilsammen, alle sammen, får et udbytte af den, der gør, at vi bliver i stand til at tilpasse os den internationalisering, som vi ved, at vi skal forholde os til.
Det kan vi lige så godt se i øjnene uanset politisk ståsted.
Det går den vej, og vi glæder os til den dag, det kommer.