runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Eigil Andersen (SF), 2005-06-01:
Som jeg husker historien, måtte man også dengang erkende, at det var en umulig opgave at lave de forudsigelser, for samfundet ændrede sig på nogle andre måder, end man havde forudset.
Men jeg vil gerne stille et sidste spørgsmål i den her sammenhæng, og det handler om, at ministeren og regeringen jo har lavet nogle såkaldt halve uddannelser, nogle begrænsede faglige uddannelser, hvor man i stedet for at blive elektriker f.eks. kan blive populært sagt kabeltrækker.
Så kan man altså trække nogle kabler, men der er så en masse andre ting, som man ikke kan lave inden for det område, som egentlig er et elektrikerområde.
Jeg vil gerne spørge: I en tid med en omstilling af samfundet, hvor der skal være fleksibilitet på arbejdsmarkedet, og hvor det er vigtigt, at man har mange kompetencer, er det så en rigtig vej at gå at lave nogle stærkt specialiserede uddannelser, hvor man kun kan det halve af det, man kan efter en normal faglært uddannelse?
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Det kan hr. Eigil Andersen jo sige sig selv: Det er så hurtigt som muligt.
Uddannelsesplanlægning i 1970’erne, som blev ledet af Ritt Bjerregaard, blev til i en tid, hvor beskæftigelsen var dårlig, økonomien var dårlig, vi kørte med større og større underskud på betalingsbalancen osv. osv., og i den situation var der altså et massivt flertal, som dengang syntes, det var uforsvarligt blot at lade stå til, og så indførte man adgangsbegrænsning, og det var jo ud fra samme syn: at det er bedre, at de unge i tide får et skub over i et område, hvor de har nogle muligheder.
Den adgangsbegrænsning er så nu stort set afskaffet på langt de fleste områder.
Nu er fri adgang og frit optag jo blevet reglen i stedet for undtagelsen.
Så det der med, at det er lige så mislykket nu, som det var i 1970’erne, stop den snak!
Det er jo det samme som at sige, at vi ikke er blevet et mere velhavende og et bedre samfund nu.
Der er overhovedet ingen sammenligning mellem Danmark i dag og Danmark i 1970’erne.
Jeg husker det nemlig.
Det tror jeg da i øvrigt også at hr. Eigil Andersen gør, vi er da vist jævnaldrende.
Eigil Andersen (SF), 2005-06-01:
Som jeg husker historien, gjorde man forsøg på uddannelsesplanlægning med hensyn til kapacitet og beskæftigelsesudsigter allerede i 1970’erne, jeg tror, det var under Erik Ib Schmidts ledelse, og dengang havnede det også i en fiasko.
Men jeg vil gerne spørge ministeren: Når man tilsyneladende bygger på forudsigelser om, hvor der er beskæftigelse, hvor langt et tidsperspektiv gælder den beskæftigelsesudsigt så for?
Er det 1, 2, 3, 4, 5 eller 10 år?
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Jeg går ud fra, at eleverne bliver grundigt orienteret om de muligheder, der faktisk er i dag, især om de fagområder, hvor det er let at få en praktikplads, og hvor der måske tilmed er mangel på elever.
Jeg tør erindre om, at vi jo, dengang jeg var integrationsminister, satte det mål, at vi på 100 dage ville skaffe 100 pladser til unge med anden etnisk baggrund, og til vores store overraskelse blev problemet ikke at skaffe pladserne, problemet blev at få pladserne besat.
Vi skal lige have det med i billedet.
Kirsten Brosbøl (S), 2005-06-01:
Det er ganske glimrende, at man gerne vil sørge for, at der kommer rigtige praktikpladser.
Jeg startede også med at sige i mit forrige spørgsmål, at det selvfølgelig er i vores alle sammens interesse, at der kommer flere rigtige praktikpladser.
Situationen er bare for de unge mennesker, der lige nu er ved at søge, at de ikke føler, at det er nogen frihed, at de bare kan blive ved med at søge en praktikplads i al uendelighed.
Hvor længe vurderer ministeren at de her unge mennesker skal blive ved med at søge en praktikplads?
For igen: Jeg tror bestemt ikke, at de føler det som nogen frihed, at de blot i al uendelighed kan få lov til at søge en praktikplads.
Peter Christensen (V), 2005-06-01:
Hr. Ole Stavad svarer nu, at man jo bare kan se på, hvad der er fremsat af forskellige forslag fra Socialdemokratiets side.
Så vil jeg høre, om vi egentlig ikke er tilbage til i det, vi kendte fra Poul Nyrup Rasmussen-regeringerne, nemlig en realvækst på nærmere 2 end 1 pct.?
Kirsten Brosbøl (S), 2005-06-01:
Men er det ikke også korrekt, at mobiliteten – det ved vi jo – på arbejdsmarkedet et større for de folk, der har en uddannelse?
Jeg vil godt have en bekræftelse af, at hvis man har en uddannelse, er det nemmere at komme over i et andet fag, end hvis man ingen uddannelse har, det er nemmere at gå ind og tage et faglært job.
For det er jo den situation, en del af de her unge mennesker vil sidde i.
I stedet for at have en uddannelse, hvor de måske har været i skolepraktik, måske har en del skolepraktik og en del praktik fra en virksomhed, så kommer de nu til at sidde uden en uddannelse.
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Frihed uden sans for menneskelige og økonomiske omkostninger er ikke den frihed, jeg har dyrket.
Jeg mener altså, at der skal være frihed, men inden for realistiske rammer, og når det gælder uddannelsessektoren, ja, så har der aldrig nogen sinde været så meget valgfrihed, som der er nu; det gælder de videregående uddannelser, og det gælder erhvervsuddannelserne.
Ganske vist var der såkaldt fri adgang for 3040 år siden, men det var jo kun for de 5-10 pct., som havde en adgangsgivende eksamen.
Nu er det jo 50 pct. eller flere, som har en adgangsgivende eksamen.
Så aldrig har der været større valgfrihed, og disse nye korte uddannelser, vi talte om før, er jo med til at give en yderligere valgfrihed, og dem kan man bygge ovenpå.
Vi har et af verdens allerbedste erhvervsuddannelsessystemer.
Jeg tror ikke, det findes bedre i hele verden.
Det bliver altså ikke bedre af, at vi laver kostbare og perspektivløse blindgyder, når de unge strømmer til områder, hvor det er helt sikkert, at f.eks. kun halvdelen vil kunne få job.
Ole Sohn (SF), 2005-06-01:
Jeg er lidt forsinket.
Når man kommer ud i det røgfyldte lokale ved siden af, tænker man ikke helt klart.
Vi har stillet forespørgslen, fordi der jo sker det i de her dage, at der mellem regeringen og kommunerne og amterne fastlægges rammerne for omkring tre fjerdedele af vores velfærdsydelser.
Aftalerne handler om børnepasning, skole og hjemmepleje, sundhedsvæsen og meget andet, der er helt centralt for borgerne, men alligevel er der stort set ingen politisk debat om aftalerne.
Regeringen plejer at henholde sig til, at forhandlingerne må foregå bag lukkede døre, for sådan er det nu engang med forhandlinger.
Det er fuldstændig korrekt, at de afgørende armlægninger må foregå bag lukkede døre; det sker også, når der er finanslovforhandlinger.
Men med finansloven skal regeringen jo fremsætte sit udspil i god tid forinden, og der er offentlig debat.
Pressen fremsender artikler om problemstillinger, der drøftes, så borgerne kan reagere med deres synspunkter.
Men sådan er det ikke med de kommunale aftaler, selv om de på mange måder er vigtigere end finansloven.
Det synes SF er en skidt tradition, og det er derfor, at vi hvert år ønsker at få den her forespørgsel om den kommunale økonomi.
Jeg vil i den anledning gerne lige takke for, at det er lykkedes at få den presset ind i det her meget sammenpressede program.
Særlig i år er det jo vanskeligt, for vi er i en situation, hvor vækstrammerne er meget pressede, og vi kan oven i købet se, at der er en meget skæv fordeling, hvor regeringen ønsker, at der skal være 0,5 pct. om året til det offentlige forbrug, mens det private stiger 2-3 pct., ja, i år helt op til 3,7 pct.
Så kan man selvfølgelig godt stille spørgsmålet: Hvorfor mener regeringen nu lige, at det er vigtigere med en ekstra ferierejse eller en dyr bil frem for at få en ordentlig pasning af vores børn eller en ordentlig omsorg i ældreplejen?
I år har vi jo det særlige problem, ud over det pres, der er på velfærdsområdet, at rammen stort set er brugt, i hvert fald den ramme, som regeringen tilkendegiver der skal være, i og med at der blev givet en række løfter i valgkampen.
Og det, at der er en kommunalreform, en strukturreform undervejs, gør, at det er meget svært at se, hvordan tingene kan hænge sammen.
Derfor er det lidt vigtigt at vide, hvordan forhandlingerne foregår, her ikke mindst på hvilket grundlag forhandlingerne kommer til at foregå: Er udgangspunktet for forhandlingerne det aftaleniveau, der var i 2005 mellem regeringen og kommunerne, eller er det på baggrund af de faktiske udgifter, der har været?
For det er jo lidt afgørende for, hvordan velfærdsniveauet bliver næste år.
Enten skal der skæres voldsomt ned i velfærden, eller, hvis man tager udgangspunkt i det faktiske forbrug, så er det jo et spørgsmål om, at kommende generationer kommer til at betale en stor del af gildet.
Det er det, vi gerne vil have uddybet og debatteret med forespørgslen.
Besvarelse
Rikke Hvilshøj (V), 2005-06-01:
Jeg vil sådan set bare gentage det, jeg sagde i min indledning, at der netop har været et møde med rigspolitiets udlændingeafdeling for at tage fat om den her problemstilling, og det er som sagt ikke særlig hensigtsmæssigt, hvis jeg står her og fortæller, hvad man vil tage fat om.
Det håber jeg der er forståelse for.
Men der er netop reageret, fordi det ikke er en hensigtsmæssig udvikling.
Jeg vil meget gerne gøre, hvad jeg kan for at bevare den gode ordning, som au pair-ordningen er, og sikre, at den ikke bliver misbrugt.
Derfor er der taget initiativer i håbet om, at vi kan få sat en stopper for de ting, der er sket.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kirsten Brosbøl (S), 2005-06-01:
Derfor er det netop også relevant, at det her bliver kontrolleret, for der er jo tale om misbrug af reglerne.
Så et er, at folk er opmærksomme på, hvilke regler der gælder, og at pigerne sådan set også bliver gjort opmærksom på det, men noget andet er, at der jo skal et eller andet til, kan vi se, for at de her regler bliver overholdt.
Det, der også bekymrer mig i den sammenhæng, er, at det tyder på, at mange af de mennesker kommer hertil som et led i en eller anden form for menneskehandel.
Vi kunne jo se, at de betaler et beløb for at komme hertil, og der er nogle, der tjener penge på, at de kommer hertil og ind i landet på de vilkår.
Så man kunne godt forestille sig, at de her mennesker er under et vist pres fra andre for at overtræde de her regler, fordi de er kommet hertil på sådan nogle vilkår.
Er det noget, der også indgår i ministerens overvejelser om, hvordan man kan bekæmpe det her misbrug af ordningen?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-06-01:
Det er sådan, at en au pair får udtrykkelig besked om, hvad betingelserne er for et au pair-ophold.
Det er også derfor, at man skal underskrive en kontrakt, hvor de betingelser står, som der nu har været meget fokus på.
Det drejer sig bl.a. om et minimumsbeløb som betaling, at det er 3-5 timers arbejde om dagen, og at man skal være en del af familien og have bopæl i familien.
En af de andre ting, som man også sikrer sig, er netop, at vedkommende au pair bor hos familien.
Det er ikke sådan, at man går ud og efterfølgende kontrollerer alle au pair-ophold, og det ved jeg heller ikke om fru Kirsten Brosbøl vil opfordre til, altså at vi skal have politiet ud og tjekke samtlige au pairer i landet, men i det omfang, at udlændingemyndighederne bliver gjort opmærksom på, at nogle ting ikke er, som de skal være, bliver det tjekket.
Også familien er altså under strafansvar.
De underskriver også en kontrakt og er også under strafansvar, hvis ikke de overholder reglerne.
Kirsten Brosbøl (S), 2005-06-01:
Det lyder, som om kontrolfunktionen hidtil har været rettet meget mod au pair-pigen eller au pair-personen, men det fremgår jo også af de nævnte artikler, at det ofte er de familier, der modtager au pair-pigen, som bryder reglerne for arbejdsbetingelserne for den au pair, der kommer til landet.
Gør man noget for at kontrollere, hvorvidt de familier, der modtager en au pair, også lever op til reglerne?
Og kunne ministeren overveje, at de mennesker, der kommer hertil som au pairer, får en form for introduktion til de regler, der findes på området, eller får en kontaktperson i styrelsen, eller noget, der gør, at de i hvert fald kan rette henvendelse til en person; at de er klar over, hvilke regler der gælder, sådan at vi ikke ender i en situation, hvor de her mennesker sidder og ikke ved deres levende råd om, hvor de kan hente hjælp?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-06-01:
Så er vi jo nået et langt stykke, kan jeg forstå, og det er jeg selvfølgelig glad for.
Men lad mig lige starte med lidt baggrund først.
Det er sådan, at en au pair i både sit ansøgningsskema og i den kontrakt, som skal underskrives, skal give en række oplysninger.
De oplysninger bliver givet under strafansvar, og det er de oplysninger, man som udgangspunkt i Udlændingestyrelsen lægger til grund ved afgørelsen, altså at vi kan have tillid til de oplysninger, der bliver givet under strafansvar.
Hvis det er sådan, at Udlændingestyrelsen vurderer, at der er oplysninger, som ikke er korrekte, eller som bør uddybes nærmere, f.eks. om au pairens sprogkundskaber eller uddannelsesbaggrund, så retter styrelsen henvendelse til den danske repræsentation i au pairens hjemland eller, hvis au pairen opholder sig her i landet, til politiet med henblik på at få kontrolleret de oplysninger.
Hvis der er formodninger om, at formålet med indrejsen ikke reelt er et au pair-ophold, gives der afslag på ansøgningen om opholdstilladelse.
Det samme gælder, hvis udlændingemyndighederne modtager oplysninger, der giver en formodning om, at en au pair, der er meddelt opholdstilladelse her i landet, arbejder i strid med den meddelte opholdstilladelse og ikke overholder de betingelser, der er fastsat i opholdstilladelsen.
I den sammenhæng vil udlændingemyndighederne rette henvendelse til politiet med henblik på, at politiet kan undersøge forholdene nærmere, og opholdstilladelsen må forventes inddraget.
Til sidst kan jeg oplyse, at Udlændingestyrelsen i går afholdt et møde med rigspolitiets udlændingeafdeling, hvor man generelt drøftede kontrolindsatsen på au pair-området.
Der blev på mødet aftalt nogle konkrete tiltag, som jeg af hensyn til effekten af disse tiltag af gode grunde ikke kan redegøre nærmere for på nuværende tidspunkt.
Det håber jeg der er forståelse for.
Indsatsen på det område vil også være en opgave for den kontrol- og analyseenhed, som er under etablering.
Det er en del af finanslovaftalen.
Enheden vil i samarbejde med andre myndigheder bl.a. skulle koordinere indsatsen mod forsøg på omgåelse af udlændingelovens regler om ophold i Danmark.
Kirsten Brosbøl (S), 2005-06-01:
Nu til noget helt andet.
Jeg har stillet det her spørgsmål med baggrund i den artikelserie, der blev bragt i B.T., og jeg beklager, at det ikke kom på dagsordenen i sidste uge, men nu tager vi det i dag.
Jeg synes, det var meget bekymrende at læse de artikler, og emnet kan jeg så forstå at ministeriet også i mellemtiden har taget op.
Jeg skal sige, at de her spørgsmål er stillet, inden reaktionen kom fra ministeriet, og jeg vil gerne kvittere for, at jeg kan se, at der i hvert fald er gjort noget for at følge op på den problematik.
»Mener ministeren, at Udlændingestyrelsens hidtidige praksis, for så vidt angår kontrol med overholdelsen af reglerne for au pairer i Danmark, har været tilstrækkelig, og hvilke konkrete initiativer vil ministeren tage for at sikre, at au pair-ordningen ikke fremover misbruges?«
Skriftlig begrundelse
Spørgsmålene er stillet på baggrund af det misbrug af au pair-ordningen, som beskrives i artikelserien i B.T. den 16. maj 2005.
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Det kan jeg forsikre.
Jeg er fuldstændig enig med den erhvervsvejleder, som siger, at der kommer til at mangle faglærte i Østjylland om 10 år.
Det gør der også mange andre steder.
Det er det bedste argument for, at vi ikke skal have skolepraktik på områder, hvor vi er helt sikre på, at der ikke kommer til at mangle faglærte.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kirsten Brosbøl (S), 2005-06-01:
Nu siger ministeren, at det er et nederlag for skolerne.
Jeg vil så gerne spørge ministeren, om ikke også ministeren føler et ansvar for, at regeringen på den baggrund ikke kan leve op til, at unge har garanti for at få en uddannelse.
Der er jo mange af de her unge, som netop føler, at de bliver bremset, at de ikke har mulighed for at gennemføre en uddannelse, og mange af dem ender som ufaglærte.
Er det et tilfredsstillende alternativ?
Så vil jeg gerne slutte af med et citat fra formanden for Arbejdsmarkedsrådet i Århus Amt, som siger, at det er et voldsomt problem for arbejdsmarkedet, at unge i hobetal nu dropper deres erhvervsuddannelse.
Vi ved fra undersøgelser, at vi om 10 år vil mangle 9.000 faglærte alene i Østjylland.
Der er altså nogle, der har vovet en prognose for, hvor mange man vil komme til at mangle alene i Østjylland.
Bekymrer det ministeren?
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Det er bestemt ikke meningen, at halvdelen ikke skal komme i gang med noget andet.
Det er et nederlag for den pågældende skole, hvis det er tilfældet.
Der er en helt klar forpligtelse til at rådgive og vejlede, at fortælle om det, som eleverne ikke ved, nemlig de muligheder, der er på områder, de ikke kender.
Det er jo derfor, vi har vejledning på skolen, det er derfor, vi har Ungdommens Uddannelsesvejledning, det er derfor, integrationsministeren, som får ordet om lidt, sender rollemodeller rundt til skolerne for at åbne de unges øjne for de områder, som især deres forældre ikke kender, fordi de kommer fra fremmede lande.
Eigil Andersen (SF), 2005-06-01:
Jeg er meget glad for ministerens erkendelse af, at der er nogle punkter, hvor vi som socialister lægger større vægt på det enkelte menneskes frihed og sætter større fokus på den enkelte persons muligheder, end ministerens eget parti gør.
Og så vil jeg sige, at det jo er ganske fint, at man laver visse forsøg på beskæftigelsesprognoser – de holder bare ofte ikke – men det, som er den bedste reguleringsfaktor, er, at det enkelte menneske jo ikke er interesseret i at uddanne sig til noget, som ikke giver job, og det vil sige, at den enkelte person jo tager hensyn til, når vedkommende giver sig i kast med en uddannelse, om det er noget, der er en udsigt i.
Det er i virkeligheden den bedste reguleringsfaktor og som sagt en ægte liberal faktor.
Så vil jeg spørge, om ministeren tror, at de 4.000 unge, der nu vil blive stoppet midt i deres uddannelse, efter at de har brugt tid på den, så sprudler af liv og lyst og siger: Tak, fordi jeg bliver stoppet midt i mit forløb, nu har jeg virkelig lyst til at gå over i en anden uddannelse, som ministeren så anbefaler?
Ole Stavad (S), 2005-06-01:
Jeg tror, der er en klar politisk forskel på, hvordan vi prioriterer offentligt og privat forbrug.
Med den udvikling, vi kan se vi kommer til at opleve med det, som finansministeren siger er hans ultimative ramme, har vi det sådan i Socialdemokratiet, at vi sådan set ser på mennesker først, at vi ikke vil lade os diktere af en økonomisk ramme, hvis konsekvensen er, at vi på områder risikerer at smadre menneskers muligheder for et ordentligt liv og mulighederne for en ordentlig offentlig service.
Så der har vi, tror jeg, klart en forskellig holdning til, hvad der er vigtigst: mennesker eller økonomi.
Vi Socialdemokrater mener, at mennesker er vigtigst.
Når så hr. Peter Christensen er bange for at komme tilbage til det kendte, må man vel sige, at hvis hr. Peter Christensen ser på, hvordan det gik med Danmark, dengang vi havde en SR-regering, vil han se, at det sådan set gik bedre i Danmark, end det er gået i nyere dansk historie.
Derfor er det i hvert fald lidt svært at se det som et skræmmebillede.
Morten Helveg Petersen (RV), 2005-06-01:
Jo da, og det kunne vi da også sagtens gøre.
Men igen: Vores principielle holdning er, at det er den til enhver tid siddende regering, der har ansvaret for det her.
At bede os i en situation her 4 år efter, at den nuværende regering kom til, om at skulle forholde os til konkrete forhandlinger mellem kommuner og amter synes jeg er en smule surrealistisk, og det bliver et meget teoretisk tankeeksperiment.
Jeg må fastholde den principielle holdning her: Det er den til enhver tid siddende regering, der har det ansvar.
Det er en regerings ansvar.
Ole Stavad (S), 2005-06-01:
Det synes jeg faktisk er skuffende.
Jeg har stor forståelse for, at vi ikke fra Folketingets talerstol kan tage noget, man sidder, om jeg så må sige, og forhandler mellem modsat rettede parter.
Jeg har selv tidligere haft fornøjelsen af at sidde med omkring de pågældende borde.
Men lige nøjagtig det her med, hvor store beløb der er i spil i forhold til de budgetgaranterede områder, er jo noget rimelig faktuelt.
Jeg ved godt, at der kan være nogle endelige diskussioner til sidst om grundlaget, men det er meget afgørende, for det er jo her, vi får de virkelig store problemer med den måde, bloktilskuddene i øjeblikket fordeles på.
Det er så også dem, der får den mindste andel af det beløb, man når frem til, med den måde bloktilskuddene fordeles på.
Derfor havde jeg egentlig håbet, at finansministeren som minimum ville prøve at give os en idé om, hvad det er for en problemstilling, vi står med.
Vi har jo tidligere foreslået, at man, indtil vi får en udligningsreform, konkret fordeler det til de kommuner, der har udgiften.
Det er ikke noget, vi kan fortsætte med i længden, men det kan gøres som noget midlertidigt, så det ikke bliver helt umuligt for de kommuner, der er mest pressede, at løse den opgave, som jeg går ud fra at vi er enige om at de skal løse, også indtil kommunalreformen træder i kraft.
Thor Pedersen (V), 2005-06-01:
Jeg kan sige en ting om det konkrete – nu vil jeg ikke bevæge mig ind i forhandlingerne – nemlig at alle elementer indgår.
Jeg vil bare sige, at den problemstilling, vi står over for rent generelt, er, at der har været fejlbehæftede indberetninger fra kommuner og amter, hvilket gør, at vi i øjeblikket overhovedet ikke sidder med balanceregnskabet.
Det er bare for at sige det helt faktuelt.
Der indgår også elementer som: Hvad er det for beløb, vi skal sætte af?
Hvad er det, vi skal håndtere?
Jeg vil for så vidt ikke her give noget svar.
Jeg kan blot sige, at alle elementer indgår i det, man sidder og drøfter.
Ole Stavad (S), 2005-06-01:
Min erfaring med at ordkløve – hvis jeg må bruge det udtryk – med finansministeren er ikke god, så det vil jeg prøve at lade være med.
Det plejer ikke at give nogen af os særlig mange nye oplysninger, og heller ikke dem, der måtte lytte eller se med.
Derfor vil jeg godt sådan rent faktuelt spørge finansministeren til et element, som ikke har været inde i debatten, nemlig de budgetgaranterede områder.
Jeg går ud fra, at man nu er så langt fremme i analyserne og de foreløbige sonderinger på i hvert fald i det mindste embedsmandsplan, at man ved, hvad det er for en størrelse.
Jeg hører rundtomkring i landet, at en række kommuner kommer til at hænge på voldsomt store udgifter.
De penge, det udløser, at man kommer ud over den budgetgaranterede ramme, ender jo ikke i de samme kommuner, som har haft udgiften.
Vil finansministeren ikke godt lige prøve at sige et par ord om det, så vi kan få en fornemmelse af, hvor stort det problem er?
Thor Pedersen (V), 2005-06-01:
Jeg må bare igen sige, at alle synspunkter indgår.
Der var f.eks. – nu er det så 2 år siden – spørgsmålet: Hvad gjorde man i de kommuner, der havde en overrepræsentation af førtidspensionister?
Hvordan håndterede vi det?
Det gjorde vi ved på regeringens initiativ at reservere 1 mia. kr.
Sådan var faktum.
Nu siger jeg det blot her, at sådan var der egentlig ønske om at gøre, så det er ikke regeringen, der har været tilbageholdende med egentlig at friholde midler til brug for særlige problemer.
Jeg siger, at det er overvejelser, vi gør os, fordi noget af det, som der spørges til, er et problem i 2006.
Og derfor er 2006 et specielt år, og det kan også være, at de løsninger, vi har, er specielle for 2006.
Men vi er midt i det, og det er overhovedet ikke fair for nogen part, og det er også forkert at analysere de delelementer, der indgår.
Det vil blive afløst af en udligningsreform pr. 1. januar 2007 i store kommuner.