runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørn Jespersen (SF), 1998-04-15:
Tak for svaret, som jeg er glad for.
Jeg vil på den baggrund spørge om to ting: Er ministeren også enig i, at selv om vi skal have en principiel diskussion om producenternes ansvar og finansiering kontra det offentliges, må det ikke ske på bekostning af forbrugernes sikkerhed?
Med det mener jeg, at det er afgørende, at en så risikabel smitte som DT104 bliver effektivt bekæmpet fra starten.
Det er det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål er, om det er rigtigt opfattet, når jeg har fornemmelsen af, at det, som ministeren lægger op til, er, at den diskussion, vi nu skal have, bør munde ud i, at producenterne i større omfang end i dag selv skal være med til via forsikringslignende ordninger at finansiere de tab, som nedslagtninger måtte føre til.
Henrik Dam Kristensen (S), 1998-04-15:
Til hr. Jørn Jespersen vil jeg sige: Nej, det synes jeg faktisk ikke det er.
Derfor forsøgte jeg også efter beskeden evne i påskeugen at lægge op til en lidt mere principiel diskussion om netop de forhold, der bliver rejst her.
Det lykkedes ikke helt så godt, som jeg havde kunnet ønske mig lige i første omgang, men vi får vel flere chancer til det mere principielle. Vi har nogle regler i dag, når det drejer sig om Newcastle Disease, svinepest osv. - en række sygdomme, som er omfattet af det, vi kalder gruppe 1-sygdomme - at hvis dyr udsættes for det, er der nogle klare regler for, hvornår nedslagtningsprocessen starter, erstatningsforhold bliver afklaret, osv. Her er der tale om sygdomme, som har stor betydning for den enkelte besætningsejer, fordi man typisk skal rydde hele besætningen, og derfor har det offentlige sagt, at det er fint nok at komme ind.
I den seneste tid har vi oplevet flere og flere sygdomstendenser omkring salmonella.
Vi har lavet salmonellahandlingsplaner, der gælder fjerkræområdet, og i medierne er der i det sidste halve års tid fremkommet flere eksempler på salmonellabakterier.
Jeg synes, det er på tide, at vi får en bredere diskussion om, hvilket ansvar producenterne har, hvilket ansvar det offentlige har.
Men for at vi kan få en bredere og ordentlig debat om det her, har jeg faktisk tilkendegivet, at jeg ønsker, at vi hen over sommeren kan få en bredere offentlig debat, men at der også bliver lagt op til - og det vil jeg så selv tage initiativ til - en konference, som efter min mening skal have to indgangsvinkler.
Vi har brug for at få nogle ekspertudsagn på dette område, men vi har bestemt også brug for nogle politiske tilkendegivelser på området.
Derfor håber jeg efter sommer at kunne lægge op til en bredere diskussion omkring dette her, men med den klare indgangsvinkel, at det er producenternes ansvar at levere nogle ordentlige fødevarer.
Jørn Jespersen (SF), 1998-04-15:
Der har i den senere tid været en del diskussion om det offentliges medfinansiering af nedslagtning af dyr og erstatning for drifttab osv. i forbindelse med Newcastle Disease, salmonella og andre former for sygdom i besætningerne.
Og der kan det virke lidt underligt, at der ikke er mere afklarede regler for, hvornår det offentlige går ind helt eller delvis og medfinansierer tabene i besætningerne.
Jeg kan nævne som eksempel, at når det er Newcastle Disease, som nogle fjerkræbesætninger bliver ramt af, som ikke er farlig for mennesker, er der fuld erstatning, men når vi f.eks. taler om DT104, som er en superaggressiv og multiresistent salmonellabakterie, er der ingen afklaring af, hvor meget det offentlige skal dække.
Derfor er mit spørgsmål: Synes ministeren, det er rimeligt, at der er den forvirring med hensyn til det offentliges deltagelse i finansiering ved nedslagtninger og andre tab?
Helen Beim (S), 1998-04-15:
I december sidste år havde vi lovforslaget, som ligger foran os, til førstebehandling her i Folketinget, og derfor skal jeg ganske kort på Socialdemokratiets vegne sige, at vi naturligvis stadig væk støtter lovforslaget, som vi anser for at være en god forbedring af miljøbeskyttelsesloven.
I virkeligheden er det et stort skridt i den rigtige retning hen imod at sikre et bedre miljø, en langt bedre beskyttelse af vores omgivelser og i øvrigt en større helhedstænkning i vores lovgivning, som vi kan tage med dette lovforslag.
Der er tre punkter, som jeg kort vil komme ind på.
Det ene er, at lovforslaget handler om renere produkter, det andet er om kompetenceopbygning, og det tredje er om miljømærkning.
For så vidt angår renere produkter, er det således, at vi med dette lovforslag for alvor tager hul på muligheden for at give tilskud til egentlig produktion af renere produkter og dermed for at understøtte og underbygge renere teknologi i det hele taget. Vi vil også i den forbindelse være opmærksom på både udvikling og afsætning af renere produkter.
I det lange løb må det medvirke til at reducere miljøbelastningen, og det har vores miljø brug for. Det handler ikke alene om de egentlige producenter, men det handler også om at se produktionen i forhold til forbrugere og affaldsbehandlere, således at det princip, som vi til daglig kalder vugge til grav-princippet, kan blive yderligere forstærket som en del af vores miljøbeskyttelseslov.
Vi har også med dette lovforslag til hensigt at give tilskud til virksomheder, som vil opbygge ny viden om miljøvenlig produktion.
Det drejer sig både om uddannelse af medarbejdere, om ansættelse af nye medarbejdere med særligt henblik på miljøkompetence, om indkøbspolitik, hvor man især retter øjnene imod grønne indkøb, og om miljøledelse, alt sammen ord, som er moderne ord i moderne produktion og i moderne virksomhedstilrettelæggelse i dagens Danmark. Sidst, men ikke mindst bliver det med den nye lov muligt at give nogle tilskud til små og mellemstore virksomheder, som vil forsøge at mærke varer med det nordiske eller det europæiske miljømærke. Set under ét er det et godt lovforslag, og derfor vil vi fra Socialdemokratiets side medvirke til, at forslaget bliver hurtigt vedtaget.
Tom Behnke (FP), 1998-04-15:
Nu begynder ministerens svar jo at blive lidt interessant.
Ministeren sagde selv, at han faktisk ikke kunne udelukke noget som helst.
Men i og med at den her type sager altså kan opstå, så må ministeren også være i stand til at forholde sig politisk til den generelle problemstilling, uden at ministeren behøver at have fat i en konkret sag. Vi får ofte det svar fra ministrene, at det er alt for
konkret en sag.
Ministrene kan ikke forholde sig til en konkret sag.
for at få lov til at komme videre, og hvor de den dag, hvor det så viser sig, at der ingen problemer var, så ikke får alle pengene tilbage, fordi nogle af pengene rent faktisk bliver brugt til administrationsomkostninger, til trods for at man bliver frikendt? Det er et generelt, åbent politisk spørgsmål, som en minister må være i stand til at have en generel holdning til.
Henrik Dam Kristensen (S), 1998-04-15:
Hvis hr. Tom Behnke ikke var i Folketingssalen ved mit første svar, så vil jeg da gerne referere det, for her forklarede jeg rent faktisk, at vi ikke har set nogen opbringninger i norsk zone i 1997.
Så det, hr. Tom Behnke nu beder mig om at forholde mig til, er så et eller andet hypotetisk, og hvis vi skal til at forholde os til sådan nogle hypotetiske ting uden at have baggrund i noget faktuelt, så synes jeg måske, vi kommer lidt for langt ud.
Inge Refshauge (DF), 1998-04-15:
Ja, det er muligt, hr. minister, at jeg ikke kender reglerne endnu, men jeg ved, at der ude i befolkningen er stor betænkelighed med hensyn til, at man giver dansk indfødsret til så mange hvert eneste år, og det må justitsministeren også vide.
Men jeg får nok ikke spørgsmålet mere uddybet.
Ellers tak for svaret.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Christian H. Hansen (DF), 1998-04-15:
Jeg vil godt blande mig lidt i debatten, for det her handler
Når ministeren siger, at han ikke vil udelukke noget, så vil det sige, at ministeren altså er klar over, at den kontrolchikane er meget udbredt.
Og så synes jeg, at ministeren skulle tage og sætte lidt ind over for den.
Ove Hygum (S), 1998-04-15:
Det er jo en del af regeringsgrundlaget, at aktiveringsindsatsen skal være mere individuelt orienteret, og jeg tror, det kan lykkes at arbejde med ret og pligt-begrebet på en sådan måde, at tilbudet ikke fremstår som et såkaldt siciliansk tilbud, som man ikke kan sige nej til.
Ved hjælp af den højere grad af individualitet håber vi på, at de tilbud, som man har pligt til at modtage, i langt højere grad opfattes som værende gode og konstruktive tilbud i den situation, den ledige er i. Hermed sluttede spørgsmålet.
Tom Behnke (FP), 1998-04-15:
Jeg er nødt til at tage ministerens ord for gode varer på nuværende tidspunkt.
Men det, ministeren opfordrer undertegnede og øvrige folketingsmedlemmer til - og det vil jeg så holde ministeren fast på - er, at ministrene er nødt til at have nogle konkrete enkeltsager, for at de kan forholde sig til, hvordan virkeligheden ser ud.
Dermed lægger ministeren op til, at vi skal køre enkeltsagspolitik, frem for at vi forholder os til, hvordan spillereglerne er generelt, hvad enten der er problemer nu, der har været problemer, eller der vil komme det i fremtiden.
Det burde være langt mere rimeligt, at vi indrettede lovgivningen og spillereglerne, så vi tog højde for tingene, frem for at vi skal have enkeltsager.
Men jeg kan forstå på ministeren, at det, ministeren lægger op til, er, at vi skal køre enkeltsagspolitik.
Og det gør vi så, hr. minister.
Jette Gottlieb (EL), 1998-04-15:
Så vil jeg spørge, om ministeren vil være villig til at overveje muligheden for at bruge ordet tilbud i den forstand, som man i normal dansk sprogbrug bruger det, og det vil sige, at de pågældende altså får nogle reelle tilbud og ikke nogle tvangsmæssige tilbud eller sicilianske tilbud, når de når frem til aktivering efter et års forløb.
Ove Hygum (S), 1998-04-15:
Jeg er naturligvis åben over for at se fordomsfrit på de helt klare problemer, der er blevet præsenteret, og ser naturligvis meget gerne, at vi drager nytte af de eksempler, der er nævnt, i forbindelse med at vi tilrettelægger en yderligere fremrykning af aktiveringen.
De uheldige eksempler, der måtte være tale om, skal vi naturligvis lære af og sikre, at vi undgår lignende problemer, når aktiveringsopgaven får et endog betydeligt omfang i den kommende tid.
Jette Gottlieb (EL), 1998-04-15:
Det vil jeg gerne takke for.
Det lyder betryggende.
Men så vil jeg sige, at den helt store vækst i kurser af denne karakter skete, præcis da den nye lovændring for arbejdsmarkedet trådte i kraft efter en overgangsperiode.
Det vil sige, at der lige pludselig var et enormt aktiveringsbehov.
Hvis det er rigtigt, at vi kan vente en ny aktiveringspolitik, der satser på tvungen aktivering efter et år, vil vi få nøjagtig den samme situation igen, idet der vil komme en meget alvorlig mangel på kvalificerede aktiveringstilbud, og så vil jeg spørge, om ministeren vil indtænke det konkrete resultat, som vi har set af den sidste lovgivningsændring, i et eventuelt kommende lovændringsforslag.
Ove Hygum (S), 1998-04-15:
Arbejdsmarkedsrådene, hvor parterne er repræsenteret, har mulighed for at føre tilsyn med indholdet af de forskellige kurser, og jeg finder, at der allerede med arbejdsmarkedsrådenes kompetence til at fastlægge de redskaber, der skal tilbydes til ledige i regionen, inklusive den behandling af klager, der er mulighed for, er et godt tilsyn med afklaringskurserne og indholdet af dem, men som fru Jette Gottlieb har påpeget, har der også været problemer.
Arbejdsmarkedsstyrelsen har oplyst, at styrelsen på baggrund af pressens omtale af nogle afklaringskurser har anbefalet AF-regionerne, at der ved køb af kurser fastsættes klare kvalitetskrav for kursusaktiviteterne, når der bliver indhentet tilbud om afholdelse af kurser.
Vi skal have et bedre grundlag for en løbende og efterfølgende opfølgning på kurserne.
Det er derfor min og Arbejdsmarkedsstyrelsens opfattelse, at kravene til netop afklaringskurserne generelt er blevet skærpet.
Henrik Dam Kristensen (S), 1998-04-15:
Der er mange organisationer og foreninger inden for landbruget, og der er nogle overordnede, centrale organisationer, og dem vælger jeg at tale med.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Christian H. Hansen (DF), 1998-04-15:
Jeg vil gerne stadig væk have et svar på, om ministeren ikke finder, at det var rimelig vigtigt, at Landsforeningen af Danske Svineproducenter var blevet informeret om det her, inden det kom i pressen.
Det fik jeg ikke noget svar på.
Ove Hygum (S), 1998-04-15:
I begrundelsen for spørgsmålet henvises til både kommunale REVA-kurser og til kurser fra arbejdsformidlingen til ledige forsikrede.
Jeg kan naturligt nok alene svare for de tilbud, som arbejdsformidlingen giver de ledige.
Det følger af lov om aktiv arbejdsmarkedspolitik, at det er de regionale arbejdsmarkedsråd, der foretager den nærmere tilrettelæggelse af indsatsen for de ledige.
Det er således op til arbejdsmarkedsrådet og arbejdsformidlingen at bestemme, hvilke redskaber f.eks. i form af kurser der skal være mulighed for at anvende i de konkrete situationer. Arbejdsformidlingen kan helt eller delvis overlade gennemførelsen af kursustilbud til andre, herunder til private, men AF har fortsat ansvaret for, at indholdet af de kurser, der tilbydes de ledige, er relevant i forhold til den enkelte lediges situation og fremtidige beskæftigelsesmuligheder.
Før AF giver en ledig et tilbud, skal der udarbejdes en handlingsplan med tilbud, der kan styrke den lediges jobmuligheder.
Udgangspunktet er her den lediges ønsker og forudsætninger samt arbejdsmarkedets behov.
Der kan f.eks. blive tale om et korterevarende aktiveringstilbud i form af et vejlednings- og afklaringskursus med henblik på den lediges fremtidige muligheder for beskæftigelse på det ordinære arbejdsmarked. For svagere ledige kan disse kurser efter længerevarende ledighed være en nødvendig overgang til et af de øvrige aktiveringstilbud om jobtræning, puljejob eller uddannelse.
Som også fru Jette Gottlieb var inde på, kan den ledige, der finder, at et kursus, som er aftalt i handlingsplanen, ikke svarer til forventningerne, klage over tilbudet til arbejdsmarkedsrådet, der i forbindelse med behandlingen af klagen får oplysninger om kurset og dets nærmere indhold.
Arbejdsmarkedsrådene, hvor bl.a. arbejdsmarkedets parter er repræsenteret, har hermed mulighed for at føre tilsyn med indholdet af disse kurser.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-04-15:
»Kender ministeren til lignende eksempler på fiskeskippere, der på baggrund af grundløse mistanker om for meget bifangst i lasten har mistet penge, jf. spørgsmål nr. S 119, og i bekræftende fald, hvor mange eksempler kender ministeren til?« Skriftlig begrundelse
Der henvises til artiklen på side 13 i Fiskeritidende af 2. april 1998 om kontrolchikane.
Christian H. Hansen (DF), 1998-04-15:
Når ministeren nu siger, at han har drøftet det med en hel del, så tror jeg selvfølgelig på det.
Men det falder mig for brystet, at Landsforeningen af Danske Svineproducenter ikke kender noget til ministerens holdning på det her punkt, før det var ude i pressen.
Det har de selv skrevet, og jeg går ud fra, at ministeren også har fået det brev.
Så synes jeg stadig væk, at vi skal være parate til at tage denne her diskussion.
Men hvis man skal håndtere de her spørgsmål fornuftigt i fremtiden, er man også nødt til at sige, at når man stiller nogle krav til producenterne, som giver nogle økonomiske belastninger, så er det jo altså også forbrugerne, som ønsker en forbedring på fødevareområdet, og så må samfundet også være med til at regulere det rent økonomiske i det, så samfundet på den måde får et økonomisk medansvar.
Det er ikke sikkert, at det er ministerens holdning, men det er helt klart min holdning.
Henrik Dam Kristensen (S), 1998-04-15:
For det første vil jeg sige, at jeg faktisk har diskuteret det her med mange, herunder også med svineproducenterne.
To svar til hr. Christian H. Hansen: For det første svaret på det spørgsmål, der er formuleret til mig,
hvortil jeg gerne vil sige: Nej, jeg vil ikke her give en blankocheck til, hvordan staten i fremtiden, hver gang der er et eller andet problem her, skal finansiere det.
Det var det, jeg i den tidligere dialog med hr. Jørn Jespersen prøvede at gøre opmærksom på.
Jeg tror, at vi har brug for at få en bredere diskussion af, hvem der har ansvaret.
På hvilket tidspunkt er det erhvervet selv, som må stå inde for tingene?
Hvornår er der brug for, at samfundet giver en hånd med?
Den diskussion glæder jeg mig meget til og vil gerne lægge op til en bredere konference, når vi kommer over på den anden side af sommeren. Med hensyn til DT 104 er jeg glad for den lejlighed, jeg her får, til endnu en gang at få sagt, at jeg forsøgte at starte en mere principiel diskussion, som så kørte over i DT 104.
Jeg har ikke og ønsker aldrig nogen sinde at opgive
kampen om, at Danmark bliver fri for DT 104.
Tværtimod er vi faktisk i gang med en proces, som betyder, at vi er ved at finde ud af omfanget af DT 104, i øvrigt i et godt samarbejde med erhvervet.
Når vi har gennemført det screeningsprogram, som nu er vedtaget, vil vi have et godt overblik over, hvor alvorlig og hvor udbredt denne salmonellatype er i de danske svinebesætninger og måske også hos andre dyrearter.
Dermed kan vi gå ind og lave en ordentlig, realistisk bekæmpelsesplan.
Om der så her kræves offentlig medfinansiering, er der ikke nogen, som kan give et reelt svar på på nuværende tidspunkt.
Før man åbner tegnebogen og skriver en blankocheck ud på skatteydernes vegne, så skal man også vide, dels hvad det nytter, dels hvad omfanget er.
Så det er den fase, vi er inde i i øjeblikket.
Lad mig så sluttelig sige om DT 104 endnu en gang: Her er der ingen grund til bekymringer for forbrugerne.
Det er under offentlig overvågning, og der sker ingenting i forhold
til færdigvarerne
Christian H. Hansen (DF), 1998-04-15:
Dér vil jeg gerne have ministerens svar
på, hvordan det kan være, at ministeren udtaler til pressen, at han vil fralægge sig det økonomiske ansvar lige ved denne salmonella
Jeg mener, at det er vigtigt, at man også bekæmper den fra regeringens side og også gennem økonomiske midler.
Derudover finder jeg det også besynderligt, at man fra ministerens side diskuterer det her i medierne, før man har diskuteret det med svineproducenterne.
Skriftlig begrundelse
Det er urimeligt, at regeringen fralægger sig et økonomisk medansvar, når eksempelvis salmonellasmittede svinebesætninger skal nedslagtes.
Det er spørgerens opfattelse, at det er i hele samfundets interesse, at forbrugerne kan være sikre på, at det kød, de spiser, ikke er inficeret, og derfor må det også være rimeligt, at hele samfundet - via statskassen - er med til at sikre, at de inficerede besætninger nedslagtes, uden at en enkelt erhvervsgruppe skal rammes økonomisk.
Henrik Dam Kristensen (S), 1998-04-15:
Jamen jeg synes, at det er vigtigt at få sagt til hr. Fransgaard, at jeg er enig, hvis det skal forstås på den måde, at man selvfølgelig ikke bare på må og få kan bringe både i havn og påføre dem de problemer, der er forbundet med det.
Ellers ville det jo være chikane, og jeg tror heller ikke på andet, end at det foregår sådan.
Det, jeg så prøver at gøre opmærksom på, er, at når vi har den slags ordninger, så er det klart, at fiskeriet bliver indskrænket i den forholdsvis korte tid, det gerne skulle tage at undersøge, om der var noget i det forhold eller der ikke var noget i det.
Det her handler jo ikke om, at jeg synes, at man til enhver tid og ved enhver lejlighed skal have lov til at tvinge danske fiskere i havn samt påtvinge dem store omkostninger.
Det skal selvfølgelig være på baggrund af en konkret mistanke, som man går efter, og så skal Fiskerikontrollen selvfølgelig også have mulighed for at udøve sine forretninger.
Det er jo i øvrigt til gavn for de mange fiskere, der prøver at fiske lovligt, at vi får fat i dem, der ikke kan finde ud af spillereglerne.
Ellers er det på bekostning af dem, som kan finde ud af spillereglerne.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-04-15:
Jeg forstår på ministerens svar, at man har undersøgt det, og at der ikke har været tale om, at der er blevet opbragt skibe i norsk havn.
Så må jeg jo så konstatere, at det, der står her i Fiskeritidende, ikke er rigtigt.
Men hvad der er rigtigt, skal jeg selvfølgelig ikke vurdere her, men jeg tror nu meget på fiskerne. Yderligere forstår jeg på svaret, at det er normal procedure - hvis jeg har hørt rigtigt - at hvis man ønsker det, så kan man tvinge en fisker i havn og bede ham deponere penge, i det her tilfælde 150.000 kr., inden han får lov til at tage ud at fiske lovligt igen, selv om det så viser sig, han ikke har gjort noget forkert.
Det mener jeg ikke at man kan i et retssamfund som vores, og den mening bliver jeg ved med at have, og jeg håber, at ministeren endnu en gang vil se på det.
Henrik Dam Kristensen (S), 1998-04-15:
Fiskeridirektoratet har i anledning af spørgsmålet undersøgt omfanget og karakteren af opbringningen af danske fartøjer af den norske kystvagt inden for de seneste år.
Direktoratet har oplyst, at de norske myndigheder i 1996 opbragte 3 danske fartøjer, og at der hverken i 1997 eller i indeværende del af 1998 er foretaget opbringninger.
Fartøjerne er naturligvis udelukket fra fiskeri i det tidsrum, hvor kontrolforretningen gennemføres.
Og der kan således indirekte være tale om et tab i forbindelse med, at fiskeriet ikke umiddelbart kan videreføres.
Det kan imidlertid ikke være anderledes, og det gælder i princippet ved enhver kontrol, herunder også ved kontrol i Danmark.
Heldigvis kender vi indtil nu kun ganske få salmonellatyper i Danmark, men der findes rundt omkring i verden 2.400 forskellige typer af salmonella, bare for at tage den ene del.
Der er mange andre ting i forbindelse med sygdomme, som også er vigtige.
Hvad er producenternes ansvar?
Hvad er forarbejdningsindustriens ansvar, og hvor er det, samfundet i givet fald må træde til?
At forbrugerne ønsker, at fødevarer skal være sunde og rene, er der da ikke nogen, der kan fortænke dem i.
Det ønske har vi alle sammen, og det er også derfor, vi har håndteret DT 104, som vi har gjort det: Ingen risiko for forbrugerne, og så skal vi have fundet ud af, hvor alvorligt problemet er.
Det, som jeg egentlig oplever, vi lidt kan mødes på, er, at der her i hvert fald er et problem, som kræver, at vi får en bredere diskussion, og at vi ikke vælger forskellige strategier, hver gang et nyt sygdomstilfælde dukker op.
Jeg tror, at vi i Folketinget, forbrugerne i almindelighed og også erhvervet har brug for, at vi får en lidt mere principiel diskussion om de her ting.
Til hr. Tom Behnke vil jeg sige, at det selvfølgelig altid er muligt at være manipulerende.
Og det var så manipulation af højeste karat, vi var ude for for kort tid siden.
Jeg prøvede sådan i al beskedenhed at gøre opmærksom på, at man tager afsæt i at ville, at jeg skal svare på noget konkret med henvisning til en konkret artikel, som er skrevet af en person, som ikke har noget med det at gøre, og hvor der i den konkrete sag, man har henvist til, ikke er oplyst noget om, hvem det er osv., så jeg har mulighed for at få konstateret det.
Det var det, jeg sådan lidt forsigtigt indledningsvis gjorde opmærksom på.
Det vil jeg meget gerne.
Om det principielle har vi i øvrigt, og det er så også et svar til hr. Christian H. Hansen, et forslag liggende i Folketinget - som hr. Christian H. Hansen i øvrigt er ordfører på, hvis jeg ikke husker galt - hvor vi netop skal tale om kontrol, og hvor der er god lejlighed til at få afklaret de lidt mere principielle ting.
Det, vi bl.a. arbejder med i det lovforslag, er faktisk en forenkling, en forbedring og en større retssikkerhed i forhold til kontrol.
Og så vedkender jeg mig ikke ordet
kontrolchikane
Fiskerikontrollen arbejder kun ud fra de beføjelser, som ministre og Folketing har givet dem.
Hermed sluttede spørgsmålet.