Søren Søndergaard (EL), 2001-03-22:
Jeg skal starte med at svare hr. Peter Skaarup:
Ja, det er vores opfattelse, at når det gælder retssikkerheden, skal man stille de økonomiske midler til rådighed for både danske statsborgere og folk, som af den ene eller anden grund opholder sig i Danmark, og da især når det gælder retssikkerhed, som kan få konsekvenser for folks liv, førlighed eller helbred, mener vi da, at det er særdeles vigtigt, at man stiller økonomiske midler til rådighed for det
Jeg kan også bekræfte, at det er Enhedslistens opfattelse, at alle, der har et asylgrundlag, skal have asyl i Danmark.
Det er meget i modsætning til hr. Peter Skaarups og Dansk Folkepartis opfattelse, som går ud på, at uanset hvor meget grund man har til at få asyl, skal man ikke have det.
Der skal kun nogle ganske få ind, og kommer der flere end de ganske få, skal de bare afvises, og det er sådan set, uanset hvor god grund til at søge på asyl de har.
Så jeg kan bekræfte, hvad hr. Peter Skaarup sagde: Ja, folk, der har et asylgrundlag, skal efter Enhedslistens opfattelse have asyl.
Om landevurderingsorganet: Altså i dag er det sådan, at asylsager vurderes på baggrund af forskellige kilder, som det også er blevet sagt, bl.a. oplysninger fra danske myndigheder i udlandet, eller på baggrund af oplysninger, som danske myndigheder indhenter efter konkret anmodning fra styrelsen
eller nævnet
Man kan selvfølgelig spørge: Er det ikke nok?
Problemet er jo lidt den rolle, som Udenrigsministeriets kildenet indtager, når det netop gælder om at indhente oplysninger, for én ting er, at man har adgang til en database, hvor der er en masse oplysninger om det ene og det andet og det tredje, en anden ting er, når man skal have indhentet nogle helt konkrete oplysninger.
Hvem gør det og hvordan gør man det?
Hvordan skal man ellers forklare, hvad det var, der skete i den famøse Iransag.
Der er ikke nogen, der kommenterede det, for det er jo en lidt kedelig sag, at Udenrigsministeriet meddeler, at der sådan set ikke er nogen særlig fare forbundet med at være i besiddelse af »De Sataniske Vers« i Iran.
Det viste sig jo så, da Flygtningenævnet havde lagt det til grund og udvist den pågældende til en skæbne, vi ikke kender, for vedkommende er jo forsvundet, at det var der bestemt grund til at være meget påpasselig over for.
Det krævede, at man havde nogle kontakter, nogle, man kunne henvende sig til og spørge: Kan I ikke undersøge det?
Dér kunne sådan et landevurderingsorgan spille en utrolig vigtig rolle efter Enhedslistens opfattelse.
Man kan selvfølgelig stille sig spørgsmålet, om det her
ikke er bureaukratknopskydning, og det mener vi sådan set ikke det er, for allerede i dag har man jo både i styrelse og nævn folk, som arbejder med informationsindsamling; desværre må man jo konstatere ikke særlig længe ad gangen.
Det kan være, indenrigsministeren på et tidspunkt kan oplyse, hvor lang gennemsnitstiden for ansættelse i Udlændingestyrelsen er, men det er næppe den helt store erfaring, man opsamler i den relativt korte periode, man gennemsnitlig arbejder i Udlændingestyrelsen.
Det er klart, at hvis man laver sådan et organ, ligesom man har Det Danske Center for Menneskerettigheder, vil der være folk, der over en længere periode vil kunne arbejde med de her ting, vil kunne få en ekspertise, som man så vil kunne trække på fra de offentlige myndigheder, fra nævnet og Udlændingestyrelsen.
På den måde vil der jo efter vores opfattelse faktisk være tale om en rationalisering, fordi man vil bevare og udvikle den vidensbank på en måde, som er helt anderledes end i dag.
Det er jo ikke nogen hemmelighed, at når Enhedslisten har fremsat de her tre forslag, var det ikke ud fra en eller anden forventning om, at de ville blive vedtaget.
Det var jo nok mest ud fra en vurdering af, at det kunne være meget interessant en gang imellem at fremsætte nogle forslag, der prøvede at spørge: Hvordan sikrer vi asylsøgerne nogle rettigheder?
Hele diskussionen i det danske samfund drejer sig jo om det stik modsatte: Hvordan kan man begrænse rettigheder?
Hvordan kan man indskrænke rettigheder?
Hvordan kan man skære ned?
Vi ønsker at rejse en anden diskussion.
Vi kan sige, at reaktionen har været fuldstændig forventelig, og det er der ikke noget overraskende i.
Det er så grundlaget for, at vi går ud og fortsætter den diskussion for i den danske befolkning at skabe en forståelse for, at asylsøgere ikke er folk, der er sikret den fornødne retssikkerhed i det danske samfund.
Der var to bemærkninger til sidst, jeg syntes var tankevækkende.
Den ene var den lidt negative, men trods alt alligevel interessante, nemlig at fru Birthe Rønn Hornbech som sit afgørende argument, der, hvor sømmet skulle slås i som argument mod det her, valgte formuleringen, at sagerne jo ikke skulle trækkes i langdrag.
det var ligesom det afgørende argument, at man ikke skulle trække sagerne i langdrag.
Det synes jeg jo virkelig er et meget relevant argument, når man diskuterer retssikkerhed.
Det kan jo så overføres på andre områder.
Den anden interessante lidt mere positive ting, der blev sagt, var af fru Elisabeth Arnold, som lagde op til, at man kunne bruge udvalgsarbejdet til, at alle havde mulighed for at få et lidt klarere kendskab til, ikke bare hvad der står i reglerne og forordningerne, men også til, hvordan proceduren rent faktisk foregår både i Udlændingestyrelsen og i Flygtningenævnet.
Jeg synes nok, at noget af den diskussion, vi har haft i dag, afspejler, at der er en relativt ringe viden om, hvordan tingene rent faktisk foregår.
Og kan der komme det ud af det, at diskussionen fortsætter på et lidt mere kvalificeret og vidende niveau med hensyn til den konkrete sagsgang, så vil det da i hvert fald have nyttet noget.