runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 2000-04-04:
Danmark har verdens højeste skattetryk, og det offentlige har en gæld, der skal tilbagebetales.
Derfor er det nødvendigt, at der er en aftale mellem regeringen og kommunerne.
Vi har haft en vækst siden 1993 - det sagde den socialdemokratiske ordfører, og så går jeg selvfølgelig ud fra, at det er rigtigt - på 13 pct.
Det er meget.
Den aftale, der blev indgået i 1998, siger, at realvæksten må stige med 1 pct. om året.
Jeg er helt overbevist om, at det er maksimum for, hvad samfundet kan holde til.
Så kan man jo sige, som det jo blev nævnt, at det er for stor en indgriben i det kommunale selvstyre, at man foretager sådanne begrænsninger her fra den lovgivende forsamling, men det er nødvendigt.
Der er mange kommuner, som ønsker at bruge et større beløb på f.eks. ældreområdet og lidt mindre måske på børnepasning.
Dér skulle vi foretage nogle ikke så snævre begrænsninger.
Man ved bedst derude, hvad der er bedst.
Nu har vi, som jeg sagde her, fået et brev fra Kommunernes Landsforening, der viser, at man allerede i 2001 skal bruge 1,1 mia. kr. mere på ældreområdet på grund af alderssammensætningen, der nu har forandret sig.
Det er rigtigt, at det er mange penge. Men det er nok ikke nemt at få frem her under debatten.
Det er hemmelige forhandlinger, der foregår mellem regeringen og kommunerne.
Men det var jo sjovt, hvis man kunne få et stykke papir på, hvor store beløb
Det er rigtigt, at kommunerne har nogle kæmpeopgaver.
Det har de altid haft, og det står de over for.
Men jeg er overbevist om, og det er vi i Frihed 2000, at de kan klare det, hvis bare de får mere frihed inden for de økonomiske rammer, der er.
Så derfor ser vi ikke hen til, at der bliver mindre offentlig service ude i kommunerne rundtomkring, men vi må nok også se i øjnene, at den samlede offentlige service har nået et niveau, hvor man ikke skal forvente mere. Derfor skal vi passe på herinde fra den lovgivende forsamling ikke at sende signaler ud, når det drejer sig om lovgivning eller beslutningsforslag, om at love befolkningen
større offentlig service, for det kan ikke lade sig gøre ude i fremtiden, når vi ser på den samlede økonomi.
Det lyder godt, og det er noget, vi ønsker
alle sammen, men ved at stemme for det nu her midt i forhandlingerne har vi sagt ja til noget, vi måske ikke kan holde.
Vi kan ikke stemme for det.
Frank Aaen (EL), 2000-04-04:
Mon ikke vi kan være helt enige om, at hvis vi siger ja til euroen, vil finansministeren til enhver tid, hvis vi følger det her princip om, at vi skal styre kommunernes økonomi, gå til forhandlingerne med, hvad der er følgen af ECB's krav til dansk økonomi.
Det vil altid været sådan, og selvfølgelig vil det det, og hvis finansministeren ikke gjorde det, ville det være uansvarligt.
Men så er spørgsmålet: Da der nu ikke er nogen sanktionsmulighedeer, som finansministeren siger, hvis kommunerne overskrider den ene procent, så vil jeg gerne høre: Kan kommunerne regne med, at hvis de i år eller næste år beslutter sig for mere end 1 pct., så får det ikke nogen konsekvenser whatsoever?
Jes Lunde (SF), 2000-04-04:
Så ender debatten vel her, som man kunne have regnet ud på forhånd.
Der er et kæmpeflertal i det her Folketing, som ikke vil have et demokrati på det her område, og som synes, det er rigtigst, at det er nogle ganske få mennesker, der sidder og aftaler, hvordan over halvdelen af den offentlige sektor skal udvikle sig, hvad der skal prioriteres af velfærd, hvor de rigtige problemer ligger, og hvor der ligger problemer, som man bare glemmer, eller som man ikke vil gøre noget ved.
Det vil man ikke diskutere, og det vil man ikke lave nogle ordentlige prioriteringer af.
Sådan var debatten jo lige fra starten, hvor regeringen lagde mest vægt på at fortælle alt det gode, den havde lavet siden 1993, men hvor regeringen ikke løftede nogen som helst flig af oplysning til os her i Folketinget om, hvad det så er, regeringen vil: Hvad er det, man vil prioritere i de forhandlinger, der kommer nu?
Hvad er de vigtigste temaer set fra regeringens synsvinkel?
Det har været karakteristisk for regeringen, men også for V og K, at de slet ikke har forholdt sig indholdsmæssigt til det forslag til vedtagelse, der ligger fra SF.
Vi har linet nogle ting op, hvor vi har sagt: Vi synes, at det, Folketinget skal pege på, er, at regeringen skal satse på forbedringer på ældreområdet, på folkeskoleområdet osv., men det er som at spille bold op ad en mur: Man får ikke noget positivt ud af det, der er ikke nogen dialog, vi kan ikke engang få et indholdsmæssigt svar fra de partier om, hvad de mener om det.
Det må så være sådan.
Frank Aaen (EL), 2000-04-04:
Jeg vil lige slå fast, at når man undlader at stemme i Finansudvalget, så er det teknisk set akkurat det samme som at stemme for aktstykket.
Derfor vil det også blive båret igennem på grund af, at Venstre gør, som de gør.
Må jeg så ikke erindre om, at da vi havde debatten for 2 år siden, da blev vi hånet.
Hr. Uffe Ellemann-Jensen krævede dengang, at vi skulle sørge for at få sandheden frem, så ansvaret kunne placeres; at de ville holde regeringen og statsministeren fast på ansvaret. Var det banken, der snød alene?
Var det staten, der hjalp?
Hvor meget hjalp de hinanden?
Hvad var komplottet?
Det eneste redskab, vi i øjeblikket har til at sikre, at ansvaret bliver placeret og til at komme til bunds i de spørgsmål, er i virkeligheden retssagen, og derfor undrer det mig altså meget, at Venstre i dag hjælper regeringen ud af retssagen ved at sikre, at aktstykket bliver gennemført, for det er det samme som at hjælpe regeringen til, at den stadig væk kan skjule sit ansvar.
Pia Larsen (V), 2000-04-04:
Lad mig starte med at sige, at Venstre vil undlade at stemme til dette beslutningsforslag fra Enhedslisten om at trække aktstykket om indgåelse af forlig med Den Danske Bank i den færøske banksag tilbage fra Finansudvalget.
Og det vil vi, fordi det løb efter vores opfattelse er kørt for længe siden.
Grønborgrapporten kom i januar 1998, og den 27. januar 1998 havde Folketinget en meget, meget lang og intens forespørgselsdebat, som mundede ud i, at Enhedslisten valgte at støtte regeringen uforbeholdent i det forslag til vedtagelse, som blev vedtaget, og som Venstre stemte imod.
Vi havde ønsket en politisk om ikke endelig afgørelse, så i hvert fald en politisk stillingtagen til Grønborgrapporten, og det ønskede Enhedslisten ikke at være med i.
Vi mener, at sagen skulle have været afgjort dengang eller i hvert fald foreløbig afgjort.
Slagsmålet, for at sige det sådan, skulle have været taget umiddelbart efter, at Grønborgrapporten var blevet offentliggjort.
Samtidig kan jeg sige, at Venstre ikke havde nogen andel
i den aftale, som regeringen indgik med Færøerne og landsstyret i juni 1998; den aftale, som blev indgået næsten samtidig med, at pinsepakken blev vedtaget i Folketinget, og vi har heller ikke haft nogen andel i det forlig, som regeringen nu har indgået med Den Danske Bank, om at Den Danske Bank betaler 300 mio. kr. til staten.
Derfor vil vi som sagt undlade at stemme til folketingsbeslutningen, og selv om det ikke er til debat nu, så kan jeg sige, at Venstre også undlader at stemme i Finansudvalget i forbindelse med indgåelse af forliget.
Ole Sohn (SF), 2000-04-04:
Jeg er helt enig med hr. Jan Petersen i, at Finansministeriet ikke er ansvarlig for skattebehandlingen, men jeg går ud fra, at vi er enige om, at det er meget rart at kende sin forhandlingsposition, når man sætter sig til forhandlingsbordet med en modpart.
Og derfor er det da ikke helt uvæsentligt, og det går jeg også ud fra at Finansministeriet har indhentet Skatteministeriets klare tilkendegivelser af, hvordan det forholder sig, når der nu ikke er tale om en erstatning. Det er udtrykkeligt ikke en erstatning, men er der så tale om et skattemæssigt fradrag?
Er det tilfældet, så burde forligsstørelsen jo have været på 550 mio. kr. eller mellem 500 og 600 mio. kr., hvis man skal have de 300 mio. kr. hjem.
Frank Aaen (EL), 2000-04-04:
Der står jo højt og tydeligt i aftalen, at hver part står på sit standpunkt, og at der ikke hermed er indrømmet noget som helst.
Så Den Danske Bank har ikke erkendt noget ansvar.
Det står helt udtrykkeligt i aftalen.
Og hvis vi igen går til behandlingen her i Folketinget for 2 år siden, så sagde Socialdemokratiets ordfører, at det er muligt, at der har været en sammensværgelse mellem stat og bank.
Det må vi da have undersøgt.
Det er da meget interessant at vide, om danske myndigheder hjalp Den Danske Bank med snydet. Når vi snakker om beløbets størrelse, så sagde landets statsminister, at det drejer sig om, at banken skulle være solvent på handelstidspunktet.
Det sidste er blevet oversat til 300 mio. kr.
Det er da billigt sluppet.
Og hvad angår ansvaret, om der har været en sammensværgelse mellem den danske stat og landets største bank, så er det jo dét, vi burde få afklaret gennem retssagen.
Det er derfor, retssagen er interessant, for dér skulle man jo føre bevis for, hvem der havde ansvaret, om det var den ene part eller den anden part, og så var vi kommet til bunds i, om der lå nogle aftaler bagved, som vi ikke kender til.
Det er det, man lukker af for nu.
Det er det, der er katastrofen.
Man lukker af for, at vi nogensinde - det tror
Det er dog lidt af en historie.
Jan Petersen (S), 2000-04-04:
Jeg føler mig generelt ikke betænkelig, når socialdemokratiske ministre forhandler aftaler, heller ikke med store banker, men jeg er jo ikke i stand til at svare på hr. Ole Sohns spørgsmål, i og med at det er finansministeren, der skal svare på, hvorvidt de skattemæssige forhold har været berørt eller ej.
Finansministeren har ikke haft lejlighed til at svare
endnu; men sagt for egen regning, så er det jo for så vidt ikke finansministeren, der skal afgøre en skattemæssig behandling af en sådan erstatning. Så spørger hr. Frank Aaen mig om, hvem der har ansvaret.
Ja, som jeg kan læse forliget, så har Den Danske Bank indgået et forlig, hvor den vil betale erstatning.
Det synes jeg jo ligner ganske tydeligt, at man påtager sig et ansvar.
Peter Duetoft (CD), 2000-04-04:
Hr. Klaus Hækkerup skal dog åbne ørerne.
Hvad er det, vi hører, hver eneste gang der er et socialt problem, hver eneste gang der er et uddannelsesproblem, hver eneste gang der er en folkeskole, der kører galt, hver eneste gang der er et miljøproblem, hver eneste gang der er en sag om hjemmehjælp, hver eneste gang der er en integration af flygtninge, der ikke virker?
Hvad er det, de stiller sig op og siger alle sammen?
Det er Folketingets skyld, for Folketinget har lagt så snævre rammer for os - og det er jo så altså finansministeren, der har gjort det - at vi ikke kan løse det her problem.
Det er igen og igen og igen det argument, der bliver brugt, og vi kan diskutere fra nu af og til dommedag, om det så er rimeligt eller ikke rimeligt.
Det vil hr. Klaus Hækkerup formodentlig sige, det ikke er, for ellers ville han jo dermed underkende regeringens politik.
Men sandheden er jo, at kommunalpolitikerne over hele landet bruger Folketinget som undskyldning for, at der ikke sker de ting i deres kommune, som borgerne ønsker, og derfor må jeg altså sige, at det, regeringen melder ud i forbindelse med de her aftaler, har en kraftig effekt, og man har jo altså tidligere i andre regeringers tid set ganske kraftige indgreb over for kommuner og amter, og de frygter jo også, at der så i de næste forhandlinger bliver problemer.
Man skal lade være med at underkende det her.
Det kan godt være, at de socialdemokratiske borgmestre alle sammen er uden frygt og dadel, og at alle er stovte folk, der kæmper sig igennem, men jeg har nu også hist og her mødt en og anden socialdemokrat som kommunalpolitiker, der sagde, at det er også Folketingets skyld, at vi ikke kan gøre alt det gode, vi i virkeligheden ville. Så det, jeg siger, er: Giv dog kommunerne retten tilbage til at gøre det, som de så gerne vil.
Ole Sohn (SF), 2000-04-04:
Jeg vil gerne spørge hr. Jan Petersen, om han ikke finder, at det er uheldigt, at de skattemæssige forhold tilsyneladende ikke har været drøftet i forbindelse med forligsforhandlingerne.
Jeg er helt enig med hr. Frank Aaen i, at det store problem selvfølgelig er, at man slet ikke kommer til bunds i, hvem der har ansvaret.
Men når man nu vælger at indgå et forlig, så er det dog trods alt ikke helt ligegyldigt, hvilken beløbsstørrelse vi taler om.
Finder Socialdemokratiets ordfører ikke, at det er noget betænkeligt, i og med at det kan betyde, at forliget ikke er på 300 mio. kr., men kun på 100 mio. kr.?
Jan Petersen (S), 2000-04-04:
Jeg skal ikke gøre en kort bemærkning, men har et kort indlæg.
Forslagsstillerne motiverer forslaget med, at debatten bør foretages i Folketinget, og at vi ikke kan afslutte behandlingen af aktstykket, før det er sket.
Det er for os at se udmærket. Dernæst er forslagsstillerne utilfredse med, at der ikke har fundet en domsforhandling sted mellem den danske stat og Den Danske Bank om de synspunkter, der gensidigt er udvekslet mellem de to parter.
Det er vi ikke enige i.
Derfor skal jeg meddele, at vi vil stemme for aktstykket i Finansudvalget og dermed stemme imod beslutningsforslaget, når det når til afstemning hernede. Vi lægger til grund, at et forlig er det mest fornuftige i den nuværende situation, at det er anbefalet af Kammeradvokaten, og at det i øvrigt sjældent afgøres ved dom, hvorledes sådanne sager afgøres.
Og derfor finder vi, at det er den også for staten mest gunstige aftale, der har kunnet laves, i stedet for at vi i mange år havde ventet på en egentlig dom - i øvrigt med de udgifter, der følger med en sådan.
Så vi vil stemme imod beslutningsforslaget og stemme for aktstykket, når det når frem til Finansudvalget igen.
Frank Aaen (EL), 2000-04-04:
Jeg må sige, at finansministerens argumenter for at indgå et forlig er meget forbløffende.
Det første argument er en henvisning til Kammeradvokaten.
Hvad siger Kammeradvokaten?
Han siger, at man aldrig har kunnet vinde sagen på den måde, at landsstyret kunne have fået erstatning udbetalt, på grund af egen skyld.
Jamen så skulle den Kammeradvokat da for længst have anbefalet, at den sag var blevet stoppet, eller også skulle finansministeren have fundet sig en anden advokat.
Det er i hvert fald et meget ringe advokatarbejde, finansministeren støtter sig på.
Så er argument nummer to, at det beløb, der har været nævnt, altid har været meget, meget stort, altså over 1 mia. kr., 1½ mia. kr.
Jamen hvis jeg lige skal referere tilbage til debatten, som vi havde i januar 1998, da sagde statsministeren, at det, det drejede sig om, var, hvad der skulle til, for at banken kunne være solvent på det tidspunkt, hvor den blev solgt, og også efter den blev solgt.
Og det beløb, der skulle til - det viste Færøbankundersøgelsen - for at banken havde været solvent på det tidspunkt, var den gode milliard, som det færøske landsstyre jo efterfølgende måtte skyde ind.
Så derfor forstår jeg heller ikke argument nummer to.
Ole Sohn (SF), 2000-04-04:
Jeg læste på Ritzau i aftes, at direktøren for Den Danske Bank, Peter Straarup, havde udtalt, at spørgsmålet om det skattemæssige fradrag i forbindelse med erstatningen overhovedet ikke har været drøftet under forligsforhandlingerne.
Det går jeg naturligvis ud fra er en påstand, som ikke står mål med virkeligheden, for jeg forestiller mig ikke, at Finansministeriet har indgået forlig om en sag i størrelsesordenen 300 mio. kr. uden på forhånd at have gjort sig overvejelser om de skattemæssige konsekvenser af det.
Det er jo ikke helt ligegyldigt, når vi skal tage stilling til det i Finansudvalget, om der er tale om 300 mio. kr., eller om der er tale om en mulighed for Den Danske Bank for at gøre det fuldt fradragsberettiget og dermed komme ned på 100 mio. kr.
Derfor vil jeg gerne spørge finansministeren: Har man under forhandlingerne drøftet de skattemæssige fradragskonsekvenser eller -muligheder, eller har man ikke?
Mogens Lykketoft (S), 2000-04-04:
Vi har selvfølgelig fra regeringens side gjort os grundige overvejelser, før vi skred til at lave et forlig med Den Danske Bank, der stopper retssagen.
I vores overvejelser har vi, som vi skal, søgt råd hos statens advokat, hos Kammeradvokaten, som har tilrådet dette forlig, som i øvrigt er i overensstemmelse med en meget normal praksis ved forretningsmæssige tvistigheder, der skal afgøres civilt ved domstolene.
Jeg skal kun tilføje nogle enkelte bemærkninger om, hvordan det aktstykke, vi har fremlagt om forliget, og forliget selv forholder sig til de forhandlinger, som vi i 1998 havde med Færøernes landsstyre.
Ved den lejlighed eftergav vi som led i en samlet sanering af den færøske økonomi 900 mio. kr. i gæld til den danske stat.
Der blev ikke ved den lejlighed foretaget nogen opgørelse, vurdering eller forsøg på samme med hensyn til, hvad der kunne tilskrives banksagen, endsige hvilke økonomiske muligheder der lå i en fortsættelse af banksagen, men der blev alene aftalt, at den færøske stats og Finansieringsfondens krav overgik til den danske stat, som så skulle videreføre retssagen mod Den Danske Bank og søge at nå et passende resultat.
Jeg skal også sige i den forbindelse, at de meget store tal, som Færøerne lagde ud med, da sagen oprindelig blev rejst af landsstyret, aldrig i mine øjne har haft nogen form
for realisme i sig.
Så forliget her bygger selvfølgelig på et skøn, en vurdering af vore muligheder for at få et større udbytte til statskassen ved en meget langvarig, og jeg gentager en meget langvarig proces, som ikke ville være afsluttet de første år, i forhold til at lave en forligsmæssig løsning.
Derfor aktstykket, og derfor regeringens opfordring til Folketinget om at afvise beslutningsforslaget.
Jes Lunde (SF), 2000-04-04:
Svarene er ja og ja.
Man kan også lave en lidt længere version og sige: Jo, jeg tror bestemt, der er et moment af, at S, K og V synes, at den slags kan de sagtens ordne selv, og så er der ikke noget demokratisk underskud set med deres øjne, men det må der altså være i befolkningens øjne.
Jeg tror, den del af befolkningen, som i valgkampe lytter til, at folketingspolitikere lover velfærd på en masse områder, som administreres i kommuner og amter, må have svært ved at forstå, at Folketinget ikke vil foretage en ordentlig prioritering.
Og til den anden del, om sanktionerne: Jamen det er jo sådan et spørgsmål, hvor finansministeren selvfølgelig, hvis han har flertallet til det her i Folketinget, reelt har magt til at gribe ind over for kommunerne.
Reelt er knortekæppen
der, som har været fremme i diskussionen tidligere.
Den er
Det er muligt, at den ligger under bordet, og det er også muligt, at den er så stor, at den slet ikke behøver at blive taget frem, men den er der.
Frank Aaen (EL), 2000-04-04:
For det første vil jeg spørge hr. Jes Lunde, om ikke man kunne tænke sig, at når der er det her fravær af interesse for mere demokrati på det her område, så skyldes det, at S, K og V her i salen har et stort flertal og samtidig har et meget stort flertal ude i kommunerne, i de kommunale organisationer, og derfor kan ordne tingene på anden vis og ikke behøver at inddrage hele Folketinget i debatten.
Det var det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål til hr. Jes Lunde er: Mener hr. Jes Lunde ikke, at det ville være korrekt, hvis finansministeren svarede på spørgsmålet om, hvorvidt kommunerne kan være sikre på, at der ikke er nogen sanktioner forbundet med, at de måske i dette års budgetlægning overskrider aktivitetsniveauet på den ene procent?
Det, der var gennemgående i debatten for 2 år siden, og det, som har været hele baggrunden for, at den aftale blev lavet, hvor færingerne fik penge tilbage, var jo, at vi her i Folketinget og i regeringen anerkendte, at færingerne havde
et berettiget erstatningskrav.
Det, der var diskussionen, da vi havde debatten for to år siden, var, hvem der havde ansvaret for, at færingerne var blevet snydt, for alle var enige om, at de var blevet snydt.
Diskussionen gik på, hvem der havde ansvaret.
Mange var optaget af, at det var regeringen, der havde ansvaret.
Mange var optaget af, og alle var enige i, at Den Danske Bank i hvert fald også havde et ansvar.
Det, der er problemet nu, og det vil jeg gerne høre om ikke også Socialdemokratiet synes er et problem, er, at nu afsluttes sagen.
Det koster den danske stat, dvs. borgerne i Danmark, 1,2 mia. kr., uden at vi ved, hvem der havde ansvaret for, at vi kom til at skylde færingerne en erstatning.
Vi ved i dag ikke, om det var den danske stat, der pådrog sig et erstatningsansvar over for færingerne, eller om det var Den Danske Bank, der påførte os et erstatningsansvar over for færingerne.
Det er da helt, helt urimeligt og en dårlig behandling af Folketing og befolkningen, at vi ikke kan få klarhed over, hvem der har ansvaret for en udgift på 1,5 mia. kr.
Klaus Hækkerup (S), 2000-04-04:
Lad mig først sige til hr. Peter Duetoft, at jeg meget nødig vil undervurdere finansministeren og finansministerens effekt, men når hr. Peter Duetoft taler om, at finansministeren står med en knortekæp og truer ad kommunerne, hvis de sætter skatten op, så vil jeg godt spørge, hvad det egentlig er for en knortekæp.
Hvad er det egentlig, finansministeren kan gøre ved en kommune, der sætter skatten op?
Jeg har kommuner i min valgkreds, der har sat skatten op og har haft gode, fornuftige begrundelser for det.
Har finansministeren gjort noget ved dem?
Hvad er det for muligheder, finansministeren har?
Hvad er det for en knortekæp, hr. Peter Duetoft taler om?
Det kan godt ske, hr. Peter Duetoft taler med forskræmte borgmestre.
Jeg har egentlig ondt af hr. Peter Duetoft, for alle de borgmestre, jeg taler med, har jeg svært ved at se noget forskræmt over, men jeg møder megen ansvarlighed, også ansvarlighed for skattetrykket og for de udgifter, der skal afholdes. Så jeg vil godt spørge hr. Peter Duetoft: Hvad er det
Peter Duetoft (CD), 2000-04-04:
Ja, vil jeg sige til hr. Thulesen Dahl, det er jo det, det drejer sig om, og hvilke modeller vi så bruger, kan vi diskutere.
Det, jeg gerne vil være med til at undgå, er, at det enten bliver et pseudodemokrati, hvor man er nødt til at sige ja eller stemmer ikke for ikke at få systemet til at bryde sammen, eller at regeringen kommer i et voldsomt mindretal med de problemer, det giver over for amter og kommuner: derfor jo tidligere, desto bedre.
Det er faktisk også at gøre finansministeren en tjeneste for at undgå, at finansministeren roder sig ud i den slags, at der pludselig er et flertal imod det, han fint har forhandlet på plads.
Jeg synes, det ville være så pinligt for staten, hvis den kom i den situation.
Så jeg er enig
, hvis der kan findes en anden model.
Jeg brugte, vil jeg sige til hr. Thor Pedersen, netop ikke ordet mandat i den betydning, at man skal baste og binde en minister i alle detaljer, men at man skal give en melding om, hvor han vil kunne finde et flertal, og hvor han ikke vil kunne finde et flertal.
Det er en servicemeddelelse til en finansminister.
Hvis en finansministeren så vil rode sig ud i politiske ulykker, må han jo selv om det.
Så synes jeg, at hr. Klaus Hækkerup fuldstændig undervurderer, det gjorde han i øvrigt også i et af svarene i forbindelse med sin ordførertale, effekten af finansministeren.
Finansministerens udmeldinger om skat får mangen en god kommunalpolitiker til at holde igen, selv om de ser et behov for et lokalt projekt, der i virkeligheden skulle løses.
Men med billedet af finansministeren stående med den store knortekæp og sige, at det må de ikke, er der altså en ret kraftig pression over for amter og kommuner.
Det synes jeg også hr. Klaus Hækkerup underkendte i første omgang.
Jeg fik aldrig nogen sinde svar på et af de spørgsmål, jeg stillede, nemlig hvad der ville være sket, hvis amter og kommuner blæste højt og flot på finansministerens og regeringens udmelding i forbindelse med de her aftaler.
Derfor synes jeg, det er meget fint at stille det op, som om de jo bare kunne have gjort det.
Det er jo ikke den kommunale virkelighed, og det er jo ikke det, hverken hr. Klaus Hækkerup eller jeg hører, når vi snakker med kommunalpolitikere og amtsrådspolitikere rundtomkring.
De er alle sammen skrækslagne ved tanken om, at de ikke følger den linje, der er aftalt med regeringen.