Elisabeth Arnold (RV), 2000-10-05:
Der er ikke noget at sige til, at EU-forholdene har været det store emne i debatten i dag.
Man kan med rette spørge: Lille land, hvad nu?
Vi har en god anledning til at diskutere, hvordan vores forhold i Europa er efter nejet den 28. september.
Det Radikale Venstre fortolker nejet den 28. september ganske ligetil og lige ud ad landevejen.
Nejet betyder, at Danmark ikke deltager i den fælles mønt, og det er så det.
Det forbehold skal ikke ophæves, det skal bestå, og derfor er det lidt mærkeligt at høre mange af nejsigerne i dag sige, at man ikke har taget nogen konsekvenser af afstemningen, for der kommer den helt oplagte konsekvens af, at nejsiden har vundet, at Danmark ikke deltager i den fælles mønt.
Det er konsekvensen.
Så klart kan det siges.
Der har været mange reaktioner og mange fortolkninger af nejet.
Men vi, der har været ude i kampagnen i mange måneder, ved jo, at der har været tusinde forskellige grunde til, at folk har sagt nej.
Lige fra en indædt modstand mod EU og alt dets væsen til en forsigtig vent og se-holdning, og måske får vi chancen igen om nogle år, men det skal ikke være lige nu. Der er sket for meget, det er gået for hurtigt, vi venter lidt.
Så at fortolke nejet som en grundlæggende modstand mod yderligere integration i Europa mener jeg vil være forkert.
Derfor holder jeg faktisk også meget af hr. Holger K. Nielsens fortolkning af nejet, hvor han jo udtrykkeligt siger, at Danmark fortsat er medlem af EU.
Det var ikke et nej til østudvidelsen, og det var heller ikke et nej til et fortsat samarbejde i Europa.
Så derfor synes jeg, at man skal holde sig til den konklusion, at det var nej til euroen og ikke til andet.
Jeg synes, det har været ubehageligt at læse nogle af de udenlandske reaktioner, som måske kan sige noget om, hvad vi kan vente os, hvis vi fortsætter den polarisering, som jeg føler vi har været godt i gang med: En reaktion fra et land som England f.eks. har været en jubel over, at danskerne sagde nej, sådan at de engelske konservative fik et yderligere argument for at lukke sig ude fra Europa og vende ryggen til Europa.
En reaktion fra de franske venstreorienterede, som sagde: Det var da godt, at Danmark endelig sagde nej, for så kan vi få lov at gå videre i det forstærkede samarbejde, som vi gerne vil gå videre med.
Så har vi ikke disse fodslæbende danskere at tænke på.
Og den værste reaktion var nok den, der kom fra Jörg Haider i Østrig, som sagde, at nu ville han øjeblikkelig bede Kommissionen om at indstille de videre forhandlinger med de øst- og centraleuropæiske ansøgerlande, for når Danmark havde sagt nej, så var det nok et tegn på, at der var en generel angst og utilfredshed i Europa ved perspektiverne for udvidelse.
Så derfor er jeg glad for hr. Holger K. Nielsens reaktion på nejet, nemlig at det var et nej til euroen og ikke et nej til EU og ikke et nej til udvidelsen og ikke et nej til fortsat samarbejde.
Der er ikke brug for kompromisser eller for nye undtagelser.
Danmark deltager som sagt ikke i euroen, og det er en ren dansk beslutning.
Vi blokerer ikke for, at nogen traktat kan træde i kraft, som det var tilfældet i 1992.
Vi har allerede for længe siden sagt, at andre lande kan gå videre, hvis de ønsker det, men Danmark bestemmer selv, om vi vil gå med eller ej, og vi har altså besluttet os for nu, at vi ikke går med.
Derfor er jeg helt enig med dem, der siger, at alle forbeholdene består, og at de ikke skal til afstemning i en overskuelig fremtid.
Konsekvensen er selvfølgelig, at Danmark i EU har sat sig selv i en særlig position.
Jeg vil nødig sige, vi har sat os på slæbesporet eller har sat os uden for døren, men vi har i hvert fald anbragt os i en særlig position, hvor vi ikke har den samme slagkraft i vores argumenter, som vi havde haft, hvis vi havde været med i alle samarbejdsområderne.
Danmark har svækket sin position og måske især som hjælp
i udvidelsesprocessen, men det er vores pligt at gøre alt, hvad vi kan, for at udvidelsesprocessen fortsætter. Nicetraktaten må gøres hurtigt færdig, og den proces må nejsiden altså ikke få lov at spolere, og det retter jeg selvfølgelig især til de nejsigere, som ikke er tilhængere af udvidelsesprocessen.
Jeg er helt sikker på, at SF vil bidrage til, at vi får en god og hurtig udvidelsesproces, så vi hurtigt kan vise befolkningerne, at vi mener det alvorligt med velkomsten til dem i EU-samarbejdet.
De andre områder, som ikke er omfattet af forbeholdene, er vi selvfølgelig stadig med i, og Det Radikale Venstre vil nu som før arbejde aktivt for, at Danmark får et godt samarbejde i EU, og at vi også bidrager positivt og konstruktivt til samarbejdet i hele EU. Jeg vil godt i denne forbindelse sige til den konservative ordfører, at jeg synes, det var rigtigt nævnt i fru Lene Espersens ordførertale, at nærhedsprincippet ikke anvendes godt nok.
Noget af det, som vi faktisk forsømmer i dansk EU-politik, er engang imellem at prøve at sætte hælene i og sige, at her er vi faktisk på koalisionskurs med nærhedsprincippet.
Det er jo ved hjælp af Ministerrådets udfordringer og Ministerrådets samlede aktioner over for Kommissionen, at man skal kunne sige, at her er nærhedsprincippet faktisk et princip, som bør tages i brug, så her bør EU ikke lovgive, for det bør nationalstaterne.
Jeg synes, vi skal give hinanden håndslag på, at vi i fremtiden vil prøve at holde vores egne ministre fast på at bruge nærhedsprincippet mere offensivt.
I Det Radikale Venstre er vi fuldstændig enige i de signaler, der har været om at bygge bro.
Vi har haft en meget lang debat, 7 måneder, og vi har fået et godt indtryk af, hvad det er for nogle bekymringer, der optager befolkningen. Vi tager gerne fat på den fortsatte dialog, og når jeg siger dialog, så mener jeg det alvorligt, især den del af dialogen, der har med lytning at gøre.
Det er jo ikke blot et spørgsmål om at tale til folk, det er også et spørgsmål om at tale med folk, og det er også et spørgsmål om at lytte til, hvad de faktisk siger.
Ideen om folkehøringer er da tiltalende, men der må være andre måder, vi også kan føre dialogen videre på.
Jeg var selv med på den tur, som Europaudvalget havde i en del af kampagnen her, og jeg synes selv, det var en meget, meget vellykket turné og en meget vellykket mødesamling, vi havde, og det, der mødte os adskillige gange, var netop, at de virksomheder eller institutioner, vi var ude at besøge, ofte sagde: Hvor er det godt, at I kommer uden for murene. Nu ved vi jo godt alle sammen her, at vi som enkeltpolitikere og som ordførere på enkelte områder kommer meget uden for murene, men det, at et folketingsudvalg kom ud som et udvalg og tog sine debatter med befolkningen på de steder, hvor befolkningen er, gav faktisk et godt resultat i den forstand, at vi fik en god dialog og fik forklaret nogle af de måder, vi fører EU-politik på her i Folketinget, nemlig ved, at vi har en minister, som, inden han eller hun tager til Bruxelles, altid sørger for at have et flertal i Folketinget bag den politik, der bliver ført.
Det tror jeg var en nyhed for mange borgere, og det er faktisk sørgeligt, at det skulle være en nyhed efter snart 30 års medlemskab af EU.
En anden ting, jeg også gerne vil sige i forbindelse med brobygningen til den store del af befolkningen, som har været bekymret ved euroen, er, at der ikke er nogen tvivl om, at den danske diskussion har et spejl i flere andre lande i Europa.
Det er ikke mange befolkninger, der har fået muligheden for at have folkeafstemning om enkeltproblemer inden for EU-samarbejdet, men meningsundersøgelser og andre undersøgelser viser jo, at der er forskellige meninger rundtomkring også i andre EU-lande.
Jeg tror, at andre EU-lande også har været meget interesseret i at se, hvordan den danske debat forløb, og hvordan det danske afstemningsresultat blev.
Derfor kan man selvfølgelig sige, at den danske afstemning måske sætter nogle debatter i gang i de andre lande, men jeg ville være bekymret, hvis det betød, at diskussionen rundtomkring i de andre EU-lande viste, at f.eks. EU-samarbejdet har ringe folkelig opbakning, eller at EU-udvidelsen har ringe folkelig opbakning, eller at respekt for demokrati og menneskerettigheder og retsstaten har ringe folkelig opbakning.
Det ville jeg være frygtelig bekymret for, men selve debatten skal vi selvfølgelig have for at se, hvad det er for nogle problemer, folk ser i EU-samarbejdet.
Noget af det, vi er bekymrede for efter det danske nej i torsdags, er, at der begynder at vise sig en tegning af et EU i flere hastigheder.
Det er vi ikke glade for i Det Radikale Venstre, men vi må konstatere, at efter det danske nej har vi de fire undtagelser, og hvis man tager den gamle sommerhusregel med, har vi såmænd fem.
Der er fleksibilitet i samarbejdet, men der skal også være fælles regler, hvis samarbejdet skal have en mening, og jeg synes ikke, det er nogen god udvikling, der er i gang, hvor lande begynder at udsondre sig og have forskellige undtagelser på forskellige områder, fordi der er noget, de ikke bryder sig om at være med i.
Jeg vil gerne nævne kort, at vi synes, det er meget vigtigt, at vi fortsætter EU's globale rolle og prøver at sikre, at EU kan spille en rolle især over for USA i WTO-sammenhæng og også i de bilaterale forhandlinger, der f.eks. er vedrørende hormonbehandlet oksekød, vedrørende genetisk modificerede organismer, vedrørende andre ting, hvor USA jo opfører sig som en fuldstændig banal kapitalistisk magt.
Her kan netop EU spille en rolle, fordi vi siger, at vi tager altså også hensyn til miljøet, vi tager også hensyn til forbrugerne, vi tager også et hensyn til bekymringen for ny teknologi, og derfor vil vi ikke acceptere, at der er fuldstændig frit løb for enhver form for handel.
Frihandel skal betyde, at der også skal være et ansvar over for forbrugerne og et ansvar over for miljøet.
Den eneste måde, hvorpå der er mulighed for, at et land kan gøre sig gældende over for det store USA, er faktisk ved, at man slutter sig sammen i internationale sammenslutninger, og der er EU det rigtige sted.
Der er simpelt hen ikke andre organisationer, hvor man med nogenlunde slagkraft kan repræsentere et modspil over for USA.
Også EU's ulandsbistand vil jeg nævne her, fordi EU er den største enkeltbidragyder til ulandsbistanden.
Man kan kritisere meget i EU's ulandsbistand, fordi den er for langsommelig, måske for diffus, men det vil man altid kunne kritisere ulandsbistand for, det kritiserer man såmænd også den danske for, men det er altså vigtigt, at vi holder EU fast på, at det også er en del af EU's opgave netop at føre en handelspolitik og en ulandsbistand, som gør, at vi hjælper ulandene og sørger for at holde dem inde i en udvikling, som kan bringe dem fremad. Endelig vil jeg sige om det sikkerhedspolitiske, der er nævnt flere gange i dag, at det jo er interessant, at EU's sikkerhedspolitiske rolle består i, at man holder fred i et stort område, som har været plaget af krige og konflikter i mange, mange hundrede år.
Det er så i sig selv
en sikkerhedspolitisk gevinst, at nye krige ikke opstår på det europæiske fastland, for dem har vi haft nok af, og Europa skylder simpelt hen omverdenen en lang periode med fred. Men ud over det er der jo også alle de bestræbelser, der går ud på, at de europæiske lande skal holde orden i eget område og prøve at forebygge konflikter og sørge for at holde ro omkring indgåede aftaler og f.eks. deltage i fredsbevarende aktioner og i andre former for demokratisikringer osv. på eget område. Og her kunne jeg godt være bange for, at vores forsvarsforbehold på et tidspunkt stillede sig i vejen for, at Danmark kunne deltage i aktioner, som vi i øvrigt følte var ganske oplagte for Danmark at deltage i. Det kan være ting som minerydning, det kan være evakuering af flygtninge, det kan være opretholdelse af ro og orden i områder.
Jeg vil meget gerne appellere til, at vi tager en åben og fordomsfri diskussion om, hvordan Danmark kan bidrage til disse udmærkede aktiviteter for at holde ro og sikkerhed i området på en måde, så vi ikke spænder ben for os selv, fordi vi har det forsvarsforbehold.
Jeg vil gerne her appellere til, at især SF, som jo har en nøgleposition i forbindelse med vores forbehold, prøver at tænke sig godt om, når de skriver det, som de gør i deres eget oplæg: at der skal være en bred europæisk sikkerhedsordning.
En bred europæisk sikkerhedsordning lyder forjættende, og vi er fra radikal side meget interesserede i at diskutere videre, hvad SF mener med det.
Vi deltager gerne i de videre debatter.
Der er kort sagt nok at tage fat på.
Det Radikale Venstre ønsker fortsat en offensiv dansk EU-politik, selv om vi ikke er med i det hele.
Vi mener faktisk, at det er vores pligt. På det indenrigspolitiske område vil jeg blot i forlængelse af det andet, der er sagt tidligere i dag, sige, at vi ønsker selvfølgelig, at opsvinget skal fortsætte, uanset om vi medlem af euroen eller ej. Vi lægger meget vægt på, at det private erhvervsliv kan fungere, kan få glæde af det opsving, der allerede er i gang, og at det også fortsat kan få den arbejdskraft, der skal bruges.
Vi opfordrer det derfor til at bruge alle de ressourcer, der er i det danske samfund, uanset personernes hudfarve, tro og alder, og uanset om de eventuelt har et handicap, som gør, at de ikke kan være med på fuldt drøn.
Der ligger et stort ansvar i erhvervslivet for at skaffe sig den arbejdskraft, der skal bruges, og vi vil gerne fra fra politisk hold gøre alt, hvad vi kan, for at gøre den udslusning let, sådan at vi får alle de hænder i arbejde, der overhovedet kan arbejde.
Et andet problem, vi jo selvfølgelig også har ligesom resten af Europa, er forgubningen af samfundet, hvor vi får en stigende andel af ældre og små ungdomsårgange, dvs. færre i den erhvervsaktive alder, som skal løfte de forpligtelser, der er for fortsat at have en god offentlig sektor, et godt sygehusvæsen og en god ældreforsorg.
Selv om der er mange ting at kritisere og mange ting at gøre bedre, så er der altså også en forpligtelse til at sikre, at der stadig væk er arbejdskraft nok til at fylde alle de pladser ud, der skal bruges i det velfærdssamfund, som vi så gerne vil bevare.
Den kommende finanslov vil vise, hvor langt vi når i denne omgang,
men i øvrigt synes vi, det er vigtigt, at vi kigger på den langsigtede udvikling i den offentlige sektor, både hvad angår teknologi, IT, respekt for borgeren, værdighed i omsorgen og reform af uddannelsessystemerne.
Der er virkelig mange problemer at tage fat på.
Til sidst vil jeg blot sige, at de kommende kontakter mellem partierne om Danmarks fremtid i EU og om EU's langsigtede udvikling ser vi meget frem til.
Den diskussion behøver vi, vi har forsømt den, det vil jeg gerne indrømme, den har været forsømt i Danmark igennem mange år, den må vi have nu.
Det Radikale Venstre bidrager meget gerne og gladeligt til den diskussion.