Jens Hald Madsen (V), 2001-10-04:
På baggrund af debatten om den store sammenhæng, der skulle være mellem bistand, fattigdom og terrorisme, kunne jeg godt tænke mig at komme med følgende bemærkninger og spørgsmål: For mig at se må terrorisme jo være et spørgsmål om politisk og religiøs fanatisme, og derfor synes jeg, det er en meget overfladisk analyse at tro, at man kan løse alting med penge.
Det er helt korrekt, at fattigdom og ulighed er nogle centrale problemstillinger inden for ulandspolitikken, men kan man sige, at der er en direkte forbindelse mellem det at have fattigdom og så det, der skaber terror?
Og hvis vi ser bort fra Egypten, så rummer listen over programsamarbejdslande ikke ét eneste af de arabiske og muslimske lande, hvor regeringen og SF kan se, at her er det, at terroren vokser på grund af økonomisk elendighed.
Så er mit simple spørgsmål: Hvad er det så, regeringen vil?
Vil regeringen udvide listen, så vi får programsamarbejdslande, som nu inkluderer alle lande i Mellemøsten?
Hvis nu jeg skulle sætte det på spidsen, kunne jeg spørge om: Jamen skal vi så ikke yde bistand til Nordirland eller til Spanien? Spørgsmålet er jo, om bistand til Nordirland eller Spanien ville forhindre organisationer som IRA og ETA i deres terror og den død og ødelæggelse, som de spreder.
Men det betyder jo også, at hvis man vil inddrage Mellemøsten i fremtiden, vil man jo måske være nødt til at sløjfe Venstres helt klare krav om, at der skal være demokrati, og at man skal overholde menneskerettighederne, for at man kan få danske ulandsmidler.
Er det det, regeringen vil?
Så er der nogle, der vil nævne Afghanistan, men Osama bin Laden havde jo intet at gøre med Afghanistan som sådan.
Men talebanerne er afhængige af den magt, den påvirkning, han har, men Osama bin Laden er i sig selv jo ikke fattig.
Det er jo ikke, fordi han er opvokset i et fattigt hjem.
Levede de et fattigt sted?
Det var ingeniører.
Det var folk, som boede i vestlige lande.
Jamen så må man tro, at argumentet skal være, at terrorismen har forbindelse med fattigdom, fordi terroristerne kæmper for at få andel i vestens rigdom.
Overhovedet ikke.
De ønsker tværtimod at nedbryde alle de værdier, vi har.
De ønsker ikke vores rigdom.
Derfor skal målsætningerne ses helt anderledes, nemlig som spørgsmålet om at skabe åbne samfund, at bidrage til at alle kan få adgang til information.
Det er det, Venstre støtter.
Men lad mig slå det fast igen, at vi stadig væk i Venstre vil fastholde, at der skal være konsekvens i den danske bistand, at vi netop ikke vil støtte diktatorer, at vi netop ikke vil støtte regimer, som skaber et lukket samfund med manglende information og uddannelse til befolkningen. Der mener jeg, at regeringen mangler konsekvens og handling.
Og det skulle skyldes, at intet borgerligt folketingsmedlem havde reageret på hans brev den 7. april 1999.
Sandheden er, at jeg står med mit svar, som blev sendt samme dag, jeg modtog hans brev 8. april 1999, hvorefter der blev stillet § 20-spørgsmål til udenrigsministeren.
Det gør jeg selvfølgelig ikke for i al beskedenhed at fremhæve mig selv, men jeg gør det af interesse for at påvise, at oppositionen rent faktisk har gjort opmærksom på de problemer, som Læger uden Grænser omtaler, med hensyn til at folk fra Rwanda havde en baggrund, hvor de var involveret i krigsforbrydelser.
Det blev der gjort opmærksom på over for regeringen, over for udenrigsministeren, og hvad var svarene?
Svarene var, at man generelt set selvfølgelig ikke ville tage nogen ind, som havde deltaget i folkedrab.
Næste svar var, at selvfølgelig ville regeringen gøre noget. Der står her: »Danmark vil aktivt medvirke til, at personer mistænkt for folkedrab retsforfølges i overensstemmelse med konventionen.«
Det var i 1999.
Hvad er der sket?
Det forudsætter, at vi i Venstre gør opmærksom problemstillingen.
Derfor svarer man så fra udenrigsministerens side, at Udlændingestyrelsen har oplyst, at styrelsen ikke har modtaget oplysninger, som udgør beskyldninger om folkedrab for så vidt angår asylsøgere eller anerkendte flygtninge fra Rwanda i denne her sag.
Så fortsætter man i generelle termer med, at man er opmærksom, og at man ikke har nogen viden om det her område.
Derfor vil jeg sige, at det at kalde den borgerlige opposition for hyklere, for platte, for populistiske er meget vanskeligt at forstå, når vi har opfordret regeringen i 1999, og hvor vi kan konstatere, at intet, intet blev gjort.