Ole Stavad (S), 2000-02-24:
Jeg vil godt gøre nogle enkelte kommentarer til noget af det, der har været fremført under debatten, specielt selvfølgelig i forhold til skatteområdet.
Altså mit billede med hensyn til Folketinget er faktisk, at der er en meget bred optagethed af den problemstilling, og at de fleste af os anser den for at være svær indimellem, fordi der er dilemmaer i det, men at det ikke desto mindre er noget, som det er meget vigtigt at vi hele tiden både diskuterer og holder under nøje, om jeg så må sige, overvågning, for at der ikke sker en udvikling, som ikke er den, vi politisk mener vi kan stå ved.
Og når vi så i øvrigt skal ned i det helt konkrete, ja, så er det måske mere detaljen, der adskiller med hensyn til det her, end det er spørgsmålet om nogle forskellige grundholdninger.
Jeg tror faktisk, at der hos de allerallerfleste i det her Folketing er en holdning om, at den enkelte har et krav på en retssikkerhed, en retsbeskyttelse, i forhold til sin personlige, private sfære, men at der kan være en række situationer, hvor der er nogle dilemmaer, vi er nødt til at forholde os til.
Jeg vil sige til Venstres ordfører, fru Birthe Rønn Hornbech, at jeg er glad for, at Venstre vedstår den aftale, vi lavede, og det lovforslag, vi vedtog i fællesskab i maj sidste år.
Derimod synes jeg nok, at det, der fulgte efter fru Birthe Rønn Hornbechs sætning »men vi stillede vore betingelser«, i hvert fald igen forsøgte at sende signaler om, at der var nogle meget store forskelle på, hvad Venstre mente var acceptabelt, og hvad regeringen mente var acceptabelt. Fru Birthe Rønn Hornbech ved, at jeg var meget omhyggelig med, helt uanset hvad der lå af udvalgsarbejde forud med embedsmandsindstillinger, på regeringens vegne at sige, at det, vi skulle forholde os til, var en regel, hvor det grundlag, som man i givet fald kunne blive registreret på, skulle være objektivt.
Den pågældende, der blev registreret, skulle have meddelelse
om, på hvilket grundlag vedkommende blev registreret, og den pågældende skulle have en adgang til at få sagen prøvet. Derfor mener jeg faktisk ikke, at der på nogen måde var uoverensstemmelse i det hovedindhold, der var dér.
Det var sådan en formulering af, hvordan man nu i Venstre og hos Venstres ordfører var optaget af, at man så også fik en tilstrækkelig sikkerhed for, at det var det, der kom til at ske i praksis.
Det var bestræbelser, vi udførte i fællesskab.
Det, vi i hvert fald bør kunne glæde os over, er, at borgernes retssikkerhed på skatteområdet er blevet væsentlig forbedret siden regeringsskiftet i 1993.
Eksempelvis fik jeg en tilslutning
til i Folketinget i sidste samling, at hvis det er sådan, at en person vinder en sag, så vil alle andre kunne støtte ret på denne vundne sag og gå lige så langt tilbage som den person, der havde ført sagen, hvor man under de 10 år med borgerlig regering - i øvrigt under hr. Anders Fogh Rasmussens ministerperiode - fik gennemført, at borgerne kun kunne gå 3 år tilbage, hvor de tidligere kunne gå 5 år tilbage. Så hvis det er sådan, at fru Birthe Rønn Hornbech ikke mener, at retssikkerheden er tilstrækkelig, så bør vi i hvert fald kunne glæde os over, at den er blevet væsentlig bedre, end den var.
Den blev forringet under Venstre, men er blevet forbedret under den nuværende regering.
Nu er det ikke et område, som fru Birthe Rønn Hornbech har været så meget inde på, for det er først og fremmest blevet behandlet på skatteområdet.
Jeg glæder mig over, at det lovforslag, der blev vedtaget - og det omfattede noget, der ligner mellem 60 og 70 love - blev vedtaget med Venstres stemmer.
Loven indeholder ikke en mulighed for, at man kan komme ind i folks private bolig, men det er, hvis der er en sammenblanding mellem erhverv og bolig, meget veldefineret, hvornår man kan komme ind.
Det var i øvrigt en beslutning, som de to partier nåede frem til - og det synes jeg man skal rose dem for - efter at man i Folketingets Skatteudvalg havde gennemført en dialog og en høring med professor Jens Peter Christensen fra Aarhus Universitet, professor Gorm Toftegaard Nielsen fra Aarhus Universitet og advokat Hanne Østergaard, Advokatfirmaet Abild & Skovgaard Larsen, der også er medlem af Advokatrådets Skatteudvalg, og det var efter, at disse havde givet ganske klare udlægninger af, hvorfor det her både var nødvendigt og rigtigt, at der var et meget bredt flertal, som vedtog den pågældende lov.
Så også dér beder jeg om, at lysten til enkle budskaber og populisme ikke er af en karakter, så vi afsporer den debat, som er vigtig, og en forholden sig til de dilemmaer, som er svære, men ikke mindre vigtige.
Så har der været spørgsmål om angiveri.
Jeg tror, at jeg kan sige, uden at jeg vil kunne tages i, at det ikke holder hele vejen, at jeg aldrig i mine 20 år i Folketinget, hvor jeg i de fleste år mere eller mindre har arbejdet med skat, nogen sinde har været ude og give en opfordring til angiveri.
Det er ikke, fordi fristelsen ikke har været der, men fordi jeg synes, det er noget meget, meget besværligt noget, og at det er noget, man skal være meget forsigtig med.
Mit budskab har altid været, at når man kan møde dem, der går rundt og laver snyderi på skatteområdet, og når det sker i alt, alt for stor udstrækning, så er det, fordi de et eller andet sted oplever, at det er accepteret af deres omgangskreds.
Nu hørte jeg tidligere, at hr. Tom Behnke her fra Folketingets talerstol sagde, at når man sådan bare lige snød for en femhundredekroneseddel, så synes han ikke, at det gjorde så meget, men at det godt nok var ulovligt.
Der mener jeg, at en konsekvent holdning ikke mindst fra Folketingets medlemmer, men også fra befolkningen som sådan, hvor man støder ind i, at man oplever, at man ikke bliver accepteret, hvad enten man begår skattesnyd, socialt bedrageri eller andet, er den mest effektive måde at forholde sig til det problem på.
Men jeg må da også erkende, at jeg har oplevet konkrete situationer, hvor man kan spørge, om det er angiveri, men hvor det af den konkrete person, jeg eksempelvis kan nævne, nok mere opleves som nødværge.
Det var en restauratør, der ringede til mig og sagde: Hvis det er sådan, at I ikke prøver
at se på noget af alt det, der foregår af svineri i forhold til dem, jeg skal konkurrere med, så bliver jeg enten nødt til selv at starte, eller også bliver jeg nødt til at lukke.
Og dér er spørgsmålet selvfølgelig: Skal man så fuldstændig lade være med at kigge på, om en melding af den karakter har noget på sig? Det at sørge for, at der ikke snydes, er jo også en retsbeskyttelse af den ærlige.
Det er håndværkere, der udkonkurreres, fordi de skal konkurrere med dem, der ikke betaler deres moms og deres skat for medarbejderne, sådan som det er foreskrevet i loven.
Det er jo en ublu konkurrence over for ordentlige, ærlige folk.
Derfor er retssikkerhed jo også i mine begreber
sikkerheden for, at de, der betaler enhver sit, kan have en rimelig tryghed for, at vi har et ansvar over for, at andre kommer til at betale det, de skal.
Den vej mener jeg også retssikkerheden vender.
Så kun til hr. Helge Adam Møller, der siger, at vi er blevet et lommepengesamfund
: Her synes jeg så, vi skal glæde os over, at lommepengene i hvert fald i de sidste 7 år er blevet større, end de var tidligere, sådan at der er mere til den enkelte, end det var dengang, Venstre og De Konservative forlod regeringsbænkene. Så kan vi jo så også glæde os over, at vi i det fællesskab - som det store flertal langt ind i den konservative vælgerskare giver en bred opbakning til, at vi skal finansiere i fællesskab - har nogle forudsætninger for, at man også er parat til at opkræve nogle skatter.
Den sammenhæng er der, og den tror jeg heller ikke vi bliver så uenige om.
Jeg mener, at det er et helt forkert signal at sende, at Danmark er et lommepengesamfund.
Danmark er et samfund, der tilbyder sine borgere en tryghed, også når de kommer ud for begivenheder og situationer, som de ikke selv er herre over.
Her har vi har et fællesskab, der er så godt, hvor vi ikke kun har et ansvar over for os selv og vores nærmeste, men vi har også påtaget os et fællesskab, så ingen i det her samfund skal efterlades uden en rimelig forsørgelse.
Det vil jeg i hvert fald være med til at slås for, og det håber jeg da også at der er politikere i højre side af salen der kan se værdien i.