Bendt Bendtsen (KF), 1997-12-02:
Som det fremgår af min foregående ordførertale, er vi fra De Konservatives side positive over for Arbejdsmarkedets Erhvervssygdomssikring, som skal varetage opgaverne i fremtiden.
Vi behandler nu anden etape af Arbejdsmarkedets Erhvervssygdomssikring, nemlig belønningsordningen.
I Det Konservative Folkeparti er vi enige i intentionerne i en belønningsordning, der motiverer virksomhederne til at forebygge arbejdsskader og hermed også erhvervssygdomme.
Vi er altså enige i en rabatordning for det bidrag, som betales af virksomhederne, og det er vi, fordi vi støtter ideen om at belønne de arbejdsgivere, som gør en særlig indsats for at opnå et bedre arbejdsmiljø.
Så langt, så godt.
Det er i de efterfølgende udmøntninger, vi får nogle problemer med lovforslaget, som det foreligger i sin nuværende form.
Man går altså ind og opkræver 100 mio. kr.
ekstra
, og det beløb skal åbenbart stige i de kommende år, idet ministeren i sin skriftlige fremsættelse bruger formuleringen, at de 100 mio. kr. er startfasen.
Jeg vil gerne spørge i dag: Hvad er mellemfasen, og hvad er slutfasen?
Der har allerede været tale om, at man skulle ende på et trecifret millionbeløb.
Hertil må jeg blot sige, at hvis vi fra konservativ side skal hjælpe med til at bære noget igennem på et vist niveau, og man så efterfølgende vrider håndtaget i bund, må vi sige fra. Der er også flere ting, som bekymrer os voldsomt.
For det første risikerer vi også, at det ender i en gang grønne afgifter, hvor man opkræver penge, som ikke kan tilbageføres.
Når vi i dag ser på de grønne afgifter, ligger der en pose penge på 600-700 mio. kr., som er forskellen på det, man opkræver, og det, man kan tilbageføre.
De grønne afgifter er endt i et bureaukrati uden lige, og vi ønsker ikke en ny afgiftsskrue på det område, som vi i dag skal behandle.
Vi frygter egentlig, at de dokumentationskrav, som man opererer med, vil blive en blokering i det skitserede system.
Vi ønsker et system, hvor det bliver let og ubureaukratisk at tilbageføre midler, som opkræves.
Går vi videre i lovforslaget, har man lagt det ud til arbejdsmarkedets parter via de opgaver, man har givet AES.
Hvorfor er det så ministeren, som fastsætter de endelige kriterier for at uddele rabatten, hvorefter det så er AES' opgave efterfølgende at melde ud til virksomhederne?
Intentionerne om, at belønningsordningen på sigt vil medvirke til, at omfanget af arbejdsskader reduceres, hvorved man reducerer virksomhedernes udgifter både til sikringsordningen og til ulykkesordningen, kan vi egentlig være enige i.
Men som det ser ud i øjeblikket, kan det godt ligne en ny afgiftsskrue, og den synes jeg vi skulle se at få afmonteret.
Vi kan også se konturerne af et bureaukrati og måske et skindemokrati i forhold til arbejdsmarkedets parter, da det er ministeren, som i den sidste ende sætter kriterierne for belønningsordningen.
Da vi sidst havde den store sag om arbejdsmiljøet, gik man direkte til venstre side i salen og lavede forlig.
Det kan vi selvfølgelig ikke være tilfredse med, for det er ikke en holdbar løsning på sigt.
Vi ønsker at være med til at ændre elementer og få indflydelse på den lovgivning, som ligger her i dag.
Ordningen fortjener ikke et smalt flertal her i salen.