runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen J. Klint (S), 2003-11-26:
»Er det i sagen om trykning af en ny koralbog korrekt, at forhandlingerne med to mulige forlag forløb samtidig, men at forhandlingerne fortsatte med ét forlag, skønt det andet var gået i gang med trykningen?«
Med hensyn til denne her tunge klods, som fru Margrete Auken kaldte den for lidt siden, kan man også vælge at sige
, at det er en smuk bog, som ikke er læsbar for alle os, der ikke kan det med klaver og orgler; men vi kender jo prisen på den, og vi har også kunnet læse lidt om proceduren.
En af påstandene i det, der åbent florerer, er, at ministeriet har haft parallelforhandlinger med to forlag, og at man faktisk havde afsluttet forhandlingerne med det ene forlag uden at have stoppet forhandlingerne med det andet, således at det forlag, der endte med at få opgaven, var gået i gang med forarbejdet, medens det andet forlag ikke vidste, at de var ude af billedet. Jeg vil gerne have, at ministeren forklarer den situation, som har været omtalt i aviserne.
Tove Fergo (V), 2003-11-26:
Jeg vil godt igen sige tak for lejligheden til at forklare, hvordan det rent faktisk forholder sig, for det er jo sådan, at man ikke skal stole på alt, hvad der står i avisen.
Derfor er det en god lejlighed til simpelt hen at få fortalt både Folketinget og offentligheden, hvordan forholdet i virkeligheden er.
Jeg kan oplyse, at Det Kirkemusikalske Udvalg under Salmebogskommissionen i sommeren 2002 afleverede manuskripter til flerstemmig og enstemmig melodisamling til Kirkeministeriet.
Det færdige arbejde baserede sig på resultatet af høringsrunden vedrørende betænkning 1381 indeholdende forslag til ny salmebog, indeholdende salmetekster samt flerstemmige og enstemmige melodier.
For Kirkeministeriet har det hele tiden været klart, at der skulle ske en publikation af materialet, således at der var mulighed for at erhverve melodibøger svarende til
Den Danske Salmebog
Det var lige så klart, at det ikke var en kirkeministeriel opgave at stå for udgivelsen, men at dette skulle ske ved et forlag.
Edition Wilhelm Hansen henvendte sig til ministeriet i januar i år med henblik på at få en aftale med ministeriet om en sådan udgivelse.
Ministeriet indledte herefter drøftelser
med dette forlag.
Den 15. april 2003 meddelte Edition Wilhelm Hansen imidlertid, at de ikke var interesserede, da der ikke kunne opnås en eksklusivret til udgivelsen.
Senere i marts måned blev der holdt et møde i
Kirkeministeriet, hvor forlaget blev orienteret om, at der førtes forhandlinger med Edition Wilhelm Hansen, som også var informeret om, at et andet forlag havde meldt sig som interesseret i at stå for udgivelsen
På dette tidspunkt førtes der ikke dobbeltforhandlinger, men mødet med Kroghs Forlag var alene af orienterende art. Egentlige forhandlinger med Kroghs Forlag indledtes først, da Edition Wilhelm Hansen meddelte, at de ikke ønskede at indgå aftale med ministeriet.
Margrete Auken (SF), 2003-11-26:
Ja, nu drejer det sig jo om et værk, som man forudsætter, at ikke bare alle kirker skal bruge, men også et, der er indkøbt i mange hjem.
Vi har den gamle koralbog, og jeg har så fået den nye, det er en ordentlig klods.
Jeg er glad for, at jeg ikke skal betale den også, for den er dyr, vil jeg sige; den er meget dyr.
Den ser flot ud, men der er meget blankt papir i den osv.
Jeg kan ikke vurdere det, så jeg har sat vores lokale spillemand til at gå efter, om der skulle være problemer med den, det kan jeg jo ikke afgøre.
Noderne
ser for mig rigtige ud.
Men jeg synes, at både pris og format er et handicap ved den her udgivelse, og derfor kunne det være meget godt at få indsigt i, om det er forhold, der er klumsede, eller om det faktisk skyldes, at det ikke kunne produceres billigere, eller hvad det er for nogle ting, der har gjort sig gældende.
Det kan jo godt oplyses, selv om man ikke har de faktiske forhold.
Har der været nogle forkerte gange med hensyn til, hvordan tingene er blevet forelagt for forlaget osv., så synes jeg, det kunne være godt, om vi kunne få det oplyst.
Som den ligger nu, kan jeg næsten ikke se, at danskerne får råd til at købe den her koralbog.
Kirkerne får, men de andre gør ikke.
Tove Fergo (V), 2003-11-26:
Undskyld.
Ja, ministeriet indgik først den endelige aftale med Kroghs Forlag den 27. maj 2003, og i begyndelsen af juni blev manuskripterne til melodibøgerne afleveret til forlaget.
Et forlags igangsætning af trykning, før der var indgået aftale med ministeriet, er ikke et forhold, som ministeriet har været bekendt med.
Så svaret på fru Karen J. Klints spørgsmål er, at der ikke er blevet forhandlet bag ryggen på noget forlag med et andet forlag.
Karen J. Klint (S), 2003-11-26:
Jeg forstår ministerens svar således, at hvis Kroghs Forlag måske gik tidligt i gang, også gik i gang, før de havde en endelig aftale i hus med dem, der skulle betale arbejdet, er det alene sket på deres egen foranledning og risiko.
Tove Fergo (V), 2003-11-26:
Edition Wilhelm Hansen henvender sig i januar, og der føres forhandlinger med Edition Wilhelm Hansen.
De ønsker eksklusivret på udgivelsen, men det kan de ikke få, uden det skal i EU-udbud.
I mellemtiden melder der sig den 3. marts et andet forlag på banen med et brev til mig, nemlig Kroghs Forlag.
Edition Wilhelm Hansen opgiver så at få opgaven, fordi de vil have eneret på den, og først da det ligesom ligger klart, indledes der egentlige forhandlinger med Kroghs Forlag.
Karen J. Klint (S), 2003-11-26:
Nu er det svært sådan lige at høre datoerne.
Jeg hørte ikke helt, om datoerne blev nævnt.
Tove Fergo (V), 2003-11-26:
Den 15. april meddelte Edition Wilhelm Hansen imidlertid, at de ikke var interesseret, da der ikke kunne opnås en eksklusivret til udgivelsen - altså den 15. april.
Kroghs Forlag har henvendt sig før den tid, nemlig den 3. marts, og vist interesse for at få opgaven.
Men der indledes ingen forhandlinger om kontraktindgåelse med Kroghs Forlag, før Edition Wilhelm Hansen er endeligt ude af billedet.
Der blev indgået aftale med Kroghs Forlag den 27. maj 2003, og i begyndelsen af juni bliver manuskripterne til melodibøgerne afleveret.
Altså den 27. maj indgås der en endelig aftale med Kroghs Forlag, og den 15. april sagde Edition Wilhelm Hansen nej til kontrakten.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-26:
»Vil ministeren gribe ind over for Post Danmarks planlagte og helt urimelige portoforhøjelser for blade?«
Jeg vil gerne præcisere, at formålet med det her spørgsmål ikke mindst er at bringe ministeren ud af en uhyre vanskelighed, som han i dag står i, nemlig at han eller hans regering indgik en aftale om fjernelse af portostøtten.
Det var en krystalklar forudsætning for den aftale - det fremgår også af den forligstekst, der ligger - at der ikke måtte ske en markant forøgelse af distributionstaksterne for uge- og månedsbladene.
Det er så lige præcis, hvad der nu er sket.
Jeg vil sige, at udtrykket markant nok er i underkanten af virkeligheden, for det, Post Danmark nu har varslet af takststigninger fra den 1. marts 2004, er mere end en markant forøgelse.
Derfor forventer jeg selvfølgelig, at ministeren nu vil meddele Folketinget, at der vil blive fundet en løsning på det problem, som regeringen i strid med sin eget forligstekst har påført bladene.
Flemming Hansen (KF), 2003-11-26:
Jeg føler mig en lille smule overflødig, når hr. Keld Albrechtsen både er spørger og svarer, men det er måske mest praktisk, at jeg alligevel svarer.
Og jeg vil så svare på det spørgsmål, som jeg er blevet stillet, nemlig om ministeren vil gribe ind over for Post Danmarks planlagte og helt urimelige portoforhøjelser på bladene.
Jeg er orienteret om Post Danmarks overvejelser om nye priser og produkter efter den 1. marts 2004
Jeg forstår også, at man ikke kan udelukke, at mindre blade i særlige tilfælde fra den 1. marts vil kunne risikere at opleve prisstigninger, som vil opfattes som meget store.
Det har jeg anført over for Post Danmark, og de er opmærksomme på problemstillingen, og jeg ved, at de i øjeblikket overvejer, hvilke muligheder der er for at tage hensyn til denne specielle problemstilling for de små blade.
Jeg vil understrege, at det liberale marked for uge- og månedsblade først skal til at virke efter den 1. marts, og at regeringen følger udviklingen meget nøje.
Jeg hverken kan eller vil gribe ind i markedet, når det skal fungere på markedsvilkår, naturligvis ikke. Post Danmarks varslede priser er i gennemsnit betydelig lavere, end det har været fremført i pressen, inden forliget blev indgået.
Og der er al mulig grund til at tro, at en forstærket priskonkurrence vil være tilfældet i de kommende år.
Det vil øge udbuddet og bidrage til stadig stærkere priskonkurrence.
Det er en fordel for udgiverne af uge- og månedsbladene.
Jeg må til sidst sige, at Post Danmarks foreløbige udspil i sagens natur har været præget af, at virksomheden først nu skal til at fungere på et frit marked på dette område.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-26:
Man kommer lidt i tvivl om, om man befinder sig i den samme verden som den, ministeren befinder sig i.
Jeg vil godt bede ministeren bekræfte, at de stigninger, som Post Danmark har varslet, er stigninger for de små blade med et oplag på under 30.000 på 3,50 kr.
Jeg kender ikke de tal, ministeren nu slynger ud, som åbenbart på et tidligere tidspunkt har verseret i pressen.
Men det, jeg kender til, er, at der helt konkret er varslet voldsomme stigninger af Post Danmark.
Jeg vil godt bede ministeren om at forholde sig til, om han mener, at de små blade kan holde til den prisstigning.
For de større blade bliver det sammenlagt for disse blade en merudgift på omkring 218 mio. kr.
Det kan de jo ikke klare, må jeg sige til ministeren.
Hvis det er den slags forhold, vi får ved at indføre privatisering og markedskræfter, må ministeren da vist erkende, at så må vi ønske os så lidt som muligt af det, for det giver enorme prisstigninger. Kan ministeren leve med, at Post Danmark åbenbart har den klare strategi at jage alle sine kunder væk?
For det her vil jo ikke betyde, at Post Danmark får de indtægter.
Det vil betyde, at bladene ikke bliver omdelt, at de ophører med at udkomme eller bliver trykt i udlandet. Er ministeren ikke klar over, at det vil betyde, at det så ikke bliver Post Danmark, der bliver postvæsen?
Det bliver alle mulige andre, eller også bliver det overhovedet ikke nogen.
Jeg forstår slet ikke ministerens svar.
Jeg vil godt spørge ministeren, om det er korrekt hørt af mig, at ministeren bare vil sidde passivt og se på, at det her sker.
Jacob Buksti (S), 2003-11-26:
Som jeg har forstået det, er det et faktisk udspil om, hvad prisen skal være.
Ministeren taler også om, at der nu etableres et konkurrencemarked.
Hvad baserer ministeren det på?
Ministeren må vel have en fornemmelse af, hvad konkurrence er.
For der, hvor konkurrencen i givet fald kunne være, er på de største oplag, mens der på de små blade absolut ingen konkurrence er.
Og det betyder jo, at blade med et oplæg på under 3.000 kan imødese en stigning på godt 10 kr. pr. eksemplar, hvis det er noget, der vejer over 125 g. Der vil aldrig nogen sinde kunne blive nogen konkurrence på det.
De, der får gavn af en konkurrence, er de store blade.
Og der har Post Danmark jo netop lagt sig på en måde, så de alternative distributører, der i givet fald kunne være, ikke har nogen interesse.
Det vil sige, at det stadig væk er
Jeg vil høre ministeren: Hvor kommer konkurrencen fra?
Karen J. Klint (S), 2003-11-26:
Jeg takker så for første del af svaret, som jeg hører i den retning, at ministeren totalt og fuldstændigt benægter, at der på noget som helst tidspunkt har været ført det, der kaldes dobbeltspil i forhandlingerne; at begge forlag har været på det rene med, at der var et andet forlag med inde i drøftelserne, at der altså har været fuld åbenhed om, at der ikke kun blev forhandlet med en part.
Margrete Auken (SF), 2003-11-26:
Der er en lille smule håb i det, statsministeren svarer, for man kan høre, at han simpelt hen ikke er klar over, hvad det drejer sig om.
Det er jo ikke noget almindeligt fagligt bistandsarbejde.
Hvis det var det, ville jeg synes, at statsministeren havde fuldstændig ret, men her drejer det sig om kapacitetsopbygning på et helt centralt område i regeringens ulandspolitik, nemlig inden for erhvervssektoren.
Erhvervssektoren er højt prioriteret i regeringens ulandspolitik og bistandspolitik.
Uden at vi af den grund flytter blikket væk fra de fattigste lande, er Ulandssekretariatets arbejde derfor centralt i regeringens bistandspolitik, og det er derfor, det giver mening, at det er permanent.
Vi har alle de andre gode entreprenører, som laver deres arbejde, og i hvert fald indtil regeringsskiftet
var vi enige om, at der skulle føres en fælles politik, og på dette punkt har jeg faktisk også ment, at det fremdeles var regeringens politik.
Jeg håber meget, at statsministeren vil sige, at han enten vil undersøge, hvad der ligger i det, eller at han vil overlade til sin udenrigsminister at afgøre, om han har skiftet mening om det, han hidtil har sagt om, hvad der er det centrale i den erhvervsorienterede del af vores bistandspolitik.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-11-26:
Jeg hørte lige før ministeren stå og sige, at der er givet afslag i familiesammenføringsansøgninger på grund af mistanke om tvangsægteskab, men at vi ikke vil straffe, for det er synd for familierne, og det er synd for de unge mennesker.
Hvor er så regeringens konsekvente retspolitik?
Hvor er det afskrækkende element, der skal få andre familier til at opgive at tvinge unge mennesker til at gifte sig
Hvordan kommer disse eksempler overhovedet til offentlighedens kendskab, sådan at andre, der har tanke på det samme, kan blive afskrækket fra at gøre det?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-26:
Til fru Margrete Auken må jeg sige: Det svarede jeg på lige før, hvor jeg sagde, at det var vores opfattelse, at der ikke var nogen baggrund for permanent fast finansiering over finansloven af Ulandssekretariatets arbejde.
Men der er jo ikke noget i vejen for, at Ulandssekretariatet, hvis det i øvrigt vil fortsætte sit arbejde, kan søge om støtte til konkrete projekter.
Til hr. Jeppe Kofod: Nej, det, jeg siger, skal ikke tolkes sådan, at vi reducerer i besparelsen.
Besparelsen på de 44 mio. kr. fastholdes.
Derved frigøres der 44 mio. kr.
til andre formål.
Jeg siger bare, at arbejdsmiljøindsats allerede indgår som integreret del af ulandsarbejdet i mange andre programmer, og det vil selvfølgelig fortsat have en prioritet.
Vi tager altså ikke stilling til, om Ulandssekretariatet skal fortsætte.
Hvis fagbevægelsen ønsker at fortsætte arbejdet, kan man jo bare gøre det, eller man kan søge om støtte fra projekt til projekt.
Men der er stor forskel på det og så på permanent at være sat på finansloven.
Det synes vi ærligt talt ikke der er nogen grund til i betragtning af de massive milliardbeløb, fagbevægelsen selv råder over.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-26:
Statsministeren kommer jo længere og længere ud i denne debat.
Hvis statsministeren så hævdede, at man gør det af kærlighed til mennesker, var det fint nok, men det er da dumt at benægte kendsgerningerne, hr. statsminister.
Men jeg forstår, at statsministeren nu er så langt ude, at han benægter årsrapporten fra Rådet for Socialt Udsatte; han benægter CASA's rapport fra rådet; han benægter undersøgelserne fra Socialpolitisk Forening; han benægter alt det, der foreligger, og derfor vil han nu selv gå i gang.
Jeg vil så bare spørge til sidst: Benægter han også, at Frelsens Hær og Børnenes Kontor i København oplever, at de trængte familier, der beder om julepakker, har markant færre penge end for blot 2 år siden, og at de lever på et eksistensminimum?
Er de også helt forkert afmarcheret?
Det er kun statsministeren, der har sandheden.
Alle, der skriver rundtomkring, alle, der undersøger, alle, der er tæt på, tager fuldstændig fejl, for der er kun én, der har ret, og det er statsministeren.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-26:
Det er i hvert fald en fordel, hvis man vil debattere ved at slå hinanden i hovedet med tal, at man har et nogenlunde fælles udgangspunkt, og det er det, jeg gerne vil prøve at tilvejebringe.
Jeg gør mig ingen forestillinger om, at jeg kan blive enig med hr. Villy Søvndal om det politiske, men man burde i hvert fald kunne blive enig om, hvad der er fup og fakta, når det gælder tallene.
Jeg vil gerne sige igen: Jeg anerkender, at Rådet for Socialt Udsatte sætter fingeren på situationen for de socialt udsatte, for det er det, vi har bedt dem om.
Det er derfor, denne regering selv har nedsat Rådet for Socialt Udsatte, og det er godt, at Rådet for Socialt Udsatte rejser debatten.
Jeg er bare nødt til at sige, at jeg ikke er på alle punkter enig i det, Rådet for Socialt Udsatte siger.
Men på nogle punkter er vi enige, og da Rådet for Socialt Udsatte kom med den rapport, som hr. Villy Søvndal nu står med, sagde vi: Nogle af punkterne følger vi op på; vi følger de anbefalinger, som rådet kommer med, og det er allerede sket.
Så er der andre punkter, hvor vi måtte sige, at vi ikke er enige.
Jeg er bl.a. ikke enig i rådets kritik af den ordning, der er blevet lavet for unge.
Det er da en fordel rent menneskeligt, det er aktiv socialpolitik, og det er altså det, regeringen står for.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-26:
Jeg forstår det stadig sådan, at alle undtagen statsministeren fortæller usande ting, både Rådet for Socialt Udsatte og forskergrupper, som er uafhængige af Socialforskningsinstituttet.
Men statsministeren svarede ikke på, om han mener, at også Frelsens Hær og Børnenes Kontor fortæller usandheder, når de melder om stadig stigende fattigdom.
Så siger statsministeren, at vi har jo gjort det alt sammen af kærlighed til mennesker.
At vi har sparet 720 mio. kr, har slet ikke været inde i vores overvejelser, det er virkelig gjort af dyb kærlighed til mennesker for at sætte dem i gang.
Men på side 6 i rådets sidste rapport er det beskrevet, hvem af de under 25-årige der bliver ramt: »I denne gruppe falder de enlige kontanthjælpsmodtagere under 25 år, som ikke har børn, og som får hjælp i mere end 6 måneder efter modtagelsen af aktiveringstilbud.
Det handler typisk om unge sindslidende, for hvem det endnu ikke har kunnet konstateres, om en betydelig nedsættelse af arbejdsevnen er varig.«
Statsministerens heroiske indsats er altså at straffe sindslidende, fordi de ikke har skaffet sig arbejde, og fordi de endnu ikke har en tilstrækkelig klar diagnose.
Er det virkelig statsministerens bud på en bedre hjælp til nogle af de mest udsatte grupper, vi har?
Jeg synes, det er ynkeligt.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-26:
Hr. Villy Søvndal ved jo udmærket godt, at hvis et menneskes problem er noget andet end ledighed - hvis det er uarbejdsdygtighed, hvis det er en sindslidelse eller andet, som gør, at den pågældende ikke kan vinde fuldt fodfæste på arbejdsmarkedet - gælder der særlige vilkår, og så bliver de også behandlet på en anden måde. Men det, jeg taler om, er, at hvis problemet kun er ledighed, skal der altså gøres en ekstra indsats for at få de pågældende i arbejde.
Der er jo ikke noget værre, end hvis unge mennesker i alt for lang tid kommer til at leve et liv på overførselsindkomst, for så får de sværere og sværere ved at vinde fodfæste på arbejdsmarkedet.
Det er jo derfor, den daværende socialdemokratiske regering sammen med den daværende opposition, altså sammen med os, gennemførte en ændring af systemet for de unge under 25 år, så ydelserne til de unge blev sat ned.
De blev vel nærmest halveret, og jeg skal sandelig love for, at det virkede, for pludselig fandt
de unge ind i uddannelser eller i job.
Som jeg sagde før: Da man gjorde status i 1998, altså 2 år efter at ordningen blev lavet i 1996, var 40 pct. af de unge kommet i uddannelse, 35 pct. var kommet i almindelig beskæftigelse, og der var 6 pct. på forældreorlov.
Det er da en stor succes, at så mange, der tidligere var ledige, pludselig kommer i job eller i uddannelse.
Jeg kan altså ikke forstå, at hr. Villy Søvndal gang på gang måler det sociale sindelag efter, hvor mange man er villig til at holde fast i passiv overførsel, for det kan da ikke være den rigtige målestok.
Den rigtige målestok må da være: Hvor mange får vi ind i aktivitet, hvor mange får vi i job, hvor mange får vi i uddannelse?
Jeg kan altså konstatere, at den ordning, vi sin tid gennemførte sammen med den daværende socialdemokratiske regering, faktisk har været en stor succes, og derfor er jeg ikke enig med Rådet for Socialt Udsatte i kritikken af den ordning.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-26:
Statsministeren hævder, at når man sparer penge i milliardklassen på statsbudgettet ved at sænke indkomsterne for de dårligst stillede, vi har, er det gjort af kærlighed til de mennesker.
Der er ikke noget som helst med hverken økonomiske tanker om finanslov eller sådan noget, nej, det skal forstås som en ren kærlighedsakt.
Jeg vil spørge: Er der andre, som skal udsættes for den kærlighedsakt?
Hvis det virkelig er rigtigt, at det er den vidundermedicin, der hjælper folk videre i livet, er det da underligt, at man ikke tager fat på overførselsindkomsterne generelt.
Jeg anerkender ikke statsministerens tankegang.
Jeg tror ikke et øjeblik på, at fordi man straffer folk økonomisk, hjælper man dem i arbejde.
Tværtimod tror jeg, at man er med
til at placere de mennesker endnu længere væk fra samfundet, end de var før, og om lidt skal jeg også referere et citat fra Rådet for Socialt Udsatte om det forhold
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-26:
Jeg kan sige, at regeringen har gennemført det, som vi på det foreliggende grundlag mener skal til, og noget af det blev altså gennemført under den tidligere regering, som jeg allerede har været inde på.
Der har været en særlig kontanthjælp for unge i mange år.
I 1996 gennemførte den socialdemokratiske regering med støtte fra Venstre og De Konservative den såkaldte ungeindsats, som også ændrede reglerne for kontanthjælpen, og det har haft positive konsekvenser: Ledigheden faldt hurtigt og markant blandt de unge, flere kom i arbejde, og flere kom i uddannelse, som vi allerede har været inde på.
Sidste efterår ændrede regeringen sammen med et bredt flertal i Folketinget ungesatsen som led i reformen »Flere i arbejde«.
Ændringen betød, at nogle unge får kontanthjælp på SU-niveau, for at det ikke skal kunne betale sig bedre økonomisk bare at være på kontanthjælp frem for at tage en uddannelse.
Nu er det jo sådan ifølge forretningsordenen, at jeg ikke må stille spørgsmål til hr. Villy Søvndal.
Men hvis jeg havde måttet, ville jeg have stillet det spørgsmål, om ikke
hr. Villy Søvndal er enig i, at det bør da være sådan, at der er en tilskyndelse til at tage en uddannelse i stedet for blot passivt at hæve kontanthjælp
Det var altså det, som vi gennemførte sidste efterår, i øvrigt sammen med et bredt flertal i Folketinget.