Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-02:
Man må jo sige, at det alt i alt er en rimelig god dag for dansk udenrigspolitik.
Det gik knap så godt i går, men nu skal man jo ikke lade det overskygge glæden over, at det så til gengæld går væsentligt bedre i dag.
Vi havde i formiddag en debat, hvor der var bred enighed om at styrke arbejdet omkring Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, og her er der altså tale om et forslag, som går ud på at styrke FN's fredsbevarende arbejde.
Det, som også kan nævnes i den her forbindelse, er, at i virkeligheden er begge de to ting udtryk for en helt anderledes positiv linje i det internationale end den unionsudvikling, som er under opbygning i EU.
Det ville jo f.eks. have været ganske slemt, hvis man havde bedt europahæren om at løse den her opgave, for så ville vi have stået i den situation, at der ikke ville have været tillid i Afrika til de styrker, som ville være blevet sendt af sted, fordi man så havde stået med en hærstyrke fra en EU-stat, som desværre med rette kunne tillægges politiske motiver.
Her har vi tale om en brigade, som er sammensat med personel fra en kreds af lande, der ikke af nogen part vil kunne mistænkes for at have særlige interesser i forbindelse med den konflikt, der har været mellem Etiopien og Eritrea.
Det er utrolig væsentligt, og det illustrerer ganske enkelt, hvorfor vi ikke skal have den europahær.
Det illustrerer også, at det er utrolig vigtigt, at Danmark yder det her bidrag til at muliggøre den fredsbevarende indsats i FN-pagtens kapitel 6, der her er tale om, altså dette, at man kan gå ind og medvirke til, at parterne, som har indgået en våbenaftale, fremover også overholder den, og at vi undgår, at den tragedie genoptages, som vi har set i området med den ufattelige nød og elendighed, som krigen har trukket med sig i Etiopien og Eritrea, og de utrolige ofre, som civilbefolkningen har måttet bære i den anledning.
Derfor er jeg sådan set også enig i de betragtninger, hr. Ebbe Kalnæs var inde på.
Så er det ikke særlig beundringsværdigt, når der er store borgerlige partier, der finder anledning til at gå rundt og lede efter hår i suppen for ligesom at distancere sig lidt fra den her opgave og sådan halvvejs prøve at fralægge sig ansvaret.
Enhedslisten er jo ikke et parti - og bliver det heller aldrig - som har tradition for at sende soldater i felten.
Og derfor er det altid efter uhyre grundige overvejelser, Enhedslisten begiver sig ind i at stemme for et forslag af den her karakter.
Vi gjorde det i forbindelse med Vestsahara.
Vi håber også, at situationen i Vestsahara kommer i bevægelse
på et tidspunkt, sådan at der rent faktisk kan komme en løsning på det problem også.
Men her har vi altså fundet, at der er tale om en nærmest eksemplarisk, klassisk operation inden for FN's ramme, og derfor er vi naturligvis indstillet på at støtte den.
Vi har altså ikke ligesom visse partier tænkt os at bruge udvalgsarbejdet til at sidde og file i, om vi nu kan finde ud af, om det giver en million i overskud eller underskud i forhold til FN's modregning.
Jeg synes ærlig talt, at man dér er ovre i noget, som bringer sagen ud af proportion.
Det må jeg sige.
Og jeg håber ikke, at de partier, der stiller den slags spørgsmål, har tænkt sig at trænere udvalgsarbejdet, samtidig med at de så klager over, at det har trukket i langdrag.
Med hermed Enhedslistens anbefaling til en vedtagelse af forslaget.