Jens Kirk (V), 2001-05-04:
Tak til indenrigsministeren for redegørelsen.
Den kommer vidt omkring.
Hvis vi skal definere, hvad et landdistrikt er, så må vi sige, at målt med europæisk målestok er Danmark ikke større end en italiensk eller engelsk region.
I Danmarks Statistik er et landdistrikt det, der er tilbage, når man ser bort fra et bysamfund på over 200 indbyggere.
Forskellige udviklingsmuligheder gør, at der er behov for at nuancere disse definitioner.
Kulturhistorisk betingede forskelligheder i infrastruktur, erhvervsliv, indkøbsmuligheder, kompetence, foreningsliv, kultur og skoletilbud betyder afgørende forskelle, så der ikke kan skrives statistik.
Vi skulle måske i stedet for dele de danske landdistrikter op i tre hovedkategorier med følgende karakteristika: Bynære landdistrikter, der ikke er forstæder, men geografisk placeret nær storbyer med 40.000 indbyggere eller flere.
Landkommuner, hvor den største by har mange faciliteter, men er en del af landdistrikterne, centerbyen har maksimalt 10.000 indbyggere.
Og så endelig de tyndt befolkede områder traditionelt kaldet udkanter, hvor der er langt til f.eks. videreuddannelse, specialservice og finkultur.
Det er i gruppe tre, der er massive problemer.
Her søger de unge bort, og det er oftest veluddannede unge.
Ældre søger også bort, da der ofte ikke er tilstrækkelige forhold for denne gruppe såsom indkøbsmuligheder, og kollektiv transport er begrænset.
Det Radikale Venstres forslag til skatteomlægning vil gøre det endnu værre: Flere grønne afgifter, befordringsfradraget står måske for fald, så det er modsat af det, regeringen siger.
Men boligerne er billigere, og naturen er storslået.
Den debat, vi har i dag,
kan være et vendepunkt, hvis vi følger op på indenrigsministerens udtalelser om helhed og bæredygtighed og regeringens øgede fokus på landdistrikterne som selvbærende områder.
Det pointeres, at Danmark er et helt samfund, hvor der er fælles ansvar for at nå det mål.
Det signaleres, at man erkender, at udviklingen i landdistrikterne er en helhed, at lovgivning, planlægning m.v. ikke kan skilles i by og land.
De to supplerer hinanden og er indbyrdes afhængige.
Men hvad er virkeligheden?
Man siger pæne ord om decentralisering, men handler jo ofte stik imod.
Der er måske sat en stopper for det nu.
Langt de fleste initiativer retter sig primært mod byerne.
Virkeligheden er vel også, at har der været økonomisk fremgang i landdistrikterne, så har den været endnu større i byområderne.
Man spørger sig selv: Er skævvridningen på vej igen?
Erhvervsudvikingen har højeste prioritet.
En positiv udvikling er meget afhængig af, at eksisterende arbejdspladser kan fastholdes og nye etableres.
Det er nævnt, at der skal ske en erhvervsmæssig udnyttelse af de regionale og lokalt bundne ressourcer.
For at fastholde befolkningen i landdistriktet skal der skabes betydelig bedre mulighed for at foretage tilbygning og større ombygning.
Og: Forslag til folketingsbeslutning om udnyttelse af overflødige landbrugsbygninger.
For at fastholde befolkningen og give bedre udviklingsmuligheder skal ejere af ejendomme i landzonerne have ret til at genanvende en overflødiggjort landbrugsbygning til erhverv eller bolig.
Ligeledes er det nævnt, at samspillet mellem erhvervsliv og de offentlige undervisnings- og forskningsinstitutioner spiller en stor rolle.
Her må jeg spørge: Hvilke initiativer vil regeringen tage for at fremme den udvikling?
Der står også, at landbruget fortsat skal være et betydningsfuldt erhverv, også selv om kravene til produktion, miljø, naboer m.v. stiger.
Kendsgerningen er jo, at 9 til 10 landbrug nedlægges hver dag, heraf alene 5 på grund af bureaukrati og den spændetrøje, som landbruget er underlagt, og som bliver strammere og strammere og presser mange ud.
Heraf er de 200.000 vel potentielle.
Nedlagte landbrug er derfor en mulighed, og debatten om, hvorledes og i hvilken grad de mange kvadratmeter kan udnyttes til andre formål, er i gang.
Jeg kan heller ikke undlade at påpege, hvad det kunne betyde, hvis planloven blev ændret, så vi f.eks. kunne få de sidste gårde ud af landsbyen.
Byfornyelse er en anden vej til at bevare boligerne i landdistrikterne, men de 5 mio. kr., der er afsat i bypuljen,
Desuden er der slet ikke afløb for de mange byfornyelsesmidler, som også er tiltænkt landdistrikterne, da der jo er medfinansiering nogle steder.
En revision af loven med hensyn til byfornyelsesudvalg og finansiering er påkrævet for at få mere gang i byfornyelsen på landet.
Her kan man spørge: Hvilke initiativer vil regeringen tage for at øge støtten til initiativer, der udvikler og afprøver nye boligformer, f.eks. fremtidens landsbyhus, nye typer andelsboliger, nye former for finansiering og nye materialer til boligen?
Her kan man igen sige, at det synes mærkeligt, at regeringen afviser følgende beslutningsforslag fra borgerlig side, nemlig: Forslag til folketingsbeslutning om ret til at opføre eller indrette en yderligere bolig på en landbrugsejendom, når det sker som led i et generationsskifte eller til brug for en medhjælper.
For at sikre landbruget den nødvendige arbejdskraft og mulighed for at tilbyde attraktive arbejdsvilkår samt muliggøre et glidende generationsskifte skal muligheden for at opføre eller indrette boliger forbedres. Med den diskussion, vi har haft tidligere, er jeg fuldstændig klar over, at der er muligheder, men de er meget vanskelige at få igennem.
Venstre er enig med regeringen om, at der skal tages hensyn til natur og miljø, men det, der er brug for, er levende områder, hvor naturen passes og beskyttes, og hvor der fortsat er en befolkning, der er med til at præge billedet i det åbne land.
Kommunal og amtskommunal landdistriktspolitik er der kommet fokus på, og det er godt.
Undertegnede er spændt på, om det er et tilløbsstykke, og éns egen deltagelse i disse må vel bekræfte, om det er det eller ikke.
Jeg tvivler måske ligefrem på de større tilløbsstykker.
Og man kan igen spørge: Hvilke initiativer vil regeringen tage for at sætte mere skub i udarbejdelse af kommunal og amtskommunal landdistriktspolitik?
Teknologisk Instituts evaluering af arbejdet med landdistriktspolitik anbefaler, at der udarbejdes en vejledning.
Vil regeringen det?
Og vil regeringen gøre det obligatorisk for ministerierne at benytte vejledningen?
Desværre er det ikke den formulering, der er vedtaget i Folketinget i forbindelse med F 58 om regeringens fremtidige regionalpolitiske initiativer.
Om uddannelse: I redegørelsens bilag gør indenrigsministeren status over de igangværende initiativer
, men hvor er planerne for at videreføre initiativer og for at igangsætte nye uddannelser?
Som noget nyt er forenings- og kulturlivet med som vigtige parametre.
Det er vigtigt, og vi ved, at mange familier flytter ud, fordi der er et godt foreningsliv, og man føler, at det er under trygge forhold, det udøves.
Men hvad har regeringen tænkt sig?
Det vil være oplagt, at Landdistriktspuljen afsætter penge til projekter, der styrer forenings- og kulturlivet, f.eks. ved at igangsætte et større flagskibsprojekt, som viser, hvordan det kunne være, og viser vejen for andre.
Alt i alt kommer redegørelsen langt omkring, og den indikerer, at der er nok at tage fat på.