Jørgen Estrup (RV), 1999-03-03:
For nu at holde den historiske linje synes jeg måske, det var meget passende at starte med at citere, hvad det meget store flertal, der var i Folketinget bag beretningen til beslutningsforslag nr. B 24, i sin tid skrev om formålet med MIKA-rammen.
Her skrev man nemlig, at den blev lavet for at styrke indsatsen over for de globale miljøproblemer og samtidig sikre den nødvendige bistand i internationale katastrofesituationer.
Det er sådan set efter min mening kort og klart og dermed også en direkte opfølgning af det, der jo gik forud, nemlig Riokonferencen, og dermed også en understregning af den sammenhæng, der i sin tid lå i beslutningsforslag nr. B 24, nemlig at man skulle sikre opfølgningen på konferencen om miljø og udvikling og sikre det, som mange lande lovede hinanden i Rio, men som så få holdt, nemlig at der skulle være nye midler til at finansiere denne indsats.
Mig bekendt er det vist egentlig kun Danmark, der rigtig har holdt det.
Det kan vi jo så være glade for, men det er ikke pointen i denne sammenhæng.
Det afgørende er, at vi nu går videre i den retning, som beslutningsforslaget og beretningen udstak.
Adskillige og senest hr. Christian H. Hansen har været inde på den debat, der udfoldede sig, og den diskussion, der var mellem den daværende regering og dem, der fremsatte beslutningsforslaget.
Det skal jeg ikke gå længere ind i, men kun sige, at det er klart, at den globale miljø- og katastrofebistand, som beretningen rummede, er den, vi realiserer, og det er derfor, at det i høj grad var tilfredsstillende, at der i forbindelse med finansloven nu kunne skabes et bredt flertal også for den nye udformning.
I regeringens beretning har man først og fremmest koncentreret sig om den nye Freds- og Stabilitetsramme, og det vil jeg så også gøre og derfor kun nøjes med i denne sammenhæng at komme med nogle få kommentarer til miljødelen. Man kan jo måske her så også samtidig konstatere, at vi var jo nogle, der godt var klar over, at det i et eller andet omfang var et syndefald, der blev begået, da man sagde, at nu skulle der altså to ministerier på banen på én gang på et vigtigt område.
Det er ikke altid hensigtsmæssigt, hvis man vil have effektive resultater.
På den anden side kan det være nødvendigt, hvis man vil have fokus på ganske bestemte problemstillinger, og det var helt klart det, der var målsætningen, nemlig at sikre, at både miljø og udvikling er i centrum, og det er det kommet, indimellem med visse problemer, men også med resultater.
Og jeg synes, at det er det, vi også kan konstatere nu, hvor evalueringerne så småt begynder at komme.
Der er konkurrence.
Der er også samarbejde.
Danced er blevet evalueret.
Danced har haft vanskelige betingelser.
Det blev startet op i hast.
Vi vidste alle, at det ville kunne ses i evalueringen.
Jeg synes alligevel, at den er rimelig positiv, men det er klart, at der er nogle ting, der skal følges op.
Der skal ikke mindst følges op på det, som var Rios oprindelige erklærede målsætning i princip 4 fra Rioerklæringen, nemlig at for at opnå bæredygtig udvikling skal miljøbeskyttelse indgå som en integreret del af udviklingsprocessen og kan ikke anskues isoleret herfra.
Det synes jeg er vigtigt at vi minder hinanden om.
Det er også vigtigt, at Danced fremover, når man kigger på evalueringen, gør sig klart, at resultatet af Danced's arbejde i høj grad vil blive vurderet på andet og mere end demonstrationsprojekter.
Det tror jeg er vigtigt at understrege.
Jeg ser også frem til, at vi får lejlighed til, når vi er kommet lidt længere med Danidas del af miljødelen, at evaluere den.
Det bliver der også behov for, og der bliver behov for at kigge på samarbejdet mellem de to ministerier.
Men i øvrigt synes jeg, at vi har brug for, som det også er sagt fra anden side, at få en debat her i salen, meget gerne her i foråret, om selve miljødelen.
Kun derved kan vi give den en ordentlig og rimelig behandling.
Det kan vi ikke nå i dag.
Derfor vil jeg gå over til at snakke om freds- og stabilitetsdelen, som er en klar nyskabelse, ikke i tanken, men i udførelsen.
Det er faktisk det projekt, som var på bedding i 1992, som nu begynder at tage form.
Det er spørgsmålet om at sikre midler til konfliktløsning - både til at forebygge katastrofer og til at skabe fred og stabilitet efterfølgende, når vi har haft de væbnede konflikter eller andre katastrofer, som har fjernet livsgrundlaget for befolkningen og dermed efterladt det internationale samfund i en situation, hvor man var nødt til at rydde op, så godt man nu formåede. Det er en særlig pointe, at det, der er brug for, er midler til civil indsats.
Vi har midler til den militære indsats.
Men vi har haft vanskeligheder med at finde midler til den civile indsats. Det er en sandhed, som man bliver nødt til at gentage, tror jeg, mange gange, før den sådan rigtigt siver ind, at når våbnene tier, og CNN slukker for projektørerne, så forsvinder også en stor del af de finansielle kilder rundt omkring i verden til den genopbygning, som er nødvendig.
Det er faktisk først her, arbejdet starter.
Det civile arbejde er det, der skal sikre, at soldaterne kommer hjem, og at deres indsats ikke var forgæves. Hvis man forsømmer det, kan man lige så godt lade være med at gribe ind i første omgang, og man risikerer i øvrigt, at soldaterne bliver bundet i årevis på en helt umenneskelig måde.
Vi har brug for at se konfliktløsning i den brede sammenhæng, hvor der både er en militær side og en civil side.
Det er naturligvis, som det er sagt fra anden side, ikke et mål i sig selv at bruge pengene i Danmark.
Der er en nødvendig sammenhæng mellem asylmodtagelse, flygtningetilgang og katastrofesituationer.
Den tror jeg vi alle sammen erkender.
Men der er naturligvis også grænser for, hvor langt
man skal gå i integrationsarbejdet med hensyn til at kalde det katastrofeindsats eller freds- og stabilitetsindsats
Jeg opfatter i høj grad den del af det nye forslag og den finansieringsramme, der er, som en overgang, som vi selvfølgelig er nødt til at se på i lyset af vor finansielle situation, men hvor man må se på, at man logisk bør sætte grænsen mellem asylmodtagelse og integrationsdelen.
Det er også væsentligt at minde om, at den oprindelige tanke med katastroferammen i MIKA-delen jo var, at man havde et fleksibelt system.
Det var ikke sådan, at man nu skulle forbeholde midler til én type af lande og kun lave indsats dér.
Derfor er der brug for, at midlerne både på den humanitære konto i freds- og stabilitetsdelen og den humanitære del af ulandsmidlerne kan bruges, sådan som man finder, at det i situationen er nødvendigt.
Det, der har været mangelen hidtil, har været muligheder for kunne sætte ind i europæisk sammenhæng, og derfor hilser jeg meget velkommen, at vi nu får den mulighed, men vi må ikke låse tanken fast, sådan at vi i en situation fremover ikke kan bruge de nye midler i Freds- og Stabilitetsrammen til i en given situation også at finansiere ulandes katastrofesituationer.
Det håber jeg vil blive taget med i de videre overvejelser.
Det er som sagt altså nye veje, der banes med freds- og stabilitetsstrategien og -indsatsen.
Det er først og fremmest måske en mulighed for at forebygge konflikter, og jeg er meget enig i det, der tidligere er blevet sagt fra hr. Per Stig Møller og føjet til af andre om mindretallenes betydning.
Jeg synes på den anden siden, at man også skal minde om, at konflikter meget ofte skyldes fattigdom og ikke kun mindretalsproblemer.
Det er i den sammenhæng, vi skal se forebyggelsen.
Derudover er det jo et spørgsmål om at kunne sætte ind med early warning og med koordinering af indsatsen, en problemstilling, som for ganske nylig blev understreget af den tidligere amerikanske ambassadør i Tyskland, Kornblum, som netop understregede, hvor vigtigt det var.
Det er faktisk det, Danmark nu forsøger.
Jeg synes, vi skal se det i den sammenhæng.
Det er faktisk det, vi får med de nye midler.