runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jes Lunde (SF), 1997-12-12:
Jeg synes faktisk, modtagelsen af forslaget har været rimelig opløftende, selv om det er begrænset, hvor meget jeg har at takke regeringen for.
Regeringspartierne viste ikke nogen form for forståelse
for problemet, men mente, at reglerne var, som reglerne skulle være, og at der ingen grund var til at ændre noget; men et stykke henne i debatten blev der alligevel givet udtryk for en vis imødekommelse, og den vil jeg da gerne kvittere for.
Jeg forstod, at ministeren gav et løfte om, at når ankeafgørelsen forelå, skulle vi sætte os sammen og vurdere, om situationen var rimelig, og se på, hvad der skulle gøres.
Det er et tilsagn fra ministerens side, som jeg gerne tager imod.
Jeg vil gerne kvittere for det, og jeg håber, det er noget, vi kan holde ministeren fast på, hvis
ankesystemet ikke virker, og hvis problemet ikke kan løses via gennem ankesystemet
Så meget om den konkrete sag.
Vi er selvfølgelig stadig optaget af at få ændret reglerne for fremtiden, fordi vi synes, reglerne er forkerte,
og jeg er meget åben over for den idé, hr. Frank Aaen kom med, om en bagatelgrænse i kroner og øre.
Jeg håber, at regeringen også på et tidspunkt får forståelse for, at sådan kan vi ikke have reglerne udformet her i Danmark.
Jeg har oplevet det sådan, at der er et stort flertal her i Folketinget, som er enig med os som forslagsstillere i, at situationen er urimelig, men at der er forskellige holdninger til, hvordan man bedst løser problemet.
Vi er helt fleksible i SF, og vi indgår gerne i en diskussion med både regeringen og andre partier i Folketinget om at finde et flertal, der kan løse problemet. I den forbindelse er jeg glad for, at selv ministeren, som var forholdsvis afvisende i starten, er begyndt at blive klar over, at der er et problem, og at der er behov for, at vi diskuterer det her, hvis det ikke løser sig af sig selv.
Vibeke Kiil (CD), 1997-12-12:
Centrum-Demokraterne er positive over for forslaget, fordi vi betragter ligestilling mellem personer på overgangsydelse og personer på efterløn som noget positivt.
Netop gruppen af personer på overgangsydelse har haft Centrum-Demokraternes bevågenhed, fordi vi ønsker at sikre, at disse mennesker ikke bliver sat mellem to stole, og derfor er CD tilfredse med, at man nu forsøger at rette op på denne forskelsbehandling.
CD vil naturligvis sikre sig, at forslaget ikke skaber en ny forskelsbehandling, f.eks. mellem modtagere af overgangsydelse, der er selvstændige erhvervsdrivende, og andre modtagere af overgangsydelse.
Jes Lunde (SF), 1997-12-12:
Jeg kan høre, at arbejdsministeren fisker efter øretæver, og så giver jeg dem gerne.
Jeg synes, det er fuldstændig hen i hampen, at arbejdsministeren ikke har taget sig sammen til at tage et initiativ i denne sag.
Den har været rejst over for arbejdsministeren gang på gang på gang gennem spørgsmål, og at arbejdsministeren ikke reagerer og ikke kan finde ud af at løse et problem inden for hendes ressortområde, når der sker en fuldstændig grotesk behandling af nogle mennesker, synes jeg vidner noget om, at arbejdsministeren overhovedet ikke gør det arbejde, hun er sat til.
Minister betyder tjener, og det synes jeg arbejdsministeren skulle lægge sig på sinde og sørge for at løse de problemer, der opstår i hendes ressortområde.
Der er intet hykleri fra vores side i denne sag.
Vi vedstår, at vi har været med til at vedtage nogle regler, men så opdager vi, at reglerne fungerer uhensigtsmæssigt, og så spørger vi ministeren, om ministeren vil tage initiativ til at ændre reglerne.
Men det vil hun ikke.
Hun vælger at sidde på sin flade og ikke gøre noget som helst, selv om der er nogle mennesker, der er kommet i klemme, og dermed tvinger ministeren os til at komme frem med et beslutningsforslag her i Salen.
Det er ikke os, der har ønsket, at debatten har fået den form, den har fået i dag.
Det er ministeren, der har tvunget os til det, og hvis ministeren ikke kan finde ud af at reagere i denne sag, kan det blive nødvendigt at samle et flertal, der vil gøre det uden om regeringen.
Men det synes jeg ville være en skam for ministeren, så jeg mener, ministeren skulle begynde at tage sagen alvorligt og erkende, at der er behov
for ændringer.
Jeg synes faktisk også, at der i løbet af debatten kom noget af en åbning fra ministerens side.
Jeg synes, ministeren begyndte at vise en erkendelse af, at problemet er der, og ministeren gav tilsagn om, at hvis der ikke foreligger en tilfredsstillende afgørelse, når sagen er kørt færdig i ankesystemet, må vi sætte os sammen og kigge på situationen.
Det er fair nok, det tilbud tager vi imod, og det er vi parat til.
Poul Erik Dyrlund (S), 1997-12-12:
Formanden må undskylde, at jeg trækker tiden en lille smule ud.
Men, hr. Oppfeldt, det var ikke det, jeg spurgte om.
Jeg anfægter ikke, at det er så rosenrødt, som hr. Oppfeldt her står og siger, men kom nu med den forklaring på, hvorfor vi har 15.000 arbejdsskader og 50.000 arbejdsulykker.
Kom med den, hr. Oppfeldt!
Det er sniksnak, man leverer her fra talerstolen, når man kan stå og sige, som hr. Oppfeldt lige har gjort.
Flemming Oppfeldt (V), 1997-12-12:
Jeg skal over for Socialdemokratiets ordfører og ministeren beklage, at jeg kom 10 sekunder for sent til denne her debat.
Det kom lidt bag på mig, at Socialdemokratiet var begyndt at bevæge sig så hurtigt.
Jeg vil på vegne af Venstres ordfører, fru Charlotte Antonsen, der desværre ikke kan være til stede, fremføre følgende synspunkter:
I foråret gennemførte regeringen med venstrefløjens hjælp en omfattende ændring af arbejdsmiljølovgivningen, der bureaukratiserer og besværliggør virksomhedernes arbejde med at sikre et godt arbejdsmiljø på de enkelte virksomheder.
Med dette forslag ønsker Venstre og Det Konservative Folkeparti at rette op på regeringens fadæse.
Vi ønsker først og fremmest at neutralisere beslutningen fra foråret.
Vi vil ophæve den obligatoriske skriftlige arbejdspladsvurdering.
I virkelighedens verden foretager den almindelige gode arbejdsgiver stort set hver eneste dag en arbejdspladsvurdering, når han eller hun tilrettelægger arbejdet i et samarbejde med sine medarbejdere.
Hele proceduren foregår blot uden papir.
Det er betontænkning, og det er en mistænkeliggørelse af seriøst arbejdende virksomheder, når arbejdsministeren tilsyneladende mener, at intet fremskridt skal ske, uden at man skal skrive det op.
Hvis arbejdsministeren havde haft ret, så ville vi i virkeligheden aldrig nogen sinde have oplevet den industrielle vækst i Danmark.
I Venstre og Det Konservative Folkeparti ønsker vi at liberalisere bedriftssundhedstjenesten.
Ministeren bedes i den forbindelse svare på, om det er korrekt, at standardiseringsinstitutionen DANAK over for Arbejdstilsynet har oplyst, at det vil koste hver af landets 118 BST-enheder 50.000-100.000 kr. at blive certificeret.
Og vil ministeren bekræfte, at der hertil skal lægges enhedernes egne udgifter til konsulentbistand m.v. samt et gebyr på 6.000 kr. i forbindelse med ansøgningen om godkendelse til Arbejdstilsynet?
Det bliver et samlet beløb på omkring 15 mio. kr., der skal trækkes ud af selve arbejdsmiljøarbejdet.
Det næste punkt er et ønske om at afskaffe ministerens nye lave grænse for, hvornår der skal etableres en sikkerhedsorganisation.
Her skulle regeringen næsten have lov til at føre denne mindre hensigtsmæssige beslutning ud i livet og så efterfølgende høre reaktionen fra alle de mindre forretnings- og næringsdrivende, der skal sende to medarbejdere på et 37-timers-kursus, som slet ikke vil kunne holde dem fangen i så lang tid.
Kursuset koster tid og penge, hvortil kommer løntab, rejseomkostninger m.v.
Det allerværste ved beslutningen er, at arbejdsmiljøarbejdet vil blive ugleset, fordi ministerens krav skyder langt over målet.
Medarbejderne vil komme demotiverede hjem fra kurset.
Som det sidste skal nævnes, at vi med forslaget ønsker at fjerne ministeren fra indblanding i arbejdsmarkedets parters sager.
Den oprindelige idé i lovændringen fra foråret om at lægge mere ansvar ud i brancherne er sådan set god, men ministeren skal blande sig udenom og lade parterne og branchen selv løse deres problemer.
Ministeren og Arbejdstilsynet skal administrere lovene.
Til gengæld skal parterne have frihed til selv at løse deres egne opgaver.
Poul Erik Dyrlund (S), 1997-12-12:
Jeg har lidt svært ved at komme i gang, når man tænker lidt dybere over, hvad hr. Oppfeldt her står og siger: I virkelighedens verden foretager den gode arbejdsgiver hver evig eneste dag en APV ude på sin virksomhed.
Det lyder smukt sådan tæt under jul.
Jeg er faktisk ikke engang i stand til at anfægte det.
Men kan hr. Oppfeldt så ikke give Folketinget en saglig og fornuftig begrundelse for, hvorfor vi skal have 15.000 anmeldte arbejdsskader hvert evig eneste år og 50.000 arbejdsulykker?
Kom med en forklaring på det, hr. Oppfeldt.
Egentlig kan det også undre mig, at man nu gerne vil have ændret forslaget om uddannelse af sikkerhedsrepræsentanter.
Det var ikke noget problem, da vi vedtog lovforslaget i foråret.
Da handlede det om arbejdsministerens indflydelse på systemet og ikke andet.
Det var det, man var imod dengang.
Hvem er det, der nu pludselig er kommet og har beklaget sig over det her til V og K, så de igen farer i pennen?
Flemming Oppfeldt (V), 1997-12-12:
Vi er meget interesseret i at få begrænset antallet af arbejdsskader.
Vi ønsker bare at gøre det uden bureaukrati.
Vi vil godt være med til, at man får et udbygget samarbejde på arbejdspladserne for at sikre et godt arbejdsmiljø.
Sådan har det i øvrigt fungeret i lang tid.
Og det kan man gøre mere ubureaukratisk end med det forslag, der ligger i dag.
Med det forslag, der ligger nu, og når det bliver ført ud i livet, vil vi bare føre flere penge over til papir, hvor vi kunne have gjort noget for arbejdsmiljøet.
Anne Baastrup (SF), 1997-12-12:
Venstre og De Konservative kræver nu omkamp om forårets arbejdsmiljølovgivning.
Med den interesse for sagen, som forslaget afspejler, kan det unægtelig undre, at de to partier ikke gik mere seriøst ind i de mange forhandlinger, der gik forud for forårets lovgivning.
Som oppositionsparti har SF selvfølgelig en udstrakt forståelse for, at Venstre og De Konservative som oppositionspartier kræver omkamp om tabte slag, men i denne sag er der ikke bare tale om en fornyet debat.
SF har også stor forståelse for de politiske partier, der fører bevægelsers og organisationers synspunkter frem i Folketinget, når man er enig med dem.
SF samarbejder aktivt med fagbevægelser, miljøorganisationer osv., og det fører ofte til parlamentariske SF-udspil.
Men i denne sag er det ikke det, Venstre og De Konservative gør.
Venstre og De Konservative er ikke blot bydrenge for Dansk Arbejdsgiverforening, de er ikke blot parlamentariske støtter til Dansk Arbejdsgiverforenings udenomsparlamentariske faglige kamp og krav på arbejdsmarkedet.
Nej, denne gang har Venstre og De Konservative ladet sig spænde for Dansk Arbejdsgiverforenings åbenlyst antidemokratiske vogn.
Da Folketinget vedtog arbejdsmiljøreformen i foråret, valgte Dansk Arbejdsgiverforening i fornærmelse at indlede en boykot af landets vedtagne lov ved at gå ud af en række arbejdsmiljøorganer, hvor loven foreskrev, at de skulle sidde og arbejde. Nu bakker Venstre og De Konservative denne antiparlamentariske kamp op, en værdig sag ikke mindst for De Konservative, der ellers nok plejer at mene, at lov skal holdes.
Det havde klædt Venstre og De Konservative bedre, hvis de i stedet havde arbejdet for at få Dansk Arbejdsgiverforening med tilbage i det praktiske arbejdsmiljøarbejde mellem parterne på linje med de øvrige arbejdsgivere fra bl.a. landbruget, den offentlige sektor og finansområdet.
SF kan naturligvis ikke deltage i Venstres og De Konservatives aktion.
Vibeke Peschardt (RV), 1997-12-12:
I Det Radikale Venstre har vi det sådan, at når vi går ind i en forhandling og forhandler et resultat - og det er her arbejdsmiljøloven fra maj, jeg taler om - så står vi naturligvis ved det.
Vores erfaringer med Venstre og De Konservative fra forårets forhandlingsforløb var, at de ikke for alvor var interesseret i at nå et resultat, men derimod alene ønskede at forhale forhandlingsforløbene.
Fra starten var Det Radikale Venstre meget interesseret i en liberalisering af BST, og vi var ikke særlig forhippede på at få sikkerhedsorganisationer i helt små virksomheder ned til fem personer.
Men der var ingen vilje hos V og K til at gøre noget aktivt i de forhandlinger.
Man kan også sige det sådan, at arbejdsgiversiden her i salen, hvis man kan tale om det, var gået totalt i baglås, og det til trods for at vi her i landet bruger 25 mia. kr. om året på følgerne af et dårligt arbejdsmiljø.
Men det er selvfølgelig også statskroner eller skattekroner.
Det er den danske velfærdsmodel til fri afbenyttelse for både offentlige og private arbejdsgivere.
Det er det, vi kalder kortsigtet tænkning.
Vi står bag det forlig, vi indgik med SF og Enhedslisten i foråret, og vi kan ikke støtte forslaget.
Bruno Jerup (EL), 1997-12-12:
Da vores ordfører, fru Jette Gottlieb, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre vore synspunkter.
De borgerliges forslag går stort set ud på at afskaffe de forbedringer, som venstrefløjen, herunder Enhedslisten, fik ind i arbejdsmiljølovgivningen sidste forår, og det er vi naturligvis imod.
Der er ikke tale om regelforenkling, men tværtimod om at fjerne nogle tiltag, som vil have en reel mulighed for at forbedre arbejdsmiljøet på de danske arbejdspladser, hvis de får tid til at virke.
Arbejdsulykkerne er fra 1993 til 1996 steget med 5.000 svarende til ca. 10 pct., mens de registrerede arbejdsbetingede lidelser er nogenlunde uændret, godt 15.000 pr. år.
Det er især butiksområdet, rengøring og servicearbejde, der sammen med undervisning og institutionsarbejde står for stigningen.
Netop her finder vi de små virksomheder, som ofte bliver betegnet som ufarlige.
Virkeligheden viser altså, at også i den type virksomheder kommer ansatte til skade, bliver invalideret eller nedslidt.
Derfor er det et stort fremskridt, at man nu kan vælge sikkerhedsrepræsentant også på arbejdspladser med fem ansatte, sikkerhedsrepræsentanter, der i langt højere grad vil sætte fokus på arbejdsmiljøet.
Vi er absolut ikke tilhængere af mere bureaukrati, men vi er af den opfattelse, at de nævnte ordninger reelt kan føre til bedre arbejdsmiljø. Beslutningsforslaget handler ikke om arbejdsmiljø.
Det handler om at afskaffe eller begrænse lønmodtagernes mulighed for at få indflydelse på miljøet på deres egen arbejdsplads.
Det er korrekt, at loven har betydet en vis merudgift for erhvervslivet, men sammenlignet med de 23 mia. kr., som arbejdsskader hvert år koster samfundet, er der tale om en meget begrænset dækning.
Som sagt afviser Enhedslisten beslutningsforslaget fra Venstre og De Konservative.
Vibeke Kiil (CD), 1997-12-12:
Hvad nytter det at forenkle på Erhvervsministeriets område, når Arbejdsministeriet blot lægger endnu flere unødvendige byrder på virksomhederne?
Det kan virke som en håbløs kamp mod det administrative bøvl.
CD's holdning i denne sag er klokkeklar: Der skal slås ned på de virkelige syndere, men så skal de virksomheder, der har tingene i orden, ikke belemres unødigt.
Lad mig gentage CD's idé om, hvordan indsatsen skal målrettes: Hvis man opdeler virksomhederne, er der først dem med viljen og evnen til at lave et bedre arbejdsmiljø.
De skal have lov til at være i fred.
Så er der dem med viljen, men ikke evnen, og de skal have rådgivning.
Og de virksomheder, der hverken har evnen eller viljen, skal vi naturligvis være efter.
Det er dem, vi skal koncentrere os om
i stedet for at bruge kræfterne på dem, der i forvejen har tingene i orden
CD mener ikke, at loven om arbejdsmiljøorganisering fra i fjor lever op til en målrettet indsats.
De fleste elementer i det beslutningsforslag, der er til behandling i dag, kan CD derfor støtte.
Jytte Andersen (S), 1997-12-12:
Jeg er nødt til at minde fru Else Winther Andersen om, at det var en konservativ arbejdsminister, hr. Knud Erik Kirkegaard, som jo er blevet medlem af Folketinget igen, der indførte loven om overgangsydelse.
Der blev truffet præcis og klar beslutning om, at denne ordning adskilte sig fra efterlønsordningen - adskilte sig fra efterlønsordningen.
Det har fru Else Winther Andersens parti været med til.
Jeg kan ikke huske, om fru Else Winther Andersen var forhandler i den kreds - jeg var det selv - og der blev taget helt præcis stilling til, at det ikke var sammenlignelige målgrupper, og at man ikke måtte tjene noget ved siden af som selvstændig erhvervsdrivende.
Vi har haft sagen oppe senere hen, da vi udvidede overgangsydelsesordningen, hvor vi sagde, at 50-55-årige var med.
Da var det her spørgsmål ikke til diskussion.
Man fandt ikke noget grundlag for, heller ikke fra fru Else Winther Andersens parti, at ændre i overgangsydelsesloven på det her punkt.
Og at Venstre, som i enhver sammenhæng og til enhver tid vil have strammere og strammere regler og strammere og strammere konsekvenser på dagpengeområdet, ikke bare står på ét ben, men forsøger at stå på to ben og i popularitetens navn vil redde en sag hjem, fordi der nu er en person, der er kommet i klemme - hvad vi alle kan beklage, uden at vi så i øvrigt kender mange detaljer om den sag, og den afgør ankeinstansen - synes jeg virkelig er hykleri.
Tom Behnke (FP), 1997-12-12:
Den konkrete sag er ikke til debat i dag.
Men det er klart, at det, der jo sker, er, at når det viser sig, at den lovgivning, Folketinget laver - her var Fremskridtspartiet også med, og vi påtager os gerne den del af ansvaret; det er helt sikkert - har nogle konsekvenser, som vi ikke havde regnet med eller forudset, så mener jeg også, at vi bør være vores ansvar voksent og sige: Det var ikke det, vi ønskede.
Lad os lave spillereglerne om.
Det kan godt være, at det her er udløst af en konkret sag, men det forhindrer jo ikke, at man kan se generelt på problemstillingen og sige, at det selvfølgelig bør gælde for alle og ikke kun i den konkrete sag.
Ministeren skal naturligvis ikke begynde at overtræde lovgivningen.
Det vil jeg være den sidste til at opfordre ministeren til.
Det skal ministeren bestemt ikke.
Men ministeren kunne godt medvirke til, at vi fik ændret spillereglerne på det her område. Det er præcis det, forslaget lægger op til, og det er også derfor, der er tale om et beslutningsforslag.
Vi kommer netop med en opfordring til ministeren om at finde en hensigtsmæssig løsning på dette problem, og hvis vi kunne blive enige om det her i Folketinget, har vi opnået, hvad vi ville.
Så har vi gavnet borgerne, vi har gavnet folkestyret, og vi har sørget for at løse et problem, og det er vel ikke for meget at forlange.
Poul Erik Dyrlund (S), 1997-12-12:
Jeg skal med det samme udtrykke min deltagelse over for hr. Brian Mikkelsen.
Jeg er ked af, at man i Det Konservative Folkeparti og i særdeleshed hr. Brian Mikkelsen lige pludselig er blevet så sart, at man ikke kan tåle en frisk og bramfri debat her i huset. Det, der så kan undre mig - og det er også et spørgsmål
til hr. Brian Mikkelsen -
er: Hvert år rammes 50.000 mennesker af en ulykke på arbejdspladsen.
Hvorfor udtrykker man ikke den samme sarthed over for dem?
Her hjælper ingen kære mor.
Det bærer den her debat tydeligt præg af.
det hele og var parat til det hele, og at der egentlig ikke var de helt store hjørner og knaster i denne sag
, indtil vi lige pludselig en dag opdagede en pressemeddelelse fra hr. Brian Mikkelsen, hvor han var drejet 180 grader.
Det er sagens kerne i det her, og så var der ellers drejet 180 grader i denne sag.
Hvem skal bære byrden?
Det er erhvervslivet, der er ansvarlig for, at vi står i den situation, som vi gør, med omkostninger på over 25 mia. kr., og det er helt naturligt, at det er dér, regningen skal sendes til.
Jes Lunde (SF), 1997-12-12:
Sagen her drejer sig jo i al sin enkelhed om, hvor stor forståelse en minister har, når mennesker kommer i klemme i systemet.
Et menneske oppe i Nordjylland, som deroppe er kendt som Fisker-Kaj, har fanget for 4.000 kr. fisk, mens han var på overgangsydelse.
Han henvendte sig og opgav det til skattevæsenet.
Han henvendte sig i sin a-kasse og sagde: Jeg
har fanget for 4.000 kr. fisk.
Og så gik det ellers galt.
Så fik han at vide, at hans overgangsydelse forsvandt fuldstændig.
Hans chance for at komme på efterløn var i fare.
Hele hans eksistensgrundlag forsvandt på grund af for 4.000 kr. fisk.
Hvis manden havde stjålet for 4.000 kr. henne i den nærmeste butik, var han sluppet med en advarsel fra politiet, men nu har han fanget for 4.000 kr. fisk, og så fjerner man hele hans eksistensgrundlag.
Sådan kan det jo ikke være.
Sådan skal Danmark ikke være.
Jeg vil gerne have ministeren til at svare konkret på, hvilke løsninger ministeren så kan finde i en så grotesk sag som den her, for vi kan ikke leve med, at det danske system fungerer på den måde, at mennesker straffes så fuldkommen ude af proportion i forhold til, hvad de har gjort.
Jeg har forstået, at det oven i købet var sådan, at han som lønmodtager kunne tjene 28.400 kr., uden at der skete noget som helst.
Her har vi så et betragteligt mindre beløb, men blot fordi man betragter det som selvstændig virksomhed, bliver han afklapset fuldstændig og totalt.
Hvad vil ministeren gøre for at løse problemet?
Frank Aaen (EL), 1997-12-12:
Nu har jeg ikke de konkrete avisudklip hos mig, men alligvel vil jeg spørge ministeren, om hun kan bekræfte, at da den sag, som hr. Jes Lunde lige omtalte, var fremme i dagspressen, udtalte ministeren noget i retning af, at hun håbede, at ankenævnet ville omgøre afgørelsen i direktoratet, og at ministeren mente, at SiD's a-kasse i dette tilfælde havde - jeg kan ikke huske den nøjagtige formulering - behandlet sagen meget firkantet. Kan ministeren bekræfte, at hun er kommet med sådan nogle udtalelser til pressen i Nordjylland, da sagen var på sit højeste?
Jytte Andersen (S), 1997-12-12:
Jeg vil godt sige, at den her sag intet som helst har med min forståelse at gøre.
Den har noget at gøre med, hvordan loven er skruet sammen, og hvad det er for nogle regler, man skal overholde for at være i arbejdsløshedsforsikringssystemet og have retten til dagpenge og efterløn, og jeg er nu mest optaget af at overholde loven, vil jeg godt sige, uanset hvor min sympati så end måtte ligge. Jeg vil også godt sige, at jeg synes, det i virkeligheden er ubehageligt at skulle diskutere en helt konkret sag.
Man må sige til hr. Jes Lunde, at det er et meget imponerende spring fra en generel holdning, som jo ligger i beslutningsforslaget, og som jeg også i min kommentar gjorde meget ud af at få kigget på.
Jeg synes slet ikke, det er hensigtsmæssigt at diskutere en bestemt persons sag, al den stund den sag ikke er afgjort i ankesystemet.
Så vil jeg svare hr. Jes Lunde, at sådan som lovgiverne har besluttet sig for, at reglerne skal være,
kan det være meget voldsomt at overtræde reglerne.
Det kan være meget voldsomt at overtræde reglerne, og det er det tydeligvis i denne her situation.
Så kan man sige, at det også er derfor, vi er her, nemlig for at se på, om regelsættet - det er jo sådan set derfor, vi er lovgivere - skal justeres på den ene eller på den anden måde.
Det, jeg har advaret imod, er, at man lovgiver med tilbagevirkende kraft.
Men jeg har stadigvæk en sympati for den personsag, som nu også er til diskussion her.
Jeg troede, det var beslutningsforslaget, vi skulle diskutere, men det er det jo så ikke.