Jytte Hilden (S), 1998-01-28:
Jeg vil starte med at sige tak til alle ordførerne.
Og jeg ville faktisk være et skarn, hvis jeg ikke sagde mange tak, for jeg synes, jeg har lyttet mig til en meget, meget klar tale fra alle partierne i dette Ting.
Fru Sonja Mikkelsen startede med at komme med, hvad jeg kunne kalde et slags columbusæg, ved at sige: Skulle vi ikke
tage den ene model, som umiddelbart for nogle er den nemmeste, sådan i et par år.
Så sætter vi en dato, og så siger vi: Nu fanger bordet, så tager vi den alvorlige model.
Andre ordførere har været inde på noget tilsvarende, og når det lyder, som om det er en god idé, så er det, fordi atter andre ordførere har sagt, at de gerne tager frameldingsmodellen med det samme.
Det kunne jo tyde på, at jeg, i de forhandlinger, der nu skal foregå med utrolig mange mennesker, herlige personer, omkring mig, kunne sætte den tidsfrist til at blive ganske kort.
Så derfor min tak til Folketingets partier for den meget klare tale.
Jeg synes også, hr. Løgstrup Madsen fra Venstre kom med et stærkt indlæg, der også talte til det samfund, vi er en del af.
Det interessante ved dette område er jo, at digital signatur tror jeg ikke der står noget om i noget som helst partiprogram.
Jeg er næsten villig til at sætte noget på højkant for, at der ikke står digital signatur i noget partiprogram.
Ikke desto mindre er det en politisk opgave at sikre, at det dér med dataunderskrift nu kan lade sig gøre, ligesom vi har vænnet os til at tage fyldepennen og gøre det med blæk.
Til fru Henriette Kjær fra Det Konservative Folkeparti siger jeg også tak for tilslutningen om, at det skulle gå hurtigt, og tilslutningen til frameldingsmodellen.
Og jeg kan kvittere med: Ja, hvad skal jeg så sige efter en dag som i dag? Jeg skal på tilsvarende måde sige til hr. Aage Frandsen, at jeg tror, at der er én dato, jeg vil prøve at komme uden om, og det er den dér famøse år 2000.
For ikke mange ved jo, hvor mange flyvere der måtte falde ned, og hvor mange apparater og hvor mange vækkeure, der vækker os, mange har meldt ud, at de ikke helt har styr på år 2000-problemerne.
Men når det er sagt, er der jo også en ganske kort frist alligevel.
Der er nemlig mindre end 2 år til år 2000.
Jeg skal sige til den radikale hr. Henrik Svane, at jeg er meget enig i diskussionen, jeg er meget enig i det synspunkt, at der var engang, hvor nogle var forskrækkede over plastickreditkort.
Der var meldinger både for og imod - det kan jeg godt huske, og de gik på alle tangenter i den trykte presse og i radio og tv. Men vi er altså som danskere faktisk ret gode til at forstå, at noget teknik - tilsyneladende teknik - udfordrer os politisk, og så må vi stille op til at finde nogle løsninger.
Jeg tror, det er et meget godt eksempel at have i baghovedet, så vi er klar til diskussionen som danskere; efter denne her elektroniske underskrift kommer jo for alvor diskussionen om kryptering.
Hr. Kim Behnke, som jeg ved ikke kunne være til stede på nuværende tidspunkt, skal jeg ikke desto mindre også sige tak
Han understreger, at der desværre er mennesker, som ikke ønsker at følge de spilleregler, vi har i et samfund, og begiver sig over i kriminel adfærd, og det er vi nødt til at tage hensyn til.
Vi kan jo ikke tro på, at vi alle er engle på lyserøde skyer.
Så derfor - det er klart - er der grænser
for, hvor naive vi skal være, selv når vi er glade for ny teknik og gerne vil lade det komme vores samfund til gode. Så det er ikke blot et spørgsmål om lovgivning, det er jeg meget enig i.
Det er også et spørgsmål om rent faktisk, teknisk, praktisk at få nogle kloge folk til at sætte sig ned og udvikle de systemer.
Om det så skal være ved en konkurrence mellem danske firmaer, ja, det kan da godt være, at det var en af måderne.
Det kan godt være, vi skulle prøve at lege med nogle tanker på den vis.
Til hr. Bruno Jerup fra Enhedslisten skal jeg sige tak.
Hr. Bruno Jerup var så venlig at synes, at redegørelsen var velskrevet.
Jeg er nødt til at røbe, at jeg ikke selv har skrevet den, så derfor vil jeg lade den ros gå tilbage til embedsmændene, og jeg plejer altid, når vi har haft lovforslag i Folketinget, og når vi på denne måde har en redegørelse, at give et lille glas, når vi kommer hjem, vel at mærke til ministeriet, og dér skal jeg nok huske at understrege over for alle, der har været involveret i processen, at Folketinget faktisk syntes, den var velskrevet, og at man kunne forholde sig til et godt stykke papir
Hr. Bruno Jerup spurgte til forholdet mellem, hvad skal vi sige, de statslige systemer, de kommunale og vel også de amtskommunale, altså de forskellige led, vi har i vores administration.
Vi gør os utrolig meget umage på alle leder, for at det ikke bliver vanskeligere for den enkelte borger at kunne forholde sig til forskellige systemer.
Den enkelte borger, den enkelte forbruger kan jo være helt ligeglad med, hvordan vi inde bag ved tæppet organiserer os.
Så det er en god anledning til at understrege, at vi skal forstås som et fælles samfund, og at det offentlige er det offentlige, uanset om det ligger i et lokalt, et regionalt eller et nationalt regi.
Så skal jeg også nævne for hr. Bruno Jerup, at vi ikke isolerer os i EU.
Det er faktisk sådan, at vi nærmest gør det modsatte.
Kommissionen har besluttet sig for at ville spille ud med nogle forslag, og jeg har på Danmarks vegne sagt, at vi meget gerne vil være det foregangsland, der ligesom viser, hvordan vi klarer debatten i et demokrati, og hvordan vi udformer et lovforslag, der sikrer autorisationen til nøglecentrene, sådan at vi mennesker kan stole på, at budskabet kommer fra den, man siger man er, og når frem til den, man tror det er, og at det ikke forvrænges undervejs.
Det er faktisk sådan, at der er indgået en - jeg ved ikke, om hr. Bruno Jerup vil kalde det en hellig eller uhellig - alliance mellem os og Kommissionen om at udvikle disse her ting hånd i hånd.
Det vil sige, at man gerne vil se et konkret sted, hvor det sker, og vi vil meget gerne sikre os, at tingene på den måde bliver båret op på et fælles europæisk niveau.
Det er naturligvis globale spørgsmål, vi starter med, men det globale starter jo også i det nationale og i det her tilfælde på det kontinent, som vi er en del af.
Jeg skal også sige tak til CD's fru Addi Andersen, som understregede, at det er et rigtigt initiativ, og understregede betydningen af de digitale netværk.
Og dér vil jeg endnu en gang sige, at hvad angår alle de netværk og alle de net, enten de nu hedder Kulturnet eller Sektornet eller Forskernet, eller hvad de hedder rundt omkring, er det vigtigt, at disse net for brugeren hænger sammen og kan forstås, og at man kan komme fra det ene til det andet.
Det må være det krav, vi meget, meget enkelt stiller som borgere i et land: at forbrugeren har en let vej igennem systemerne.
Det er det krav om gennemskuelighed og gennemsigtighed, og det er det krav om sikkerhed - og sikkerheden er jo så det sidste, vi diskuterer i dag - som vi stiller som samfund.
Til hr. Ole Donner skal jeg sige, at når vi bruger ordet, at det er en rammelov, er det, fordi spørgsmålet er: Hvem ved egentlig, hvor meget eller hvor lidt der er brug for?
Det er fuldstændig jomfruelig jord, vi er på vej ud i; derfor kunne man jo godt have den tanke, at så hurtigt som en del af det tekniske udvikler sig, var det en meget god idé, hvis vi som politikere, som lovgivere, som parlament indrettede loven sådan, at vi sagde: O.k., vi skal ikke komme løbende, hver gang der måske kommer en ny dippedut på markedet.
Så det er den måde, det spørgsmål med rammelov skal forstås.
Til gengæld er jeg ikke helt sikker på, at jeg er enig i de forbrugersynspunkter, hr. Ole Donner gav udtryk for.
Jeg synes faktisk, at den forbrugerlovgivning og sikkerhed, vi netop har som købere, de krav skal vi bære med os over også i den fagre, digitale verden. Som sagt: tak for modtagelsen.
Der var meget klare meldinger, som giver mig en meget klar mulighed for på meget kort tid at sikre, at der vil gå et udarbejdet lovforslag ud til høring, en meget bred høring.
Jeg tror, det vil være fornuftigt at sige, at det, der bliver tale om, er et par måneder, så alle parter kan få god tid til at forholde sig til, hvordan vi sikrer muligheden for at ligestille papirbaseret og digital kommunikation. Hvordan vi så gør det dér med den totale gennemgang af den eksisterende lovgivning - jeg ved ikke, hvor mange det kom bag på, men måske nogle af os, at vi lever i et så gennemorganiseret samfund, at der er tale om 10.000 steder, hvor man skal prøve at undersøge, om man nu både kan skrive med den dér blækpen og samtidig kan taste ind via de digitale netværk.
Det er ret interessant, at der altså er så mange steder, vi har brug for ligestilling.
Jeg hilser det meget, meget velkomment, at nogle skal til at kigge det hele igennem.
Det, som jeg vil understrege igen og igen, er, at borgerne har et retskrav på, at begge slags kommunikation kan lade sig gøre.
Om føje år vil samtlige danskere, hvis de har lyst til det, kunne kommunikere direkte elektronisk digitalt med myndigheder, og det har samme retsvirkning, som når vi i dag gør det skriftligt.
Det er en flot målsætning at have, og jeg føler, at et samlet Folketing står bag det krav.
Det konkrete lovudkast regner jeg med at have klart inden for denne folketingssamling, så vi får en mulighed for at kigge på de paragraffer, som de så udmøntes i, og så kan jeg jo kun håbe på samme form for ros for teksten og forståeligheden og gennemskueligheden, og hvad ved jeg.
Det vil så stille store krav til det system, som skal lave det.
For lige meget hvor meget vi måtte beslutte her i Folketinget at vedtage af lovgivning, er der nogle, der skal klare skibets arbejde derude.
Og når jeg siger det, så er det, fordi jeg faktisk mener, at danskerne er kvikke. Til sidst skal jeg sige til Folketinget, at i dette forår holder vi her i Danmark en international konference, der beskæftiger sig præcis med dette tema, hvor vi inviterer folk både fra dette kontinent og også fra andre steder i verden, og hvor vi vil sætte det lovforslag, som nu bliver sendt ud til høring, på dagsordenen, og hvor vi samtidig vil tage fat på den mere principielle og konkrete diskussion omkring kryptering.