Hans Christian Schmidt (V), 2002-02-06:
Jeg vil gerne starte med at sige tak for debatten.
Der er ingen tillid til, at de kommunalvalgte byrådsmedlemmer, hvoraf der er mange socialdemokratiske, kan have den holdning, at også de er interesseret i naturspørgsmål og sætter pris på den måde, de lever og indretter sig på, ingen tillid til, at sådan nogle lokalvalgte politikere overhovedet kan have forstand på de ting.
Det er trist, og jeg må sige til hr. Carsten Hansen, som jeg var oppe og sige det: Jeg er på vej rundt i landet for øjeblikket og besøge alle kommunerne, og jeg vil sige til deres ros, at jeg slet ikke hører den melodi blive spillet hos dem.
Der er en helt anden optimisme, der er et helt andet gåpåmod, det er en helt anden tanke om, at man gerne vi gøre noget for sit lokalområde, man vil gerne gøre en indsats for det, man står for og det, man tror på og det, man gik til valg på.
Jeg skal nok komme ind på de forskellige spørgsmål, der ligger, men jeg vil bare så gerne,
når vi nu har den debat,
om ikke vi i det mindste fra dette Folketing kunne sende et klart signal om, at vi tror på det lokale folkestyre, vi tror på de lokale politikere, der bliver valgt.
Vi har en tillid til, at også de er i stand til at træffe beslutninger.
Jeg er ked af denne her mistillid, der bliver sået i dag særlig fra Socialdemokratiets side igen og igen og igen, ikke bare i enkelte indlæg, men ligegyldigt hvem der har været oppe at sige noget, har der hele tiden været det bombardement mod lokalpolitikere, at de kan ikke finde ud af det.
Hvor ville det være rart, hvis vi gav dem en lidt større plads herinde og havde lidt mere tillid til, at når man er valgt til noget ude lokalt, så kan man altså også godt klare nogle ting.
Jeg synes faktisk, de fortjener det.
Jeg vil håbe, at debatten vil gå i den retning engang. Jeg hørte SF's ordfører og også den socialdemokratiske ordfører belære omkring, hvordan høringssvarene var, og nu vil jeg lige sige noget, for at vi får proceduren på plads,
og jeg håber selvfølgelig, at man nu får det med, da man var så opmærksom lige før at sige, om også andre ordførere fik det med. Se, dette her er jo oversendt den 8. januar, som det fremgår.
Det fremgår også af det papir, der er sendt til Miljø- og Planlægningsudvalget, at når det er oversendt, så er det hernede i Folketingssalen fremlagt den 24. januar.
De fleste vil vel have en forståelse for, at når det er fremsat i Folketinget den 24. januar, og høringsfristen udløber den 25. januar, så har det ikke været muligt at indarbejde høringssvarene, selv om man gerne havde villet det, i lovforslaget.
Det er lidt ærgerligt, at vi skal have sådan en debat om en procedure.
Det er ikke det, at vi ikke har fortalt det.
Vi fortalte det sådan set og sagde, at vi laver en åben parallelhøring, det er helt klart en måde, man kan gøre det på.
En parallelhøring, hvor vi sender det ud i høring, hvor høringsfristen er den 25. januar, fordi vi gerne vil give Folketinget lang tid til at debattere et så omfattende forslag.
Hvad er svaret?
Hvad er så belønningen?
Det er spørgsmålet om, hvordan det kan være, at man ikke har indarbejdet høringssvar i et lovforslag, der er sendt over til os, inden høringsfristen er udløbet.
Kunne man forestille sig det?
Prøv at tænke tanken, at vi havde sagt: Ja, vi har sådan set indarbejdet det, vi vil, fra høringssvarene.
Så ville melodien i dag have gået på: Står man virkelig og siger, at man har indarbejdet høringssvar en dag før, at det er sidste frist?
Det er uforståeligt.
Helt galt går det jo, hvis man som et folketingsmedlem af lidt ældre karakter herinde skal belære de unge om, hvordan det nu er med proceduren.
Det skal man passe gevaldigt på med.
Man skal i hvert fald have styr på sine datoer, inden man gør det.
Så lad os nu tage det helt stille og roligt og se, om vi kan komme lidt væk fra denne her vrisne, sure tone med, at intet er i orden.
Det duer ikke.
Nå, men jeg håber, at vi får en god debat omkring de ting, og jeg er indstillet på, ligesom jeg hørte fru Helle Sjelle sige det, ligesom jeg hørte hr. Eyvind Vesselbo sige det, ligesom jeg hørte hr. Jørn Dohrmann sige det, at vi i ro og mag går de høringssvar igennem, der er kommet ind.
Og det vil da ikke være overraskende, hvis vi skal ind og lave et par ændringsforslag på det, for det er jo det, der er hele ideen, når man parallelfremsender det. Så er det ideen, at Folketinget får meget tid til behandlingen, og vi kan samtidig tage høringssvarene.
Den eneste, der må tage på sin kappe at skulle stå frem med det, er ministeren, som skal sige, at hvis vi vil rette os efter nogle af høringssvarene, indarbejde noget af det, så er ministeren nødt til at lave par ændringsforslag til sit eget lovforslag. Det har jeg jo sagt fra starten.
Det er nu engang prisen, når man overtager regeringsmagten midt i et folketingsår, og man gerne vil give Folketinget god tid til at behandle sagerne. Det er ikke altid lige nemt at vide, hvordan man skal stille folk tilfreds.
Går det for stærkt, så skal man lade være med sådan noget, og hvis det går for langsomt, ja, så er det det, der er galt.
Jeg synes, vi må prøve at finde hinanden og så ikke have alle de procedurespørgsmål.
Så vil jeg sige til hr. Carsten Hansen og hr. Jørn
Jespersen
, at jeg ville jo gerne se et eller andet positivt deri, og jeg ledte efter det, men jeg kan ikke rigtig finde noget.
Det var sådan set bare skidt det hele.
Der var ingenting, der rigtig kunne du, og det ville gå ned ad bakke, og der ville komme tre Bilka'er.
Det afslører mest, at hr. Carsten Hansen slet ikke har læst det afsnit, der omhandler det.
Hvor skulle de tre Bilka'er komme henne?
Hvis Bilka er det, som man forestiller sig i dag, nemlig noget, der er over 3.000 m2, så ved jeg ikke, om man så fjernsynsudsendelsen, men der tilkendegav Dansk Supermarked, at de havde store problemer, hvis ikke byggeriet måtte komme over 3.000 m2, for så kunne de ikke lave Bilka ud af det, så måtte det blive ved med at være fra A til Z. Ja, ja.
Jeg er nødt til at få det slået helt fast - fru Helle Sjelle har jo gjort det fint, men jeg skal så lige gøre det også - at de 3.000 m2 ligger fast for dagligvarebutikker.
Når man i dag taler om storcentre, så er de jo kendetegnet ved, at det er en stor butik på over 3.000 m2, der dækker en stribe af forskellige varegrupper.
Hvis man gerne vil nævne nogle eksempler, kan man jo tage Bilka, som ligger i Kolding i det store trekantsområde, man kan også tage den i Odense.
Jeg er bare nødt til at sige: Det her forslag fastlægger, at det er 3.000 m2.
Det er også derfor, at man netop vil opleve, at Dansk Supermarked sikkert vil bruge noget tid på at skælde ministeren ud eller forsøge at sige til ministeren, at nu skal han lave det om, fordi ellers kan de ikke komme i gang med at lave de store supermarkeder, de store butikker.
Men det kan man jo også i dag.
I dag kan man jo også lave 3.000 m2 dagligvarer, og så kan man lave 1.000 m2, 1.000m2, 1.000 m2, 1.000 m2, 1.000 m2 af så små butikker og lægge dem sammen, hvis man vil kalde det et storcenter, men storcentre, hvor det altså er én stor butik, der dækker det hele, nej, det åbnes der ikke for med det her. Så er det i øvrigt også sådan, at hvis man skal ud over de her kvadratmeter, så skal amtet give en særlig planmæssig begrundelse, sådan som det også skal i dag, og det er også sådan, at når kommunerne gør det, kan de nu gøre det op til de 3.000m2 og op til de 1.500 m2. Jeg kan altså ikke helt forstå, hvad det er.
Hvor er det, man får øje på de her problemer henne?
Jeg oplevede, at her ville man gerne gå ind og kigge på hele detailhandelslovgivningen.
Jeg vil sige, at det var opløftende.
Så indsnævrer det da feltet af dem, der sidder i betonen endnu og ikke kommer med, lidt.
Jeg håber, at det også vil kunne få andre lidt med op i omdrejninger.
Men det mest ærgerlige er, at mange af bemærkningerne gik på noget, der slet ikke er tilfældet.
Det er ærgerligt.
Hr. Eyvind Vesselbo talte om frihed, der er på vej, og om afskaffelse af regeltyranniet, hr. Jørn Dohrmann om, at vi tror på borgmestre, og fru Helle Sjelle, synes jeg, sagde meget tydeligt det her med, at vi taler om noget med 20, 30 store butikker.
I virkeligheden vil jeg bare sige, at nogle af dem, der har rigtig store problemer med, at det hedder 1.000 m2, er de små butikker, f.eks. den lille brugs ude på landet, som har fundet ud af, at den gerne vil have en nicheproduktion. Derfor sælger den måske køkkenelementer, men det må den ikke, fordi køkkenelementer er omfattet af, at man kun må gå op til 1.000 m2.
Man kan godt sidde og ryste på hovedet, men så skal man bare læse det.
Det er jo til at læse på Naturklagenævnets hjemmeside, og det bliver man tit meget klogere af.
Så vil man finde ud af, at oppe i Nibe var der en brugsforening, som ikke kunne få lov til at bevare sit nichesalg af køkkenelementer, for da den ville udvide ud over 1.000 m2, var der afslag. Heldigvis nåede den her brugs til allerallersidst at blive reddet.
Så det her betyder i høj grad, at vi vil opleve, at det er butikker ude i de mindre byer, som nu virkelig får en chance, og det synes jeg man skal give dem.
Jeg skal ikke sige andet, men Kommunernes Landsforening, hvis jeg må citere dem, siger faktisk meget klart, at KL kan støtte forslaget, og det synes jeg i grunden der er stor grund til at rose dem for.
Må jeg så ikke godt bede dem, der synes, det er svært at se noget fornuftigt i det, om i det mindste at glæde sig over, at det her forslag jo har været igennem et testpanel, og der skønnede man lettelserne på samfundsniveau til at være mellem 16 og 36 mio. kr. årlig.
Det testpanel blev jo i øvrigt nedsat af den daværende regering.
Er det ikke glædeligt?
Det er da trods alt lettelser, det er regelforenkling, på mellem 16 og 36 mio. kr.
Det synes jeg vi skal være glade for.
Jeg vil så sige om de ting, vi ellers diskuterer her, at jeg synes, vi skal gå ind og få en rigtig god debat med hinanden i udvalget.
Jeg stiller gerne op til nogle diskussioner, og jeg vil også gerne være med til at forhandle, om der skulle være nogle muligheder for, at man kunne lave nogle ændringsforslag.
Men man må så ikke lade det bære af, at man har en mistillid til, at de kommunalpolitikere, der sidder derude, ikke vil deres område det godt, og at de heller ikke vil tage nogle gode beslutninger i forhold til miljø og natur.
Jeg synes, det gælder om at vise, at man godt kan have tillid til folk valgt derude.
Jeg har oplevet dem, jeg har endda oplevet det så meget, da jeg jo selv har haft fornøjelsen af at sidde 20 år i et byråd, og selv om jeg tænker på de forskellige partifarver, så har jeg stadig væk ikke den oplevelse, at de sad der, fordi de ville træffe dårlige beslutninger.
De traf gode beslutninger, og de gjorde det ud fra, at de havde en interesse og et ægte følt engagement i det område, de kom fra.
Så jeg håber på, at vi virkelig kan få lov til at få en god debat.
Det eneste spørgsmål, der sådan virkelig har trængt sig på over for ministeren, har jo været, om jeg var interesseret i og syntes, det var en god idé at dele forslaget.
Det kan jeg sige at det synes jeg ikke vi skulle.