Kurt Christiansen (DF), 2000-02-10:
Jeg skal først herfra takke for debatten og sige tak til Enhedslisten og Kristeligt Folkeparti for de gode tilkendegivelser, og jeg vil da også gerne rette en speciel tak til Frihed 2000 og til hr. Frank Dahlgaard, selvfølgelig.
Det beslutningsforslag, vi her har behandlet, er for mig at se en helt naturlig ting i et velfærdssamfund som det danske.
Vi har en lov, som giver fremmede, der kommer her til landet, et retskrav på en bolig af passende størrelse og standard inden for 3 måneder, og så er det svært at forstå - og det er især svært at forstå for vore ældre - at ikke engang landets egne borgere har et retskrav på en plejehjemsplads, når de får brug for den.
Folketinget vedtog i 1992, at der skal være det nødvendige antal plejehjemspladser til rådighed.
Det krav lever kommunerne ikke op til i dag.
Derfor er det nødvendigt med en opstramning ved at indføre et retskrav for de ældre på en plejehjemsplads, når der er brug for den.
Jeg tror, at langt de fleste ældre allerhelst vil blive boende i eget hjem så længe som overhovedet muligt, og der er da heldigvis også rigtig mange, der bliver i eget hjem.
Der er så nogle ældre, for hvem det kan være umådelig svært at blive i eget hjem - det kan være på grund af sygdom eller andre sociale forhold - og disse ældre må vi altså ikke glemme, selv om de ikke længere er på det danske arbejdsmarked.
Jeg har lidt en fornemmelsen af, at det er, ligesom man skubber man dem ud: Nu tjener de ikke penge til statskassen mere, så nu gider vi ikke mere beskæftige os med dem.
Men de har da trods alt igennem et helt liv bl.a. arbejdet for, at vi har den velfærdsstat, som vi har i dag.
Der er så måske mange, der vil skyde Dansk Folkeparti i skoene, at nu giver vi de fremmede skylden for, at vi ikke kan tage hånd om vore ældre, men det er lige nøjagtigt det, vi ikke gør.
Det er og skal være en pligt for det offentlige, at vore ældre har værdige forhold i deres livs efterår.
Vi har i de sidste par måneder både set og hørt, at der bliver flere ældre.
Det er i sig selv ikke noget nyt.
Det har vi vidst længe.
Ikke desto mindre er antallet af plejehjemspladser faldet fra godt 46.000 til godt 34.000, altså et fald på 12.000 pladser på 10 år.
I den samme periode, og det er også omtalt i beslutningsforslaget, er antallet af ældre steget med ca. 23.000. I 1987 var de kommunale nettoudgifter i 1997-priser til ældreomsorg på 21,3 mia. kr., og i 1996 var det også på 21,3 mia. kr. Med andre ord: Bevillingerne er altså ikke fuldt med i takt med, at vi bliver flere ældre.
Ja, vi skal måske gå så vidt som til at forlange, at der bliver et frit valg over kommunegrænserne.
Mange ældre går i dag til daglig i en evig angst og frygt for, hvad der skal blive af dem, når de ikke længere kan være i deres eget hjem: en angst for, at de skal havne på et hospital i stedet for et plejehjem.
Den frygt skal vore ældre ikke leve med. Dansk Folkeparti vil gerne appellere til alle i salen om at bruge deres sunde fornuft.
Jeg har sagt det før, og jeg kan ikke forstille mig et eneste medlem her i salen, som ikke kan støtte det her forslag.
Vi bliver alle sammen ældre, men jeg har lidt på fornemmelsen, at der sidder nogle i salen, som tror, at de aldrig bliver ældre, og at de aldrig får behov for en plejehjemsplads.
Det er ikke rigtigt.
Vi har en forpligtigelse til at tage hånd om vore ældre.
Så sent som i går sagde statsministeren: Vi skal have handling bag vores ord.
Og her er virkelig et forslag, hvor man kan sætte handling bag ved ordene, så det batter noget.
Ministeren indledte med at kalde det et paradeforslag, så jeg vil da godt indbyde alle Folketingets partier: Jeg synes, at vi alle sammen skal deltage i den parade.