Henriette Kjær (KF), 2000-03-17:
Dansk miljølovgivning er gennem årene blevet mere og mere indviklet.
Det er til ugunst for dem, der skal leve med lovgivningen, og det gælder både for erhverv og for almindelige mennesker.
Sådan bør det ikke være.
Lovgivningen bør være lettilgængelig og logisk.
Men tonen i lovgivningen og de skrivelser, man nu sender fra Miljøministeriets styrelser, er ofte meget svære at forstå.
Et af de mest grelle eksempler, vi har mødt for nylig, er dialogen mellem Skov- og Naturstyrelsen og bønderne i Tøndermarsken.
Frem på tv tronede en antropolog, mener jeg det var, eller også var det en etnograf; i hvert fald var det en, der havde forstand på mennesker og vores forskelligheder, og hun skulle tolke mellem de to grupper.
Og det kunne vi så sidde derhjemme foran skærmen og grine ad, for det var jo en lidt sjov historie. Men dybest set er det en skræmmende historie.
For hvor langt er vi kommet ud, når en styrelse ikke formår at betjene sine brugere?
Det siger noget om, at lovgivningen er svær at forstå.
Et andet eksempel på uklar lovgivning er en lov om sommerhuse og camping.
Jeg har modtaget en del breve fra sommerhusejere, der direkte er blevet anbefalet af Told- & Skattestyrelsen at leje deres sommerhus ud efter virksomhedsskatteordningen.
Efter at have rådgivet sommerhusejerne om denne ordning indberettede Told & Skat derefter sommerhusejerne til Skov- og Naturstyrelsen, fordi det nævnte regelsæt er i modstrid med bestemmelserne i lov om sommerhuse og camping om erhvervsmæssig udlejning.
Det kan simpelt hen ikke passe, at en offentlig myndighed først giver en sommerhusejer det råd at anvende ét bestemt regelsæt, for derefter, efter der er gået et par år, at indberette samme person for overtrædelse af et andet regelsæt.
Det er uklar lovgivning, så det basker, og den retsstilling kan vi ikke være bekendt at byde helt almindelige borgere, der ikke har nogen forudsætninger for at kunne gennemskue følgerne.
Så her skal reglerne forenkles og tydeliggøres.
Når jeg er på besøg hos især mindre virksomheder, så må jeg da også konstatere, at de har meget svært ved at bruge de muligheder, der er, for at få omlagt deres produktion til mere miljøvenlige og energisparende processer.
De sidder og viser mig nogle ansøgningsskemaer, der er rent volapyk.
Mange af dem, der har små virksomheder, er faglærte.
De har så i sin tid fået en god idé, har fået en god produktion op at køre og har måske konen til at sidde med regnskaberne.
Og de bliver jo helt dårlige over at se sådan nogle indviklede skemaer, og så giver de op.
Og hvis ikke de giver op, så kommer de til at bruge en masse penge på revision eller rådgivning hos Teknologisk Institut eller andre, der rådgiver om den slags. Og det synes jeg virkelig er sørgeligt.
Med klar lovgivning følger også et opgør mod ministerbemyndigelser.
Det skal være tydeligt, når man læser en lov, hvad følgerne er.
Men med ministerbemyndigelser ved man aldrig, hvad er kan ske.
De skaber usikkerhed og kan i værste fald føre til ændringer af lovens intentioner.
Derfor bør lovgivningen udstyres med færrest mulige ministerbemyndigelser.
Den regering, der sidder nu, burde ellers om nogen have forståelse for, at lovgivning bør indrettes, så vi alle kan forstå den, og så der kommer mindst mulig tvivl om teksten. Men den situation befinder vi os ikke i og slet ikke på miljø- og energiministerens område.
Procedurerne på miljøområdet er meget omstændelige både for borgere og virksomheder og i øvrigt også for kommuner og amter.
Vi skylder faktisk dem alle sammen at lave en gennemgribende revision med henblik på regelforenkling.
Ministeren bør hurtigst muligt sætte sit departement i gang med den opgave.
Og ministeren må være meget stivnakket, hvis han ikke kan finde bare et par områder af lovgivningen, man kan gå i gang med at forenkle.
Jeg er kommet med et par eksempler, men jeg håber også, at ministeren, hvis ministeren tænker sig rigtig godt om, kan ende med også at finde nogle områder selv.