runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kamal Qureshi (SF), 2006-04-28:
Det er fint nok, så har vi ligesom fået det på plads.
Der har selvfølgelig været den gentagne diskussion om hele diagnosen af posttraumatisk stresssyndrom, som ministeren siger i sig selv ikke kan anerkendes som noget, der skal give dispensation, at der skal være noget mere oveni.
Jeg synes bare, at jeg også godt lige vil trække en aktuel problemstilling ind.
For nylig så vi en dansk soldat, som netop havde fået diagnosen posttraumatisk stresssyndrom, som det pludselig gik galt for.
Han kom til at skyde og slå nogle ihjel, og jeg tror også, der var andre, der kom til skade, hvorefter hans familie fortalte, at han slet ikke var klar over, hvad det var, han gjorde.
De er så syge, at de faktisk ikke er i stand til at vurdere deres egen tilstand.
Der er ca. 18 pct. af de danske soldater, der har været udstationeret, der har den diagnose, og det er den diagnose, ministeren og Dansk Folkeparti underminerer ved konstant at sætte spørgsmålstegn ved den.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-28:
Med de bemærkninger, der er faldet heroppefra, tror jeg, at uanset hvad så er vi jo forhåbentlig alle sammen enige om, at det er en helt særlig ting at få det danske statsborgerskab.
Jeg følte bare et behov for at understrege, også fordi jeg ved, at der er mange andre end os, der sidder i salen, der følger debatterne, at i mine ører kunne det, der blev sagt, næsten lyde, som om man nu blev lukket ind i en særlig klub, og at alle uden for den klub slet ikke havde nogen muligheder.
Jeg vil faktisk også at bruge anledningen til at understrege, at inden man når til at have søgt og opnået dansk statsborgerskab, har man rigtig mange muligheder for at deltage aktivt i det danske samfund, i det danske demokrati.
Kamal Qureshi (SF), 2006-04-28:
Jeg må sige, at i det her skønne vejr har ministeren godt nok anstrengt sig meget for at finde nogle uenigheder mellem os om en definition af demokrati.
Det tror jeg også godt ministeren er klar over.
Hvis ministeren vil kritisere, at der i den grad bliver fokuseret på, at det kun er det herinde på Christiansborg og det, at man kan stemme til Folketinget, som er det væsentlige, så er det måske mere den konservative ordfører eller Dansk Folkepartis ordfører, hun skal gå efter, for det var jo reelt dem, der stillede sig op og sagde, at man nu endelig havde fået åbningen, at det derfor også var vigtigt at få sorteret andre fra, og at den her åbning er den vigtigste.
Jeg kan ikke huske helt ordret, hvordan hr. Helge Adam Møller udtrykte det, men det var ligesom, at det herinde var toppen af kransekagen.
Så jeg tror sådan set ikke, det var mig, ministeren skulle rette kritikken mod.
Jeg ser reelt Folketinget som en central del af det danske demokrati på niveau med mange andre dele af det danske demokrati og mulighederne for indflydelse.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-28:
Jamen den har jeg sådan set også udtrykt.
Min holdning er, at den aftale, vi lavede i december måned, synes jeg er fornuftig og god med de rammer, der er lagt der, nemlig at der skal andre psykiske diagnoser oven i PTSD'en, hvis det skal vurderes at have sådan en grad af alvor, at vi kan sige, at der skal gives dispensation.
Min holdning er sådan set meget klar: Jeg står fuldt og helt bag den politiske aftale, der blev lavet i december måned.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-04-28:
Altså, jeg spørger helt konkret: Hvad er ministerens holdning?
Venstres ordfører er her jo ikke i dag, men lad os nu høre ministeren bl.a. som medlem af Venstre, som er en del af regeringen og en del af forligspartierne
: Mener ministeren, at folk, der har fået diagnosen PTSD, som er torturofre – og ikke nogen andre diagnoser, kun diagnosen PTSD – skal have en mulighed for at få dispensation af Indfødsretsudvalget, eller skal de ikke have den mulighed, som tilfældet er med aftalen i dag?
Det må ministeren da have en holdning til?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-28:
Jeg mener, at vi lavede en fornuftig aftale i december måned.
Når jeg har formuleret det på den måde, så skal det sådan set ikke betragtes som tilbagelænet, bare en erkendelse af, at hvis man skal drøfte elementer i et forlig, så kræver det, at alle partier er enige om at drøfte de elementer, og der siger jeg så bare, at hvis der er enighed om det blandt forligspartierne, så synes jeg, vi skal tage den snak, men det er altså noget, der hører hjemme blandt forligspartierne, og den drøftelse er der ikke taget endeligt hul på endnu.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-04-28:
Jeg er meget forundret over, hvor tilbagelænet ministeren er i det her spørgsmål.
Altså, før sagde ministeren til hr. Simon Emil Ammitzbøll, at hvis partierne bag aftalen gerne vil sætte sig ned ved et bord, så ville hun godt sætte sig ned sammen med dem. Altså, jeg synes, det er enormt slapt af den ansvarlige minister på det her område, at hun ikke siger, at nu må det flertal, der står bag indfødsretsaftalen og de ting, der er sket, sætte sig ned og drøfte det.
Lad os få den drøftelse nu, hvis ministeren ellers mener noget med det.
Det sjove ved det er, at ministeren jo fuldstændig har undgået at sige noget om, hvorvidt det, hr. Allan Niebuhr har sagt i den her sag, er rigtigt, eller om det, hr. Søren Krarup har sagt i den her sag, er rigtigt.
Hvad mener ministeren om PTSD-torturofres adgang til at få dispensation?
Skal der være en åbning, eller skal der ikke være nogen åbning?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-28:
Jeg behøver ikke nogen opfordring fra Socialdemokratiet eller andre i oppositionen til drøftelser med regeringspartierne og de partier, som vi har forlig med.
Det sker helt af sig selv.
John Dyrby (S), 2006-04-28:
Det har ministeren jo fuldstændig ret i.
Nogle gange, når ministeren siger, som hun gør, så har jeg den opfattelse, at jeg som medlem af Indfødsretsudvalget i virkeligheden har større indflydelse på sagerne, end ministeren har.
Det har jeg måske i virkeligheden også.
Og derfor er det jo også brandærgerligt, at det gode forhold, den gode stemning, der egentlig er i Indfødsretsudvalget, hvor vi i virkeligheden tager mange drøftelser, også ud over det, der er indeholdt i aftalen om indfødsret, ikke bliver bragt med over i den aftale.
Jeg vil godt endnu en gang opfordre ministeren til at tage den snak med regeringspartierne, med Dansk Folkeparti, om man ikke kunne åbne op og sige: Lad os prøve at tage nogle af de erfaringer, vi har fra praktikken i udvalget, og se, om vi ikke kunne bringe dem med ind i en aftale, der i virkeligheden havde en bredere basis end den aftale, der er nu.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-28:
Når jeg formulerer mig, som jeg gør, er det jo, fordi det i sidste ende handler om, hvor mange sager Indfødsretsudvalget skal have på sit bord.
I sidste ende er det nemlig Indfødsretsudvalget, der giver dispensationerne, og ikke mig som minister.
Man kan sige, at lige præcis på den front har jeg alene ansvaret for, at administrationen fungerer, som et flertal i Folketinget har bedt om, at den skal gøre.
John Dyrby (S), 2006-04-28:
Det er jo sådan en underlig ringslutning: Når man laver en aftale, så står den ved magt og kan sådan set ikke ændres.
Hvis det var sådan, at den skulle ændres – det var sådan, jeg hørte ministeren sige – så deltog ministeren da gerne, hvis partierne bag indkaldte til en rundbordssamtale.
Når jeg snakker med partierne bag, så peger man lige nøjagtig den modsatte vej, nemlig på ministeren: at hvis ministeren tager sådan et initiativ, så tager man gerne en drøftelse.
Så i virkeligheden er der tilsyneladende ingen, der rigtig kan tage det initiativ, så vi ender jo op med, at vi i Socialdemokratiet tilsyneladende må tage et initiativ og indkalde regeringen og forligspartiet til en drøftelse om den her aftale.
Eller bliver regeringen og ministeren ved med at pege på hinanden og sige, at det er ministeren, eller at det er regeringen?
Hvem skal i virkeligheden tage den åbning, hvis ikke Socialdemokratiet selv skal tage den?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-28:
Jeg har jo også i andre sammenhænge sagt, at hvis man forligspartierne imellem vil sætte sig ned og drøfte det her, så sætter jeg mig gerne med.
Det er ikke mig, der står i vejen for det.
Jeg synes så faktisk, at det har været rigtig godt at få den debat, også i offentligheden, om, hvordan det egentlig er, at det her bliver defineret, og hvordan de lægeerklæringer egentlig bliver udformet, for det har jo faktisk også fået andre til at rejse sig op og sige, at det måske godt kunne være, at det skulle afgrænses på en anden måde i den her sammenhæng.
Det synes jeg faktisk har været en meget sund debat.
Men som hr. Helge Adam Møller sagde, så står en politisk aftale ved magt.
Politiske forligspartier kan altid vælge at sætte sig ned og drøfte emner inden for forliget, men indtil man bliver enig om noget andet, så er det det forlig, der står ved magt.
Det er jeg selvfølgelig også garanten for.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-04-28:
Det sidste er jeg sådan set enig med ministeren i, selv om jeg ikke tror, at vi, der er opvokset i et demokrati, skal undervurdere betydningen af stemmeretten for folk, der ikke er opvokset i et demokrati.
Jeg er selvfølgelig også enig med ministeren i, at man selvfølgelig kommer til Indfødsretsudvalgets bord, hvis man ud over PTSD har endnu en psykisk lidelse.
Men hvis man alene har svær depression og ikke har andre psykiske lidelser, så kommer man også automatisk til Indfødsretsudvalgets bord.
Det synes vi er ærgerligt, fordi man dermed udelukker nogle fra at kunne deltage i det danske demokrati.
Jeg er lige ved at sige: I gamle dage havde man de fem f'er, fruentimmere, fjolser, forbrydere, folkehold og fattiglemmer, som var udelukkede, og med det her så udelukker man altså nogle af de allersvageste, flygtninge som det sjette f.
Det synes vi faktisk i Det Radikale Venstre er rigtig ærgerligt.
Jeg synes faktisk, at ministeren burde forholde sig til den kritik, der har været fra hr. Allan Niebuhr, om, at man ikke skulle ændre det her, fordi man har lavet en politisk vurdering til glæde for hr. Søren Krarup i stedet for at lave nogle kriterier ud fra lægefaglige skøn.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-28:
Jamen det foregår i Indfødsretsudvalget, hvor, som en ordfører også rettelig sagde, jeg ikke er medlem, og derfor mener jeg heller ikke, at jeg skal gå ind i at diskutere, hvad det er, der tager tid og ikke tager tid på Indfødsretsudvalgets møder, for jeg er ikke til stede.
Der er et hjørne, de gerne vil drøfte, men indtil noget andet er aftalt mellem forligspartierne, står de bag den aftale, som vi indgik i december, og det er jeg selvfølgelig godt tilfreds med.
Jeg er helt enig i, at PTSD er en psykisk diagnose.
Men det, vi siger, er, at hvis det alene er PTSD, uden at den er hæftet op på andre alvorlige psykiske lidelser, så bliver man ikke forelagt for Indfødsretsudvalget i dag til dispensation.
Men man kan godt have nogle psykiske lidelser og PTSD og blive forelagt for Indfødsretsudvalget.
Og det var sådan set bare lige en lille kommentar om det her med velkommen og tillykke, uden at det skal gøres til en stor politisk sag.
Men jeg mener faktisk også og håber, at de borgere, der er i Danmark, uanset om man har dansk eller ikke har dansk statsborgerskab, deltager i det danske demokrati, for det kan man gøre på mange forskellige måder.
Det danske demokrati er heldigvis ikke indskrænket til at kunne stemme cirka hvert 4. år til et Folketing.
Morten Østergaard (RV), 2006-04-28:
Jeg må altså sige, at jeg stiller mig helt bag hr. Jørgen Arbo-Bæhr, som synes, det er højst besynderligt, at det er fuldstændig komplet umuligt at slå ministeren for en holdning i dag fra Folketingets talerstol, hvor det trods alt burde være sådan, at holdninger brydes.
Det måtte være rimeligt, at den minister, der er ansvarlig for det her, var det trods alt muligt at afæske en eller anden form for holdning og stillingtagen.
Er ministeren enig med hr. Allan Niebuhr, der sagde til Politiken den 10. april, at det ikke er rimeligt på forhånd at udelukke en bestemt sygdom fra muligheden for dispensation?
Og til Information samme dag: Det er ikke særlig menneskeligt for folk, som har lidelsen PTSD.
Søren Krarup (DF), 2006-04-28:
Jeg synes, det er lidt drøjt, at ministeren skal stå til regnskab for vores udtalelser, tilmed når de gengives i hr. Morten Østergaards meget upræcise version.
Forholdet er jo, som det er sagt tidligere, at grundkravet i forbindelse med indfødsret er, at man skal kunne tale dansk.
Det er det, der har ligget bag den nye indfødsretsaftale, at dansk på et niveau, så man er i stand til at afgive sin stemme til et dansk folketingsvalg, er en betingelse.
Så har der været tale om det, der hedder posttraumatisk stresssyndrom, og det er en psykisk sygdom.
Der er der enighed om, at det har været alt for lemfældigt, som den hidtil har kunnet forårsage dispensation.
Det, der er sagen, er, at en psykisk sygdom kræver behandling.
Den har behov for behandling.
Dansk indfødsret er ikke et behandlingsmiddel, det er en adkomst til at blive dansk borger og stemme til folketingsvalg.
Så jeg vil blot understrege, at der er tale om vidt forskellige forhold, og at den forplumring eller forsøg på at blande dem sammen, som vi har oplevet, ikke er noget, som i hvert fald vi bag indfødsretsaftalen er interesserede i at acceptere, og jeg mener heller ikke, at ministeren er det.
Lise von Seelen (S), 2006-04-28:
Hvis man igen skal reagere på det konkrete – det konkrete ikke i form af enkeltsager, men i form af, at der viser sig nogle tendenser – så vil det jo stadig væk i en prioriteringsdebat, og det er jo det, vi er ramt af som politikere, være langt lettere at lave prioriteringer, hvis man har et samlet overblik, så det ikke bliver delelementer, man hele tiden forholder sig til.
Men der forstår jeg, at ministeren ikke har brug for det samlede overblik, men hellere vil beslutte på grundlag af delelementer.
Jeg vil gerne stille et andet spørgsmål, og det er jo, fordi ministeren sagde, at der var oprettet en uvildig konsulenttjeneste til handicapområdet, hvor handicappede kan indhente råd og vejledning, som er uvildig.
Kunne ministeren forestille sig, at andre i det sociale system også kunne have gavn af den uvildige vejledning – det kunne være kontanthjælpsmodtagere eller sygedagpengemodtagere – således at den vejledning, som er uvildig, og som kan gives, er noget, vi hjælper folk med, så man ikke skal ud og ansætte alle disse mange folk i fagforeninger og i organisationer i det hele taget?
Hvorfor er det kun de handicappede, der skal have uvildig hjælp?
Eva Kjer Hansen (V), 2006-04-28:
Det her handler ikke om at tage udgangspunkt i enkeltsager, eller hvorvidt man har et overblik på et område.
Det handler om at tage fat i de konkrete problemstillinger, der måtte vise sig, og som er udtryk for et mønster.
Det var jo f.eks. det, vi gjorde i forbindelse med projektet »Retssikkerhed«, hvor der er blevet lavet en vejledning om, hvordan man bedst skriver en afgørelse.
Der er også blevet lavet en vejledning til borgerne om, hvordan man kan klage osv., og der er jo taget en lang række initiativer for netop at sætte fokus på borgerens retssikkerhed.
Jeg synes også, det er et udtryk for at tage fat om en problemstilling med lovforslag nr. L 82, hvor vi præciserer, hvad det er, der skal stå i en afgørelse, og dermed gør det mere synligt for borgeren, for pårørende og for andre, så de kan forholde sig til, hvad det er for en afgørelse, kommunen har truffet.
Det er det, jeg mener med, at jeg vil gribe til konkrete initiativer, når der er problemstillinger, som vi bliver nødt til at gøre noget ved.
Men jeg synes ikke, at Enhedslistens forslag her er den rigtige vej at gå, og jeg bliver nødt til at gentage, at nogle af forudsætningerne mener jeg ikke holder, og andre ting er jeg simpelt hen uenig i skal belyses i sådan en kommission.
Lise von Seelen (S), 2006-04-28:
Ministeren har flere gange sagt: Hvis der er konkrete problemer, skal vi nok tage hånd om dem, og så vil vi gøre noget ved dem.
Jeg synes, som jeg ser det, at de dårligste løsninger findes der, hvor vi træffer beslutninger på baggrund af enkeltsager, og det her forslag lægger jo netop op til, at man får et samlet overblik, så man kan reagere og beslutte på baggrund af en kortlægning, som hænger bedre sammen.
Er ministeren mere til at beslutte på baggrund af enkeltsager, der konkret dukker op, eller deler ministeren det synspunkt, at de bedste løsninger findes, når vi har et samlet overblik?
Eva Kjer Hansen (V), 2006-04-28:
Jeg er enig i, at det er vigtigt at sætte sig grundigt ind i, hvad situationen er, og forholde sig til de forskellige problemstillinger, og det var derfor, jeg også gennemgik de enkelte elementer i Enhedslistens forslag og begrundede, hvorfor jeg ikke var enig i de forslag, der er i forslaget.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Altså, jeg synes, det er et svært område, så jeg har svært ved at stå og sige: Det og det og det løser problemerne.
Derfor synes jeg, det er alle tiders idé at få nogle folk, der ved noget om det, til at se lidt på det – det er såmænd det, det her handler om – og sige: Jamen så kan der måske, forhåbentlig, komme nogle rigtige løsningsforslag, vi kan bruge til noget på et tidspunkt.
Til de konkrete ting må jeg sige, at jeg for et par år siden havde fornøjelsen af at læse nogle svar fra beskæftigelsesministeren, om sygedagpenge, hvor svarene var, at nu er der kommet en arbejdsevnemålemetode, så retssikkerheden dér bliver sikret eller forventeligt bedre.
Siden er det gået værre og værre, og det siger noget om, hvordan problemerne er i de konkrete sager, hvor ministeren vil løse problemerne.
Det er ikke der, vi skal sætte ind.
Man skal sætte ind mere overordnet og få set grundigt på sagerne.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-04-28:
Det her forslag er overflødigt, uanset de antal sager, der er, fordi det her ikke lægger op til løsningsforslag på nogen problemer.
Som jeg siger, så beror nogle af forslagene på fejlagtige forudsætninger, og derfor er jeg simpelt hen ikke enig i det forslag, der foreligger, men jeg er naturligvis meget opmærksom på det, når der er problemer, og har jo netop også taget fat på de forskellige problemstillinger.
Vi havde, vil jeg sige til hr. Thomas Krog, forleden en diskussion om et problemfelt, hvor jeg jo netop havde taget fat i kommunerne for at sørge for, at de overholder reglerne på området.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Midt i 1990'erne var der en afdelingsformand i en fagforening, som sagde: Vi skal ikke ansætte socialrådgivere her, for det er jo kommunernes opgave at løse de sociale problemer.
Jeg syntes dengang, at det var en noget betonagtig holdning at have, men jeg kan så forstå, at ministeren stadig væk er i den tro, at fordi det står i en paragraf, så er det sådan, virkeligheden er: Alle folk alle steder bliver hjulpet godt igennem systemet.
Det er virkelighedsfjernt, må jeg sige til ministeren.
Jeg vil sige, at bare man har sit navn i avisen og siger noget om det her område, så havner der jo massevis af henvendelser fra folk, der oplever en helt, helt anden virkelighed, både i mailboksen, i telefonen og i postbakken ved siden af.
Hvor mange konkrete sager, der viser, at der er reelle problemer, vil ministeren se, før ministeren ændrer holdning til, at det her forslag er overflødigt?
Eva Kjer Hansen (V), 2006-04-28:
Fru Line Barfod har fuldstændig ret i, at jeg er enig i, at mine kollegaer også har meget fokus på retssikkerheden.
Når jeg afviser den kommission, som Enhedslisten her foreslår, er det, fordi jeg synes, de forslag, Enhedslisten har til, hvad kommissionen skal arbejde med, enten beror på fejlagtige forudsætninger, eller at det er ting, som jeg er uenig i skal håndteres i en kommission.
Det, vi i den her regering gør, er, at vi tager fat på de konkrete problemstillinger, der er vedrørende retssikkerheden.
Det har vi gjort med hele projektet omkring retssikkerheden, som har kørt over nogle år.
Det har vi gjort med lovforslag nr. L 82, som jeg henviste til.
Jeg er indstillet på, at er der konkrete problemstillinger, jamen så kigger vi på dem, fordi det netop er afgørende for os, at borgernes retssikkerhed kommer i fokus.
Line Barfod (EL), 2006-04-28:
Nu går jeg ud fra, at ministeren ikke mener, at erhvervsministeren ikke har fokus på retssikkerhed, at finansministeren ikke har fokus på retssikkerhed, at fødevareministeren ikke har fokus på retssikkerhed osv.
Der mente regeringen altså, at retssikkerhed hørte under justitsministeren, og at justitsministeren derfor skulle nedsætte en retssikkerhedskommission – og der kom en samlet lov om retssikkerhed for virksomheder.
Det går jeg ikke ud fra var udtryk for, at regeringen havde mistillid til sine egne ministre og ikke mente, de kunne sikre retssikkerheden.
Men man vurderede altså alligevel, at der var behov for en samlet kommission.
Her er der ikke behov for at nedsætte en retssikkerhedskommission, på trods af at de mange organisationer, der arbejder på området, nu i stigende omfang siger: Der er store problemer med retssikkerheden.
Der er behov for en samlet gennemgang af hele området, frem for at hver kigger på sit sektorområde.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-04-28:
Som det klart er fremgået af min tale, har vi faktisk rigtig meget fokus på retssikkerheden på det sociale område og har jo netop taget en række konkrete initiativer for at sætte fokus på det og for at styrke retssikkerheden.
Jeg synes ikke, at Enhedslistens beslutningsforslag er hensigtsmæssigt.
Jeg synes, det er overflødigt.
Om de forslag, der er til, hvad der skal indgå i en sådan kommission, synes jeg, at forudsætningerne for nogle af forslagene er forfejlede, og andre er jeg uenig i.
Derfor synes jeg ikke, det er den måde, man skal gribe det an på, men som jeg klart har understreget, så er det jo ikke udtryk for en uenighed i, at der skal være fokus på retssikkerheden.
Tværtimod sørger vi så for at tage de konkrete initiativer, der netop kan forbedre retssikkerheden for folk.
Line Barfod (EL), 2006-04-28:
Nogle gange kan man jo godt blive lidt i tvivl, om det er det samme, vi oplever, og om det er de samme måder, vi oplever tingene på, når man hører, ministeren sige, at det er fuldstændig overflødigt at gå ind og se på, om der er problemer med retssikkerhed på det sociale område.
Det synes jeg er noget bemærkelsesværdigt i forhold til de mange organisationer, bl.a. De Samvirkende Invalideorganisationer, der påpeger, at der er stærkt stigende problemer, og at der er et stort behov for at få set på socialområdet.
Men det, jeg egentlig ville spørge ministeren om, var, om det, at regeringen afviser en retssikkerhedskommission på det sociale område, skal tages som udtryk for, at regeringen altså synes, at det er meget vigtigt at se på retssikkerheden for virksomheder – der nedsatte man jo en retssikkerhedskommission, det støttede vi, og der blev vedtaget en lov, og det er virksomheder, som jo ellers har mulighed for advokatbistand, revisorbistand osv. – men når det gælder nogle af dem, der har allersværest ved at klare sig, og hvor det er beslutninger, der kan have en meget stor betydning for deres liv, mener regeringen altså ikke, at der er behov for en kommission til at se samlet på deres retssikkerhed.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-28:
Selv om både hr. Morten Østergaard og hr. Jørgen Arbo-Bæhr har udtrykt, at de synes, mine meldinger er lidt underlige, så er vi jo lige præcis i den situation, når vi taler indfødsret, at det alene er op til Indfødsretsudvalget at give dispensationer og netop foretage den sagsbehandling og ikke op til mig som minister.
Jeg har så bakket op om den afgrænsning, og jeg havde jeg nær sagt, at sådan skal det også gerne være.
Men udgangspunktet er, og der er jeg enig med hr. Søren Krarup, at søger man dansk statsborgerskab, så skal man kunne det danske sprog.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Hvis jeg ikke var enig i den formulering, der er i aftalen, om, hvad det er for grupper, der bliver forelagt Indfødsretsudvalget, så havde jeg jo ikke kunnet stå bag den aftale.
Jeg står fuldt bag den aftale med de formuleringer, der er, om, hvilke grupper man siger at man gerne vil vurdere, hvorvidt de skal have en dispensation.
Det er det, jeg bakker op om, og det er den politiske aftale, som jeg står bag.