Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1999-05-25:
Problemet er ikke, at der mangler frekvenser.
Problemet er derimod spørgsmålet: Hvordan sikrer vi kvaliteten, alsidigheden og mangfoldigheden, og hvordan skal fremtidens medieforlig se ud, hvis vi fortsat vil sikre, at vi har solide, gode public service-stationer i Danmark? Det spørgsmål er baggrunden for, at jeg for øjeblikket har nedsat en lille tænketank, der skal prøve at afdække: Hvad er det for nogle udfordringer, vi hele tiden står over for?
Jeg er glad for den debat, vi har haft i dag her i salen og er slet ikke enig med hr. Kim Behnke i, at det er dumt, eller at jeg skulle have udtrykt, at det var uhensigtsmæssigt at have forespørgslen i dag.
Tværtimod har regeringen gjort sig meget umage med at besvare forespørgslen.
Det håber jeg også fremgik af min besvarelse.
Og vi har også gjort os umage i forhold til det forslag til vedtagelse, der oprindelig lå.
Jeg er også glad for debatten, fordi den jo tydeligt viser, at der i Folketingssalen er et rimelig stort engagement, at der er mange, der er opmærksomme på, at vi her står med en af vore vigtigste kulturpolitiske udfordringer. Jeg er især glad for de gode bemærkninger, der er faldet fra CD, SF, Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre og også fra Kristeligt Folkeparti.
Til gengæld må jeg sige, at jeg er en lille smule skuffet over, at Venstre, som har været bannerfører i hele denne her debat, ikke har holdt en ordførertale, ikke selv er kommet med nogen som helst svar på de afgørende spørgsmål, der er blevet stillet.
Jeg synes f.eks. ikke, at det er særlig hensigtsmæssigt, at Venstre ikke selv går på banen og definerer, hvad man forstår ved public service-begrebet, og om det er sådan, at man ikke længere er enig i den definition, vi alle sammen blev enige om i 1996, en definition, som Venstre var med til at vedtage, og som er udtrykt meget klart i de forskellige lovgivninger, vi har for henholdsvis Danmarks Radio og TV 2. Der står f.eks., at Danmarks Radio er forpligtet over for hele befolkningen til at udsende radio- og fjernsynsprogrammer omfattende nyhedsformidling, oplysning, underholdning, kunst og kultur.
Der skal ved programlægningen lægges afgørende vægt på hensynet til informations- og ytringsfriheden.
Der skal i programudbudet tilstræbes kvalitet, alsidighed og mangfoldighed.
Ved informationsformidlingen skal der lægges vægt på saglighed og upartiskhed og så en række andre ting.
Og man vil selvfølgelig sandsynligvis godt kunne gå herop og sige, at det er uforpligtende, og at det ikke er særlig nemt at definere, og at de kan gøre, hvad pokker de vil.
Men sagen er jo, at vi løbende med udgangspunkt i de her værdier har en debat om, hvad det er, vi synes at public service-stationerne så skal levere.
Vi bliver aldrig færdige med at definere det.
Men jeg synes ikke, det ville være for meget at forlange, at Venstre selv, når man nu er utilfreds med de formuleringer, der er her, sagde, hvad det er, Venstre vil have. Hvad er det, Venstre ønsker der skal være indholdet i public service-begrebet?
Jeg vil ikke sige, at der ikke var nogen, der ikke ytrede sig, men det er klart, at der også er nogle partier, der er klar over, at de faktisk ikke har de store muligheder for at gøre noget.
Tænk dog, hvis vi kunne blive enige om at undgå frekvensfråds ved i det mindste at lade Danmarks Radio forsætte med deres forsøgsvirksomhed i det næste halvandet år, vel vidende at vi ikke kunne blive enige i den brede kreds om, hvad vi ville.
Se, det er frekvensfråds.
Det er frekvensfråds, der vil noget.
Så bliver det kritiseret, at fordelingen af frekvenser ikke er objektiv.
er ikke objektivt.
Demokrati er baseret på værdier og holdninger.
Der er jo ikke nogen partier i det her Ting, der vil sige, at public service-stationerne eller staten for den sags skyld skulle sætte sig på alle frekvenser.
Men nogle frekvenser kan vi godt gå ind og definere skal bruges til bestemte formål.
Det var det, vi gjorde med medieforliget i 1996, og hvis det står til mig, og hvis det står til regeringen, skal det fortsat være sådan.
Og det er, fordi der er to kræfter i det her samfund, som man hele tiden kan vælge at bruge på forskellig vis.
Den ene kraft er markedskraften, og den anden kraft er de demokratiske kræfter.
Det er i modsætning til det politiske system, som er funderet på værdier, og hvor det er værdierne, der afgør, hvad der er det gode og det dårlige, hvad der er skidt og kanel, hvad vi med andre ord vil bruge vores penge til og i det her tilfælde, hvad vi vil bruge vores frekvenser til.
Folketinget har en forpligtelse til at sikre ytringsfriheden, til at sikre mindretallene, til at beskytte mindretallene og til at sikre, at der i den her sammenhæng er udsendelser, produceres udsendelser, som ikke kan klare sig på markedsvilkår.
Og så i forhold til hr. Kim Behnkes argumenter omkring mellembølge: Det er jo en diskussion, som vi har haft ved adskillige lejligheder, og der er nogle tekniske problemer ved at bruge mellembølge til radioformål.
Det er belyst i adskillige besvarelser fra Kulturministeriets side og med god hjælp fra Telestyrelsen.
Jeg vil gerne gentage her, at Danmarks Radio allerede bruger mellembølgefrekvenserne fuldt ud, og at det desuden er vist eller oplyst, at i det øjeblik, man ville bruge mellembølge til landsdækkende radiovirksomhed, jamen så ville det få konsekvenser i form af forstyrrelser i telefon og forstærkere og andet elektronisk udstyr i husstande, der ligger tæt ved de pågældende sendere.
Desuden er der også stærk tvivl om, hvorvidt det overhovedet kunne lade sige gøre at lave en landsdækkende station med udgangspunkt i mellembølgefrekvenserne, altså i lavfrekvensmulighederne.
Så derfor endnu en gang: Det er ikke hensigtsmæssigt at bruge mellembølge til landsdækkende radio.
Lad mig takke for debatten.
Selv om det er sent, har vi fået nogle holdninger tilkendegivet her i salen, og jeg tror, at det kan være en god hjælp, når vi nu til efteråret går i gang med de mediepolitiske forhandlinger, nogle forhandlinger, som jeg regner med starter på baggrund af en mediepolitisk redegørelse her i Folketingssalen.