Niels Helveg Petersen (RV), 2000-05-17:
Jeg vil gerne takke initiativtagerne bag forespørgslen.
Europaudvalget modtog udredningen fra DUPI i sidste uge og har haft lejlighed til at studere den nærmere, og jeg synes, det er en god lejlighed nu til at drøfte den.
Den fortjener det.
Alle partier stod som bekendt bag anmodningen om, at der blev udarbejdet en udredning af DUPI om udviklingen i EU siden 1992 på de områder, der er omfattet af de danske forbehold.
Udredningen
giver os et godt grundlag for en nuanceret og saglig debat, og det er en fordel for alle uanset ståstedet.
Jeg synes, udredningen er interessant.
Der er tale om en grundig gennemgang og en grundig analyse af de områder, hvor vi fik de fire forbehold: over for den tredje fase af ØMU'en, over for forsvarssamarbejdet i EU, over for samarbejde om retlige og indre anliggender og over for unionsborgerskab.
Siden er Amsterdamtraktaten kommet til.
Den trådte i kraft den 1. maj 1999.
De danske forbehold består.
Det har været magtpåliggende for regeringen, at forbeholdene blev efterlevet både i ånd og bogstav.
De kan kun ændres ved en folkeafstemning, men selvfølgelig er det naturligt at vurdere til stadighed, om forbeholdene stadig er i Danmarks interesse.
DUPI's udredning her giver et omfattende og gennemarbejdet og solidt grundlag.
Hvis forbeholdene opretholdes, vil de påvirke Danmarks stilling i Europa i en anden grad end hidtil, så vi muligvis må opgive at deltage i dele af det krisestyringsarbejde, vi tillægger stor betydning.
Vores indflydelse på det retlige område reduceres til at kopiere, hvad andre lande beslutter.
Vi vil blive nødt til at stille hårdere krav til vores egen økonomiske politik, hvis vi står uden for den fælles valuta.
Jeg vil gerne igen understrege, at regeringen lægger afgørende vægt på at respektere ånd og bogstav i det nationale kompromis, som har spillet en vigtig rolle i dansk europapolitik og fortsat gør det.
Men som DUPI-redegørelsen understreger, er udviklingen gået i den retning, som vi ønskede at markere med det nationale kompromis.
Udviklingen har været anderledes end forudset i 1992.
Den er i høj grad gået i retning af danske synspunkter og interesser, og det vil jeg gerne uddybe: Vi har tidligere i dag drøftet den fælles valuta, men dog vil jeg gerne knytte et par yderligere bemærkninger til ØMU'en i DUPI's udredning.
Der sker en koordination mellem landene, men den økonomiske omstillingsdygtighed bliver og forbliver et nationalt ansvar.
Vi bestemmer selv størrelsen på vores skatter og størrelsen
, men penge- og valutapolitikken bliver fælles.
For det andet indeholder udredningen nogle nyttige generelle analyser.
ØMU'en er ikke et beskæftigelsesfjendtligt projekt.
Målet er, at prisstabilitet og høj beskæftigelse skal følges ad.
Udredningen forudser en styrkelse af samarbejdet mellem deltagerne i den fælles valuta, den såkaldte Euro-11-gruppe.
Det bliver efter alt at dømme et forum, hvor vigtige beslutninger træffes på bl.a. økonomi- og beskæftigelsesområdet.
Kun eurolandene deltager som bekendt i dette forum. For det tredje ser udredningen ingen udvikling hen imod en centralistisk union.
Ingen lande ønsker en opløsning af EU's nationalstater til fordel for en europæisk centralstat, og derfor er det heller ikke aktuelt at diskutere det scenario.
Der er ikke belæg for, at den fælles valuta automatisk, som nogen fremstiller det, fører til en centralistisk union.
Endelig er der klare konklusioner i udredningen om Danmarks stilling.
Valutakurssamarbejdet mellem kronen og euroen fungerer kun, hvis Danmark fører en økonomisk politik, der holder løn- og prisudviklingen i nærheden af euro-området.
Vi kan ikke ved at stå udenfor føre en anden politik, end hvis vi var med.
Snarere tværtimod kan man sige: Står vi udenfor, er der brug for mere disciplin.
Ved valutauro er der en fare for, at den danske rente vil stige.
Udredningen finder det tvivlsomt, om Danmarks økonomisk-politiske råderum vil være større uden for end inden for samarbejdet.
Regeringen er grundlæggende enig i disse betragtninger.
Udredningen opsummerer temaet ganske godt ved at slå fast, at valget står mellem fastkurspolitik inden for eller uden for ØMU'en, dvs. fastkurspolitik med eller uden indflydelse. I begyndelsen af 1992 var den fælles valuta på tegnebrættet.
Der var mange, der ventede, at projektet aldrig ville blive virkeliggjort.
I dag er den fælles valuta en realitet.
Det er jo også fremgået af debatten sidst, at det er regeringens absolut klare overbevisning.
Når det gælder forsvarsforbeholdet, er udviklingen gået i en anden retning, end vi kunne forudse i 1992.
Det har udredningen gjort klart.
Udviklingen i Eksjugoslavien i løbet af 1990'erne og senest krisen i Kosovo har understreget behovet for at styrke EU's rolle i krisestyring. Men der er netop tale om krisestyring.
Det kollektive selvforsvar ligger i NATO, det er alle enige om.
Der er også bred enighed om, at der vil blive tale om et tæt samarbejde mellem EU og NATO.
Også her er DUPI's konklusion klar.
I stedet for er der tale om, at EU løfter sit ansvar for fred og sikkerhed i Europa.
Det betyder, at EU om nødvendigt må kunne trække på militære midler, hvis en krise ikke kan forebygges eller håndteres alene med politiske, diplomatiske eller økonomiske tiltag.
At give EU denne ekstra dimension, forsvarsdimensionen, sker således ikke på bekostning af EU's traditionelle civile handlemuligheder.
Det handler netop om at sikre samspillet mellem civil og militær indsats.
Kosovo har vist i praksis, at det er nødvendigt, og den sammenhæng bestræber EU sig på, således at EU kan spille på hele klaviaturet, når en krise truer.
EU vil være den eneste internationale organisation, der på den måde råder over hele spektret af instrumenter til krisestyring.
Folketinget har gennem årene bidraget til, at Danmark hurtigt og effektivt har kunnet stille op, når en international indsats var påkrævet - fra den første FN-mission i Kashmir i 1948 over indsatserne i Mellemøsten og på Cypern frem til det seneste årtis store engagement i det vestlige Balkan.
På grund af forsvarsforbeholdet vil der ikke blive tale
Vi kan med andre ord ikke være med i opstillingen af den beredskabsstyrke, der skal gøre det muligt for EU-landene i løbet af 2 måneder at stille et betragteligt antal personer til en fredsbevarende opgave.
Her må andre lande så dække Danmark ind.
Det konkrete arbejde med at styrke EU's krisestyring vil som sagt ske i tæt samarbejde med NATO.
Der bliver tale om at trække på NATO's aktiver og NATO's ressourcer, og EU skal trække på NATO's erfaring og ekspertise, når det drejer sig om at planlægge en EU-indsats på det militære område.
Derfor kan Danmark komme i en situation, hvor vi heller ikke som NATO-medlem kan være med, når der er tale om at bidrage til EU's krisestyring.
I vore drøftelser er det ikke nok at se på, hvilke konsekvenser forbeholdet har for vores deltagelse i EU's forsvarsdimension.
Vi må også være opmærksomme på, at konsekvenserne kan række videre i forhold til vores rolle i EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik generelt og i forhold til vores indflydelse i NATO.
Jeg er derfor enig i følgende vurderinger fra DUPI: For det første, at udviklingen på forsvarsområdet er gået en anden vej end den, vi forudså. For det andet, at forbeholdet vil betyde en svækkelse af vores internationale engagement, al den stund at Danmark vil stå uden for EU's eventuelle fremtidige indsatser på forsvarsområdet.
Endelig er der med et stadig tættere samarbejde mellem EU og NATO en risiko for, at også vores stilling i NATO påvirkes og svækkes. DUPI-udredningens gennemgang af de indre og retlige anliggender er en af de første større danske redegørelser på dette område, og det er i sig selv meget positivt.
Samarbejde om asyl- og indvandringspolitik om bekæmpelse af kriminalitet er grundlæggende temaer i Den Europæiske Union, ikke mindst i lyset af den forestående udvidelse med landene i Central- og Østeuropa, og i den forbindelse er det vigtigt at understrege, at Danmark fuldt ud deltager i samarbejdet om kriminalitetsbekæmpelse.
Udredningen gør det klart, at samarbejdet om retlige og indre anliggender har taget fart.
Tiden er en anden end i 1992.
Flagskibe blev søsat på topmødet i Tampere i oktober
sidste år, og kursen fremgår af den lange opremsning af initiativer fra Kommissionens side for det fremtidige samarbejde om retlige og indre anliggender.
Det er et materiale, der er sendt til Folketingets Europaudvalg.
Resultaterne er begyndt at vise sig, og det fremgår også at DUPI-redegørelsen.
På rådsmødet om retlige og indre anliggender i slutningen af denne måned vil en række forslag vedrørende udlændingepolitik og civilret blive vedtaget.
Her kan Danmark ikke umiddelbart deltage som følge af vore forbehold, men det er ikke udelukket, at vi deltager i forhandlingerne og giver vores mening til kende, og det er vigtigt, fordi Danmark har en klar interesse i at deltage aktivt i løsningen af problemerne.
Vi ønsker jo at deltage i det europæiske samarbejde om disse emner, og der er netop tale om områder, hvor Danmark plejer at føre an.
DUPI skriver, at Danmarks indflydelse på EU-forhandlingerne om udlændinge- og civilrettens område er blevet mindre, og det er jeg enig i.
De lande, der også deltager i vedtagelserne, har selvfølgelig mere at skulle have sagt.
Det sidste forbehold over for unionsborgerskabet fylder forholdsvis lidt i DUPI's udredning.
Det afspejler, at udviklingen har været begrænset, men væsentlig set fra et dansk synspunkt.
DUPI påpeger, at man har valgt at præcisere
grænserne for unionsborgerskabet frem for at udbygge samarbejdet på området.
Amsterdamtraktaten fastslår, at unionsborgerskabet ikke træder i stedet for eller betyder ændringer af de nationale statsborgerskaber.
Det er alene et supplement, og dermed blev selve indholdet af det danske forbehold om unionsborgerskabet indskrevet i selve traktaten.
DUPI påpeger, at EF-Domstolen har skabt nogen debat om unionsborgerskabets juridiske rækkevidde.
Det fremhæves, at udviklingen efter 1992 ikke tyder på, at spørgsmål om unionsborgerskab kommer til at stå højt på dagsordenen, og den vurdering deler jeg.
Alt i alt deler jeg langt hen ad vejen DUPI's konklusion
De tre områder, valuta, sikkerhedspolitik og forsvarspolitik, har gennemgået en kraftig udvikling, men i vidt omfang på et andet grundlag end det, der var forudset i 1992-93.
De udgør i dag en vigtig del af samarbejdet og formentlig den del, hvor samarbejdet udvikler sig bedst.
EU er inde i en meget dynamisk udvikling.
Tilsammen betyder udvidelsen, forsvarsdimensionen og den fælles valuta en styrkelse af EU-samarbejdet indadtil og udadtil, og DUPI peger på, at der er sket en styrkelse af både de mellemstatslige og de overstatslige træk ved samarbejdet.
Det gør det muligt for EU at håndtere nye konkrete udformninger.
Det er nu besluttet, at der skal holdes en folkeafstemning om den fælles valuta den 28. september, men der kommer jo også en dag efter folkeafstemningen.
DUPI konkluderer, at forbeholdene på afgørende punkter har overhalet udviklingen i Europa, og denne udvikling tror jeg vil fortsætte.
De danske forbehold har både tilsigtede og utilsigtede virkninger.
De har deres pris, og den kan komme til at stige i de kommende år.
Forhandling