runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rikke Hvilshøj (V), 1999-01-28:
Det er ikke hver dag, Venstre fra denne talerstol udtrykker sympati for et lovforslag fremsat af Enhedslisten, men lige præcis det her forslag har vi faktisk stor sympati for.
Det omhandler fjernelse af en paragraf i lov om midlertidig regulering af boligforholdene, som vi har levet under i mange, mange år, og som i dag giver stat og kommune adgang til at erhverve beboelseslejligheder til offentligt brug uden kommunalbestyrelsens samtykke.
Ministeren har til offentligheden meddelt, at en revision af lejeloven er blevet skrinlagt, så derfor bliver der desværre ikke foreløbig taget fat på at kigge samlet på lejeloven.
Det her forslag påpeger et af problemerne.
I Venstre finder vi det faktisk ikke rimeligt, at det offentlige modsat alle andre skal have mulighed for at nedlægge beboelseslejligheder uden at skulle have kommunens samtykke. Især i København er det ikke nedlæggelse af beboelseslejligheder, der er brug for, tværtimod, og derfor bør kommunen også være den, der har fat i den lange ende, uden at staten modarbejder den lokalt fastlagte politik.
Ministeren har så her i dag påpeget behovet for en overgangsordning.
Om det er nødvendigt, kan jeg ikke her vurdere, men det kunne man da se på under udvalgsbehandlingen. Principielt er lovforslaget rigtigt, uanset om det er få eller mange beboelseslejligheder, der reelt bliver nedlagt hvert år.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-01-28:
Ja, det er en genfremsættelse af et tidligere lovforslag, og jeg skal på den socialdemokratiske gruppes vegne ganske kort sige, at vi principielt også synes, det er et godt forslag.
Og jeg ved, at det også er et forslag, som man bl.a. i Københavns Kommune har haft ønske om ville kunne vedtages i Folketinget, ikke - som ministeren understregede det - fordi der har været masser af sager med uenighed, men for at sikre, at der var en høringsret og en vetoret.
Der er tale om, som ministeren også var inde på, et ganske lille antal boliger, men principielt er vi altså i Socialdemokratiet enige om, at det offentlige selvfølgelig skal sidestilles med de private, når boliger skal nedlægges.
Imidlertid er det sådan, at der jo er nogle få sager i gang, hvor statsinstitutioner i tiltro til de gældende regler har købt boliger for at omdanne dem, og derfor vil vi så foreslå, at man laver overgangsordninger, som gør, at de involverede parter ikke går hen og bliver usikre på de initiativer, der er sat i gang.
Vi kunne forestille os, at man som en mulighed måske kunne inddrage det her i lejelovsforhandlinger, eller der kunne fremsættes et forslag, når denne her overgangsordning var kommet i gang, som kunne medføre, at vi kunne tilgodese Enhedslistens ønske om at få vedtaget det her.
Vi som socialdemokratisk gruppe vil godt tilkendegive allerede i dag, at det vil vi støtte.
Jann Sjursen (KRF), 1999-01-28:
Jeg synes, at hr. Peter Duetoft peger på noget meget centralt i den her debat, også debatten omkring vores grundlov, nemlig at det hele ikke bare må havne i juristeri og paragraffer, men at det er nok så væsentligt, at vi kæmper for de værdier, som også grundloven er udtryk for.
Og dér vil jeg bare sige, at jeg ikke synes - det siger hr. Peter Duetoft i øvrigt
heller ikke - at der er nogen modsætning mellem på den ene side i en grundlov at have stadfæstet nogle paragraffer og dermed også nogle grundlæggende værdier og på den anden side til stadighed at kæmpe for dem.
Og dér er det jo så i hvert fald Kristeligt Folkepartis synspunkt at se på grundlovsdiskussionen ikke bare som en diskussion om paragraffer, men netop en diskussion om, hvilke værdier der skal være fundamentet for vores samfund, og at det i virkeligheden også giver os muligheden for at besinde os på dem i en tid, hvor mange ting er under forandring både til det gode og nogle gange måske også til det værre.
Peter Duetoft (CD), 1999-01-28:
Først til hr. Jann Sjursen: Ja, jeg tror, vi er meget enige om, at den dagsordenssætning, der så er her, altså i virkeligheden så skal være en værdidiskussion.
Vi skal starte dér og sige: Hvad er det, vi vil; hvordan skal samfundet se ud?
Og dermed kan det godt være, at det vil være en langsommelig proces; men det er jo også godt nok, hvis debatten i sig selv er et formål, at få udredt nogle ting; så er det jo godt nok.
Men så til det andet spørgsmål: Det er min opfattelse, at det mest effektive demokrati er det repræsentative demokrati.
I virkeligheden er jeg rædselsslagen ved tanken om et ineffektivt demokrati, for det ødelægger demokratiet.
Læser man »Mein Kampf« eller nogle af de andre fantastskrifter fra diktatorerne, er et af hovedangrebene på demokratiet jo altid ineffektiviteten: de sniksnakker, og det tager tid og bla, bla, bla.
Så må jeg i stilfærdighed sige, at så er det for sølle at være folketingsmedlem.
Kan vi ikke skabe en debat i forbindelse med det repræsentative demokrati?
Er det ikke vores opgave at være ude, via det at fremsætte forslag, via det at deltage i debatten og alle de her ting, og skabe en politisk debat?
Den må altså også kunne skabes i forbindelse med ganske almindeligt politisk arbejde.
Og dermed er det ikke et argument for folkeafstemningsdemokratiet, at man skal have debatter.
Og så til bemærkningerne om, hvorvidt racediskrimination skal skrives ind.
Ja, for min skyld ingen alarm, jeg har jo ikke noget problem med at sige, at man ikke må sådan noget.
Men det, jeg bare understreger med hensyn til den selvgodhed, der kunne ligge i at sige, at nu har vi skrevet det ind, så er vi åh, så gode, og så behøver vi ikke gøre mere, er, at der kan stå ti gange i grundloven, at man ikke må have racediskrimination, og tro mig, den findes mange steder i det danske samfund alligevel.
Derfor er det kampen i dagligdagen og nej'et til de mennesker, man møder, der har den holdning, der er vigtigere, end om det står i grundloven eller ikke står i grundloven.
Det var min pointe.
Aage Frandsen (SF), 1999-01-28:
Hr. Duetoft og jeg er selvfølgelig hundrede procent enige i, at fordi man får det skrevet ind i en lov eller en grundlov, at man ikke må have racediskrimination, betyder det ikke, at det ikke er her.
Der er lande, der har det, og de har det i deres lovgivning, de har det i deres grundlove, og de har også racediskrimination fra nogle mennesker mod andre mennesker.
Selvfølgelig er der da det.
Det er derfor, vi ikke lovgiver om, at vi skal være søde og gode ved hinanden.
Det er noget, vi er.
Så vil jeg stille et spørgsmål i forhold til det med folkeafstemninger, for dér tror jeg, vi misforstår hinanden.
For os er det afgørende, at vi har et repræsentativt demokrati, men folkeafstemninger kan være et supplement, en korrektion, og det er for os afgørende, at det er, når folk ønsker en folkeafstemning - det vil sige, at det er ganske mange underskrifter, der skal til - at de så kan bede om at få spørgsmålet til folkeafstemning, sådan som vi kender det i nogle lande.
Og det, der så er helt afgørende for os - og det er dér, begrebet debat kommer ind - er, at det sker på baggrund af en debat.
Min kommentar til hr. Duetoft var, at vi ikke vil have trykknapdemokrati.
Det er debatten, man skal have.
Men det er ikke kun debatten.
Peter Duetoft (CD), 1999-01-28:
Jamen det er netop dér, vi går galt af hinanden, vil jeg sige til hr. Aage Frandsen.
Jeg synes, hr. Aage Frandsen er ulogisk.
Hvis flere folkeafstemninger er mere demokratiske end det repræsentative demokrati, så må de ultimative folkeafstemninger være det mest demokratiske, og de ultimative folkeafstemninger er trykknapdemokratiet, og det ønsker jeg ikke. Sådan må det da hænge sammen.
Det er da så os, der ikke er gode nok, hvis det ikke lykkes.
Jeg må ikke stille spørgsmål den anden vej, så derfor bliver det retorisk.
Men en dag ved lejlighed vil jeg da gerne have lov til at spørge hr. Aage Frandsen, hvad lyksaligt der har været i det schweiziske demokrati.
Hvor meget fremskridt og vision og fjernelse af diskrimination, og hvad ved jeg, har der egentlig været i Schweiz' folkeafstemningsdemokrati?
Har det virkelig været det lysende eksempel på et superdemokratisk samfund, der har haft alle fremskridtene, eller har det i virkeligheden været udtryk for et samfund, hvor man sted efter sted har haft mere forældede styreformer, kvindernes stilling osv.
i ganske meget længere tid end i vores samfund
Jeg spørger bare, men må ikke få noget svar fra hr. Aage Frandsen.
Aage Frandsen (SF), 1999-01-28:
Til hr. Duetoft: Vi er enige om, at det repræsentative demokrati er det, vi bygger på.
Men som supplement kan man godt have folkeafstemninger, som vi jo har i dag i Danmark. Men det er noget, der er bygget ind i grundloven.
Det er ikke noget med, at folket kan kræve det, og dér synes vi, at det kan være vigtigt som supplement, at hvis folket i betydeligt omfang begærer at få en folkeafstemning, kan det få det.
Men det kræver nogle helt bestemte regler omkring det, og det kræver også, at man finder ud af, hvad det er for nogle spørgsmål, der ikke kan komme til folkeafstemning, for sådan må det være.
Og så med hensyn til Schweiz: Det er for billigt, vil jeg sige til hr. Duetoft.
Bare fordi man i Schweiz har regler om, at man har et torv, og der står 50 mand og stemmer ved en folkeafstemning, om der er plads til kvinderne, og det stemmer de nej til, er det jo ikke den måde, man har det på i f.eks. USA, i Østrig, i Finland, i Sydslesvig på baggrund af Sydslesvigsk Vælgerforenings ønske osv. Folkeafstemninger kan godt bruges som et fornuftigt supplement.
Ikke fordi folkeafstemninger er mere demokratiske; det er en anden form for demokrati end det indirekte demokrati.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-28:
Jeg vil gerne spørge hr. Estrup til EU-delen af det her, for tidligere var der en debat mellem hr. Thulesen Dahl og hr. Estrup, hvor hr. Estrup lagde op til, at man godt kunne forestille sig grundlovsændringer med henblik på at tilpasse Danmark til en unionsudvikling.
Det var reelt det, hr. Estrup var inde på.
Hvis hr. Estrup fortsætter ud ad den tangent, bliver jeg nødt til at sige, at så lægger Det Radikale Venstre simpelt hen gift for grundlovsdebatten.
Så får hr. Kristian Thulesen Dahl jo ret i, at det bagvedliggende motiv i virkeligheden er at lave en unionsgrundlov.
Det var derfor, jeg tidligere på dagen stillede hr. Buksti det spørgsmål, og heldigvis også fik det svar, at det ikke var på grund af EU, at man ønskede en grundlovsdebat.
Det var svaret fra hr. Buksti.
Og jeg håber, hr. Estrup vil gå op og give det samme svar, for ellers bliver der altså tvivl om, om det overhovedet er formålstjenligt at have en sådan debat.
Jørgen Estrup (RV), 1999-01-28:
Det er jeg enig i. Selvfølgelig har spørgsmålet om grundlovsændringer intet som helst at gøre med eventuelle folkeafstemninger om EU, men grundlovsændringer har meget at gøre med internationaliseringen og spørgsmålet om en verden, som udvikler sig, på trods af at vi har en grundlov.
Og jeg synes, det er vigtigt at gøre grundloven til et instrument, befolkningen kan bruge, og gøre den til et instrument, der er så tæt som muligt på befolkningen i de her spørgsmål.
Men det har intet at gøre med eventuelle afstemninger eller andre ting i den sammenhæng.
Det vil jeg gerne bekræfte.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-01-28:
Bare for en ordens skyld og for dem, der eventuelt måtte lytte til debatten, skal jeg sige, at jeg såmænd ikke tror, det var noget, jeg fortolkede i hr. Estrups tidligere indlæg.
Hr. Estrup formulerede det meget klart, og derfor synes jeg, at hr. Estrup nu forsøger med en række bortforklaringer, men ikke kan komme uden om det faktum, at Højesteret klart har fastslået, at skal Danmark afgive væsentlig mere suverænitet til EU-samarbejdet, kan det ikke ske inden for den nuværende grundlovs § 20. Og det må hr. Estrup forholde sig til.
Vi andre synes så, det er godt.
Og hr. Estrup synes naturligvis, at det er et spørgsmål om, at verden nu har forandret sig, med det resultat at så må grundloven nødvendigvis ændres.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-28:
Jeg havde jo opfattet hr. Estrups bemærkning om den internationale udvikling sådan, at det var Unionen, hr. Estrup tænkte på, men nu kan jeg forstå, at det var det ikke.
Og det er jeg faktisk glad for at høre, for det, hr. Estrup sagde, kunne i hvert fald meget nemt misforstås i den retning, som hr. Thulesen Dahl havde opfattet det.
Men nu har hr. Estrup altså bekræftet, at han ligesom hr. Buksti ikke ser noget perspektiv i og ønske om, at man skulle ændre grundloven af hensyn til unionsudviklingen.
Hvis jeg har forstået det rigtigt, er jeg glad for svaret og siger tak for det.
Ellers kommer vi altså i den situation, at det vil kunne lykkes Dansk Folkeparti at dræbe grundlovsdebatten allerede fra starten.
Det synes jeg ikke vi kan være interesseret i.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-01-28:
Jamen så bliver jeg nødt til at spørge hr. Estrup på en anden måde.
Vil Det Radikale Venstre sammen med Dansk Folkeparti i den kommende diskussion om grundlovsspørgsmålet arbejde for, at grundloven ikke ændres med henblik på muligheden af at kunne give EU større magt?
Altså, vil hr. Estrup være med til at arbejde for, at grundlovens rammer, som forhindrer afgivelse af mere suverænitet til EU, fastholdes også i forbindelse med en kommende grundlovsændring?
Søren Søndergaard (EL), 1999-01-28:
Og egentlig kunne man jo sådan set stoppe her.
Alligevel vil jeg godt sige et par enkelte ord, som jeg synes måske er nødvendige i forhold til en præcisering af vores holdning.
Og det kommer jo, synes jeg, lidt an på, hvordan man ser det.
Man kan jo forstå grundloven som de love og den praksis, som er opbygget oven på grundloven, oven på selve teksten.
Og det er klart, at dér er det selvfølgelig en politisk vurdering, om det er godt, om det er tilstrækkeligt, om det er en fin ramme.
Det er en politisk vurdering, og dér kan vi alle sammen have vores forskellige opfattelser.
Men den anden måde, man kan vurdere udtalelsen »en god grundlov« på, er jo ved at kigge på selve grundlovsteksten.
Og dér mener vi altså, hvis man skal være fair, at dér er der mindre tvivl, og dér er det ikke så politisk.
Dér handler det om, at den tekst faktisk ikke er særlig klar; at befolkningen er helt væk, hvis der er nogen, der læser den.
Altså, bare det faktum, at der blandt de første 14 paragraffer er 12 paragraffer, som handler om kongen: kongen må, kongen skal, kongen kan, kongen giver, kongen tager.
Realiteten er jo, at grundloven er komplet uforståelig ud fra en læsning af den, som den ligger.
Og vi lever jo på, at folk ikke læser den, men at de tror på de fortolkninger, som de har fået fortalt.
Og det kan måske være meget godt, måske er det ikke så godt.
Vi synes nok ikke, at det er så godt.
Vi synes, det er vigtigt, at folk kender grundloven.
Vi synes, det er vigtigt, at folk præcis ved, hvilke rettigheder, hvilke pligter der er grundlæggende og derfor er stadfæstet i en grundlov, og som en tilfældig regering ikke kan ændre.
For når vi snakker om overholdelse af grundloven, kan vi jo konstatere med historien som udgangspunkt, at det i sidste ende afhænger af magt.
Hvis vi tager påskekrisen i 1920, hvor kongen fiflede lidt vel rigeligt med grundloven, hvad var det så, der forhindrede, at det blev en succes?
Ja, det var en trussel om en generalstrejke fra de samvirkende fagforbunds side, som fik kongen på bedre tanker.
Det var et spørgsmål om magt.
Og da vi i 1942 så det grundlovsstridige forbud mod kommunisterne vedtaget i det her Folketing, hvor politikerne ikke var noget værn mod det grundlovsbrud, ja, dér kan vi konstatere, at der var magten ikke til stede til at forhindre, at grundlovsbruddet blev ført igennem.
Når vi så vil gå ind i denne her debat om ændring af grundloven, er det selvfølgelig, fordi vi vil vinde opbakning til nogle bestemte synspunkter, som vi har.
Det er ikke nødvendigvis synspunkter, som befolkningen har i dag, men det er synspunkter, som vi ønsker at vinde demokratisk opbakning til.
Og det handler om udbygning af demokratiet på forskellige måder, det handler om adskillelse af stat og kirke, det handler om indførelse af republikken, det handler om styrkelse af sociale rettigheder osv. osv.
Oplagt ting, som der ikke i dag nødvendigvis er en opbakning i befolkningen til, men oplagt også emner, som vi vil deltage i diskussionen af for at vinde opbakning.
Det er med det udgangspunkt, vi kan støtte den køreplan, som statsministeren har fremlagt.
Jytte Andersen (S), 1999-01-28:
At der skal ske en ligestilling, er faktisk udmærket, så den hensigt, der ligger i forslaget, kan vi støtte.
Det er jo ikke første gang, Folketinget har set forslaget.
Og dér kan jeg sige til Folketingets partier, at fra 1993 til 1997 blev der nedlagt 2,4 boliger om året, og at der må forventes at blive nedlagt 1 bolig om året frem til år 2002. Så det er ikke sådan, at der er blevet nedlagt i hundredvis af boliger; det er relativt beskedent.
Men alligevel er en ligestilling af procedurerne naturligvis fornuftig nok.
Så det vil vi gerne være med til.
Vi vil dog også opfordre forslagsstillerne til at få kigget på, om der ikke skulle være behov for en overgangsordning.
Det er regeringens opfattelse, at der er brug for en overgangsordning.
Der er statslige myndigheder, som har handlet efter det regelsæt, der er i dag, og dér mener jeg faktisk at man er nødt til at gå ind og vurdere, om der kan være en rimelig og hensigtsmæssig overgangsordning i perioden, indtil vi får forslaget vedtaget eller forslaget indgår i et andet forslag.
Det kan vi jo altid vende tilbage til.
Jeg kan sige, at på baggrund af den diskussion, Folketinget sidste gang havde om et tilsvarende forslag, henstillede min forgænger til ministerierne og de statslige myndigheder at følge den procedure, som her er foreslået, nemlig at forhøre sig hos kommunen, før man omdanner en bolig til et erhvervslejemål.
Og det er faktisk sådan, at man ikke siden har nedlagt boliger, uden at der har været et kommunalt samtykke.
Jeg kan også sige helt konkret, at dér, hvor vi vil have brug for overgangsordninger, er i Sundhedsministeriet med hensyn til Patientankenævnet og i Justitsministeriet, som er to ministerier, der har handlet ejendomme i forventning om at kunne få omdannet dem til erhverv.
Det er sådan set de to ministerier, der kan være tale om.
Så med de her ord giver jeg tilslutning til forslaget og er enig i princippet.
Der er et lille problem, men det er klart, at det kan være et irriterende problem.
Der skal være ligestilling mellem det offentlige og det private i de her procedurer.
Det er indlysende, og det vil vi som sagt gerne støtte.
Jørgen Estrup (RV), 1999-01-28:
Men jeg vil også gerne understrege, at det ikke var mig, der nævnte EU eller Unionen.
Det var hr. Thulesen Dahl, der meget praktisk fik indfortolket det, fordi hr. Thulesen Dahl havde et problem med det eksempel, jeg fremførte, som jo var noget helt andet, nemlig spørgsmålet om den ændring, der er sket med indholdet af værnepligtsbegrebet.
Det var det, jeg fremhævede.
Hvor hr. Thulesen Dahl går og bilder sine vælgere ind, at værnepligten er noget med at forsvare Danmarks grænse i Sønderjylland, drejer det sig jo nu om at forsvare Danmark et sted i Nordeuropa, uspecificeret.
Men det vil hr. Thulesen Dahl helst ikke snakke så meget om.
Jacob Buksti (S), 1999-01-28:
Jeg er da glad for, at hr. Aage Frandsen opfatter mine meldinger som rimelig positive.
Derfor vil vi godt have diskuteret formen.
Så kan vi siden tage stilling til, hvornår og hvordan vi skal lave indholdet.
Og jeg vil egentlig tage det, som hr. Aage Frandsen sagde, som en bekræftelse på, at det synspunkt, jeg har, er rigtigt, men bare med den modsatte konklusion af den, hr. Aage Frandsen kom til.
Hr. Aage Frandsen sagde noget i retning af, at i processen omkring den grundlovsrevision er det vigtigt, hvilke signaler man sender til befolkningen, for at befolkningen skal blive engageret, osv.
Og det er præcis det, jeg siger: Forudsætningen for, at vi kan få befolkningen engageret, er, at vi skaber et grundlag for, at befolkningen kan være med. Det, som jeg frygter, hvis vi starter med en kommission, er, at så bliver der lukket af til den kommission, indtil den er færdig.
Det er min vurdering, og det kan vi jo have en forskellig konklusion på.
Til hr. Keld Albrechtsen: Jamen det er helt åbenlyst, at grundlovens § 20 vil være en central bestemmelse, som man i givet fald skal tage stilling til.
Alt andet ville være unaturligt alene af den årsag, at Højesteret jo er kommet med en anvisning af, at det ikke er sikkert, at den er klar nok.
Derfor er jeg sådan set enig med hr. Keld Albrechtsen i, at hvis, såfremt, i fald man skal til at lave grundloven om, kommer man til at diskutere § 20. Jeg er også overbevist om, at i forbindelse med den diskussion, vi kommer til at have i forbindelse med høringerne osv., vil det være et af de elementer, som man bliver nødt til at forholde sig til, også af de årsager, som hr. Keld Albrechtsen er inde på.
Hvorvidt Socialdemokratiet så mener, at der er behov for en ændring af grundloven i den forbindelse, vil vi lade afvente de overvejelser.
Endelig til hr. Jann Sjursen
: Igen er jeg fuldstændig enig i, at det, det drejer sig om, jo præcis er, at vi skal have partierne frem med de ønsker og de synspunkter, der er, for at få gang i debatten.
Og det er derfor, jeg siger: Lad os få startet en proces, hvor vi får dét, og starte med det politiske og det folkelige og derefter gå over i det juridiske.
Så kan det være en smagssag, om man synes, man skal starte med en kommission.
Det synes jeg ikke, for jeg har en sikker forventning om, at så får vi nogle eksperter og nogle fine folk til at sidde og diskutere i et lukket rum, og så kan alle de, der vil undgå en debat, bare henvise til den, indtil der kommer en rapport.
Jeg vil hellere starte den anden vej fra.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-28:
For et par år siden foreslog Folketingets daværende formand, Erling Olsen, at der skulle laves en grundlovsændring med henblik på Danmarks tilpasning til EU, altså problemet med § 20 i grundloven, men Socialdemokratiet støttede dengang ikke den tanke.
Nu var statsministeren inde på, at ved en grundlovsændring skal der i hvert fald være én stor ting.
Og EU ville naturligvis være en meget stor ting.
Det ville være en dårlig sag, men det ville være en meget stor ting. Så jeg vil godt spørge hr. Jacob Buksti, om det stadig væk er Socialdemokratiets opfattelse, at der ikke er brug for nogen grundlovsændring i forbindelse med Danmarks medlemskab af EU.
Det synes jeg er et meget afgørende spørgsmål.
Hr. Jacob Buksti, som jo også er EU-ordfører, ved jo, at den tyske regering kræver, at der laves en EU-forfatning, altså at EU bliver en forbundsrepublik, og derfor er det spørgsmål jo noget, som man ikke undgår at tage stilling til i forbindelse med en grundlovsdebat herhjemme.
Søren Kolstrup (EL), 1999-01-28:
Jeg synes jo, det var et interessant svar, Venstres ordfører kom med her, men jeg kan altså forstå - og det vil jeg da gerne have at fru Bodil Thrane bekræfter - at Venstre er decideret modstander af, at man opstiller nogle målsætninger
for genanvendelse
Man skal hoppe fra tue til tue og tage stilling til, om det nu kan betale sig i den enkelte kommune, men nej tak til målsætninger, nej tak til nogle sigtepunkter i miljøpolitikken.
Det ordner man ude i kommunerne.
Er det korrekt forstået?