runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Heimburger (KF), 1999-11-11:
Jeg vil anbefale hr. Villy Søvndal at tage finanslovforslaget, der kom i 1982 - jeg tror, det var det sidste, Knud Heinesen underskrev, inden regeringen opgav.
I det var der et underskud så stort, at hvis man fremregner det til dagens penge, så ville vi segne.
Så vi kan godt tage en længere historisk diskussion om, hvorfor der i 1980'erne - efter at gratisterne havde taget deres ture, godt støttet af SF, og gratisterne var dengang Socialdemokratiet - virkelig var brug for nogen, der turde tage fat.
Og vi erkender også, at der blev lavet en masse indgreb over for erhvervslivet, og alle måtte bære en masse.
Nu taler vi altså om en 7-årig periode med absolut og konstant fremgang, ikke kun på grund af Socialdemokratiets dygtighed, men altså især på grund af internationale konjunkturer, og så skal vi alligevel blive ved med at læsse øgede omkostninger over på de mindre selvstændige, som vi mener skal være lokomotivet.
Det er totalt uopfindsomt, og vi er i en helt anden situation, end vi var i i 1982.
Villy Søvndal (SF), 1999-11-11:
Men det var sådan set heller ikke min hensigt at starte en længere historisk diskussion, for der er jo mange ting, der ændrer sig over tiden.
Det var bare udtrykket uopfindsomt, som jeg ikke syntes skulle have lov at stå alene.
Og man kan godt måske medgive, at store dele af den borgerlige politik i 1980'erne var uopfindsom.
Det vil jeg for så vidt ikke være uenig i.
Men altså jeg hørte den diskussion, der også var før,
om, hvem der er fattige i det her samfund.
Er det virkelig et alment indtryk, at selvstændige, private små arbejdsgivere er nogle af de fattigste, vi har i det her samfund?
Det er ikke mit indtryk.
Det er mit indtryk, at en af konsekvenserne af den lange opgangsperiode faktisk er, at vi er ganske mange, der tjener ganske meget, og det her er vel et udtryk for, at flere forskellige skal være med til at bære læsset.
Hvis man ikke vil være gratist, så er man nødt til at foreslå, at nogen skal være med til at betale for de forbedringer, der skal foregå, og her er så et konkret forslag, som vi støtter.
Jens Heimburger (KF), 1999-11-11:
Jeg vil gerne slå fast, at hr. Villy Søvndal og jeg garanteret er meget uenige, når jeg siger, at jeg mener rent faktisk, de selvstændige skal være velhavende, og de skal også beskattes godt.
Inge Refshauge (DF), 1999-11-11:
Ved det foregående lovforslag var min udmelding sådan lidt ja-nej.
Men det her lovforslag kan Dansk Folkeparti jo altså ikke støtte, bortset fra fleksibiliteten i barselorloven.
Den kan vi støtte.
Dækningsprocenterne i forsikringsordningerne kræves forhøjet for mindre private arbejdsgivere og for selvstændige, der er sikret dagpenge.
Statstilskuddet skal reduceres i disse forsikringsordninger.
Samtidig vil der blive forlangt, at arbejdsgivernes forpligtelser til at udbetale sygedagpenge indtræder tidligere, nemlig efter 8 uger mod i dag 13 uger.
Vi er også i Dansk Folkeparti en lille smule bange for, hvordan det skal gå med det såkaldt rummelige arbejdsmarked, når vi indfører sådan noget.
Det er et lovforslag, der vil give staten en besparelse på 262,8 mio. næste år og fremover en besparelse på 263,7 mio. Vi kan ikke være med her, og vi vil ikke gøre de små erhvervsdrivendes situation værre, end den er i forvejen, og vi vil ikke levere besparelser til en finanslov, vi alligevel ikke er stuerene nok til at deltage i.
Det er typisk, at man endnu en gang vil vælte omkostningerne over på de mindre erhvervsdrivende her i landet, og så undrer man sig samtidig over, at igangsætterkulturen er for lille.
Det er da rimelig nemt at forstå.
Dansk Folkeparti kan ikke støtte forslaget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-11-11:
Selv om det fra Socialdemokratiets ordfører, fru Anne-Marie Meldgaard, blev nævnt, at man ikke skulle føre finanslovforhandlinger her i salen, er det vel stort set det, vi har beskæftiget os med løbende.
Der vil jeg da sige med det samme, at jeg tror, CD har været med i de forlig, der har været lavet, og kan også godt bære det ansvar, det er at give og tage.
I det her forslag er der jo spørgsmålet omkring barselorloven, hvor man lukker op for, at man kan indrette sig, så det passer bedre til den enkelte familie.
Det har vi ikke nogen problemer med.
En anden positiv ting i det er jo spørgsmålet om § 28-aftalerne, hvor jeg synes, at man kommer med noget meget fornuftigt, hvis man gerne vil have, at kronisk syge og invalide kommer på arbejdsmarkedet, uden at det giver for store problemer.
Men når jeg så har sagt det, bliver jeg også nødt til at sige, at en af de ting, man forsøger at gøre i folkeskolen og i gymnasierne, er jo at påvirke unge mennesker, sådan at de vender sig fra den her lønmodtagerkultur og over imod en selvstændighedskultur.
Det er det, vi så gerne vil.
Lad de tusind små virksomheder blomstre, har vi sagt, når vi har svunget os op, og derfor kan det være meget vanskeligt at se, hvorfor de så skal have pålagt yderligere byrder. Så kan man sige: »Men det er jo ikke ret meget«.
Men jeg tror, man skal se det i sammenhæng med, hvor besværligt det
egentlig er at være selvstændig i Danmark
Her drejer det sig om nogle mindre selvstændige, og vi har slet ikke lyst til at
gøre det sværere for dem.
Så er det jo også interessant at kigge på de høringssvar, der har været, og der vil jeg, som det også blev sagt af fru Eva Kjer Hansen, gerne pege på Erhvervsministeriets. Er der nogen, der er gået hårdt ind i debatten omkring administrativt bøvl, så er det CD, og det er da bestemt også en meget stor arbejdsbyrde, man lægger på de mennesker i forvejen.
Vi har ikke lyst til også lægge flere økonomiske byrder på dem.
Det er jeg helt sikker på, vi kan finde ud af sammen med regeringen.
Det skal i hvert fald ikke være på det her område.
Dorit Myltoft (RV), 1999-11-11:
Dette lovforslag er et element i det fremlagte finanslovforslag.
af de vanskelige forslag.
Det plejer at være nemmere at stå med et forslag, som der følger penge med.
Ud fra en rimelighedsbetragtning kan Det Radikale Venstre støtte dette forslag, hvad angår de hævede dækningsprocenter.
Denne sidste del af lovforslaget vil tilgodese flere mødres ønske om at få bedre muligheder for at bevare tilknytningen til arbejdspladsen.
Jette Gottlieb (EL), 1999-11-11:
De to dele af lovforslaget har ikke meget med hinanden at gøre, og derfor bliver det selvfølgelig som altid todelt.
Den første del af lovforslaget kan vi godt leve med.
Det er relativt ukompliceret set med vores øjne.
I tiåret for FN's børnekonvention er det altså vigtigt at huske, at børn er selvstændige individer med egne rettigheder.
De første levemåneder er afgørende for, hvordan barnet efterfølgende udvikler sig, og derfor er det afgørende, at barnet i de første levemåneder får de bedst mulige betingelser for et nært og trygt forhold til forældrene.
Vi ved også, at amning f.eks., især i de første 3 måneder, har stor betydning for barnets sundhed og modstandskraft.
Vil en beslutning om mere fleksibel børneorlov føre til, at arbejdsgiverne i højere grad presser ansatte på orlov til at møde op for at klare presserende opgaver i virksomheden? Det kan man selvfølgelig ikke svare ja eller nej til forlods, men for Enhedslisten er det vigtigt, at retten til orlov er en ret og ikke en pligt, men at retten ikke undergraves.
Det kan også være, at forslaget har positive konsekvenser.
Alt for få fædre benytter sig af muligheden for at holde orlov de 2 første uger.
Det er muligt, at flere vil benytte sig af tilbudet, hvis de kan få lov til at smutte hen på arbejdet en dag eller to i perioden.
Vi kan muligvis også støtte, at den fleksible barselsorlov udstrækkes til at gælde stort set hele perioden; i øjeblikket gælder det jo kun efter 3 måneder.
Men det kræver altså, at der kommer vægtige argumenter for, hvornår og hvorfor det er godt for både mor og barn, hvis mor får lov til at genoptage arbejdet i begrænset omfang, fra barnet er 2 uger.
Vi kan altså først senere, når sådan nogle argumenter er kommet på bordet, melde klart ud, hvordan vi vil forholde os til den del af forslaget.
Tove Videbæk (KRF), 1999-11-11:
L 57 foreslår, at mindre private arbejdsgivere og selvstændige, der er sikret dagpenge fra tredje fraværsdag, og selvstændige, der er sikret dagpenge fra første fraværsdag, pålægges en ekstra udgift til forsikringsordninger.
Det vil koste ca. 1/4 mia. kr. for de små virksomheder.
Kristeligt Folkeparti mener, at det er uhensigtsmæssigt at skære i forsikringsordninger til mindre arbejdsgivere og de selvstændige og deres medarbejdende ægtefæller som foreslået her, især set i lyset af, at ordningen også blev beskåret fra finansåret 1997.
Yderligere kan man frygte, at dette forslag vil reducere arbejdsgivernes villighed til at ansætte folk fra socialt udsatte grupper, idet disse personer oftest vil have en større sygdomsrisiko end andre lønmodtagere, og dermed vil lovforslaget jo egentlig modvirke regeringens egne intentioner om at gøre arbejdsmarkedet mere rummeligt.
Forslaget vil ramme de små og mellemstore virksomheder, som statsministeren ellers roste i sin åbningstale, og som statsministeren mener skal styrkes.
L 57 foreslår også at lette adgangen til at genoptage arbejdet under barselorloven.
Det foreslås, at moderen kan genoptage arbejdet i mindre omfang uden at miste retten til dagpenge.
Det er Kristeligt Folkeparti meget betænkelig ved.
Vi kan frygte, at der vil være tilfælde, hvor moderen vil føle sig presset til at udføre forskellige arbejdsopgaver, og hensynet til barnet vil for os tælle allermest her.
I det mindste i disse første uger af barnets liv bør barnet have forældrene fuldt og helt, og jeg undrer mig faktisk over Venstres udmelding på det her punkt.
Bestemmelsen om barselorloven blev jo netop indført ud fra et ønske om især at beskytte moderen fra et pres fra sin arbejdsplads om at genoptage arbejdet kort tid efter fødslen
Tom Behnke (FRI), 1999-11-11:
Jeg lyttede med stor interesse til fru Tove Videbæks tale, og jeg kan lige så godt sige det, som det er.
Første halvdel af fru Tove Videbæks tale er jeg så enig i, at der er ingen grund til, at jeg står og gentager det, men vil blot henvise til, hvad fru Tove Videbæk sagde.
Vi er i Frihed 2000 hundrede procent enige. Hvad angår den anden halvdel, der handler om at lette adgangen til at genoptage arbejdet i barselorlovens første 14 uger efter fødslen, er vi knap så enige med Kristeligt Folkeparti.
Vi kan godt dele en bekymring, ja, men trods alt er der tale om her, at der bliver mulighed for en større fleksibilitet i de få tilfælde, hvor det vil kunne komme på tale, og det har vi i Frihed 2000 ikke noget imod.
Vi tror på, at den danske befolkning, herunder også mødrene, der har barselorlov, er så velinformerede og står så stærkt, at det pres, der eventuelt kan være fra en arbejdsgiver, vil være minimalt, og at det i hvert fald vil have minimal betydning for deres beslutning om eventuelt at vende tilbage på et tidligere tidspunkt end de 14 uger.
Men samlet set er det Frihed 2000's opfattelse, at det her forslag kan vi ikke være med til.
Jeg kan så også undre mig over, at forslaget her er et led i de politiske forhandlinger om finansloven for år 2000.
Jeg vidste ikke, at finanslovforhandlinger var blevet henlagt til Folketingssalen, men det er da interessant, og jeg synes da, det er en linje, som regeringen bør følge op på alle andre områder.
Vi er mange, der ellers ikke er med til finanslovforhandlingerne, som synes, det her er en rigtig god måde at gøre det på.
Så lad os få debatten for åbent tæppe, hvor befolkningen kan følge med i, hvad det er, der foregår under finanslovforhandlingerne.
Så er der ikke noget, der bliver stukket under stolen, og så vil alle kunne se, hvis der bliver indgået nogle aftaler, og det er altid spændende at kunne se de aftaler.
De plejer jo at være hemmelige, men på denne måde ser det ud til, at socialministeren har taget det første skridt i retning af absolut åbenhed om finanslovforhandlingerne.
Det hilser vi velkommen.
Karen Jespersen (V), 1999-11-11:
Ja, så må jeg sige til hr. Tom Behnke, at så ville det være rart, hvis åbenheden blev belønnet med lidt støtte til de forslag, der blev lagt frem.
Men jeg vil da sige tak til de partier, der var positive.
Fru Eva Kjer Hansen spurgte om - nu skal jeg passe på ikke at lyde teatralsk: Hvorfor er det netop denne gruppe, der skal rammes?
Man kan sige, at udgangspunktet er, at der faktisk er nogle overordentlig favorable forsikringsordninger
- det har jeg også sagt til hr. Jens Heimburger -
for små selvstændige erhvervsdrivende, der både ønsker at forsikre sig selv, og for de små selvstændige, der har en lønsum, der ligger under 5 mio. kr., hvor man jo her har nogle forsikringsordninger, hvor staten går ind og betaler en ganske stor del af de udgifter, der er ved forsikringsordningerne.
Normalt er en forsikringsordning sådan, at man over præmien betaler de udgifter, der skal dækkes, plus administrationsomkostninger, og her betaler staten faktisk et ganske betragteligt beløb.
Det er det tilskud til en bestemt befolkningsgruppes forsikringsordninger, vi nu går ind og reducerer, og det synes jeg er overordentligt socialt forsvarligt på alle leder og kanter, også når man tager den vækst, der har været i samfundet, og den generelle forbedring af indtægtsmulighederne, der er både for lønmodtagere og også for selvstændige, i betragtning.
lidt klichéagtigt, det kan man jo spørge om i alle sammenhænge, men jeg hørte det også sådan nærmest som, at hr. Jens Heimburger egentlig havde lidt svært ved at gå imod det her forslag, men at det var jo altså beslutningen, og det gjorde han så.
Når det drejer sig om mennesker med nedsat erhvervsevne, er der jo en bestemmelse, der siger, at hvis man ansætter arbejdskraft, hvor der er lagt op til, at man vil have flere sygedage end normalt, fordi man har en permanent sygdom, der er skyld i et højere sygefravær, så bliver disse friholdt, når man regner forsikringspræmien ud efter de nye regler her, sådan at der altså ikke dér kommer en øget belastning.
Der er jo mange gode ideer til, hvor vi kan bruge flere penge, men for at dette kan lade sig gøre
, hvis ikke vi vil sætte skatterne op, hvis ikke vi vil øge statsgælden, jamen så er der ikke anden udvej end at finde dem på andre områder.
Jens Heimburger (KF), 1999-11-11:
Da den konservative ordfører, fru Gitte Seeberg, ikke har mulighed for at være til stede her i salen i dag, skal jeg på hendes vegne redegøre for Det Konservative Folkepartis holdning til de fremlagte forslag.
Pakken har nu været evalueret af et udvalg under Finansministeriet, og lovforslagene er, som det fremgår, en følge heraf.
Da afgiftspakken blev indført i 1995, tog Det Konservative Folkeparti stærkt afstand fra pakken, en helt urimelig afgiftspakke med et stærkt konkurrenceforvridende element, for ikke at tale om de administrative byrder forbundet med forslaget.
Magen til omfordeling skal man lede længe efter.
Tænk blot på hotel- og restaurationsbranchen, som er stærkt belastet på konkurrenceevnen i dag.
Pakken har været revideret mange gange siden.
Vi pegede på uhensigtsmæssighederne dengang; det gør vi igen.
Det fremlagte forslag er igen en ny gang omfordeling.
Forslaget indeholder gode ting, såsom foreslåede ændringer af proceslisten, der kan lempe nogle virksomheders arbejdsbyrde.
Der lempes også lidt på rumvarmeafgiften, og det hilser vi da også velkommen.
Men der ændres ikke grundlæggende på rumvarmeafgiften, som er en meget belastende afgift.
Energiministeren foreslår at oprette nye puljer.
Det er vi imod.
Man foreslår fjernelse af grundfradraget; det er da fornuftigt nok.
Sådan er forslaget generelt skruet sammen; der er surt, og der er sødt.
Vi har noteret os, at elementerne har været diskuteret mellem erhvervsministeren og industriens udviklingsgruppe
, og det er da også muligt, at denne gruppe kan støtte elementer i de fire forslag.
Vi er ikke desto mindre overbeviste om, at alle helst så hele CO2-komplekset afskaffet.
Det gør Det Konservative Folkeparti i al fald, og som det fremgår, kan vi ikke støtte forslaget.
Eva Kjer Hansen (V), 1999-11-11:
Jeg vil gerne spørge fru Anne-Marie Meldgaard, om bemærkningen skal opfattes sådan, at der er lidt bevægelse i Socialdemokratiet, og at man på grund af de udsagn, der måtte komme her i dag, vil være villig til at komme med alternative forslag, som så kan komme til drøftelse.
Jeg synes, det ville være nok så interessant at få en melding om, hvad der måtte være af alternative udspil fra regeringens eller specielt fra Socialdemokratiets side. Med hensyn til fru Jette Gottlieb: Den bemærkning, jeg havde omkring orloven, var kun for ligesom at lægge op til, om ikke vi er kommet nogle skridt længere med hensyn til ligestillingen.
Jeg tror faktisk på, at kvinder i dag er i en situation, hvor de godt selv kan finde ud af, hvordan de skal vælge.
Og jeg tror også, at kvinder vil kunne sige nej, hvis de oplever et pres, som de ikke ønsker at lade sig diktere af.
Derfor synes jeg, at vi skal være meget åbne over for at se, hvordan vi i højere grad kan pålægge også mændene et ansvar og et engagement på det her område.
Ja, det kan undre, at hr. Villy Søvndal ikke hører efter, hvad der bliver svaret på spørgsmålene.
Jeg skal bare sige det én gang til, og det er, at for Venstre er det vigtigt, når vi overhovedet diskuterer brugerbetaling - og jeg kommer slet ikke ind på størrelse eller niveauer - at det så skal ses i sammenhæng med udbudet i forhold til: Hvad er valgmulighederne?
Hvad er det, man skal give en eventuel brugerbetaling for?
Og det er derfor, jeg gør så meget ud af at sige, at vi altså også bliver nødt til at nytænke på det her område og se: Hvad er det reelt for nogle tilbud, vi taler om, når vi overhovedet skal diskutere brugerbetaling?
Til Socialdemokratiets ordfører skal jeg meget gerne sige noget konkret i forhold til, hvad det er, vi ønsker os på området.
Vi ønsker os en udbygning af frit valg-modellen.
Socialministeren har tidligere oplyst mig i et svar, at der i dag er ca. 166 kommuner, som tilbyder frit valg.
Jeg synes, man skulle overveje, om man kunne gøre det til et reelt valg fra børnefamiliernes side at vælge den mulighed.
Jeg synes, der skal være bedre mulighed for at benytte pasningsordninger på kryds og tværs af kommunegrænser.
Jeg synes, man skal se på mulighederne for at give forældrene mulighed for selv at passe deres børn, hvor meningsmålingerne jo også viser, at der er en massiv interesse for det.
Der er altså nok af forslag at tage fat på.
Og jeg er glad for, at Socialdemokratiets ordfører spørger til det, for det er vel udtryk for en vis interesse i at tage fat på en drøftelse af de forskellige muligheder.
Jette Gottlieb (EL), 1999-11-11:
Jeg tror også, fru Eva Kjer Hansen misforstod mine spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører.
Det problem, jeg ser, er, at jeg ser i barselorlovsordningerne en beskyttelse af mor og barn.
Og det, jeg ser, der kan ske ved at lave om på det, er, at moderen kan blive udsat for et større pres fra sin arbejdsgiver til at prioritere anderledes, end det er optimalt for barnet.
Og det pres ligger naturligt i det øjeblik, man ønsker at fastholde sit job efter endt barselorlov, for så kan man meget nemt føle sig presset til at være imødekommende over for den arbejdsgiver, der beder en om lige at møde op og klare det problem, firmaet har.
Så det, jeg er ude på, er at sikre, at prioriteringen ligger i barnets tarv og ikke arbejdsgiverens tarv, mens man er under barselorlov.
Og det var sådan set bare det, der var mit ærinde i den sag.
Eva Kjer Hansen (V), 1999-11-11:
Det eneste positive ved dette lovforslag - og det er det eneste positive - er, at reglerne om barseldagpenge bliver mere fleksible, således at det bliver nemmere at genoptage arbejdet efter barsel.
Det synes jeg er et vigtigt skridt i den rigtige retning, for dermed tages der jo hensyn til de kvinder, der ønsker at holde kontakten til arbejdspladsen og fortsætte arbejdet i mindre omfang uden at miste dagpengene fuldstændig.
Så den del støtter vi gerne i Venstre.
Bestemt ikke, fordi det er nogen besparelse, men fordi kvinder skal have ret til selv at bestemme, om de vil optage arbejdet eller ej.
Og egentlig vil jeg også i den her forbindelse nævne, at vi vil fra Venstres side gerne diskutere de tanker, der er fremkommet i høringssvarene, om at give mændene adgang til at træde ind i stedet for moderen i barselorloven inden for 14-ugers-perioden.
Til gengæld må jeg tage stærk afstand til resten af lovforslaget.
Det er svært at se nogen som helst begrundelse
for de skærpelser, der ligger i lovforslaget.
Ministeren vil sende en ekstra regning til erhvervslivet på over 250 mio. kr. årligt.
Det finder vi helt urimeligt.
Det skal så gå ud over en i forvejen meget udsat gruppe, nemlig de mindre selvstændige arbejdsgivere, herunder medarbejdende ægtefæller.
Derfor er der grund til at spørge ministeren: Hvorfor netop lige disse forslag?
Hvorfor lige netop ramme denne gruppe?
Statsministeren havde jo ellers de store ord fremme om erhvervslivet i Folketingets åbningstale.
»Erhvervslivet er højstatusområde for regeringen«, sagde statsministeren, men det gælder åbenbart ikke i Socialministeriet, eller var det bare tom snak fra statsministerens side?
Mange af høringssvarene giver udtryk for bekymring over yderligere administrativt bøvl, men specielt interessant er det jo så også at læse høringssvaret fra Erhvervsministeriet.
Jeg går ud fra, at ministeren for længst har fulgt de fremkomne kommentarer op med en vurdering af konsekvenserne for de enkelte brancher, en nærmere vurdering af de administrative konsekvenser og også en vurdering i testpanelet, så vi nøje kan få belyst, hvad konsekvenserne af det her lovforslag egentlig er.
Og der tror jeg, at Socialdemokratiets ordfører vil få at se, at det ikke bare er små beløb, og at det ikke bare er ikke særlig mange virksomheder, der bliver ramt af det her.
Jeg ser frem til at få denne her nærmere vurdering, så Folketinget får større klarhed over konsekvenserne af dette lovforslag, men som nævnt vil vi fra Venstres side på ingen måde være med til at sende sådan en regning til erhvervslivet.
Jens Heimburger (KF), 1999-11-11:
Hvis jeg skal nå at hente mine børn i dag, er det fristende at starte med at svare hr. Villy Søvndal og hr. Jørn Pedersen, inden de overhovedet har nået at stille spørgsmål.
Det vil jeg så gøre om lidt.
Det her er jo i virkeligheden et spørgsmål, om det kun er ren brugerbetaling, uden at vi får noget igen.
Og det er det, vi vil granske i spørgsmålet. Vi sagde nej i forrige uge, da vi havde diskussionen om de ældre.
Vi kan jo konstatere, at hver uge har vi vore debatter, og vi kan konstatere, at der er både for mange børn og for mange ældre i det her samfund, og det må vi jo så gøre noget ved, og nu er det så børnene i denne her uge.
Hvis vi får noget for noget, og det »noget for noget« er, at vi rent faktisk får en forbedret pasningsgaranti, så mener jeg ikke, det kan sammenlignes med det spørgsmål, der var oppe i forrige uge, hvor vi kunne konstatere, at brugerbetaling udelukkende var et spørgsmål om, at der skulle tages, der skulle ikke gives noget; det var spørgsmålet om betaling for hjemmehjælp.
Jeg synes sådan set godt, at man kan give kommunerne den her mulighed.
Og derfor vil vi også nøje granske de regler, der følger med, for, hvad en pasningsgaranti så egentlig er, og hvis de er gode nok, jamen så vil vi være positive over for at kigge på det her forslag.
Vi er ret optaget af, at forældrene har en ordentlig økonomi.
Så vi har altså bidraget i den her debat til, at man måske godt, uden at det kostede flere penge, kunne omlægge tingene.
Jeg vil sige, at der ikke er nogen tvivl om, at nogle steder vil kommunerne, som allerede har en form for pasningsgaranti, kun nøjes med at indføre brugerbetaling, det
er vi godt klar over.
Og der kan man så diskutere, om det er rimeligt, om vi er ude i en glidebane.
Jeg kan konstatere, at der er tale om en ordning over 3 år, og derfor er der også grundlag for virkelig i detaljen at diskutere, hvor hårdt det går ud over de her familier.
Altså, i praksis er der tale om, at langt de fleste har brug for den her pasningsgaranti.
Der er det et spørgsmål om, at man skal tilbage til et job, man har noget, man skal have til at hænge sammen i sin dagligdag.
Så derfor er vi positivt indstillet over for forslaget, der giver denne her øgede handlefrihed.