Thor Pedersen (V), 1999-12-15:
Nu er det først i morgen, at vi har den generelle afsluttende debat om finansloven, men jeg vil gerne her ved forhandlingen om ændringsforslagene gentage, at når vi i Venstres oplæg til finanslovdrøftelserne undlod at fremsætte forslag, hvor regeringen på forhånd politisk havde låst sig fast i forlig med venstrefløjen, så var det med ærlig vilje for at muliggøre aftaler, der kunne bevæge Danmark i den rigtige retning.
Men vi kan konstatere, at bortset fra enkelte områder så har regeringen valgt i sin økonomiske politik at strikke et kludetæppe sammen baseret på Socialistisk Folkeparti.
Det har finansministeren gjort med den joker i baghånden, at man på væsentlige områder ville lade finansloven og regeringsmagten hvile på gammelkommunisterne i Enhedslisten.
Jeg kan sige helt ærligt til regeringen, at det ikke forstyrrer vores nattesøvn i Venstre, at vi ikke er med i eller støtter aftaler til den side.
Jeg har aldrig set noget mærkeligt i, at jeg ikke var enig med en kommunist eller en socialist.
Det har jeg det helt godt med.
Det er altså befriende, at der er ulykker, som man ikke har ansvaret for.
Vi ønsker heller ikke at deltage i beslutninger, der gør, at regeringen ikke kan leve op til statsministerens løfte om at forbedre danske virksomheders konkurrenceevne og løftet om ikke at pålægge danske virksomheder nye lønomkostninger ved lovgivning.
Vi må så leve med, at Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre kan bryde de løfter, som statsministeren har givet.
Derfor går vores ændringsforslag den anden vej, nemlig at gøre det lettere at drive virksomhed.
Derfor lægger vi ikke stemmer til nye skatter og afgifter eller kreditstramninger.
Dem stemmer vi nej til.
Derfor kan vi i Venstre ikke støtte de ændringsforslag fra regeringen, der bidrager til at øge de direkte omkostninger med over 1 mia. kr. ved beskæftigelse af medarbejdere i private virksomheder, eller de nye skatter og afgifter på mere end 3 mia. kr., som er nye byrder på virksomhederne.
Når det gælder aftalen om trafik mellem regeringen, SF og Enhedslisten, må vi konstatere, at ikke alene er
trafikministeren på afveje med Combus, men hele regeringen er på afveje med en aftale om at fratage den selvejende institution Københavns Havn 1.750 mio. kr. Meget tyder på, at der vil være tale om ren ekspropriation.
Trafikministeriet har tidligere udarbejdet et notat, hvoraf det fremgår, at ministeriets standpunkt er, at Københavns Havn er beskyttet af grundlovens § 73, da den er en selvejende institution.
En lov kan derfor hverken helt eller delvis inddrage nogen del af havnens formue uden iagttagelse af bestemmelserne i grundlovens § 73.
Dette siger Trafikministeriet i det omtalte notat.
Den selvejende institution Københavns Havn har nu formelt stævnet staten ved Østre Landsret og indbetalt en retsafgift på 20 mio. kr. for at rejse sagen.
Taber staten, risikerer den at skulle betale 2-3 mia. kr. i erstatning, og det er der stor risiko for, vurderer juraprofessor Lennart Lynge Andersen, som har gennemgået sagens akter for Ugebrevet Mandag Morgen.
Det er så tvivlsomt, hvordan sagen falder ud, at staten burde klappe hesten lidt. Jeg synes ikke, at staten kan begynde at trække penge ud af havnen, når man befinder sig på så tvivlsom grund, siger professoren, der er en af landets førende eksperter i fondsret, og det siger han til Ugebrevet Mandag Morgen.
Lennart Lynge Andersen mener, at det vil være betænkeligt, at staten trækker penge ud, før retssagen er færdig.
Ud fra en retspolitisk vurdering mener jeg, at det vil være betænkeligt.
Det vil være udtryk for manglende respekt over for domstolene, slutter professoren.
Jeg kan kun opfordre regeringen til at besinde sig.
Men der er andre måder at få hurtige penge i statskassen på.
Og finansministeren overgår sig selv i kreativitet, idet det foreslås at flytte ikke mindre end 12,3 mia. kr. af momspengene, der skulle være betalt i år 2001, ind i år 2000.
Regeringen fratager ikke alene de private virksomheder 12,3 mia. kr. i likviditet, men det koster anslået 700 mio. kr. i ekstra renteudgifter for virksomhederne.
Vi har tilbudt regeringen at lægge ryg til en effektivisering af voksen- og efteruddannelsesområdet, der koster det offentlige op mod 14 mia. kr.
Systemet er usammenhængende og uoverskueligt både for virksomheder og kursister.
Det administreres af to ministerier i syv forskellige love for 600 institutioner, som igen reguleres i 14 love.
Det har forhindret en overordnet politisk prioritering.
I stedet er regeringen faldet for fristelsen til at indføre en ny bruttoskat for arbejdsgiverne for at finansiere en del af omkostningerne i voksen- og efteruddannelsessystemet.
Men der er også ændringsforslag, vi er tilfredse med.
Det er ikke overraskende forslag, som vi bl.a. selv har fremført.
Vi har forud for forhandlingerne formuleret et klart ønske om at styrke det danske politi.
Det er fuldstændig uacceptabelt, at bøller og kriminelle i alt for høj grad har fået lov til at dominere gadebilledet, uden at politiet har kunnet gribe ind, eller at folk ikke kan få hurtig assistance ved vold og hærværk eller ved indbrud i eget hjem. Derfor havde vi et klart ønske om mindst 400 flere politifolk i et nyt politiforlig, flere midler til IT-anskaffelser, mulighed for større effektivitet i det politimæssige arbejde, i efterforskning samt en styrkelse af nærpolitiet.
Men vi gav også en klar melding om, at vi ikke ville indgå i aftaler, der medførte, at borgerne skulle betale mere i skat eller afgifter.
Men da regeringen vidste, at vi ville sige nej til øgede skatter og afgifter, ja, så bestod øvelsen for regeringen åbenbart i at få det hele til at bryde sammen hos justitsministeren ved konsekvent at afvise besparelser til finansiering af en politiaftale.
Den havnede så hos finansministeren, hvor vi ud over det, som vi havde forhandlet os frem til hos justitsministeren, fik tilbud om flere politifolk over forligsperioden, men vi skulle stadig acceptere, at det skulle finansieres ved afgiftsstigninger og gebyrer.
Vi sagde
selvfølgelig nej.
Det endte altså med, at regeringen gav sig og fjernede afgifts- og gebyrstigningerne, som Venstre og Det Konservative Folkeparti havde krævet, og i stedet anviste besparelser til finansiering af politiforliget, som vi så accepterede.
Vi stemmer for besparelser og politiaftale, men vi stemmer nej til nye afgifter og gebyrer.
Det er trods alt
sådan i parlamentarisk arbejde, at man har ansvaret for det, man stemmer ja til, men man har ikke ansvaret for det, man stemmer nej til.
Derfor er vi godt tilfredse med politiaftalen.
På samme måde støtter vi aftalen på sundhedsområdet, hvor der i det kommende år afsættes op mod 500 mio. kr. mere til en forstærket indsats på kræftområdet, ligesom aftalen sikrer midler til frivillig mammografiscreening i amterne og udvidet brug af hospice, en aftale, der er finansieret ved besparelser, bl.a. ved større konkurrence på indkøb af medicin.
I Venstre er vi meget tilfredse med, at vi kan indgå en rammeaftale om den fremtidige førtidspension, en reform, hvor det sikres, at der lægges vægt på det, man kan, og ikke på det, man ikke kan.
Vi sikrer den fleksibilitet, der gør, at langt flere i højere grad kan blive selvhjulpne.
skal have øget mulighed for at supplere deres pension med indtægt fra et arbejde.
Men vi foreslår også, at regeringens skærpede boligbeskatning af pensionisterne tages af bordet.
Vi ønsker endvidere, at der afsættes en pulje på 700 mio. kr. på erhvervsområdet til finansiering af lempelser af generationsskifter, ændret beskatning af aktieoptioner, forbedring af etableringskontiordninger og skattemæssig ligestilling af udenlandske nøglemedarbejdere med udenlandske forskere samt forhøjet grænse for straksafskrivning.
Som på mange andre områder har regeringen også lagt så tunge byrder på genindvindingsindustrien i form af miljøafgifter, at industrien ikke kan overleve.
Det betyder, at materiale til genbrug nu køres til Sverige eller Tyskland og ikke omforarbejdes her i Danmark.
Det er et rent skud i egen fod af regeringen.
Derfor foreslår vi en kompensationsordning for genindvindingsindustrien.
Vi foreslår en kvalitetsstrategi for de videregående uddannelser, ligesom vi foreslår forbedrede vilkår for de frie grundskoler, efterskoler, ungdomskostskoler og folkehøjskoler.
Endelig, for overhovedet at komme frem, 200 mio. kr. ekstra til nye projekter på motorvejsområdet.
for krone ved besparelser på i alt 3,5 mia. kr. Vi foreslår at spare 500 mio. kr. mere i en effektivisering af voksen- og efteruddannelsesområdet, en
langt mere ansvarlig og gennemgribende ændring end den, regeringen har foreslået.
Vi foreslår også i år 2000 at fastfryse niveauet for ulandsbistand og for Mifresta-rammen på niveauet for 1999.
Det gør vi bl.a. med baggrund i Rigsrevisionens kritik.
Der er et behov for en kritisk gennemgang af hele den måde, hvorpå man i Udenrigsministeriet og i Miljø- og Energiministeriet administrerer den danske ulandshjælp.
For mange projekter sættes i gang uden veldefinerede mål, og det gælder også den bistand, der ydes til ikkestatslige organisationer.
Vi ønsker en ekstern ekspertudredning, der bl.a. kan sikre veldefinerede mål for vores bistandspolitik, bl.a. om demokrati, menneskerettigheder og velstand, før vi yderligere øger bistanden.
Selv med dette midlertidige stop for stigningen i vores bistand vil Danmark stadig være det land i verden, der relativt yder mest i bistand og langt mere, end vi internationalt har forpligtet os til.
Vi ønsker også en forstærket indsats for at begrænse omfanget af fejludbetalinger i dagpengesystemet, og at staten på sin side bør overholde sine egne udgiftsrammer.
Merudgifter på et område skal finansieres ved tilsvarende besparelser på andre.
Derfor foreslår vi, at reserverne reduceres.
Og endelig, at staten er mere aktiv ved udbud af statslige opgaver ved at øge udbudet med ca. 6 pct.
Det giver i alt anviste besparelser på 3,5 mia. kr.