Jens Rohde (V), 2001-05-18:
Først vil jeg sige tak for debatten og tak til de partier, som støtter og er medforslagsstillere til dette beslutningsforslag.
Jeg skal i øvrigt for god ordens skyld tilføje, at jeg skulle hilse fra Kristeligt Folkepartis ordfører, fru Tove Videbæk, og sige, at de naturligvis støtter forslaget som medforslagsstillere.
Se, i andre lande har mangfoldigheden på radiomarkedet altid eller i hvert fald i mange, mange år været enorm.
Herhjemme sker der egentlig ikke rigtig noget.
Sidst der skete noget, var vel engang i 1992-93, hvor man i Telestyrelsen lige pludselig fandt ud af, at lokalradioerne faktisk godt kunne få lov til at gå fra at sende med 30 W til 160 W.
Men i alle årene op til var det fuldstændig umuligt at kunne få lov til at sende med 160 W.
30 W var, hvad frekvensnettet sådan kunne holde til.
Se, det, jeg synes er vigtigt, er, at vi prøver at se lidt mere dynamisk og progressivt på vores frekvensallokering, at vi tør spørge os selv, om de præmisser, som vi opstiller for vores frekvensallokering, egentlig er særlig tidssvarende.
De stationer, som vi kender i dag, som er kommercielle, og som i øvrigt ikke kan overleve bare ved at sende i en enkelt by - det er i hvert fald de færreste - sender jo i en lang række kommuner.
De har en masse 160 W-frekvenser.
Hvorfor i alverden skal de have en masse 160 W-frekvenser at sende på, hvis man nu kunne give dem en større sendestyrke i det område, som det er naturligt for dem at sende i, og dermed give plads andre steder på frekvensnettet, så andre stationer kan komme ind?
Jeg har hørt og noteret mig argumentet om, at det er bedre, at vi afventer de andre lande og ser, hvad der nu sker dér.
Der foregår jo netop frekvenshamstring, vil jeg næsten sige, en kamp om at få de attraktive frekvenser.
Det er derfor, at flere lande har ladet sig inspirere også af den hollandske model og selv går i gang med at prøve at se på, hvad de kan gøre.
Det gælder om at være med.
Hvis vi bare sidder tilbage her i Danmark og siger: Nå, nu må vi se, så må I tage, hvad I skal have - så kommer vi senere, og så bliver der ikke ret meget at rutte med.
Vi synes, der skal være meget at rutte med.
Det kræver altså, at man kigger lidt mere progressivt på det, men det kræver også, at man er oppe på mærkerne i forhold til de andre lande. Jeg har med tilfredshed i øvrigt noteret mig, at hvis man på Internettet går ind på det, der hedder radionyt.com, kan man se, at Telestyrelsens Pernille Springborg i Berlingske Tidende har sagt, at man godt kan lave en øvelse, hvor man rykker rundt på de eksisterende kanaler.
Hvor meget det kan give plads til, er usikkert.
Men det er korrekt, at det er de politiske krav, der afgør, hvor mange kanaler der er plads til.
Rigtigt!
Så lad os gå ind og se, om de politiske krav, vi har i dag, er tidssvarende, og om de er særlig hensigtsmæssige.
Vi synes det ikke, og derfor dette forslag om, at vi går aktivt ind og kigger på vores frekvensnet.
Hvis vi skal have flere landsdækkende stationer, flere større regionale kommercielle stationer, så må man selvfølgelig også give de eksisterende kommercielle stationer ordentlige konkurrencebetingelser.
Og i min verden er det altså en lille smule omvendt, når vi nu taler så meget om de her lokalradioer og er så glade for det lokale islæt, at man godt må samsende nyheder, mens man ikke må samsende musik.
Hvad er det, der gør en lokalradio lokal?
Vi ved jo, at stationerne allerede i dag forsøger at finde forskellige måder, hvorpå de kan samordne produktionerne, fordi det ganske enkelt er nødvendigt.
Derfor synes vi, at man lige så godt kan tage konsekvensen af det, men selvfølgelig også sørge for, at når der kommer flere kommercielle lokalradioner på markedet, som vi jo har i landet, og som gør et fantastisk godt stykke arbejde, skal de have de bedst mulige konkurrencebetingelser og derfor have lov til ikke at være så gennemregulerede, som vi synes at de er, og som vi synes lidt er et levn fra 1980'erne. Må jeg sige til ministeren, at jeg deler desværre ikke helt den optimisme, som ministeren har med, at lige så snart
Danmarks Radio dækker hele landet, vil DAB-radioen komme, og så går folk ud og køber DAB-radio.
Vi har nogle erfaringer fra andre lande, som mildest talt ikke ser lige så progressive ud som de prognoser, ministeren her giver udtryk for fra talerstolen.
Jeg tror, at det er en udvikling, der desværre kan have lidt lange udsigter, og det er jo også derfor, at en række andre lande netop er gået i gang med at lave en replanlægning af frekvensnettet.
Det er jo, fordi de har set skriften på væggen.
Fru Jytte Wittrock sagde i sin korte tale, at lokalradioen og radiostationerne allerede i dag har ganske udmærkede rammer og betingelser at arbejde under.
Jeg er ikke sikker på, at der er så mange stationer, der er helt enige med fru Jytte Wittrock, men det kan jo altid blive en diskussion om, hvad man skal regulere, og hvad man ikke skal regulere. SF sagde - ja, nu er fru Anne Baastrup gået - at vore præmisser ikke holder.
Jamen det, vi ønsker, er jo at gå ind og se på, hvad det er for nogle præmisser, der skal til for, at man skaber den mest dynamiske og bedste udnyttelse af frekvensnettet.
Og så til slut til hr. Søren Søndergaard om de internationale koncerner og om, hvem der nu har kommercielle interesser i det ene og det andet, osv.
: Det er jo den velkendte tale og sang fra Enhedslisten, og jeg respekterer naturligvis, at hr. Søren Søndergaard og Enhedslisten har den holdning til det kommercielle marked, men den deler vi jo ikke i Venstre, og det ved hr. Søren Søndergaard selvfølgelig også alt om.
Men ellers tak for debatten og tak til de partier, som stillede sig positive og var medforslagsstillere.