Brian Mikkelsen (KF), 2003-05-15:
Til hr. Naser Khader: Som sagt har forligspartierne ikke taget stilling til den proces endnu, så derfor kan man ikke gå herop og forudsætte, at processen er opgivet.
Vi har nemlig ikke taget stilling til det endnu.
Der har været en ordfører, der har haft en mening om det.
Jeg siger så, at min personlige holdning er meget tæt på den pågældende ordførers, men regeringen har ikke taget stilling endnu.
Det er også til hr. Aage Frandsen: Alle de andragender, der kommer fra alle Folketingets partier og fra alle Folketingets politikere, specielt kloge og erfarne politikere som hr. Aage Frandsen, bliver der jo lyttet seriøst til.
Det påvirker da selvfølgelig hele tiden den proces.
Sådan er en politisk proces jo.
Man lytter og bliver klogere og træffer
Og vi har ikke truffet nogen beslutning endnu om digitalisering.
Det vil vi gøre på et senere ordførermøde.
Jeg vil godt indlede med at sige, at rygtet om kulturarvens snarlige undergang nok er en smule overdrevet.
Da Kulturudvalget udarbejdede sin beretning i 2001, lå det ligesom i luften, at vi måtte forvente en katastrofe lige rundt om det næste hjørne.
Resultatet af udredningsarbejdet, som jeg iværksatte som opfølgning på Kulturudvalgets beretning, har vist, at opgaven nok er mere overskuelig end først antaget.
Udredningen peger på en række alvorlige og påtrængende problemer, som vi er nødt til at forholde os til.
bevaringen af kulturarven en række udfordringer.
En af de første er, at mængden af genstande, arkivalier og offentliggjorte værker hele tiden vokser.
En anden er, at der på flere felter er alvorlige problemer med bevaringen af materiale.
Det gælder både for kulturarven af ældre dato og for vor tids kulturarv, f.eks. digitalt fremstillet materiale, nutidskunsten og dele af arven fra industrisamfundet.
Endelig betyder den teknologiske udvikling, at grænserne for kulturarven er sat til diskussion.
Regeringen anser bevaringen af kulturarven som en af de allerallervigtigste opgaver på kulturens område.
Kulturarven er jo vores fælles hukommelse, med den kan vi få indsigt i vores fælles historie og derved grundlaget for vores nationale identitet.
Derfor har vi også en særlig forpligtelse til at levere kulturarven videre til de generationer, der kommer efter os.
Derfor er regeringen indstillet på at gøre noget på de områder, hvor udredningen peger på, at der er behov for handling.
Kulturbevaring indtager allerede i dag en betydningsfuld plads i arkivernes, bibliotekernes og museernes daglige virksomhed.
Vi bruger i Kulturministeriet ca. 1,4 mia. kr. årlig til driften af arkiverne, bibliotekerne og museerne.
Hertil kommer de beløb, som anvendes under andre ministerier.
Til det vil jeg gerne understrege, at institutionerne ud over bevaring jo også er forpligtet til at varetage andre opgaver: forskning, formidling osv.
I min tid som minister har jeg allerede taget en række
skridt for at sikre bevaring af kulturarven.
Som eksempel kan jeg nævne filmaftalen, hvor det er aftalt, at der i aftaleperioden skal bygges et nyt magasin for de såkaldte nitratfilm.
Det nye magasin er et godt eksempel på den tværgående bevaringstænkning, jeg mener skal være hovedhjørnestenen i de kommende års indsats.
Ud over den filmhistoriske arv fra perioden sidst i 1800-tallet frem til ca. 1950 vil magasinet også omfatte
Det Kongelige Biblioteks og Nationalmuseets samlinger af fotografier på nitratmateriale.
Vi har også i denne samling revideret og moderniseret arkivloven, som danner grundlag for et meget vigtigt kulturbevaringsarbejde både på det fysiske og elektroniske område.
Og så har vi som en konsekvens af den ret nylige revision af museumsloven fået etableret en styrelse, Kulturarvsstyrelsen, som skal koordinere kulturbevaringsarbejdet både for den faste kulturarv og for den kulturarv, vi har på museerne.
Jeg har meget store forventninger til, at Kulturarvsstyrelsen kan påtage sig en række igangsættende og koordinerende opgaver, herunder på visse områder at samarbejde med Biblioteksstyrelsen og Statens Arkiver.
Alt i alt gøres der derfor efter regeringens opfattelse allerede i dag en meget stor indsats for bevaring af vores kulturarv.
Kulturudvalgets beretning fra maj 2001 har sat rammerne
for udarbejdelsen af en udredning om bevaring af kulturarven.
Jeg præsenterede udredningen for Kulturudvalget den 2. april
2003, og jeg var glad for ved denne lejlighed at fremlægge en samlet kortlægning af bevaringsproblemerne
Sagen er den, at vi står over for et meget broget område med mange forskellige problemstillinger, så det har været nødvendigt for udredningen at foretage en række afgrænsninger.
Som foreskrevet i Kulturudvalgets beretning har udredningen lagt betydelig vægt på situationen i de centrale statslige institutioner.
På museumsområdet kommer udredningen naturligvis også ind på de statsanerkendte museer, hvor staten jo via museumsloven kun har et medansvar for driften, herunder bevaringsarbejdet.
Da hovedansvaret for disse museer primært ligger i kommunerne,
er der kun konkrete anbefalinger af økonomisk karakter på det område, hvor staten har det økonomiske hovedansvar.
Jeg finder egentlig, at det er en rimelig afgrænsning.
Til gengæld har Kulturarvsstyrelsen en meget vigtig opgave med at overvåge kvaliteten af udviklingen på det statsstøttede museumsområde.
Det er mit indtryk, at udredningen holder sig dette mål for øje og på dette grundlag er fremkommet med en række værdifulde anbefalinger til at fremme bevaringen af væsentlige dele af vores kulturarv.
Der er lagt meget arbejde i at foretage den af Kulturudvalget ønskede prioritering af opgaverne og i at udarbejde kriterier for, hvordan behandlingen af de enorme samlinger kan blive til en opgave, der kan blive nogenlunde overskuelig.
Udredningen har jo ikke kunnet dække alle områder.
Et så vigtigt område som industrisamfundets historie er kun behandlet meget generelt.
Det største enkeltproblem for de fysiske samlinger er ifølge udredningen for få og for dårlige magasiner.
De fleste akutte bevaringsproblemer, som vi står over for i dag, skyldes disse dårlige opbevaringsforhold.
Gode magasiner med stabilt klima forlænger levetiden for genstandene, og de forhindrer, at bevaringsproblemerne vokser os over hovedet i fremtiden.
Udredningen peger bl.a. på de presserende magasinproblemer, som vi har på det statslige område.
En arbejdsgruppe arbejder p.t. på at etablere et nyt grundlag for en politisk beslutning om en løsning af Statens Arkivers lokaleproblemer, herunder specielt det påtrængende magasinproblem.
Regeringen vil i forbindelse med fremlæggelsen af finanslovforslaget for år 2004 i august præsentere et oplæg til en løsning af Statens Arkivers lokalemæssige situation; et oplæg, som jeg som lovet vil indbyde ordførerne til en bredere drøftelse af. Jeg synes også, det er tilfredsstillende at konstatere, at der på det ikkestatslige område er taget initiativ til etablering af regionale fælles magasinløsninger.
Der er gode perspektiver i en sådan samordning.
I den mindre udgiftskrævende del af udredningens anbefalinger har jeg bedt Kulturarvsstyrelsen om i samarbejde med relevante institutioner og personer at udarbejde en vejledning for god magasinering til gavn for alle landets kulturbevaringsinstitutioner.
Jeg har også noteret mig, at udredningen peger på behovet for en øget konserveringsindsats for at undgå, at genstande af enestående national betydning går til grunde, og for at forebygge, at der i fremtiden opstår store akutte bevaringsproblemer.
Udredningen peger på, at den konserveringsindsats, som finder sted på landets kulturbevaringsinstitutioner,
kan målrettes mere, hvis man på de enkelte institutioner i højere grad prioriterer den konserveringsfaglige indsats efter genstandenes betydning. Der synes også at være mulighed for at koordinere konserveringsindsatsen bedre.
Der har jo været en tendens til, at de centrale kulturinstitutioner har hver deres konserveringsværksted.
Vi kan heldigvis også se, at nu begynder de statslige institutioner at samarbejde mere på området, og det synes jeg er positivt.
Udredningen peger på, at der kan være flere fordele forbundet med fremover at tænke mere i fælles konserveringsværksteder.
Større værksteder vil jo kunne trække og styrke et bedre fagligt miljø og dermed sikre, at institutionerne får løst deres opgaver bedre.
En anden stor trussel mod genstandene er den måde, de håndteres på.
Mange genstande bliver beskadiget som følge af transport eller forkert behandling.
Udredningen peger på, at der er brug for vejledende standarder for den daglige bevaring og håndtering af genstandene, og jeg vil i den forbindelse bede Kulturarvsstyrelsen om i samarbejde med Konservatorskolen at igangsætte et sådant initiativ.
Allerede inden udredningsarbejdet blev igangsat,
blev problemerne om det syreholdige papir diskuteret indgående.
til ca. 1970
, fordi det papir er så syreholdigt, at papirets struktur nedbrydes relativt hurtigt.
Her står vi over for en stor udfordring.
Der er tale om en meget stor mængde papir.
Det Kongelige Bibliotek har f.eks. opgjort mængden til 23 pct. af samlingerne.
Problemet er ikke generelt akut, men vi skal uden tvivl gøre noget inden for en overskuelig årrække, hvis papirmaterialet på vore arkiver og biblioteker ikke skal forgå på længere sigt.
Jeg vil derfor snarest muligt tage initiativ til, at der nedsættes en arbejdsgruppe bestående af specialister på papirafsyringsområdet, som får til opgave at udarbejde en egentlig handlingsplan til løsning af udfordringen.
Der indsamles stadig mange genstande, og der er en tendens til, at denne indsamlingsindsats ikke altid er lige godt koordineret.
Problemet er specielt for de kulturhistoriske museer, hvor indsamlingspolitikken har haft en tendens til at tage udgangspunkt i det enkelte museum og ikke i en egentlig helhed.
Udvalget anbefaler, at det kulturhistoriske museumsområde fremover skal arbejde i retning af en bedre koordinering på indsamlingsområdet.
Opgaven er populært sagt at undgå, at alle indsamler det samme og derved gør bevaringsbyrden uoverskuelig for vore efterkommere.
Sat på spidsen
kan man jo spørge sig selv, hvor mange blå kaffekander og messingstrygejern vi ønsker at overlevere til kommende generationer.
Når først en genstand er indlemmet i en samling, er det jo et stort problem at udskille den igen.
Kulturarvsstyrelsen er derfor i gang med at udarbejde en database, som skal hjælpe til en bedre koordinering af indsamlingsarbejdet.
Hensigten er, at alle museer med tiden skal registrere deres samlinger i basen.
Det vil således blive muligt at få et overblik over, hvad der befinder sig på landets museer, og hvor der er et indsamlingsefterslæb eller det modsatte.
På sigt skulle det gerne åbne op for en meget mere målrettet indsamling og kassationspolitik; en udvikling, som jeg lægger vægt på at fremme.
For den elektroniske kulturarv anbefaler udredningen, at rammerne for at indsamle, bevare og gøre den elektroniske kulturarv tilgængelig fastlægges i en ny, udvidet pligtafleveringslov.
Denne lov skal omfatte hele den offentliggjorte elektroniske kulturarv, dvs. radio- og tv-udsendelser, film og internetmateriale.
Internettet er jo i dag som medie præget af og bærer af information og viden, der ikke er repræsenteret andre steder.
Selv om det kun er 6 år siden, pligtafleveringsloven blev revideret sidst,
har den teknologiske udvikling betydet, at der igen er behov for en revision.
Udvidelsen af pligtafleveringsloven vil gribe ind i såvel radio-, tv-, film- som ophavsretlovgivning.
Regeringen forventer derfor at kunne fremlægge et forslag til en ny udvidet pligtafleveringslov i folketingssamlingen 2004-2005.
I forlængelse af anbefalingen om en mere dækkende indsamling af materiale fra internettet foreslog udredningen en undersøgelse af behov og omkostninger i forbindelse med registrering af den elektroniske kulturarv.
Kulturministeriet vil arbejde videre med denne anbefaling.
En anden vigtig betydningsfuld konklusion på udredningen er konstateringen af, at digital bevaring er mulig også på sigt.
Ligesom bevaring af den fysiske kulturarv kræver bevaring af digitalt materiale en aktiv bevaringsindsats i form af løbende overvågning. Et velfungerende nationalt samarbejde mellem arkiver, biblioteker, museer er også meget væsentligt i forhold til arbejdet med digital bevaring.
Udredningen anbefaler at etablere en styregruppe for digital bevaring på tværs af kulturbevaringsinstitutioner og med den relevante ekspertise.
Vor tid skal nødig huskes som den periode, hvor man bare lod stå til, mens umistelige kulturskatte gik tabt.
Jeg prioriterer som borgerlig kulturminister kulturen meget højt.
For at kunne forstå, hvem vi er, må vi jo også vide, hvor vi kommer fra.
Derfor er det væsentligt, at vi værner om vores fysiske og digitale kulturarv.
Derfor er det en opgave, vi gerne påtager os i regeringen sammen med Folketingets partier.
Så jeg glæder mig til drøftelserne i dag og til det videre arbejde frem til efteråret, hvor vi forhåbentlig sammen med Folketingets partier kan lave en plan for, hvordan vi får bevaret den fysiske og den digitale kulturarv for vores efterkommere.