Kristian Jensen (V), 2002-11-27:
Regeringen har fra den første dag - det er faktisk for 1 år siden - slået fast, at der er indført et skattestop i Danmark, og at det skattestop også er gældende for kommuner og amter.
Det fremgår krystalklart af regeringsgrundlaget.
Derfor har det også været et naturligt udgangspunkt for forhandlingerne mellem staten og de kommunale organisationer i forbindelse med indgåelse af aftaler for den kommunale økonomi for år 2003.
Regeringens holdning til skattestoppet, omfanget af skattestoppet og virkningerne af et brud på skattestoppet er da også specifikt noteret i aftalerne for kommuner og amter.
I pjecen fra Finansministeriet om de kommunale økonomiaftaler står der således på side 30 under amterne: Skattestoppet gælder for den amtskommunale sektor under ét.
Regeringen vil søge tilslutning til at neutralisere virkningerne af en eventuel stigning i den gennemsnitlige kommunale udskrivningsprocent.
Landets mange kommuner har da også lagt sig i selen for at overholde deres del af aftalen.
Nogle kommuner har været nødt til at sætte skatten op, og andre kommuner har taget deres del af ansvaret og sat skatten ned, således at kommunerne samlet set har overholdt skattestoppet til punkt og prikke. Desværre har indstillingen fra landets amtskommuner ikke været den samme, og derfor står vi her i dag med det lovforslag, der skal leve op til regeringens løfter og neutralisere virkningerne af stigningen i den amtskommunale udskrivningsprocent.
Det er vigtigt for mig at slå fast, at fokus naturligvis er på Frederiksberg Kommune og Vestsjællands Amt, der har gennemført de skattestigninger, som nu skal neutraliseres.
Men aftalen mellem regeringen og amterne kunne også have været opfyldt, hvis andre amter havde prioriteret deres budgetter sådan, at de havde sat skatten ned.
Det er ikke sket, og derfor står vi nu i den situation, at skattestoppet er brudt af amterne set under ét.
Derfor er det både rigtigt og naturligt og forventeligt, at regeringen lægger dette lovforslag frem, som lever op til det, regeringen har lovet vælgerne, og som er blevet præciseret under forhandlingerne med amter og kommuner.
Reguleringen foregår ved, at de amter, der har hævet skatten, får inddraget halvdelen af nettoprovenuet fra skattestigningerne gennem en målrettet reduktion af tilskuddet, og den resterende halvdel inddrages ved at sænke det samlede tilskud til landets amter.
Efter 2 år vil den individuelle inddragelse af provenuet stoppe, og derefter vil 100 pct. af provenuet blive inddraget ved at sænke det samlede tilskud til amterne. Der har været meget debat om det rimelige i at inddrage 50 pct. af provenuet ved at sænke det samlede tilskud til amterne.
Det betyder, at det ikke blot er det enkelte amt, men amterne samlet set, der har et ansvar for at overholde de indgåede aftaler.
Derfor er det en logisk og rimelig konsekvens, at reguleringerne i forbindelse med et brud på skattestoppet både har individuelle og kollektive elementer.
Individuelle, fordi det er de enkelte amter, der ved at hæve skatterne bryder skattestoppet, og kollektive, fordi andre amter kunne have neutraliseret skattestigninger ved at sænke skatterne i de amter, hvor det økonomiske råderum i højere grad er til stede.
Det ses tydeligt i primærkommunerne, hvor en række kommuner har valgt at sætte skatterne op, men samtidig er skattestoppet overholdt, idet andre kommuner har valgt at sætte skatten ned, sådan at kommunerne samlet set har overholdt skattestoppet.
Jeg skal tilføje til sidst, at jeg finder det ganske fornuftigt, at indenrigs- og sundhedsministeren har valgt at indføje § 7 i loven, som giver mulighed for at se bort fra eventuelle amter, der måtte være sat under administration, i vurderingen af, hvorvidt skattestoppet er overholdt eller ej.
Det er vigtigt for mig at slå fast, at det ikke er amterne selv, der vurderer, om de kan blive sat under administration eller ej.
Det kræver en konkret henvendelse og en nøje gennemgang af amtets økonomi, og det vil betyde væsentlige indgreb i amtets økonomiske styring at blive sat under administration.
Det er så absolut ikke noget ønskværdigt mål hverken for amter eller kommuner at blive sat under administration, men hvis det måtte ske, giver § 7 en fornuftig ventil til ministeren i forhold til skattestoppet. Venstre kan naturligvis støtte forslaget.
Hr. Thomas Adelskov tager fuldstændig fejl; der er ikke smuthuller i skattestoppet.
Det er meget klart, og det er meget tydeligt defineret, at ingen skat bliver hævet, og ingen afgift bliver hævet.
Det er, som om hr. Thomas Adelskov har den opfattelse, at det er en belønning, hvis en kommune får lov til at sætte skatten op: Så er det en belønning til borgerne; så skal man glæde sig over, at man er kommet i så elendig en situation, at man er sat under administration og derfor er presset til at sætte skatten op.
Det kan godt være, at det er den socialdemokratiske indstilling, at det er en belønning til borgerne, at skatten stiger.
Det er ikke min indstilling.
Det er således, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil og jeg er valgt som medlemmer af Folketinget til at varetage Danmarks interesser.
Det betyder, at vi fra Folketingets side vedtager, hvad de overordnede samfundsmæssige, nationaløkonomiske styringsredskaber er, og hvad udviklingstendensen for Danmark som helhed er.
Og når et flertal herinde har vedtaget, hvilken retning man ønsker at gå, så kan man bryde det ned i dele ved at sige, hvad det er for en del af den vækst, der måtte være, der skal ligge i staten, i amterne og i kommunerne.
Det er rigtigt, at vi sætter nogle grænser for, hvorledes udviklingen skal være.
Vi lægger nogle grænser ind for, hvor stor væksten er i den kommunale sektor, hvor stor væksten er i den amtslige sektor, hvor stor væksten er i den statslige sektor.
Uden det ville man ikke have den fornuftige og sunde økonomiske styring, som vi i hvert fald i Venstre går ind for.
Jeg ved ikke, om Enhedslisten går ind for det.
Jeg ved i hvert fald, at Enhedslistens ordfører og jeg nok har to vidt forskellige opfattelser af, hvad der er sund økonomisk udvikling.
Jeg må bare sige, at fru Karen Klint tager fuldstændig fejl, når hun siger, at aftalesystemet normalt kun er 1-årigt.
Jeg har f.eks. med mig herop den daværende SR-regerings aftale med Kommunernes Landsforening fra 1998, hvor overskriften er »Aftale om kommunernes økonomi og service 1999-2002«.
Så der er absolut ikke noget nyt i, at der er flerårige virkninger af de aftaler, der indgås.