Søren Gade (V), 2004-11-11:
Først vil jeg gerne takke for de mange interessante indlæg og bemærkninger, der har været, og jeg vil også gerne takke for den overvejende positive modtagelse, lovforslaget har fået.
Der er blevet rejst en række spørgsmål, som det vil være naturligt at få belyst under udvalgsarbejdet, men jeg vil godt lige komme med nogle bemærkninger for at holde fokus på det helt centrale i de tre lovforslag, som er behandlet her i dag.
Lovforslagene hviler i al væsentlighed på et langvarigt og grundigt udvalgsarbejde med deltagelse af så vel juridiske eksperter som militære ledere og repræsentanter for personaleorganisationer og faglige organisationer i forsvaret.
Regeringen lægger stor vægt på, at dette udvalg har vurderet, at der fortsat er behov for et særligt militært straffe- og disciplinarsystem, også i fredstid.
Det er i den forbindelse af afgørende betydning for regeringen, at lovgivningen bygger på dette udvalgsarbejde, og at betænkningen stort set er afgivet i enighed med en fin indre balance, både set i forhold til de interesser og hensyn, som skal varetages, og de retsgarantier, en sådan lovgivning nødvendigvis skal indeholde.
I forhold til den gældende lovgivning sker der en ikke ubetydelig afkriminalisering.
F.eks. kan simpel uagtsomhed ikke længere straffes, men alene resultere i et disciplinarmiddel, og kun forhold af grovere karakter vil typisk være strafbelagt.
Der sker også en klar adskillelse af strafansvar og disciplinaransvar, hvilket bl.a. kommer til udtryk i forslaget til en selvstændig militær disciplinarlov.
En del af ordførerne havde nogle konkrete spørgsmål.
Jeg vil ikke love, at jeg kan svare på dem alle sammen, men der var nogle principielle spørgsmål, som jeg vil prøve at forholde mig til.
Flere af ordførerne har udtrykt bekymring angående FN's torturkonvention og har spurgt, hvorfor den ikke er indskrevet i forslagene.
Det er sådan, at Danmark i medfør af torturkonventionens artikel 4, stk. 1, er forpligtet til at sikre, at enhver torturhandling som defineret i konventionens artikel 1 er strafbar i Danmark og kan pålægges en passende straf under hensyn til handlingens alvorlige natur.
Det afgørende for, om man fra dansk side lever op til denne forpligtelse, er ikke, om der i dansk lovgivning er en særskilt bestemmelse, der forbyder tortur.
Det centrale er derimod, om dansk lovgivning indeholder bestemmelser, som medfører en passende straf for handlinger, der i konventionens forstand har karakter af tortur, og dette er efter justitsministerens opfattelse utvivlsomt tilfældet, idet eventuelle tilfælde af tortur allerede efter de gældende regler i den danske straffelov – navnlig reglerne om vold, tvang, trusler og forbrydelser begået i offentlig tjeneste – vil kunne straffes med en passende streng straf.
Tilsvarende vil de generelle regler om forsøg og medvirken finde anvendelse.
Jeg svarer selvfølgelig gerne på spørgsmål under udvalgsbehandlingen, men det er altså argumentationen for, at det ikke er medtaget som en selvstændig del af straffeloven.
Det, der har givet anledning til de fleste spørgsmål, er det, som er blevet kaldt min mulighed for at begrænse ytringsfriheden.
Jeg kan berolige specielt hr. Villy Søvndal med, at jeg in gen planer har om at forbyde den forening, hr. Villy Søvndal er medlem af, men jeg skal prøve at redegøre for, hvorfor udvalget mener, at den tidligere § 29, nu § 27, skal bevares i loven.
§ 27 har til formål at beskytte forsvarets omdømme under væbnet konflikt eller ved truende udsigt hertil, så vel i Danmark som i udlandet, hvor militært personels deltagelse i visse foreninger eller forsamlinger kan sætte spørgsmålstegn ved deres loyalitet i forbindelse med den opståede konflikt eller kan have en negativ signalværdi for befolkningen.
Det foreliggende udkast begrænser anvendelsesområdet i forhold til den gældende bestemmelse, idet det efter forslaget i modsætning til den gældende ret nu yderligere kræves, at et forbud skal være nødvendigt for at sikre, at forsvaret kan udføre sine pligter og opgaver på en forsvarlig måde.
Det fremgår af betænkningen, at der er enighed i udvalget om opretholdelse af en bemyndigelse til forsvarsministeren til under ekstraordinære forhold, der truer landets sikkerhed, at forbyde tjenestegørende militært personel at deltage i politiske foreninger eller forsamlinger.
Jeg vil sige, at her står jeg naturligvis også til rådighed for yderligere besvarelser.
Det er ikke et kardinalpunkt i lovforslaget, men jeg prøver at redegøre for de overvejelser, man har gjort sig i udvalgsarbejdet, og som altså mundede ud i, at man lod bestemmelsen blive i forslaget.
Med hensyn til ICC, Den Internationale Straffedomstol, kan jeg henvise til § 37, stk. 2, i forslaget til militær straffelov, hvor der står: »På tilsvarende måde straffes den, der forsætligt bruger krigsmiddel eller fremgangsmåde, hvis anvendelse er i strid med en af Danmark tiltrådt mellemfolkelig overenskomst eller med folkeretlig sædvaneret«.
Vi er altså dækket ind af § 37, stk. 2. Hr. Villy Søvndal og også andre har udtrykt bekymring angående ytringsfriheden.
Jeg er sikker på, at det vil blive diskuteret under udvalgsarbejdet, men jeg vil lige rette en lille misforståelse.
Det er således, at § 33, som hr. Villy Søvndal henviste til, er gældende for journalister under væbnet konflikt. Hr. Villy Søvndal nævnte Berlingske Tidende og spurgte, om det er den paragraf, journalisterne fra Berlingske Tidende kan straffes efter.
Det er det ikke, idet sagen ikke omhandler en væbnet konflikt.
Det er bare sagt til orientering, men der kan stadig væk selvfølgelig være ting, man ønsker belyst.
Angående spørgsmålet om § 9 og straffrihed var specielt hr. Morten Helveg Petersen inde på problemstillingen.
Det er rigtigt, at der var en mindretalsudtalelse, men den gik på formuleringen, altså ikke på, at det ikke kan være interessant.
Hr. Morten Helveg Petersen mener, at vi stringent skal følge den internationale formulering, men udvalget var enigt om, at det var et rent formuleringsteknisk spørgsmål, og at resultatet ville blive det samme, hvad enten man brugte den ene eller den anden formulering.
Det er bare sagt som forbrugeroplysning, og også her stiller jeg selvfølgelig materiale til rådighed for Forsvarsudvalget under den videre behandling.
Fru Pia Boisen spurgte til definitionen af væbnet konflikt.
I stedet for at jeg læser den op her, kan den selvfølgelig oversendes til udvalget, så der kommer en helt firkantet forklaring på, hvad der menes med væbnet konflikt, for den har jeg selvfølgelig også.
Så vil jeg sige til hr. Morten Helveg Petersen, at jeg deler hr. Morten Helveg Petersens opfattelse af, at det er godt, at gummiparagraffen i den gældende lov, altså § 15, forsvinder.
Men jeg vil også sige til hr. Morten Helveg Petersen, at hvis vi forestillede os, at man fjernede den militære straffelov, ville det faktisk være den almindelige straffelovs §§ 156 og 157, som var gældende, og så ville vi have lidt af den samme problemstilling, fordi man kan putte utrolig meget ind i lige præcis de to bokse.
Så kan jeg måske lidt drillende sige, at jeg med stor interesse har læst Politiken, hvor hr. Morten Helveg Petersen udtalte, at når vi ikke kan få det bedste, altså slippe af med den militære straffelov, må vi nøjes med det næstbedste.
Det svarer jo til, at når ikke man kan få den, man elsker, må man elske den, man får.
Jeg er selvfølgelig godt tilfreds med den modtagelse, forslagene har fået, og jeg stiller gerne op for at besvare spørgsmål i udvalget, så vi kan få belyst de relevante problemstillinger, der er rejst under debatten i dag.