Søren Søndergaard (EL), 1999-03-19:
Repatriering
skal være frivillig og må ikke blive noget, man påtvinger folk, og derfor er vi også tilfredse med, at det af lovforslagets § 2 fremgår, at der skal være tale om frivillighed.
En repatrieringspolitik må ikke forveksles med udvisningspolitik.
Her kan man så have de synspunkter, man nu har, men det er noget andet end udvisningspolitik, og derfor er princippet om frivillighed helt centralt at få slået fast.
af flygtningene.
Der skal være andre aktører på banen, men vi savner argumentation for den ændring.
Man kan vel forstå forslaget på to måder: enten er det en fortsættelse af regeringens offensiv mod Dansk Flygtningehjælp for at få tømt organisationen for kraft og indhold, eller også så er det en luns, der gives til den borgerlige opposition i håb om at få dens støtte.
Vi vil i hvert fald gerne have udbygget, hvad der er baggrunden for den ændring.
Hvis vi f.eks. tager Bosnien, formåede nogle at flygte - og godt for dem - mens andre ikke formåede at flygte og levede under utrolig vanskelige og kummerlige vilkår, mistede familiemedlemmer, mistede børn osv. under krigen.
Og når der bliver en fred, en skrøbelig fred med massevis af problemer, mangel på arbejde osv., er der nogle, der kan vende hjem med en eller anden støtte fra en udenlandsk stat, mens de andre får meget lidt.
Jeg ved godt, at der i § 11 åbnes mulighed for, at man kan indgå i noget genopbygningsarbejde; men jeg vil godt læse formuleringen i bemærkningerne op, fordi jeg tror, at bare oplæsningen af formuleringen vil illustrere problemet: »Det foreslås på denne baggrund, at kommunalbestyrelsen, hvis en udlænding i forbindelse med ansøgning om hjælp udtrykker ønske om at arbejde på et bistands-, reintegrations-, genopbygningsprojekt eller lignende, skal rette henvendelse til Indenrigsministeriet eller den myndighed, organisation eller forening, som ministeriet har overladt rådgivningsopgaven til, der i samarbejde med Udenrigsministeriet skal undersøge, om den pågældende kan tilbydes arbejde ved et projekt i hjemlandet eller det tidligere opholdsland.«
Helt ærligt: Det lyder ikke som noget, der kommer til at ske i ret mange tilfælde.
Det lyder som noget meget bureaukratisk, der stort set aldrig kommer til at ske, og derfor står vi stadig tilbage med det problem at diskutere, hvordan vi i langt højere grad kan forvandle repatrieringshjælp til hjælp til det lokalområde, den pågældende vender tilbage til - f.eks. i form af delvis støtte til, at den pågældende kan være ansat med kommunale opgaver i en periode, så støtten automatisk bliver en del af lokalsamfundets økonomi og ikke bare kommer den enkelte til gode.
Jeg mener, det er meget afgørende, for i den situation, hvor man vender tilbage og er fremmed over for dem, man vender tilbage til, fordi man har oplevet fuldstændig forskellige forhold og haft forskellige virkeligheder - selv ens angst har været meget forskellig - er det meget afgørende for at skabe et samliv, at man ikke bliver misundt, og at der ikke kommer den type privilegier ind i diskussionen, men at der skabes et samlet løft for lokalområdet.
Så jeg vil godt opfordre til, at vi tager en lidt grundigere diskussion og eventuelt prøver, om vi ikke kan forbedre lovforslaget på det punkt.
Til allersidst vil jeg bare sige, at jeg er glad for, at der er høringssvar fra UNHCR.
Det var der jo ikke i forbindelse med integrationsloven, men det er der her.
Det er et godt høringssvar, og jeg synes i det hele taget, det er fornuftigt, at UNHCR bliver hørt i den slags spørgsmål.