Søren Krarup (DF), 2003-10-22:
Dette er et lovforslag, som vi selv har været med til at udforme, og det siger derfor sig selv, at vi støtter det.
Forslaget råder som bekendt bod på en uheldig og utilsigtet faktor ved den udlændingelovgivning, der blev vedtaget i sommeren 2002, og som har været en stor succes.
Som det vil vides, lykkedes det os jo med denne lovgivning at få bragt antallet af familiesammenføringer kraftigt ned, ligesom den massive indvandring til Danmark via flygtningelovgivningen blev stærkt hæmmet.
Vi har karakteriseret det, der skete for snart 1½ år siden som en danmarkshistorisk begivenhed, der rullede katastrofen med udlændingeloven af 1983 tilbage.
Vi har sammen med befolkningens store flertal glædet os over, at der blev taget skridt til at standse udviklingen af Danmark hen imod et indvandrerland. Men der viste sig jo at være den hage ved loven, at den også ramte danskere, der havde stiftet familie i udlandet, og som derfor ikke kunne bestå det såkaldte tilknytningskrav.
I det forløbne år har alle vi, der har været med til at skabe lovgivningen, modtaget klager fra udlandsdanskere, der var forfærdede over, at de dermed var afskåret fra at vende tilbage til deres fædreland.
Vi har alle været berørte af situationen, og vi har derfor alle ønsket at ændre denne del af loven fra juli 2002.
Det er dette, der nu sker.
Vi andre kunne kun svare, at det har aldrig været vores mening med loven at ramme dem.
Det er det ene. Det andet er stramningen over for tvangsægteskaber, de såkaldte fætter/kusineægteskaber.
Også her kan der opstå tvivl om forholdet.
Det er jo ikke statens opgave at bestemme, hvem man kan blive gift med.
Der findes også fætre og kusiner i Danmark, som indgår ægteskab.
Vi kan alle nævne de argumenter, der anføres imod stramningen.
Alligevel er det jo at sætte kikkerten for det blinde øje.
til år, og intet argument kan ophæve det uacceptable ved denne forandring af Danmark.
Vi vil beskytte landet mod den accelererende indvandring, og vi vil beskytte især unge piger af fremmed herkomst imod at blive brugt som kanonføde for indvandringen.
Derfor § 9, stk. 8.
Den rammer et forhold, som vi ganske enkelt ikke vil finde os i.
Vi hilser lovændringen velkommen og glæder os over at have bidraget til den.
Jeg vil meget gerne bidrage til at bringe lidt kulturhistoriske oplysninger, og hvis det samtidig kan berolige fru Elsebeth Gerner Nielsens følelse, så synes jeg, at det er endnu bedre.
Det er fuldstændig rigtigt, at et dansk bryllup foregår
ved, at det normalt er forældrene, der står for brylluppet.
Jeg har giftet fire døtre bort, og jeg har søreme da i alle tilfælde været den, der stod for brylluppet sammen med min kone. Men der er jo ingen grund til at sætte kikkerten for det blinde øje.
Der er forskel på dansk kultur og en kultur, der tvinger døtrene til at blive gift.
Det er fuldstændig rigtigt, at man, hvis man læser Blichers »Hosekræmmeren«, også der vil møde et eksempel på en kultur, hvor man arrangerede ægteskaber, men dog ikke mere end, at man accepterede, at der var nogle, der sagde nej.
Det, som vi møder i islam, og som jo er en lovreligionens tyranni, er fremmed for dansk kultur.
Det ændres ikke af, at dansk kultur tidligere har haft mere vægt på familieforholdet.
Så derfor er og bliver det en misforståelse.
Det her er til syvende og sidst et kulturelt spørgsmål.
Det er et kulturelt spørgsmål, hvori vi ikke vil anerkende, at dansk kultur, jeg er lige ved at sige, skal løbes over ende af en lovreligions kulturløshed, som altså netop fører til tyranni og undertrykkelse af den enkelte.
Det hjælper ikke, at man så sætter kikkerten for det blinde øje og ved hjælp af forskellige fiksfakserier alligevel forsøger at få parallelliseret det hele.
Det, det drejer sig om, er og bliver til syvende og sidst et selvforsvar.
Det er nødvendigt at forstå det for at forstå, hvad denne lovgivning sigter efter.
Jeg beklager over for hr. Søren Søndergaard, at jeg desværre ikke kan nå at svare ham.
Han siger, at jeg taler om noget, som er ægte, og ikke fiksfakserier som lighed for loven.
Må jeg sige til hr. Søren Søndergaard: Jeg taler om lighed for loven, men jeg taler også om, at man ser, at der i dette liv er forskelle, som loven skal respektere, og det er det, dette lovforslag gør.