runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-05-21:
Til hr. Jørn Jespersen og hr. Jeppe Kofod, som taler om, at argumenterne er svage, og vi er pressede osv.
: Jeg vil bare sige, at det indtryk, jeg er efterladt med efter at have lyttet til debatten i aften, er i høj grad, at hr. Jeppe Kofod var stærkt presset og på trods af gentagne opfordringer ikke svarede på, om det virkelig er Socialdemokratiets politik, at Danmark skal yde bilateral bistand til kollegalande inden for EU-kredsen.
Det ville være et opsigtsvækkende standpunkt, hvis det virkelig er Socialdemokratiets politik.
Det har vi endnu ikke fået svar på.
For hvis det er Socialdemokratiets politik, at Danmark skal yde bilateral bistand til andre medlemmer af EU, så tror jeg da, det er på tide, vi får det på bordet.
Det er en ny linje.
Hvis det som forventeligt er Socialdemokratiets politik, at man ikke skal yde bilateral bistand til andre EU-lande, savner vi et klart svar fra hr. Jeppe Kofod om, hvorledes vi så skal tilrettelægge Øststøtten.
Her har regeringen jo netop givet et klart svar ved at sige, at vi yder en støtte, der sikrer, at aktivitetsniveauet ikke blot er uændret, men endda noget højere, frem til de bliver medlemmer, bl.a. for at forberede dem på medlemskab.
Det er så også et svar til hr. Henrik Sass Larsen: Vi fastholder et meget højt, ja, oven i købet et lidt højere aktivitetsniveau, når det gælder om at forberede dem til at blive medlemmer, og så diskuterer vi derefter i fællesskab i Folketinget, hvordan vi skal tilrettelægge miljø-, freds- og stabilitetsarbejdet efter 2003.
Det er jo den logiske fremgangsmåde.
Nu skal man måske tage tallene med en lille smule
er den på mere end 1 mia. kr. - mere end 1 mia. kr.!
Kom ikke her og sige at Danmark ikke bliver ved med at give støtte til de østeuropæiske lande.
Det, der sker, er, at den hidtidige bilaterale støtte skifter karakter til at blive en EU-støtte, og på toppen af det skal vi så diskutere, hvordan miljø-, freds- og stabilitetsarbejdet i Østeuropa kan tilrettelægges efter 2003.
Hvad ønsker man mere?
Det er svært for mig at forstå.
Henrik Sass Larsen (S), 2002-05-21:
Jeg synes jo, det er en enestående replik at få fra statsministeren, at nu er vi vrede, og nu er vi sure, og der kommer ikke noget rigtigt frem her, og vi tramper bare rundt i tal og noget andet, efter at hans eget parti har forsøgt en manøvre, der gik ud på at sige: Vi skal have skjult det her med, at vi er et parti og en regering, der skærer ned på de her områder, for der har vi lidt ondt i meningsmålingerne og segmenterne.
Så nu skal vi prøve at sige et eller andet med, at det først er i år 2004, der så sker en udvidelse, og derved kan vi jo spare pengene, og så har vi slet ikke brug for pengene eller noget andet.
Kunne jeg ikke få statsministeren til at indrømme - og det ved jeg er farligt at spørge statsministeren om, det bliver han så ophidset over, så siger han altid, at han aldeles ikke vil indrømme noget som helst, men alligevel - kunne vi ikke få statsministeren til at indrømme, at det trods alt er den samme politik, som Venstre i opposition tilsluttede sig, som man nu går ind og barberer på, nøjagtig den samme, der for 1 år siden var enighed om?
Det er den ene ting.
Morten Helveg Petersen (RV), 2002-05-21:
Jeg tror såmænd, at hvis jeg havde fået en tyver, hver gang statsministeren havde kaldt mig for vred og sur, så havde jeg en pengetank på størrelse med Joakim von Ands.
Statsministeren må jo ikke forveksle det, at vi politisk er uenige, med surhed.
Det er i hvert flad ikke surhed fra min side.
Det vil jeg godt have lov at garantere statsministeren for personligt.
Jeg er nødt til at spørge statsministeren, når nu statsministeren bliver ved med at sige, at man har lagt tallene åbent og ærligt frem:
Hvor er det, der står, at regeringen skærer 850 mio. kr. i nye tilsagn i 2002?
Hvor er det, der står i den her strategi, at regeringen skærer 850 mio. kr. i nye tilsagn for 2003?
Svar udbedes.
Jeppe Kofod (S), 2002-05-21:
Hver gang, at man er lidt presset, så kommer man altså til at sige og påstå, at oppositionen nu gentager sig selv, og at alle ting er lagt åbent frem osv.
Jeg citerede i min ordførertale et interview med statsministeren i Berlingske Tidende den 3. marts 2002, hvori statsministeren sagde: Vi er i gang med en analyse, som vil munde ud i en øget indsats, ikke en mindre.
Men samtidig har vi fået at vide, at i de nye bevillinger har den nye regering i forhold til SR-regeringens finanslovforslag fra august 2001 skåret dansk Øststøtte med 1,7 mia. kr.
Det er fakta.
Når man så tillader sig at stille det spørgsmål heroppe på talerstolen og siger, at det er uklogt, så er det eneste svar, man får, at talrige Venstreordførere kommer op og forsvarer statsministeren i forhold til noget af det, man tidligere har sagt.
Jeg synes jo, det er en ægte, ærlig politisk debat.
Jeg kan ikke forstå, man føler sig stødt af det.
Det eneste, man kan sige, er så, at Socialdemokratiet tilsyneladende ikke har forstået, og at tallene jo er fremlagt i folderen her.
I øvrigt har vi aldrig fået svar på, hvor de tal står i den her folder, aldrig nogen sinde.
Så det kunne være, at statsministeren kunne give os det svar i dag.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-05-21:
Jo, men jeg synes jo i og for sig, det er befriende, at hr. Peter Skaarup siger det rent ud, som det er, at man har taget de penge, fordi man vil bruge dem i Danmark.
Man tager fra Øststøtten, og så bruger man det til formål i Danmark. Så vil jeg godt spørge: Synes hr. Peter Skaarup så ikke, at det er lidt en uværdig forestilling, som vi har set opført af flere Venstremedlemmer, end jeg lige kan tælle på én hånd i hvert fald, her fra talerstolen i timevis forsøge på at bortforklare det faktum, at der er tale om en nedskæring på støtten?
Jeg ved ikke, hvad det er for nogle grædekoner, hr. Peter Skaarup har iagttaget.
Men det, som jeg har været ked af, det vil jeg gerne sige, det har været dette forsøg på at bortforklare, hvad der rent faktisk sker, og det kan man ikke beskylde hr. Peter Skaarup for.
Han har taget pengene, fået dem af regeringen til at bruge til noget andet end det, de var tiltænkt.
Det er en politisk beslutning, den står hr. Skaarup ved, og så kan man have en ordentlig diskussion om det: Hvad bruger man bedst de danske skattekroner til, hvad er mest rimeligt at bruge dem til?
Jeg synes, det er helt i orden, at man har den diskussion.
Jørn Jespersen (SF), 2002-05-21:
O.k., så jeg skal bare spørge, om vi ikke kan være enige om på det her punkt - og så vender jeg tilbage som ordfører - at man ikke ét eneste sted i regeringens Øststøttestrategi har de to tal for bevillinger, nemlig 300 mio. kr. og 400 mio. kr. for de enkelte år, sammenlignet med bevillingsniveauet for de andre år.
Er det i hvert fald ikke en kendsgerning, at man ikke har oplyst de tal?
Jeg vil gerne indledningsvis sige omkring debatstilen, at jeg synes, det er lidt anstrengende, at man, hver gang man tilsyneladende er sådan lidt trængt på argumenter, så begynder at karakterisere sine politiske modstandere som værende kede af det eller sure eller sådan noget.
Jeg har det bare sådan, at hver gang en af den nuværende regerings ministre siger: Vi er så glade i den
nuværende regering, og I andre er så sure,
så tænker jeg: Nå, nu kniber det med argumenterne.
Det er bare konsekvensen af det.
Så jeg synes, vi skulle prøve at holde os til argumenterne og så se, hvor langt de rækker fra hver vores side.
Først er der diskussionen om, hvorvidt der har været fusk med de her tal, om regeringen har haft et ønske om at lægge dem åbent frem.
Jeg synes ikke, diskussionen er så væsentlig mere, for nu er det efterhånden godt belyst, hvordan det hele hænger sammen.
den lækket til Ritzaus Bureau, som havde en historie om, at nu steg støtten.
De var selv noget forundrede på Ritzau, og derfor blev historien også lidt underlig.
Det førte til, at Information bagefter skrev, at der var forvirring omkring miljøbistanden, og først 8 dage efter havde de en artikel med overskriften: »Miljøministeren tilstår«.
Så lang tid tog det altså for dele af dagspressen, der faktisk beskæftiger sig meget med det, at finde ud af hvordan det hang sammen...
Morten Helveg Petersen (RV), 2002-05-21:
Det er ikke småbeløb, der er tale om.
Besparelserne på det nye tilsagn for 2002 og 2003 udgør ikke mindre end 1,7 mia. kr. Så meget ligger fast selv efter en noget omtumlet debat eller indledning på debatten i dag.
Det havde klædt regeringen, hvis man havde stået fast og havde turdet stå ved denne nedskæring fra starten.
Det havde klædt regeringen, hvis den åbent og ærligt havde stået frem og sagt: Ja, vi skærer kraftigt på støtten til østlandene, for vi skal bruge pengene til noget andet. Den prioritering kunne man være uenig i, men det havde i det mindste været ærlig snak.
Hvad har vi fået i stedet?
Debatten i dag er jo et meget godt udtryk for det forsøg på røgslør, undvigemanøvrer og snakken udenom, som generelt har karakteriseret debatten.
Det hele begyndte, da statsministeren rejste rundt i de baltiske lande i februar og lovede, at regeringen ville øge indsatsen og ikke formindske den.
De baltiske landes regeringer må jo sidde tilbage med indtrykket af, at der ikke ville blive skåret her.
Da Øststøttestrategien blev fremlagt af statsministeren på et pressemøde den 23. april, afviste han blankt, at regeringen sparer på Øststøtten.
Aktivitetsniveauet var det samme som under den forrige regering, lød påstanden, og det er så den diskussion, vi har haft i dag.
Ved en sløring af principper for tilsagn og bevillinger forsøger man at sprede et røgslør ud over det her, men tilbage står ikke desto mindre, at Øststøtten i form af nye bevillinger er 1,7 mia. kr. mindre for 2002 og 2003, end den ellers ville have været.
Det er utrolig besværligt at forklare, men jeg tror i virkeligheden, at det måske kunne nytte, hvis man prøver at illustrere det med, at man sad i finansministerens stol.
Den her politik, der er fremlagt, betyder helt konkret, at finansministeren har 860 mio. kr. mere til rådighed i år og til næste år.
Så enkelt er det vel, og så enkelt kan det vel forklares, nemlig forskellen på tilsagn og udbetalinger.
Vi synes, at det er en forkert politik.
Regeringen foreslår kraftige nedskæringer i Øststøtten, netop som Danmark står på tærskelen til at overtage EU-formandskabet og dermed har ansvaret for optagelsesprocessen.
Vi synes, at Demokratifonden er et særligt afsnit i diskussionen.
Den går fra at være ansøgningsstyret, som det hedder i denne her jargon, til at det nu er noget, der skal forvaltes i Udenrigsministeriet.
Vi kritiserer, at det folkelige element reduceres ved den form for politik, og til gengæld opprioriteres det professionelle element og ekspertvældet.
Vi synes, at det er en forkert politik.
Forslaget gør Danmark mindre og er nok desværre udtryk for en generel prioritering fra regeringens side, hvor man skærer på alt, hvad der har med det internationale område at gøre: ulandsbistand, miljøbistand, Øststøtte, miljøbistand til udviklingslande, miljøbistand til Østeuropa.
Jeg skal slet ikke komme ind på Udenrigsministeriet som institution.
Men man bør i det mindste sige det, som det er.
Gitte Seeberg (KF), 2002-05-21:
I Det Konservative Folkeparti har vi været og er tilhængere af at yde et solidt bidrag til genopbygning af de tidligere kommunistiske lande.
Øststøtten som sådan blev som bekendt en politisk realitet som følge af de store omvæltninger i slutningen af 1980'erne.
Landene skulle igennem en vanskelig omstilling, og som led i dette besluttede det danske Folketing at give en hjælpende hånd.
Det har modtagerlandene nydt godt af, ligesom danske virksomheder, som det også har været inde i debatten, i vidt omfang har nydt godt af det, bl.a. fordi man har fået foden inden for i forskellige lande via engagementet i lokale forhold.
Øststøtten var netop tænkt som et bidrag for at få landene på fode, og det er nu ved at være lykkedes.
En række europæiske, bl.a. de baltiske, lande står nu over for forhåbentlig at blive optaget i EU om ganske få år, eller som det fremgår, at det tilstræbes, at de optages i 2004.
Derfor skal Øststøtten for 2002 og 2003 også ses i dette lys.
Der har aldrig været tale om, at landene skulle ydes ekstraordinære bidrag, når de først var optaget i EU.
De lande, der optages i EU i fremtiden, vil blive hjulpet gennem EU, og den bilaterale støtte må ophøre.
Hvad der derefter må ske med Øststøtten, når et antal lande er blevet medlem af EU, må der tages stilling til, når vi kender den nærmere fremtid.
Regeringen fremlagde i april den nye strategi for Øststøtten i årene 2003 og 2002.
Hovedlinjerne i den nye strategi er følgende: Øststøtten målrettes løsning af de sidste problemer inden optagelsen af de nye lande i EU; et bedre miljø skal fortsat være vigtigste indsatsområde; Øststøtten fokuseres blandt kandidatlande på de baltiske lande og Polen og for ikkekandidatlande Rusland, herunder især Kaliningrad og Skt. Petersborg; at administrationen forenkles og effektiviseres; at fremtidige miljøprojekter så vidt mulig gennemføres som Joint Implementation. Som det fremgår, har kandidatlandene fortsat behov for støtte på miljøområdet.
2002 og 2003 nogenlunde uændret, men hvad angår kandidatlande, vil den bilaterale miljøbistand blive udfaset i lighed med, hvad der sker for andre donorlande.
Til gengæld vil støtten til disse lande vokse markant fra EU's side.
Det betyder også, at Danmarks bidrag til EU i de kommende år vil stige, bl.a. for at finansiere den stigende EU-bistand til kandidatlande.
Hvad angår ikkekandidatlande vil indsatsen fokuseres på Rusland og regioner i vort nærområde.
Det skulle også gerne have en direkte virkning på bl.a miljøsituationen i Østersøen og på luftforureningen.
Der vil fortsat blive ydet bidrag til Demokratifonden, men en positiv udvikling i en række østlande gør, at indsatsen nu kan koncentreres om de lande, der ikke står til optagelse i EU.
Som sagt tager vi i Det Konservative Folkeparti regeringens redegørelse fra april måned om Øststøtten til efterretning, og på baggrund heraf kan vi selvsagt støtte det forslag til vedtagelse, som vi er medforslagsstillere til.
Peter Skaarup (DF), 2002-05-21:
Må jeg lige minde hr. Kofod om, at Dansk Folkeparti netop har været med til at diskutere en finanslov, og der er vedtaget en finanslov, der betyder, at den danske ulandsbistand fortsat ligger på et verdensrekordniveau.
Og selv hvis vi næste år overvejer, om der kan effektiviseres yderligere i den danske ulandsbistand, vil vi stadig væk ligge på et verdensrekordniveau.
Det kan måske være, hvis vi skærer ned på nogle af de projekter, der ikke nødvendigvis er alt for gode, at vi så kommer ned på en andenplads eller en tredjeplads - måske. Men det, vi diskuterer i EU-sammenhæng, er lande, der ligger på 0,2 pct. eller 0,3 pct. af deres bruttonationalindkomst.
Der er det, hr. Jeppe Kofod rigtigt gør opmærksom på, at de er måske på vej til at stige til 0,35 pct. eller 0,4 pct. af deres bruttonationalindkomst.
Men Danmark ligger stadig væk på over det dobbelte niveau, og hr. Jeppe Kofod, der kritiserer USA's præsident George Bush, må da så glæde sig over, at USA nu begynder at overveje, om der måske effektivt kan gøres gavn med ulandsbistand.
Men det, der er grundlæggende, er, at jeg synes, hr. Jeppe Kofod prøver at grave nogle grøfter, som egentlig ikke er der.
Villy Søvndal (SF), 2002-05-21:
Når man skal skrive historien om store europæiske talere, er jeg ikke sikker på, at hr. Kristian Thulesen Dahl vil blive en af dem. Først var der lidt optagethed af Folketingets evne til at arbejde.
Så var der lidt, om det skulle foregå i København eller Bruxelles.
Så var der lidt om politiet i Odense.
Jeg tror på den måde, at det var en sand repræsentant for det nye europæiske højre, der talte.
Det var fuldstændig blottet for blot én europæisk vision. Der var ikke én europæisk vision.
Det vil jeg bare rose hr. Kristian Thulesen Dahl for, for jeg mener sådan set, det var en meget præcis europapolitisk tale fra Dansk Folkeparti.
Så det var et rosende indlæg.
Claus Larsen-Jensen (S), 2002-05-21:
Jeg kan jo konstatere, at hr. Kristian Thulesen Dahl sådan set mere problematiserede om de ydre rammer, men ikke forholdt sig ret meget til det indholdsmæssige og perspektiverne i forhold til EU-udvidelsen.
Derfor vil jeg egentlig spørge hr. Kristian Thulesen
: Når vi når december måned 2002 og regeringen har færdigforhandlet, sådan at forhåbentlig 10 lande kan optages i EU, fordi de er klar, vil Dansk Folkeparti så støtte, at de pågældende lande optages?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2002-05-21:
Nej, det skal det nu ikke, må jeg sige til hr. Lars Barfoed; det er simpelt hen tidsmæssige begrænsninger, der gør det.
Der er vel i stedet tre ting, som jeg vil lægge vægt på i ambitionerne for Europa.
Den ene er, at vi kan forme et Europa, der bygger på den grundlæggende velfærdsidé, som vi i Norden har udviklet så langt til gavn for så store dele af befolkningerne, som vi har, at vi ikke går i retning af en amerikanisering i Europa, men vi går i retning af en styrkelse af den europæiske velfærds samfundstankegang og samhørighed og menneskelighed i Europa.
Det er den ene vision.
Den anden ambition er, at udvidelsen virkelig bliver en realitet, efter at de formelle aftaler er underskrevet i København i december måned i år for ti lande; at vi ikke glemmer Bulgarien og Rumænien; at vi ikke glemmer de lande, der ligger bag ved den nye grænse; at vi ikke opbygger et nyt sølvtæppe, men får et helt og bredt Europa.
Den tredje vision er at se Europa som et område i verden, der bliver en slags socialt lederskab med hensyn til at tegne en ny dagsorden for hele verdenssamfundet, når det gælder om at få styr på spekulationskapital, få styr på den store, store og voksende ulighed mellem den fattige og den rige verden, og endelig at tegne dagsordenen for en offensiv miljøpolitik globalt set.
En gang imellem skal man tage et lederskab og ikke bare gå i ét med tapetet og kalkere, hvad de andre taler om.
Og det, jeg kritiserer regeringen for, er, at den gerne vil udvide EU, og det er vi glade for og enige om, men den vil ikke følge op i egen handling den 10-årige linje, den 10-årige solidaritetslinje, som den tidligere regering lagde så meget vægt på.
Og det bør vi dog kunne være rige nok til også at kunne se.
Ellers er jeg bekymret for, som hr. Kristian Thulesen Dahl jo understregede det, at det demokratiske underskud og skuffede forventninger bliver resultatet af de kommende folkeafstemninger i de nye ansøgerlande.
Og dermed til hr. Thulesen Dahl: Jeg er enig i, at der ikke skal lægges pres, men vi kan heller ikke påføre alle ansøgerlande en tvungen folkeafstemning i deres land.
Det er dem selv, der bestemmer det.
Men jeg enig i, at vi ikke skal lægge pres, plus det, at perspektivet er utrolig vigtigt for åbenhed over for demokratiprocessen.
Lars Barfoed (KF), 2002-05-21:
Da hr. Poul Nyrup Rasmussen efterlyste nogle mere videregående ambitioner hos regeringen i retning af Europas udvikling efter udvidelsen, tillod jeg mig før at spørge, om det var sådan, at hr. Poul Nyrup Rasmussen og Socialdemokratiet havde nogle bud sådan helt konkret på sådanne ambitioner.
Det synes jeg ikke jeg hørte at man havde.
Skal det forstås sådan, at det har man ikke, men at man har tiltro til, at den nuværende regering kunne fremlægge nogle mere konkrete ambitioner?
Tina Nedergaard (V), 2002-05-21:
Blot et kort spørgsmål.
Jeg skal lige høre, om Socialdemokratiet ville have fundet det fornuftigt at lægge sig fast på et østligt niveau bilateralt for 2004 og fremefter uden rent faktisk at kende omfanget af EU's støtte og uden at kende Danmarks bidrag til denne støtte.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2002-05-21:
Først tak til hr. Poul Nyrup Rasmussen for svaret omkring det
her med det demokratiske underskud også i forbindelse med ansøgerlandene
Må jeg så dertil spørge, for at det nu ikke skal blive ved festtalerne og de store slagord: Betyder det ikke, at hvis man skal sikre, at vi i hvert fald ikke udbygger det demokratiske underskud i EU i forbindelse med optagelsen af nye lande, at så skal vi vide med sikkerhed, at det er befolkningerne i de pågældende lande, der søger om medlemskab, der ønsker medlemskabet, og ikke alene politikere, der ønsker det?
Altså forstået på en anden måde: Så vi er sikre på, at det for det første ikke alene er en beslutning blandt politikere, men en beslutning blandt befolkningerne i ansøgerlandene, der gør, at man ønsker optagelse, og for det andet sikrer man, at der ikke udøves pres, altså at der ikke fra EU's side udøves pres på befolkningerne, så at det bliver en fuldstændig fri beslutning, befolkningen i det pågældende land tager om, at man ønsker medlemskab.
Er det ikke en første, kan man sige, forudsætning for, at vi da ikke udbygger det demokratiske underskud i forbindelse med optagelsen af nye lande, men at vi tværtimod måske begynder at kunne arbejde os den anden vej?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2002-05-21:
Først må jeg sige til fru Tina Nedergaard, at kendsgerningen er jo, at øststøtten, når det gælder fremtidige beslutninger, skæres ned til en tredjedel.
Sagens rette sammenhæng indrømmes af finansministeren i et svar på spørgsmål nr. S 1903 til fru Pernille Blach Hansen, hvor det bekræftes, at til SR-regeringens forslag om ny øststøttemidler på 1,4 mia. kr. i 2002 svarer VK-regeringens 1,1 mia. kr. sammenlagt i årene 2002 og 2003. Nu får vi lejlighed til senere at diskutere detaljerne, men jeg synes ikke, vi i dag skal snyde befolkningen ved at sige, at alt det, SR-regeringen under min ledelse har besluttet for årene fremover, ser meget godt ud, uden samtidig at oplyse befolkningen om, at det, VK-regeringen har ansvaret for, rent faktuelt indebærer en nedskæring, som det også er fremgået af de tal, jeg just har refereret til, og som regeringen selv ved finansministeren har bekræftet.
Til hr. Jens Kirk må jeg sige, at det, hr. Henrik Dam Kristensen og jeg selv har givet udtryk for ved flere lejligheder, er jo netop, at vi ikke skal stille os i vejen for udvidelsen med en landbrugsreform; det er vi begge enige om.
Regeringen bør sætte sig ambitiøse mål for topmødet i København på dette punkt.
Det bør være muligt - det er det, vi siger - at gøre forsøg på at nå frem til en aftale om principperne og processen videre frem til en reform af landbrugspolitikken.
Det er det, der er den grundlæggende pointe.
Til fru Charlotte Antonsen: Det, jeg siger i dag, er, at jeg synes, det er forkert at indsnævre eksempelvis diskussionen om vores asylpolitik i Danmark til alene et dansk anliggende.
Og jeg synes, vi skal benytte det danske formandskab til i en bredere sammenhæng at diskutere, om Danmark er tjent med dette forbehold og de øvrige forbehold.
Socialdemokratiet er klar til at tage den debat nu, og Socialdemokratiet er også klar til at tage afstemningsdebatten, når det måtte ønskes af regeringen.
Men jeg har advaret mod, at regeringen i dag og i dagene forud derfor lægger sig fuldstændig firkantet fast på, at det skal i hvert fald ikke være inden for de næste 4 år.
Charlotte Antonsen (V), 2002-05-21:
Jeg kan forstå, at hr. Poul Nyrup Rasmussen ønsker en fremadrettet debat om EU, og det er vi, som jeg sagde, fuldstændig enige i i Venstre.
Vedrørende folkeafstemninger har Venstre i snart lang tid sagt, at vi ønsker, at der skal finde folkeafstemning sted i Danmark, når der er gået en rum tid.
Så er det sådan, at ude i den store verden er der en stigende interesse også for Danmark og vores folkeafstemninger, formentlig fordi vi snart skal have formandskabet for EU.
Derfor har europaministeren for nylig også sagt det samme på engelsk; han har nemlig sagt, at vi »in a due time« skal have folkeafstemninger.
Men hvad er det, Socialdemokratiet vil på det her område?
Når man kritiserer os for ikke at tage stilling, hvornår ønsker Socialdemokratiet så at tage stilling?
Så vil jeg gerne igen spørge vedrørende landbrugsreformer: Agter Socialdemokratiet at stille forslag om, at vi skal lægge op til landbrugsreformer nu midt under udvidelsesforhandlingen?