Jens Rohde (V), 2001-04-25:
Jamen så kunne vi da i hvert fald få konstateret, at der er forskellige fortolkninger af den pind 3 i vedtagelsen, når hr. Jan Petersen står og taler om nye kilder til finansiering.
Og så må vi sige, at så medvirker vi ikke og stemmer derfor i Venstre imod den vedtagelse, som kommer, for vi vil ikke medvirke til at sælge elastik i metermål på den måde.
Se, som det er enhver bekendt, ligger det mig meget fjernt at provokere, men jeg vil nu godt begynde med at takke spekulanterne.
De er nemlig rent faktisk danskernes sikkerhed for, at regeringen holder sig bare sådan nogenlunde på sporet i den økonomiske politik, også selv om der er valgkamp i luften, og selv om regeringens parlamentariske grundlag måske kunne friste regeringen til at føre en uansvarlig politik.
Man kan nemlig sammenligne spekulanterne med den lille dreng i historien om kejserens nye klæder.
Spekulanten er ham, der først får øje på, at den politiske magthaver ikke har noget tøj på.
Spekulanten er ham, der først opdager, når et lands økonomiske politik er ved at køre af sporet.
Hvis et lands politikere fører en uholdbar økonomisk politik, bliver landet straffet af de økonomiske naturlove.
Det ved spekulanterne, og derfor reagerer de som nogle af de første og sender dermed et klart signal til resten af verden om, at der er noget galt.
Det signal er ganske sundt, for det er i sidste ende borgerens værn mod enhver uansvarlig politiker.
For hvad er valutaspekulation?
I virkeligheden er det jo ikke andet end handel.
Valuta er en vare på lige fod med sko, håndklæder, is og alle mulige andre varer, som vi benytter os af i det daglige.
Der er nogle, som køber for så at sælge det videre til en højere pris.
Og det er en helt naturlig del af markedsmekanismen.
Hvad er markedet så?
Det er jo hr. Keld Albrechtsen, og det er hr. Jes Lunde, det er statsministeren, det er hr. og fru Jensen, og det er mig.
Vi handler alle sammen og træffer igennem vores handel en lang række valg om, hvad vi mener er godt for os, og hvad vi mener, det er rigtigt at støtte.
Det er faktisk yderst demokratisk.
I hvert fald langt mere demokratisk end de forsøg, der i verdenshistorien er gjort for gennem politisk regulering at fastholde magten hos de få. Den mest effektive stemmeseddel er jo egentlig muligheden for at stemme med fødderne.
På valutamarkedet er vi alle aktører.
Det er ikke bare stenrige mænd i store BMW'er, sådan som man gerne vil have det til at se ud.
Alle har i dag en pensionsopsparing.
Den vil vi gerne have et ordentligt afkast af.
Derfor forventer vi, at pensionskasserne spekulerer.
Det giver os en højere pension.
Vores nationalbank spekulerer.
Det giver en vis stabilitet.
Vores egne pengeinstitutter spekulerer, og det er med til at holde priser for serviceydelser og lån nede.
Vi nyder med andre ord alle sammen godt af spekulationen.
Forskellen på valutamarkedet og andre markeder er, at valutamarkedet typisk er mere frit.
Det er ikke så reguleret gennem skatter og afgifter.
Det synes vi faktisk i Venstre er en temmelig god ting.
Fordelen er nemlig, at markedet på den måde opnår den maksimale likviditet, altså en maksimal pengebeholdning.
Spekulation er netop årsagen til, at markedet er likvidt.
Likviditeten er af afgørende betydning for, at kursudsving ikke bliver større end nødvendigt.
Hvis man vil minimere kursudsving, skal man derfor sikre den optimale likviditet.
En Tobin-skat vil gøre det stik modsatte.
En Tobin-skat vil trække likvider ud af markedet, og det indebærer risici for større kursudsving, og så får man den stik modsatte effekt end den, som modstanderne af spekulation ønsker.
Det, der er brug for, er hverken restriktioner eller skatter.
Lad mig nævne nogle ting, som der er brug for i de sårbare lande: Det er fornuftige regler for bankerne, effektiv bekæmpelse af den sammenspisthed og korruption, som fremmer tåbelige investeringer i de nye økonomier, udvikling af et finansielt system, som sikrer, at de, der påtager sig risiko, også bærer konsekvenserne i en krisesituation.
Det indebærer bl.a., at der skal udvikles aktiemarkeder i de nye økonomier, og det vil reducere sårbarheden i det finansielle system, fordi virksomheder kan udskifte lån med en anden finansiering.
Dermed kan de mindske deres afhængighed af kortsigtet import af udenlandsk kapital.
Men først og fremmest er der brug for fornuftige regeringer.
De mest uansvarlige spekulanter, som markedet kender, er vel egentlig politikerne.
Det er dem, der kan spekulere i de lette løsninger, det er dem, der spekulerer i, at man kan undgå at se de økonomiske naturlove i øjnene.
Derfor er det i virkeligheden i det politiske system, at kimen til langt de fleste kriser ligger.
Og det er dér, vi skal have sat indsatsen ind.