runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jacob Buksti (S), 1998-11-12:
Men jeg føler mig altså ret overbevist om, at hvis det havde været sådan, at vi havde fremlagt den norske model her, så er det en gratis omgang for de to herrer at stå her og sige, at man i givet fald ville stemme for.
Det tror jeg ikke to sekunder på alene af den årsag, at den norske undersøgelse var lukket.
Så ville vi have haft en diskussion om det.
Det kan være, at det er det, vi skal vende, og det kan være, at det er derfor, at der er nogle, der synes, at vi falder på dem.
Når det er sådan, at man flytter fokus hver eneste gang, så er det altså svært at ramme, og det er præcis det, der er det smarte i den taktik, man bruger her.
Hver eneste gang, vi siger, jamen det har vi sagt hele tiden, så siger man til os, at nu har vi givet os igen.
Derfor - til hr. Søren Søndergaard - jeg har sagt det hele.
Jeg har al dokumentation hernede på min plads, så jeg er helt, helt tryg ved det.
Med hensyn til det med, om vi har lyttet, så glæder jeg mig sådan til, at hr. Holger K. Nielsen kommer op med sin ordførertale, fordi så vil jeg give mig til at citere fra B 36, som SF har fremsat.
Der er ordret overensstemmelse i lange passager - i lange passager.
Så vi har lyttet.
Problemet er bare, at dem, vi lytter til, flytter sig hele tiden, så vi ikke kan se, hvor de er.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-11-12:
Jeg kan forsikre for, at hvis der var kommet en kopi af den norske model, havde vi sagt ja med det samme.
Vi mener faktisk, at man i Norge med den model, der blev skitseret, var i stand til at få ting frem, som har været utrolig vigtige for den norske diskussion.
I Norge har man fået en helt anderledes, kan man sige, afslappet debat omkring efterretningsvæsenet, fordi man har fået de ting frem, som ellers var skjult, og som piblede frem gennem pressehistorier osv.
Jeg tror, hverken hr. Buksti, Venstre, De Konservative eller andre kan være interesseret i en udvikling, hvor der hele tiden pibler nye historier frem, som kan være velunderbyggede, måske mindre underbyggede.
Det kan vi ikke være tjent med.
Vi har en interesse i, at vi får en undersøgelse, som der er tillid til, og som er uvildig.
For mig at se er det afgørende spørgsmål, om der er almen tillid til, at den undersøgelseskommission har et eneste formål: at få sandheden frem.
Det er den almene tillid, der er det vigtige, og det kan godt foregå ved, at vi stemmer om det her i Folketinget.
Hvis der er almen tillid til, at den er bredt sammensat, at den er uvildig, at den ikke er styret af partsinteresser, at den vil have sandheden frem, så kan man godt gøre det og samtidig fastholde uvildigheden.
Men vi vil også diskutere andre modeller.
Vi er også her
åbne over for en diskussion.
Jacob Buksti (S), 1998-11-12:
Jamen altså - må jeg sige til hr. Holger K. Nielsen - det er klart.
Meldingen er, at regeringen naturligvis er villig til at høre på gode argumenter.
Det er ikke sikkert, at vi giver os over for dårlige argumenter, men man skulle da være et skarn, både som minister og som regering, hvis man ikke hørte på gode argumenter, på velunderbyggede argumenter.
Det ville jo også være en god idé, hvis man sådan skal have en vis tilslutning og appellere til det gode humør her i salen.
Så det er vi helt med på.
Jeg har bare ikke givet noget tilsagn om, hvad vi betragter som gode argumenter.
Hvorfor kan vi så ikke tage den norske model?
Jeg er sikker på, at hvis det var sådan, at justitsministeren havde foreslået den norske model, så ville man heller ikke være med til den, for hvad gik den norske model ud på?
Det, regeringen foreslog i Norge, var en historikerundersøgelse, hvor det var to historikere, som regeringen udpegede.
Derefter sad de og skulle lave en historisk undersøgelse, hvor de fik adgang til en række dokumenter, som de ganske vist ikke selv kunne finde.
Dem kom POT, som det hedder i Norge, med.
Da den færdige afhandling lå, skulle den gennemlæses og rettes af de pågældende institutioner.
Men hvad var det så, Stortinget gjorde?
Stortinget satte en juridisk undersøgelse ind, hvor man stemte kommissionen ind.
Spørgsmålet er, om det er en uvildig kommission, eller hvad det er?
Jeg er ret overbevist om - må jeg sige til hr. Holger
Holger K. Nielsen (SF), 1998-11-12:
Som hr. Søren Søndergaard vil jeg også godt kvittere for den åbenhed, der var i hr. Bukstis tale.
Jeg opfattede også talen derhen, at regeringen er interesseret i at diskutere mulige ændringer af lovforslaget og høre på gode argumenter fra andre partier her i Folketinget med henblik på at få en god undersøgelse.
Det skal ikke være nogen hemmelighed, at vi jo hele tiden har haft den norske Lundkommission som model for, hvad der kunne være en god undersøgelse.
Det er det første spørgsmål.
Det andet spørgsmål er: Hvis det nu viser sig, at vi har en fælles bestræbelse gående ud på, at vi skal have en undersøgelse, der virkelig kan få vendt alle sten, som statsministeren har sagt, hvis vi har en fælles bestræbelse gående ud på, at nu skal vi have sandheden frem om, hvad der er sket omkring efterretningstjenesterne, og hvis vi så kan påvise, at der er dele af det her lovforslag, der begrænser mulighederne for, at man faktisk får vendt alle sten, er Socialdemokratiet og regeringen så villige til at tage en konstruktiv diskussion og forhandling om at ændre lovforslaget, så vi har sikkerhed for, at alle sten bliver vendt?
Jacob Buksti (S), 1998-11-12:
Det eneste, jeg bare konstaterer, er, at hvis man skal have et flertal her i Folketinget, så skal man kunne tælle til mindst 90.
Det er regeringens bestræbelser.
Det håber jeg så at andre partier i givet fald også vil have som deres.
Med hensyn til hr. Søren Søndergaards spørgsmål så synes jeg, at det begynder at ligne en strid om ord.
Når hr. Søren Søndergaard siger, at først skal vi undersøge de her ting, og så skal vi eventuelt senere gøre et retligt ansvar gældende i forhold til personer, så er det jo præcis det, der står i lovforslaget.
Søren Søndergaard (EL), 1998-11-12:
Vi er fuldstændig enige, når regeringen i sit forslag skriver, at det, det gælder om, er at afklare, om efterretningstjenesten har overholdt landets love og de retningslinjer, der er udstukket for efterretningstjenestens arbejde.
Og det er jo nok.
Det lægger jo en meget præcis ramme for undersøgelsen.
Det definerer jo meget præcist, hvad der skal undersøges.
Men man behøver jo ikke samtidig at gå det skridt videre
i undersøgelsen, hvor man undersøger, hvem det er som i form af konkrete personer, der skal pålægges et ansvar for det, især ikke, når langt den største del af undersøgelsen omhandler en periode, hvor det er fuldstændig klart, at der ikke kan gøres et ansvar gældende, fordi tingene er forældede.
Derfor: Var det ikke en idé, at vi prøvede at koncentrere os om det, som man ganske rigtigt skriver i lovforslaget, nemlig at vi ønsker en afklaring af, om landets love og de retningslinjer, der er udstukket, er blevet overholdt?
Og så lade det være ved det.
Men at lægge det ind i undersøgelsen synes jeg tværtimod udvider opgaven i stedet for at præcisere den.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-11-12:
Jeg bed mærke i, at hr. Jacob Buksti sagde, at man fra regeringens side var opmærksom på, at der skulle 90 mandater til.
Det er selvfølgelig også rigtigt, for at der kan blive
et flertal.
Betyder det så, at Socialdemokratiet eller regeringen allerede har gjort sin stilling klar og vil lade det her forslag køre igennem med det snævrest mulige flertal?
Jeg synes, at det er meget betænkeligt, hvis vi allerede på så tidligt et tidspunkt skal høre fra regeringen, at sådan bliver det nok.
Søren Søndergaard (EL), 1998-11-12:
Jeg synes, det er fint, at hr. Jacob Buksti understregede, at Socialdemokratiet er lydhør.
Det er en god ting.
Jeg kan ikke lade være med at tænke på det forløb, vi
har været igennem
Men det lovforslag, der er fremsat, er jo i hvert fald lagt frem uden nogen som helst konsultationer om, hvad venstrefløjen i salen ønskede.
Jeg skal ikke udtale mig om højrefløjen, det kan være, der har været konsultationer dér.
Der har ikke været nogen diskussioner med venstrefløjen om, hvad man ønskede, men det er måske, fordi man har koncentreret sig om diskussionerne internt i regeringen.
Det skal jeg ikke kunne udelukke.
Men det, der er kommet frem, er jo så noget, hvor man ikke har hørt på de argumenter, der har været fra venstrefløjen og muligvis heller ikke fra højrefløjen.
Det synes jeg måske er en lidt dum måde at gøre det på, og det er måske det, der gør, at vi står med et forslag, som har lidt svært ved at finde flertallet.
Så vil jeg i forhold til den norske model sige, at hvis det ender med, at vi herinde tager en afstemning for eller imod den norske model, så vil Enhedslisten stemme for den norske model.
Det er bare til orientering for den socialdemokratiske ordfører.
Og hvad angår den uvildige undersøgelse, deler jeg fuldstændig hr. Holger K. Nielsens opfattelse af, hvor man skal have tillid til den, nemlig at det er et spørgsmål om helheden i undersøgelseskommissionen og ikke et spørgsmål om den enkelte person i kommissionen.
Flemming Hansen (KF), 1998-11-12:
Den konservative folketingsgruppe synes, det er et godt lovforslag.
Det er jo et lovforslag, som i virkeligheden laver eksisterende praksis til lovgivning på en måde, som vi synes godt om, og vi synes i det hele taget, det er fornuftigt, at lovforslaget bliver lavet, så man får styr på de ting, som jo ofte har været kritiseret.
man, hvor man står.
Vi er også tilfredse med de administrative ændringer, som lovforslaget vil medføre, således at man klart præciserer, hvor kompetencen og pligten til at kontrollere selskaberne ligger.
Vi kan tilslutte os det.
Kristian Jensen (V), 1998-11-12:
Da Venstres ordfører, fru Mariann Fischer Boel, ikke er til stede, skal jeg på hendes vegne fremsætte Venstres holdning.
Skatteministerens lovforslag har til formål at cementere Ligningsrådets hidtidige anvisninger, når det gælder penge- og realkreditinstitutters fradrag for hensættelser til tab på udlån og garantier.
I forslaget er en udtømmende opregning af kredsen af institutter, som i fremtiden vil kunne fradrage hensættelser, og det betyder en opstramning i forhold til gældende regler for nogle sparevirksomheder, udstedere af forudbetalte betalingskort og fondsmæglerselskaber, der i modsætning til i dag fremover ikke kan fratrække hensættelser.
Det gælder ligeledes for penge- og realkreditinstitutters datterselskaber.
Ligeledes vil fradrag for hensættelser blive gjort obligatorisk, så der ikke længere er valgfrihed til senere at ændre opgørelsesprincip.
Der sker også en ændring med hensyn til ekstraordinært store hensættelser i forbindelse med nødlidende pengeinstitutter.
Det er jo Finanstilsynet, der kan kræve disse særlig store hensættelser, men det er vel også et spørgsmål, om ikke en vedtagelse af denne del af forslaget kan skabe problemer, da en fusion i en krisesituation ellers kan blive meget vanskelig.
Venstre finder det positivt, at der med forslaget bliver tilvejebragt et klart lovgrundlag for behandling af hensættelser på tab, men høringssvarene rejser nogle spørgsmål, som vi vil vende tilbage til under udvalgsbehandlingen.
Frank Aaen (EL), 1998-11-12:
Er der slet ingen grænser for Socialdemokratiets gavebod til dem, der har nok i forvejen?
Til aktionærerne 700 mio. kr. ved at fjerne aktieomsætningsafgiften, til erhvervslivet ved at give dem en milliard kroner i ufinansieret skattelettelse
, forleden dag ved at tillade et Spar Nord-fradrag, sådan at bankerne på den måde ved fusioner og i bankkriser kan få et fradrag betalt af skatteyderne, og så her, hvor der godt nok i mange år har været en ulovlig praksis, for der har ikke været lovhjemmel for den.
Det har i årevis kostet
flere hundrede millioner kroner i tabte renter for statskassen, fordi man her giver bankerne lov til selv at bestemme, hvor meget de vil hensætte til tab og derefter trække fra i skatteregnskabet.
Flere hundrede millioner kroner koster denne lov, samtidig med at man slet ikke har råd til at opfylde de berettigede forventninger, som befolkningen har til at få løst deres velfærdsproblemer.
Jeg forstår det altså ikke.
Har der ikke været en eneste diskussion i den socialdemokratiske gruppe om, hvorvidt man bare skulle åbne det her skattehul for bankerne?
Flemming Hansen (KF), 1998-11-12:
Der er tale om en genfremsættelse, hvor skatteministeren jo ønsker lovhjemmel til at gøre det, som skattemyndighederne gør i en vis udstrækning i dag.
Der er noget i lovforslaget, man kan have sympati for, men hovedelementet i lovforslaget må vi sige nej til.
Hovedelementet er jo i virkeligheden den undertitel, som lovforslaget har.
Jeg citerer, hvad der står i parentes under lovforslagets egentlige titel: »Myndigheders adgang til privat ejendom uden retskendelse m.v.«
Det er vel en af de alvorligste sager, man overhovedet kan stå over for, hvis vi skal helt ind til benet af sagen.
Altså skal skattemyndighederne have ret til uden retskendelse at komme uanmeldt til et privat hjem eller en privat virksomhed, udbede sig oplysninger og ransage virksomheden eller hjemmet, som de vil?
Det konservative svar er meget, meget klart.
Det er kort og godt: Nej.
Nej tak, vi vil ikke være med til det.
Vi erkender, som Venstres ordfører også sagde, at man kan overveje, hvad man kan gøre, afveje for og imod, men vi er ikke i tvivl om, at svaret skal være et nej. Her er skatteministeren og myndighederne eller måske mere myndighederne, for skatteministeren forsøger jo kun at rette op på tingenes tilstand, erkender jeg, gået for langt.
Hvordan er myndighedernes situation, når vi ser den i dag?
Ja, det store spørgsmål er som regel sort arbejde.
Laves der sort arbejde i virksomheden, begås der socialt bedrageri ved, at man får understøttelse og så arbejder samtidig, er det klart, at det må ikke ske.
Men dertil har vi jo netop arbejdsgiverkontrollen, som i høj grad kommer uanmeldt til virksomhederne.
Det er jo ikke for at foretage det samme
indgreb, som der her lægges op til; det har vi forståelse for, og det fungerer jo i virkeligheden meget godt.
Hvis myndighederne så vil videre, hvis de lave nogle af disse store, åbenbart rimelige razziaer, vi har set, f.eks. imod en række pizzeriaer, så må de jo have en retskendelse til det, og den må de kunne få, og så kan de gå i gang.
Men det indgreb imod den private ejendomsret, der her er tale om, det vil vi ikke være med til.
Det betyder naturligvis ikke, at vi ikke vil se på og arbejde meget seriøst med sagen under udvalgsarbejdet, for vi mener, det er en sag med meget betydelige konsekvenser, der, som jeg sagde, går helt ind til benet af, hvad mange af os jo i virkeligheden står for, uanset hvor i salen vi står.
Det er klart, at der skal klare retningslinjer til, og der skal så heller ikke være tvivl om, hvor Det Konservative Folkeparti står.
Vi står på borgernes side, vi vil hellere beskytte borgerne mod samfundet, end at samfundet skal have ubegrænset ret over borgerne.
Det bryder vi os ikke om.
Vi har en række spørgsmål til ministeren.
På grund af det sene tidspunkt, på grund af teknikken i spørgsmålene, og fordi de er omfattende, vil jeg ikke stille dem her, men de vil komme som det første under udvalgsarbejdet.
Jens Peter Vernersen (S), 1998-11-12:
Efter de hidtil gældende regler har told- og skattemyndighederne haft adgang til at foretage kontrol af virksomhedernes regnskaber på de områder, hvor virksomhederne administrerer skat og afgifter for staten.
Ved lovforslaget bringes det i overensstemmelse med de anvisninger, der fremkom efter den redegørelse, der blev afgivet til Folketingets Retsudvalg den 19. december 1996, og hvori Justitsministeriet udtaler, at såfremt der er et særligt behov for at have adgang til privat ejendom uden retskendelse, bør der gives en klar hjemmel hertil, og at anvendelsesområderne må afgrænses klart.
Det er en sådan hjemmel, skatteministeren beder om i det lovforslag, vi her har til behandling. Det er naturligvis vigtigt, at det klart fremgår af loven, hvilke rettigheder myndighederne har, når det drejer sig om adgang til privat ejendom uden retskendelse.
Men det er også klart, at det almindelige tilsyn med opkrævning af told og afgifter ikke skal forudsætte en retskendelse, idet domstolene ikke har noget grundlag for at efterprøve skattemyndighedernes skøn over kontrolbehovet.
Og da vi jo både i lovforslaget og i mange debatter her er inde på foreneligheden med grundlovens §§ 72 og 73 om boligens og ejendomsrettens ukrænkelighed, er det naturligvis vigtigt, at vi på det her meget følsomme område har klare retningslinjer, så der ikke kan være tvivl om lovligheden, når der foretages kontrol på de områder, hvor der opkræves skatter og afgifter.
Socialdemokratiet kan tilslutte sig lovforslaget, som vi finder er i orden.
Jan Trøjborg (S), 1998-11-12:
Jeg vil starte med at takke for en meget positiv tilslutning til hovedlinjerne og tankerne i forslaget.
Og indledningsvis vil jeg takke for tilslutningen til dereguleringen, for så vidt angår teknisk godkendelse af fællesantenneanlæg.
Jeg er meget glad for den brede opbakning til den del af forslaget, dereguleringsdelen. Imidlertid er det min opfattelse, at det er det element i lovforslaget, som må vække bredest debat.
Og der er ingen tvivl om, at der er en række antenneforeninger, som vil være meget opmærksomme på netop dette element, og som vil føle, at det er nødvendigt at få en grundig diskussion med Folketingets Forskningsudvalg i forbindelse med den nye situation, de kommer i: at der ikke er nogen forhåndsgodkendelse af fællesantenneanlægs tekniske udstyr.
For så vidt angår hr. Kristian Jensens spørgsmål om, hvordan man holder styr på de nedgravede kabler, skal jeg blot sige, at jeg går ud fra, at det er helt normal praksis, at der foreligger en deklaration, og at det forhåbentlig er indtegnet i deklarationen, hvor disse kabler befinder sig.
Under alle omstændigheder vil man jo i en situation, hvor det er gået galt - og det er det, vi taler om her - opdage, hvor kablet befinder sig.
Og det, vi gennemfører her, er så en ligestilling af forpagtere og landmænd, således at forpagtere ikke stilles i en erstatningsretlig situation, som er ringere end den begrænsede erstatning, som landmænd kan pådrage sig.
Dernæst til spørgsmålet om gebyr: Jeg går ud fra, at det er gebyrfinansieret at få afprøvet teknisk teknisk udstyr, og at det er gebyrfinansieret at få godkendt denne afprøvning, men det vil jeg svare nærmere på. Ligeledes vil jeg naturligvis give et mere specifikt svar på hr. Kim Behnkes spørgsmål, som jo dybest set handler om, hvorvidt aftalestandarderne nu også gælder således, at hvis man producerer noget udstyr og får det godkendt i overensstemmelse med de internationale aftalestandarder, så kan man markedsføre det frit inden for hele markedet.
Men det tror jeg vil egne sig meget godt til en skriftlig besvarelse, så vi får uddybet netop det forhold. Til hr. Søren Kolstrup vil jeg sige, at jeg er lidt ked af bemærkningen om, at dette er en knægtelse af demokratiet i antenneforeningerne - jeg går ud fra, at det er det område, hr. Søren Kolstrup taler om - og jeg har lidt svært ved at se, at det bliver mindre demokratisk af, at man selv skal tage ansvar for at få etableret en udbygning eller vedligeholdelse af sit fællesantenneanlæg, end af, at man skal have det blåstemplet af Telestyrelsen. Det har jeg svært ved at se bliver mindre demokratisk.
Man kan sige, at det giver et lidt større ansvar til den demokratisk valgte forsamling, der driver antenneforeningen, men at det bliver mindre demokratisk, har jeg svært ved at se.
Under alle omstændigheder vil jeg sige mange tak for modtagelsen af lovforslaget.
Tove Videbæk (KRF), 1998-11-12:
Dette lovforslag er et samlet forslag til en række love på teleområdet.
De tekniske krav til fællesantenneanlæg og typegodkendelserne er en nyttig beskyttelse af brugerne, som i mange tilfælde, især i de lokale antenneforeninger, ikke uden videre vil have den tekniske ekspertise ved hånden til at vurdere alle aspekter af nyt teknisk udstyr, som skal indkøbes til anlægget.
Der skal ikke herske tvivl om, at EU's krav til den danske lovgivning på dette område i visse situationer medfører en svagere beskyttelse af brugerne end hidtil,
ganske enkelt fordi de danske krav har været skrappere end EU's.
Vi mener dog, at i almindelighed vil EU's teleterminaldirektiv og EMC-direktiv yde en rimelig beskyttelse.
Mens vi således generelt finder lovforslaget acceptabelt, stiller vi os uforstående over for det forhold, som beskrives i bemærkningerne til lovforslaget på side 5: at Telestyrelsen i en overgangsperiode skal forestå udarbejdelse af vejledende tekniske retningslinjer.
I betragtning af de stigende gebyrer, som mange foretagender på radio- og tv-området betaler til Telestyrelsen for et arbejde, der ikke altid er særlig mærkbart eller synligt, bør der allerede for nærværende være økonomisk basis for et sådant vejledningsarbejde, og det skal vel at mærke være på permanent basis, så Telestyrelsen kan fungere som en slags national kvalitetskontrollant.
Telestyrelsen vil kun på den måde kunne leve op til sit formål som brugernes ven og være til nytte, jævnfør indledningen.
Med disse bemærkninger går Kristeligt Folkeparti positivt ind i udvalgsarbejdet med dette lovforslag.
Kim Behnke (FP), 1998-11-12:
Udbredelsen af fællesantenneanlæg, teleinfrastruktur osv. går jo hurtigt i disse år, og derfor er lovforslagets intentioner om at deregulere, så der ikke skal være præcise lovbestemmelser, men Telestyrelsen i stedet kan udsende en generel vejledning, sådan at de, der påtænker at nedlægge disse kabler osv., har nogle retningslinjer at gå efter, en idé, som lige så godt kunne have groet i vores have, og derfor støtter vi selvfølgelig den del af forslaget.
Så er der spørgsmålet om typegodkendelse af radioanlæg, og dér har vi med stor interesse læst bemærkningerne, og vi er da enige i, at hvis man ønsker at få typegodkendt radiokommunikationsudstyr, som ikke nødvendigvis skal anvendes i Danmark, men som man gerne vil have lov til at eksportere, så skal den typegodkendelse være af en sådan karakter, at man umiddelbart derefter kan eksportere det til CEPT-landene.
Så den del synes vi også er fornuftig.
Men man skriver jo ikke noget om, hvorvidt det modsatte gør sig gældende, og derfor vil vi spørge om det under udvalgsarbejdet.
Sidst der var problemer i den retning, var, da Folketinget meget bredt i maj 1996 besluttede, at lokalradiostationer skulle have lov til at forøge deres sendeeffekt fra 30 W til 160 W. Og mange af de stationer, der var hurtige til at få deres frekvensplaner på plads, tog så ud og købte det radiosendeudstyr, som var CEPT-godkendt, bl.a. fra Italien.
Men da det pågældende udstyr så skulle opsættes i Danmark, krævede det en fornyet godkendelsesprocedure, og det kunne man ikke forstå, i og med at Danmark jo har tiltrådt CEPT-aftalerne. Så hvis de bestemmelser, der nu lægges op til, skal betyde, at en dansk producent af det her udstyr frit skal kunne eksportere det til andre lande, må det omvendte også gøre sig gældende, nemlig at hvis en italiensk, engelsk, tysk, hollandsk, belgisk, eller hvordan det nu er, myndighed har godkendt og givet det nødvendige certifikat til radioudstyret, må det også umiddelbart kunne importeres, opsættes og bringes i anvendelse i Danmark, hvis det i øvrigt overholder gældende danske regler om anvendelsen.
Så med dette lille bitte forbehold, som måske blot er af teknisk karakter, støtter Fremskridtspartiet fuldt ud lovforslaget.
Ebbe Kalnæs (CD), 1998-11-12:
Ja, her er igen et ganske glimrende forslag, og indholdet i det afspejler jo klart den proces, vi er i gang med: liberaliseringen.
Og jeg vil da gerne i den sammenhæng benytte lejligheden til at sige, at både ministeriet og forskningsministeren har arbejdet utrolig dejligt og pragmatisk med de her sager i det telepolitiske forlig, og det vil jeg gerne sige tak for, for jeg synes, der er
god drift i de ting.