Eva Kjer Hansen (V), 2004-11-16:
Tak for debatten.
Jeg kan konstatere, at vi absolut har en forskellig tilgang til, hvordan vi bedst gør noget for dem med de laveste indkomster i landet.
Jeg mener, for nu at gentage mig selv, at det ikke er hensigtsmæssigt med en egentlig fattigdomsgrænse som sådan.
Jeg synes tværtom, at det er vigtigere, at vi bevarer målrettetheden i den danske socialpolitik, og at vi bedst imødekommer de særlige behov hos borgerne ved at tage udgangspunkt i den konkrete situation, den pågældende befinder sig i.
Som jeg var inde på i min besvarelse, risikerer vi jo ellers nemt, at vi lander på den laveste fællesnævner, og at vi får vanskeligheder ved at opretholde det fintmaskede system, vi har i dag, og som netop er kendetegnet ved, at der gives særlig hjælp til grupper med særlige behov.
Jeg må sige, at jeg studser over, at der ikke engang er enighed blandt de tre partier, der står bag forslaget til vedtagelse om en såkaldt fattigdomsgrænse, om, hvordan den i givet fald skal etableres.
Det siger jeg med henvisning til, at den socialdemokratiske ordfører gjorde det meget klart, at en sådan grænse kun skal være en rettesnor.
Sådan forstod jeg den socialdemokratiske ordfører, men det er jo vanskeligt at vide, hvad det betyder, at den bare skal være en rettesnor, altså ikke et minimum eller et maksimum.
En rettesnor betyder vel, at man kan justere både opad og nedad.
Den socialdemokratiske ordfører lægger i virkeligheden op til det, jeg netop talte om i mit indlæg, nemlig til både at blæse og have mel i munden.
Jeg synes, det er svært at se, hvordan lavindkomstgrupperne på nogen måde skulle blive hjulpet af en egentlig officiel fattigdomsgrænse.
Jeg synes, det er vigtigt, at ydelserne er indrettet sådan, at der er et incitament til at komme i beskæftigelse, og jeg synes, det er godt, vi er kommet væk fra det, vi har set tidligere, hvor situationen kunne være, at man skulle op på at have 25.000 kr. i månedlig indtægt, for at det rent økonomisk kunne svare sig at tage et job i stedet for at være på kontanthjælp.
Jeg kan forstå, at der er overvejelser i den socialdemokratiske folketingsgruppe, som går på, at man overvejer at trække sig ud af forliget »Flere i arbejde«.
Det kan jo så være nok så interessant, hvad det bunder i.
Er det, fordi man har fortrudt, at der skulle ændres på incitamenterne for netop at sikre, at det altid kan betale sig at få et arbejde?
Er det, fordi man har fortrudt, at der er taget en række initiativer for netop at motivere bedre og taget initiativer til at få folk ud på arbejdsmarkedet?
Eller er det alle de forenklinger, der ligger i forliget, som det set fra Socialdemokratiets side er galt med?
Den socialdemokratiske ordfører talte også om folk, der er 8, 9, 10, 11 år på kontanthjælp.
Her synes jeg, det kan være nyttigt lige at fortælle, at lavindkomstgruppen faktisk hverken er blevet større eller mindre set over de sidste 20 år, og rent faktisk er der meget stor bevægelse ind og ud af gruppen.
Efter 2 år er der typisk en tredjedel af gruppen tilbage, og kun 1 ud af 100 bliver i gruppen 10 år i træk.
Som det er bekendt, har vi fra regeringens side lagt meget stor vægt på, at der er andet end penge, der tæller i indsatsen over for dem med de laveste indkomster.
Jeg synes, det er afgørende med initiativer, bl.a. dem i forliget »Flere i arbejde«; jeg synes, det er afgørende, at vi tager en række forskellige initiativer til at bryde den negative sociale arv og sætte ind over for misbrugsproblemer og lignende, og jeg må ærligt sige, at jeg savner, at der havde været større interesse for at se på, hvordan vi allerbedst kan bistå folk i lavindkomstgrupperne ved netop at forbedre deres situation og give dem nogle bedre muligheder for eksempelvis at vinde fodfæste på arbejdsmarkedet.