Elisabeth Arnold (RV), 2005-11-29:
Lovforslag nr. L 66 er en udmøntning af finanslovaftalen mellem regeringen og Dansk Folkeparti.
Ifølge aftalen indføres der et egenfinansieringskrav til ngo’er med en såkaldt rammeaftale med Udenrigsministeriet.
Egenfinansieringskravet indebærer, at de store ngo’er for at modtage statsstøtte til udviklingsprojekter skal bidrage med egne indsamlede midler.
For at sikre, at ngo’erne er bedre i stand til at skaffe denne egenfinansiering, foreslås der ændringer i indsamlingsloven.
Disse ændringer gælder alene de rammeorganisationer, som skal opfylde egenfinansieringskrav for at modtage statslige tilskud.
Vi har studeret forslaget, som jo ikke er så omfattende.
Organisationer, som får stillet et egenfinansieringskrav, skal selvfølgelig også have mulighed for at samle penge ind til at opfylde disse krav, men den dertil fornødne lovændring i indsamlingsloven bør faktisk foretages af de partier, som har stillet egenfinansieringskravet.
Det egenfinansieringskrav stiger meget hurtigt fra 5 pct. til 10 pct., det er kommet med meget kort varsel, og det ændrer drastisk i ngo’ernes vilkår.
Vi har ikke i Folketinget haft en tilbundsgående politisk drøftelse af, om det er et godt princip at indbygge en fast egenfinansieringsprocent.
Den diskussion er vi i Det Radikale Venstre meget villige til at tage, vi vil faktisk gerne diskutere det princip, men den diskussion bliver totalt kortsluttet nu, fordi forligspartierne uden videre har indført et egenfinansieringskrav uden at tage diskussionen hverken med de øvrige politiske partier i Folketinget, med de pågældende organisationer og slet ikke i offentligheden.
Målet må jo fortsat være, går jeg ud fra, at det, organisationerne skal bidrage med, er god bistand, gode projekter, gode initiativer i udviklingslandene, som faktisk bidrager med nogle resultater.
Her pålægger man dem så en ekstra byrde med at gå ud og organisere indsamlinger, som vi alle sammen ved er meget ressourcekrævende og et kæmpestort organisationsapparat, der skal sættes i gang.
Der kan man godt vælge at sige, o.k. det vil vi gerne have fremover, men så bør man da i det mindste lave sit forarbejde ordentligt og sige, at fra år sådan og sådan kommer der disse krav, og de vil stige gradvis over en vis årrække, så de ved, hvordan betingelserne er.
Det har der overhovedet ikke været tale om her.
Ultrakort varsel, meget hurtig indfasning af en meget høj procentsats.
Det synes jeg simpelt hen er uanstændigt, og jeg synes, det er dårligt lovgivningsarbejde.
Så kommer til sidst indsamlingsloven.
Den foreslåede ændring, som altså er en liberalisering, gør blot dette endnu værre.
Et af de bærende principper i den gældende indsamlingslov er, og det står udtrykkeligt i lovforslaget, at man skal skåne folk for alt for mange påtrængende gade- og husstandsindsamlinFttm.023.fm Page 1640 Thursday, February 9, 2006 4:52 PM ger, som de måske slet ikke har lyst til at bidrage til.
Når der så skæres ned i statstilskuddet, så bliver behovet for generelle indsamlinger større, og så må der slækkes på de oprindelige stramme regler for tilladelser af indsamlinger.
Hermed udhuler lovgiverne ideen med den restriktive lov.
En total revision af den gamle lov fra 1971 ville i høj grad være på sin plads, og det synes jeg ærlig talt justitsministeren skulle tage sig sammen til at få gjort.
Jeg forstår ikke, hvordan de organisationer, der nu har lov til at foretage indsamlinger, er endt på listen, og justitsministeren skriver oven i købet i lovforslaget: Justitsministeriet er ikke bekendt med, om alle de ovenfor omtalte organisationer fortsat eksisterer, og om de udnytter adgangen til at foretage gade- og husindsamling.
Det er jo i virkeligheden noget rod, at man ikke laver en ordentlig indsamlingslov i stedet for lap på lap på lap, som totalt forplumrer det oprindelige sigte med indsamlingsloven.
Det Radikale Venstre er stærkt kritisk over for det her lovforslag, og vi taler også på Socialistisk Folkepartis vegne, der også er kritisk.