Kim Behnke (FRI), 1999-12-15:
Selv om forhandlingerne om finansloven for 1999 fik et forløb, hvor vi dengang i iklædning af at repræsentere Fremskridtspartiet havde fornøjelsen at deltage i en lang række af finanslovforhandlingerne og i øvrigt også fik det indtryk efterfølgende, at det ikke ligefrem havde været ubehageligt for regeringen at have de samtaler, fik vi jo denne gang, hvor diskussionen var om finansloven for år 2000, ikke fornøjelsen af at berige finansministeren med gode ideer.
Det ville vi ellers gerne have gjort, for det er vores opfattelse, at på en lang række punkter ville vore bidrag have kunnet gøre nytte.
Det, der så er kommet ud af det, synes vi til gengæld ikke er særlig nyttigt, for overskriften for disse mange aftaler, der er blevet lavet, er vel nærmest, at man har sikret sig, at der ikke er nogen, der er imod, mere end man har sikret sig, at der er nogle der er for.
Vi er klar over, at finansministeren langt hen ad vejen har spillet på, at partierne Venstre og De Konservative af en eller anden uforklarlig grund altid vælger at stemme for finansloven.
Selv om man i pressemeddelelser og her fra talerstolen tordner imod alle de uansvarlige elementer, der er i loven, vælger man af en eller anden grund alligevel at stemme for.
Man kunne jo dog, som man gør i en lang række
andre sager,
Men det har finansministeren selvfølgelig kunnet spille på, og derfor har finansministeren langt hen ad vejen haft mulighed for at indgå aftaler med SF og Enhedslisten, og det bærer de mange ændringsforslag så sandelig også præg af.
Kigger vi lidt på tingene, er der en efter vores mening meget klog tekstanmærkning, som regeringen og finansministeren beder om at få ind i finansloven, og som angår de mange mennesker, som egentlig skulle have sendt klager til skattevæsenet i denne måned for at være omfattet af tidsfristerne i satsregulerings- og retssagen, som denne Scharla Nielsen har anlagt.
Vi synes, det er en meget klog og fornuftig løsning, regeringen her har valgt, og vi har også i Folketingets Skatteudvalg givet tilslutning til, at det er en god idé, så det støtter vi naturligvis. Til gengæld synes vi, at den diskussion, der har været i forbindelse med både finanslovforhandlingerne og en lang række af de lovforslag, der er fulgt i kølvandet, har været usædvanlig afsporet denne gang for at sige det kort og præcist.
Det er, som om at hver gang der er nogle, der ikke ønsker en skat forhøjet eller en ny skat opkrævet, skal de straks skydes i skoene, at de er ude på at ødelægge statens finanser.
Kigger vi lidt på en række af de nye - og vel at mærke kun de nye - udgifter, som er indbudgetteret med finanslovaftalen, er der f.eks. 225 mio. kr. til udgifter i forbindelse med Kosovoaktionen; det var ikke noget, der var på finansloven, da den blev fremsat.
Der er 35 mio. kr. som en helt ny udgift til repatriering af kosovoflygtninge; der er 262 mio. kr. i øgede udgifter til integration af flygtninge og indvandrere, og der har minsandten også indsneget sig en udgift på 940 mio. kr. til at feje op på TOR-projektet.
Det skal jeg komme tilbage til lidt senere.
Tæller man de beløb sammen, kommer man op på i alt 4,4 mia. kr. i nye udgifter, og det er altså 4,4 mia. kr., som end ikke engang var forudset, da finansloven blev fremsat, og vi mener, det er dybt uforsvarligt, at man bare afsætter 4,4 mia. kr. ekstra.
Så er der nogle, der vil sige: Ja, bevares, men de 2,35 mia. kr. til aktivering er det ikke helt fair at tage med.
Det er fair nok, så lad os tage dem ud.
Men så er der stadig 2 mia. kr. ekstra i nye udgifter, og det burde resultere i, at der også i dagspressen blev rejst en larmende kritik af regeringen for bare at indbudgettere nye udgifter.
Det ville være lige så berettiget, som det er uberettiget, når vi fra Frihed 2000 og andre kommer med forslag om, at man lader være med at forøge skatter og afgifter, for den debat, der altid følger i kølvandet på de forslag, er efter vores mening helt forfejlet.
Disse 2 mia. kr., ja, måske endda alle de ekstra udgifter på 4,4 mia. kr., kunne man have ladet være med at bevilge, og dermed havde man ikke behøvet at opkræve nye skatter og afgifter for op imod 5 mia. kr., især til skade for dansk erhvervsliv.
Tilbage til Amanda.
Amanda-sagen har pint regeringen og plaget Folketingets Finansudvalg i ganske lang tid, og regeringen ved udmærket, at situationen omkring Amanda i øjeblikket er, at der ligger et orienterende aktstykke fra arbejdsministeren, og det aktstykke har Folketingets Finansudvalg indtil videre lagt til side.
Vi har ikke godkendt det, vi har ikke anerkendt de seneste afrapporteringer, simpelt hen fordi det er vores opfattelse på tværs af partiskel i Finansudvalget, at Amanda-projektet fortjener en nærmere undersøgelse.
Hvis finansministeren eller regeringen i den situation var kommet med et aktstykke med anmodning om 50 mio. kr. mere til Amanda, er der ingen tvivl om, hvordan reaktionen havde været i Finansudvalget.
Så var det aktstykke også blevet lagt til side, indtil der forelå tilfredsstillende testkørsler osv. Men det gør man ikke.
I stedet lægger man det ind som et ændringsforslag til finansloven og sørger for, at den kreds af forligspartier, som skal bære tingene igennem, lover i det mindste ikke at stemme imod.
Det synes vi er en fremgangsmåde, som ikke er særlig tiltalende, netop fordi der er så store problemer med Amanda-projektet.
Der er til gengæld også ting på finansloven, som er tiltalende.
Vi støtter også de ekstra initiativer på hospice- og psykiatriområdet, og på de områder kunne der sagtens være bevilget penge for lang tid siden.
Så har det været diskuteret, om den metode, man denne gang vælger på medicinområdet, nu også er den rigtige, og sandt at sige er der ingen, der ved det.
Sidste år blev der indgået en finanslovaftale, hvorefter alle danskere pr. marts måned skulle have disse særlige medicinkort.
Men der er ingen danskere, der har fået de medicinkort endnu, for i mellemtiden er der sket det, at man i Sundhedsministeriet har erkendt, at det stort set er umuligt at indføre dem, så systemet kan komme til at virke, så de blev udskudt.
Så blev det sommer, så blev det efterår, og nu hedder det sig, at det er i foråret år 2000, at det såkaldte nye medicinkort på en 500 kr.-seddel skal indføres for alle danskere.
Vi håber det ikke, men vi håber til gengæld, at licitationen og den måde, man hjemkøber medicin på, kan være med til at bringe skatteydernes udgifter til medicin ned, for det er der naturligvis behov for.
Men bedst af alt var det jo, om konkurrencen fik lov til at herske på medicinområdet, og det ikke var sådan, at de danske apotekere fortsat havde et monopol, som de misbruger til at holde priserne unødvendig højt oppe. Så er der DSB-området, og her hører vi til dem, der er enige i, at der er brug for flere udgifter.
Der er brug for at afholde nogle omkostninger til at sætte skinnelegemet i en bedre stand.
Vi kan ikke være bekendt, hverken over for dem, der bruger DSB i øjeblikket, eller over for eftertiden, at man ikke vedligeholder det materiel, der findes, og derfor skal der selvfølgelig ske en finansiering af de udgifter, der måtte være.
Men at man laver en aftale, hvorefter det dels er dieselolieforbrugerne, der skal betale, og der dels er en lidt mærkelig konstruktion med Københavns Havn, synes vi ikke er særlig klogt.
Til gengæld synes vi, det er meget klogt, at man har lavet et politiforlig, og i det store og hele støtter vi i Frihed 2000 indholdet af politiforliget.
Vi har selv foreslået, at der afsættes 90 mio. kr. ekstra til politiets område, og det er ikke, fordi vi her og nu ønsker flere mand på gaden end dem, der ligger i politiforliget.
Det er simpelt hen, fordi vi mener, der er brug for et større optag på Politiskolen.
Den alderssammensætning, det danske politi har i øjeblikket, betyder nemlig, at i løbet af alt for kort tid vil man stå og mangle nye politifolk i takt med, at de ældre politifolk bliver sendt på pension.
En anden mulighed var, at man lavede seniorstillinger i politiet, så de lidt ældre betjente blev tilbudt at blive i tjenesten og varetage f.eks. en række kontoropgaver, mens de unge blev på gaden, frem for at vi kommer til at opleve et meget stort problem, når der bliver mangel på betjente i løbet af få år.
Men det er stadig vores opfattelse, at den måde, regeringen har tænkt sig at finansiere politiforliget på, ikke er særlig sympatisk.
Vi synes ikke, det er fornuftigt, at der skal betales 100 mio. kr. mere i bøder og pasafgifter, vi synes ikke, retsafgifterne skal forhøjes med 100 mio. kr., og vi synes ikke, at Justitsministeriet skal have en budgetreguleringskonto på 100 mio. kr., hvor der bare står »Øgede indtægter« uden nogen som helst viden om, hvad man har tænkt sig at gøre for at skaffe disse 100 mio. kr.
Den rigtige måde at gøre det på havde naturligvis været, at man andre steder i finansloven - men ikke nødvendigvis inden for Justitsministeriets område - havde fundet anledning til at gennemføre besparelser, eller at man havde ladet være med at opføre disse 4,4 mia. kr. i ekstra udgifter. Så er der lagt en lang række nye skatter og afgifter ind i finansloven, i alt 17 enten nye eller øgede skatter og afgifter.
De skal tilsammen indkradse ca. 4 mia. kr. ekstra, og det, der er det forfærdelige ved disse 4 mia. kr., er, at de primært kommer til at ramme dansk erhvervsliv, også selv om der er dem, der har den opfattelse, at så længe KFX-indekset er højt, går det med høje bølger i dansk erhvervsliv, og så gælder det om at få kradset nogle ekstra penge ind. Vi vil gerne tilkendegive, at det er en meget uklog måde at opkræve skatter og afgifter på ved at lægge dem som en belastning på vort erhvervsliv, for den belastning kan gå hen og blive meget dyr.
Hvis ikke virksomhederne kan klare belastningen, udløser det jo virksomhedslukninger og afskedigelser osv., og det er alt sammen noget, der udløser nye udgifter på finansloven.
Men det er jo det, vi allermindst har brug for, og derfor er det meget uklogt af regeringen, at den har lavet aftaler, som indbefatter, at lige præcis erhvervslivet skal betale en så stor del af de nye udgifter på finansloven.
Til gengæld har regeringen også barslet med den mulighed, at man kan finansiere en række udgifter med engangsindtægter.
Det gør ikke noget, at man har engangsindtægter, snarere tværtimod, men det er bare vores opfattelse, at den rigtige måde at bruge engangsindtægterne på er at nedbringe statens gæld frem for at lade pengene indgå i driftsbudgettet.
Det er blevet hævdet fra specielt Enhedslistens side, at
når der nu står disse 3 mia. kr. i privatiseringsindtægter, skulle det udgøre et problem.
Det gør det nok også, hvis man sidder med Enhedslistens briller på, men jeg skulle hilse og sige, at jeg ved af personlig erfaring fra tidligere, at det har været en rigtig god idé, at man på finansloven opfører et par milliarder i privatiseringsindtægter - det har vi været med til at gøre to gange - og så overlader det til en snæver kreds at gennemgå de forskellige projekter.
Hr. Jes Lunde har nemlig fuldstændig ret i, at hvis vi 179 medlemmer her fra Folketingets talerstol gør os kloge på, hvilke aktier der skal købes, og hvilke aktier der skal sælges, vil Folketinget forbryde sig mod børsens etiske regler, og det vil vi under ingen omstændigheder være med til.
Vi har fuld tillid til, at den kreds, der nu har aftalt det her, bag lukkede døre gennemgår relevante projekter og på det tidspunkt, projekterne er modne, sender dem til afgørelse i Folketingets Finansudvalg, om nødvendigt i fortrolig form, hvis de børsetiske regler kræver det.
Det kan ikke nytte noget, at vi kræver, at det private erhvervsliv skal overholde de børsetiske regler, men at vi her i Folketinget anser os selv for at være dem, der kan skalte og valte med dem.
Sådan må det ikke være, og specielt med hensyn til de virksomheder, hvor der allerede er børsnoterede aktier, er det helt naturligt, at den nævnte fremgangsmåde må være den rigtige. Til gengæld synes vi ikke, det er nogen særlig god idé, at man laver den transaktion med Københavns Havn, som regeringen har lagt op til.
Vi synes tværtimod, at Københavns Havn burde gøres til et privat aktieselskab, som skulle have mulighed for i det samarbejde med Malmö Havn, som Finansudvalget jo har givet tilslutning til, på gensidig vis at styrke havnekapaciteten i hele Østersøområdet.
Vi har derfor fundet anledning til selv at stille en række ændringsforslag - ikke fordi vi forventer at få dem vedtaget, men fordi vi mener, vi har pligt til gennem 46 smagsprøver at vise, hvad Frihed 2000 står for.
Tæller man sammen, er der besparelsesforslag på ca. 10 mia. kr., og der er øgede udgifter på ca. 8 mia. kr., så der er en pæn overfinansiering.
Endelig er der engangsindtægter for 3,8 mia. kr. og engangsudgifter på en enkelt milliard, og det er alt sammen noget, der burde kunne finde flertal her i Folketinget.
Jeg takker naturligvis på forhånd de partier, der i deres ordførertaler har tilkendegivet, at der er enkelte eller flere af vore ændringsforslag, man har tænkt sig at støtte.
Jeg kan sige, at når det gælder de ændringsforslag, der ligger fra Venstre og De Konservative, vil vi kunne støtte en stor del af dem.
Vi kan også støtte en del af de ændringsforslag, som Dansk Folkeparti har fremsat, og der er såmænd også et par af de ændringsforslag, Kristeligt Folkeparti har stillet, som vi vil kunne støtte. Det, der er det politiske budskab i de ændringsforslag, vi har lavet i Frihed 2000, er, at de primært har til formål at styrke dansk erhvervsliv.
Skatterne skal sættes ned, men det skal naturligvis finansieres, og derfor har vi fundet særlig udvalgte områder, hvor vi mener, der uden problemer kan gennemføres besparelser.
Selv om der er nogle, der har svært ved at tale om besparelser på ulandsområdet, er det jo en kendsgerning, at lige præcis det område er et af dem, hvor udgifterne løber allerhurtigst - faktisk så hurtigt, at det er tvivlsomt, om Danida overhovedet kan følge med og sørge for at afsætte penge til forskellige projekter.
Bl.a. har den nye metode til opgørelse af bruttonationalindkomsten resulteret i, at der fuldstændig uden nogen politisk beslutning i Folketinget sker en betragtelig forøgelse af den danske ulandsbistand over de kommende år.
Så er det vores opfattelse, at privatiseringsarbejdet sagtens kan blive mere omfattende end de 3 mia. kr., som regeringen har lagt op til, men vi hilser naturligvis de 3 mia. kr. velkommen.
Til gengæld efterlyser vi, at finansministeren påtager sig den efter vores mening meget behagelige opgave at sørge for at få udliciteret langt flere af statens aktiviteter, så man overlader dem til fri konkurrence.
Med de bemærkninger vil vi glæde os til at gå til afstemningerne, og så vil vi i morgen under den mere generelle debat komme med nogle betragtninger om, hvordan vi ser på finansloven, som den foreligger efter behandlingen af ændringsforslagene.