runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jesper Langballe (DF), 2006-05-02:
Jeg synes, det der æh-bæh-buh, det kan du selv være er sådan en lidt ufrugtbar måde at diskutere på, men jeg er glad for spørgsmålet.
Vi har jo hørt det i dag og hundrede gange, og det giver mig mulighed for at prøve at give et ordentligt svar.
Det her nye koldkrigscenter er jo blevet til i forbindelse med en finanslov.
Det har man fortilfælde for.
Der var engang, da Frank Aaen var en nødvendig brik for, at statsminister Poul Nyrup Rasmussen kunne få en finanslov igennem, og det tog Frank Aaen sig så betalt for.
Han ville have, at erhvervslivets rolle under besættelsen skulle udforskes historisk, og man sagde: Jamen så bliver den det.
Og det blev den så.
Så skete der det, at udforskeren, der fik de der såkaldte Frank Aaen-penge, var Birgit Nüchel Thomsen, historiker og seniorforsker, som kom til den stik modsatte konklusion af Frank Aaen, for sådan er vilkårene jo.
Man kan skrive sine ønskesedler, men det er ikke sikkert, at ønskerne går i opfyldelse.
Per Clausen (EL), 2006-05-02:
Nu kan man jo i Berlingske Tidendes ledere finde nogenlunde samme karakteristik af den måde, hr. Jesper Langballe udøver forskningspolitik på, så jeg synes ikke, hr. Jesper Langballe skal være så overrasket over, at der falder knubbede ord fra hr. Holger K. Nielsen.
Det, jeg siges ikke at forstå, har hr. Jesper Langballe, mener jeg, karakteriseret, nemlig at fri historieforskning i et demokratisk land er, at de politikere, som har magten i landet, kommer med en ønskeliste over, hvad der skal forskes i, og så må historikerne forske i det.
Jeg synes i grunden, at det i hvert fald minder meget mere om ufri forskning.
Jeg synes, at hr. Jesper Langballe måske, inden han begynder at anklage andre for at være imod fri forskning, skulle tænke lidt over, hvad hans egen politik i praksis fører til.
Jesper Langballe (DF), 2006-05-02:
Det sidste kan der da for så vidt være noget om.
Når hr. Per Clausen spørger, hvad det er for partier, der ikke er interesserede i at få det her kulegravet, så er det da meget nemt at svare.
Jeg kan henvise til hr. Holger K. Nielsens sådan lidt platretoriske, stadige gentagelse af, at et nyt koldkrigscenter, som er oprettet, og som endnu ikke er bemandet, er Jesper Langballes center for klapjagt på røde lejesvende.
Altså, så er man helt nede under gulvbrædderne, og så har man jo samtidig klart tilkendegivet, at det ikke er en forskning, man er interesseret i.
Man er måske slet ikke interesseret i nogen som helst forskning, når man omtaler historisk arbejde så vulgært, som det her er tilfældet.
Mogens Lykketoft (S), 2006-05-02:
Det sidste, hr. Søren Pind sagde som udtryk for, at han er enig i, at alle arkiver desangående skal åbnes, er jeg selvfølgelig enig i.
Men jeg vil gerne gentage mit spørgsmål mere præcist: Vil hr. Søren Pind anfægte, at de vurderinger af Sovjetunionens hensigter, eller rettere sagt ikkehensigter, om uprovokerede angreb, som gengives i DIIS-rapporten, og som også er påpeget af DIIS-forskerne selv her den 25. april, er taget direkte ud af vurderingerne fra Forsvarets Efterretningstjeneste på de pågældende tidspunkter?
Per Clausen (EL), 2006-05-02:
Nu kan man jo altid tænke meget over, hvilke forskningsresultater der skulle kunne få hr. Jesper Langballe til at tvivle på, at han ved, hvad der er sandheden, og at den ikke lader sig forandre.
Det er noget andet, jeg vil spørge hr. Jesper Langballe om.
Kan hr. Jesper Langballe ikke fortælle os, hvilket parti og hvilken person det er, der stort set ved hver eneste finanslov tager op, at nu skal der forskes i noget ganske bestemt, fordi hr. Jesper Langballe ikke vil overlade til historikerne selv at prioritere, hvad de vil forske i?
Mogens Lykketoft (S), 2006-05-02:
For det første kan jeg kun sige, at i de godt 42 år, jeg har haft indsigt i Socialdemokratiet, har der været en fuldstændig konstant uforandret mistro til de danske kommunister, og der har ikke været nogen politisk kraft i den nyere danmarkshistorie, som har øvet en større indsats for at nedkæmpe kommunisternes indflydelse på dansk grund end det danske Socialdemokrati.
For det andet: I den periode, hvor jeg har deltaget, har vi på intet tidspunkt ladet os influere af sovjetiske synspunkter, men har protesteret lige fuldt og voldsomt mod supermagter, der lavede overgreb, hvad enten det var USA, der førte en næste folkemordslignende krig i Vietnam og Cambodja, eller Sovjetunionen, der gik ind og besatte Ungarn og Tjekkoslovakiet.
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Hr. Mogens Lykketoft var jo aktiv i politik i 1980'erne og har jo siden sidst i 1960'erne været aktiv i den socialdemokratiske politikformulering.
Kan hr. Mogens Lykketoft erindre, at der overhovedet har været antydninger af, at Socialdemokratiet har været styret af sovjetiske interesser, altså at det har været andre interesser end dem, som man fra det danske Socialdemokrati mente ville være vigtige for dansk politik, som skulle være grundlaget for politikken?
Mogens Lykketoft (S), 2006-05-02:
Jeg vil sådan set bare sige, at det er mig, der af den socialdemokratiske folketingsgruppe er udpeget som ordfører i denne sag i dag, og at jeg taler på en samlet folketingsgruppes vegne.
Hvis der er nogen private meningsudvekslinger, hr. Pihl Lorentzen gerne vil have med andre medlemmer af gruppen, er han velkommen.
Jeg kan ikke imødekomme det behov.
Kristian Pihl Lorentzen (V), 2006-05-02:
Tak for svaret.
Jeg savner fortsat hr. Mogens Lykketofts kommentar til den udtalelse, der for nylig kom fra Socialdemokratiets nye politiske ordfører, nemlig at fodnotepolitikken var en skamplet på dansk politik.
Der kunne jeg godt tænke mig hr. Mogens Lykketofts svar på, hvordan man har tænkt sig at få denne skamplet vasket bort.
Mogens Lykketoft (S), 2006-05-02:
Jeg synes, det er frastødende, og jeg synes, det er usandt at prøve at karakterisere sine politiske modstandere som nærmest landsforrædere, fordi de har haft en anden holdning til, hvad magtbalancen på det tidspunkt i den nyere europæiske historie tilsagde af oprustning.
Jeg vil godt benytte lejligheden til over for hr. Pihl Lorentzen at sige, at det ikke var på grund af indenrigspolitiske vurderinger, men at det, som rapporten også gennemgår meget godt, drejede sig om en samstemt fælles holdning fra en række socialdemokratiske partier i Vesteuropa, nemlig i Skandinavien, Beneluxlandene og Tyskland, hvor vi havde en anden holdning og en anden vurdering af den sikkerhedspolitiske situation og dermed af, hvad der skulle være NATO's kurs på det tidspunkt.
Endvidere vil jeg godt sige til hr. Pihl Lorentzens spørgsmål: Ja, man kan jo godt være amatør med hensyn til at vurdere den sikkerhedspolitiske situation, hvad enten man var medlem af Folketinget eller var aktiv officer på det tidspunkt.
Og det, DIIS-rapporten med baggrund i Forsvarets Efterretningstjenestes vurderinger siger om de to ting, er jo: Der var ikke nogen sovjetiske planer om uprovokeret angreb.
Der var sovjetiske planer for i tilfælde af et krigsudbrud at prøve at føre krigen over i fjendens lejr så hurtigt som muligt, og dermed var der også angrebsplaner for de danske øer.
Kristian Pihl Lorentzen (V), 2006-05-02:
Hr. Mogens Lykketoft brugte meget stærke ord, da han for lidt siden skulle omtale statsministerens karakteristik af fodnotepolitikken.
Hr. Mogens Lykketoft valgte at bruge ordet frastødende – et meget stærkt ord.
Jeg mener, at udtalelsen viser, at hr. Mogens Lykketoft befinder sig i en meget teoretisk idealverden om den kolde krig.
Personligt har jeg været officer i den danske hær i 1980'erne.
Jeg har deltaget i NATO-øvelser og -rekognosceringer i Vesttyskland, og en del af dem foregik meget tæt på grænsen til Østtyskland.
Jeg har dermed en meget nær og praktisk tilgang til den kolde krig, uden at jeg dermed er et omvandrende orakel i denne sag.
Så hvordan kan hr. Mogens Lykketoft få sig selv til at kalde statsministerens redegørelse omkring denne sag for frastødende?
Jeg synes, det er et meget stærkt ord, som slet ikke hører hjemme i denne sammenhæng.
Mogens Lykketoft (S), 2006-05-02:
Det sidste er i hvert fald noget helt andet end det første.
Der er ingen tvivl om, at nogle af vore allierede mente, at det gik ud over vores omdømme, at vi ikke var enige med dem.
Det var også tilfældet i 1972 i forhold til Anker Jørgensens holdning til Vietnamkrigen.
Og der må jeg sige, at jeg er meget, meget stolt af, at man ikke syntes, at USA's kurs var en rigtig kurs.
Jeg mener, at vi gjorde fuldstændig ret i, hvis vi må forsvare at få menneskerettigheder og demokrati, at være i forfront i protest mod den daværende amerikanske krigspolitik i Vietnam.
Det der med, om de alle sammen var enige, er derfor noget andet, end at vores NATO-medlemskab på noget tidspunkt har været truet.
Her tror jeg, at jeg tør sige på både hr. Svend Aukens og egne vegne, at hvis der overhovedet havde vært noget i nærheden af en trussel om det, skulle vi nok have afværget det.
Pia Christmas-Møller (KF), 2006-05-02:
Betyder det, at hr. Lykketoft underkender sin tidligere formands vurdering af, at den anlagte politik kunne føre Danmark ud af NATO?
Det refereres direkte i rapporten både med kildeangivelser fra Socialdemokratiets gruppemøde dengang og fra senere interview med netop hr. Auken.
Det vil jeg gerne høre.
Så vil jeg gerne høre, om den senere socialdemokratiske forsvarsminister har ret eller uret, når han siger, at man ikke kommer uden om, at fodnotepolitikken har skadet Danmarks omdømme blandt de allierede, og at det krævede en særlig indsats at rette op på det.
Søren Pind (V), 2006-05-02:
Jeg tror ikke, der er nogen grund til, som også statsministeren var inde på sin besvarelse, at skjule, at der er nogen uenighed om disse spørgsmål i dette Folketing i forhold til rapporten, herunder hvad fodnoteperioden har betydet og andet.
Der er vel heller ikke nogen grund til at lægge skjul på, at der har været forskellige vurderinger af, hvad Sovjetunionens hensigt var.
Der har rapporten jo tilkendegivet, at man nok ikke mente, at der var tale om sovjetisk aktivitet.
Det har den tidligere svenske forsvarschef reageret meget kraftigt imod, fremgår det af den danske koldkrigsrapport.
Pia Christmas-Møller (KF), 2006-05-02:
Nu hæftede hr. Mogens Lykketoft sig ved DIISrapportens bemærkninger om, hvordan vi fra dansk side vurderede Sovjetunionens militære styrke.
Jeg ved så ikke, hvordan hr. Lykketoft har det med Lasse Budtz' bemærkninger tilbage i 1983, hvor han direkte siger, at der ikke findes SS 20'ere i de østeuropæiske lande, og at der ingen planer er derom på nuværende tidspunkt.
Henset til, hvor stor en rolle Lasse Budtz spillede for udformningen af socialdemokratisk politik, vil jeg kalde det en klar undervurdering af trusselsbilledet.
Det, jeg egentlig vil spørge om, er, om hr. Lykketoft er enig i rapportens konklusion om, at forudsætningen for, at man fra dansk side kunne undgå eftergivenhed eller affindelsespolitik over for Øst var alliancemedlemskabet.
Og er hr. Lykketoft enig med sin kollega hr. Auken i, at netop fodnotepolitikken og ikke mindst sagen omkring anløb i danske havne simpel hen kunne føre til en opgivelse af dansk NATO-medlemskab?
Svend Auken (S), 2006-05-02:
Jeg tror, alle er enige om, at det er nyttigt at fortsætte diskussionen om forskningen i den kolde krig, og sådan hører jeg også forespørgeren.
Men jeg vil gerne stille ham det spørgsmål, om han synes, det ville være en god idé, at den fortsatte debat foregår på basis af fuldkommen åbenhed.
Når rapporten har kunnet skrives, er det jo bl.a., fordi vi har fået adgang til de sovjetiske arkiver.
Amerikanerne har traditionelt haft en stor åbenhed omkring deres arkiver, men det officielle Danmark har altid iagttaget en utrolig lukket holdning til offentliggørelse af kilder.
Men ville det i virkeligheden ikke være rigtigt – jeg har også tænkt mig at spørge ministrene og andre ordførere om det – at man gjorde alle relevante dokumenter for de store, vigtige sager, som er omhandlet her, offentligt tilgængelige?
Jeg har selv som en af hovedpersonerne i dramaet omkring 1988-valget bedt om, at alle papirer blev lagt frem, herunder korrespondancen mellem den amerikanske ambassade og udenrigsministeren.
Det ville give et langt grundlag, hvis alle åbent kunne tage stilling, i stedet for at det kun er nogle få, der har adgang til disse papirer.
Det er jo heldigvis historie, men som statsministeren så rigtigt har sagt, må vi lære af historien.
Men vi kan jo kun lære af historien, hvis vi har en fri og åben adgang til den.
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Jamen jeg er fuldstændig enig med hr. Langballe.
For mig var det berigende at læse rapportens beskrivelse af fredsbevægelserne, for de svarede fantastisk godt til mine egne erindringer og udbyggede dem, sådan som historikerne skal.
Man får i de beskrivelser en fantastisk fin gennemgang af, hvordan bevægelserne arbejdede, og også af, hvordan Sovjet forsøgte at manipulere med dem.
Det gjorde Sovjet, det er absolut rigtigt, men pointen er, at i hele denne periode havde DKP en uhyre lille indflydelse på den danske debat.
Sådan var det dengang, sådan er det stadig, og derfor er det historieforfalskning af værste skuffe, når hr. Jesper Langballe og hans kumpaner forsøger at gøre hele forløbet til et spørgsmål om, at alt var fjernstyret fra Sovjetunionen, for det var det ikke.
De forsøgte at gøre det, men det lykkedes ikke for dem.
Det er hele pointen, og det afdækker denne rapport på en ganske, ganske fin måde.
Jesper Langballe (DF), 2006-05-02:
Nu vil en debat som denne jo meget let – ja, faktisk helt uundgåeligt – blive et miks af personlige erindringer og historiske kendsgerninger.
Vi kan ikke undgå det, men vi kan dog forsøge på at holde de to ting adskilt.
Jeg synes, hr. Holger K. Nielsens personlige erindringer er interessante, og jeg lytter bestemt interesseret til dem.
Men kunne det tænkes, at de erindringer ikke forklarer alt?
Kunne det tænkes, at der måske var nogle bagvedliggende styringsmekanismer mellem Moskva og Samarbejdskomiteen for Fred og Sikkerhed og fredsbevægelsesstrømningen i det hele taget, som hr. Holger K. Nielsen ikke observerede, og er det egentlig ikke det, vi har historikere til at prøve at finde ud af?
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Med hensyn til DKP'erne tror jeg sådan set, at jeg kender mere til deres aktiviteter i 1970'erne end hr. Jesper Langballe.
Jeg var selv aktiv på venstrefløjen på det tidspunkt.
De spillede en ganske aktiv rolle og ofte en så aktiv rolle, at vi var nogle, der ikke brød os særlig meget om det – ja, for at sige det rent ud: Vi hadede i høj grad den måde, DKP førte sig frem på.
Det var ikke vores kop te i SF, og jeg tror heller ikke, at hr. Per Clausen, der var i VS på dette tidspunkt, syntes om den.
Den måde, de førte sig frem på, brød vi os i hvert fald ikke om.
Da der kom andre fredsbevægelser, f.eks. »Nej til atomvåben«, var det derfor utrolig vigtigt for SF af få skabt et bredere fundament, og det lykkedes jo også.
Det var en folkelig bevægelse, som opstod nedefra – indrømmet: DKP'erne var akti ve og forsøgte at styre den, men det lykkedes faktisk overhovedet ikke.
Jesper Langballe (DF), 2006-05-02:
Jeg forstod på hr. Holger K. Nielsen, at det var NATO og Reagans politik, der fremkaldte fredsbevægelserne, og jeg forstod også, at kommunisterne ingen som helst betydning havde i fredsbevægelsen.
Jeg vil gerne spørge hr. Holger K. Nielsen, om man ikke kan tænke sig, at da Reagan kom til, fik Samarbejdskomiteen for Fred og Sikkerhed en kammeratlig henstilling fra Kreml om, at nu skulle den oppe sig.
Lige til sidst: Fredsbevægelserne forholdt sig fuldstændig roligt til den sovjetiske oprustning, formentlig fordi man mente, at det var der ikke nogen grund til at gøre noget ved.
Gorbatjov sagde, at det var topmålet af naivitet, og er det en vurdering, som hr. Holger K. Nielsen finder fuldstændig ligegyldig?
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Jamen pointen er, at rapporten er meget mere nuanceret end hr. Søren Pinds analyse.
Den siger, at det godt kan være, at Reagans psykologiske krigsførelse havde nogen betydning, men det er jeg ikke enig i.
Jeg tror ikke, det er rigtigt, og i hvert fald var faremomenterne ved den så store, at det var en meget, meget stor risiko at løbe.
Rapporten lægger meget større vægt på de interne sovjetiske spændinger.
Sovjet var ved at gå i opløsning på grund af indre spændinger, og som jeg sagde før, fik man en fast fornemmelse af, at der ikke længere var tyske revanchistiske tilbøjeligheder, hvilket skyldtes den tyske østpolitik.
Jeg er heller ikke et sekund i tvivl om, at fredsbevægelserne i Vesteuropa også havde betydning for den nye generation af sovjetiske ledere, der kom til, for en stor, stor del af dem var også kritiske over for den sovjetiske udenrigspolitik.
»Nej til atomvåben«-kampagnen spillede en stor rolle i den danske fredsbevægelse, END-bevægelsen forholdt sig aktivt til systemkritikerne i Østblokken, og hele informationsudvekslingen, som gav dele af den sovjetiske politiske elite indblik i, hvad der faktisk foregik i Vesten, var afgørende for, at man fik fjernet den opfattelse, at modparten var aggressiv.
Det var den opfattelse, som var hele pointen og hele grundlaget for optrapningen af den kolde krig.
Vest og Øst var fjender, men det var det fjendskab, som forsvandt fra midten af 1980'erne, og det var langt vigtigere end Reagans politik.
Søren Pind (V), 2006-05-02:
Jeg kunne måske godt tænke mig, at hr. Holger K. Nielsen udbredte sig lidt om, hvad man kalder folk, som på den måde har taget så voldsomt fejl.
Jeg ved, at nogle har sagt, at man gik andres ærinde, og jeg ved, at andre har brugt udtrykket nyttige idioter, men det kunne måske være meget rart, hvis hr. Holger K. Nielsen prøvede at sætte tingene lidt på plads og prøvede at oplyse os andre.
Hr. Holger K. Nielsen har travlt med, at denne rapport frikender venstrefløjen, men er disse to områder ikke centrale, og hvilken baggrund har hr. Holger K. Nielsen for at afvise det udsagn om de to ting, der var afgørende for den kolde krigs afslutning?
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Ja, det er fuldstændig rigtigt, og det er de konklusioner i rapporten, vi ikke er helt enige i.
Søren Pind (V), 2006-05-02:
Det er jo pudsigt at høre hr. Holger K. Nielsen skælde så meget ud på den tidligere præsident Reagan, samtidig med at han ikke rigtig får sagt noget om det, der egentlig står i rapporten, dels om dobbeltbeslutningen, dels om det såkaldte stjernekrigsprojekt.
Jeg vil meget enkelt spørge hr. Holger K. Nielsen: Er det rigtigt, at det fremgår af rapporten, at dobbeltbeslutningens gennemførelse og stjernekrigsprojektet begge var faktorer, der var med til at forkorte den kolde krig?
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Det er ret usædvanligt, at Folketinget diskuterer forskningsrapporter, men hele forløbet omkring DIIS-rapporten vedrørende den kolde krig har også været meget usædvanligt.
Det var den daværende Nyrupregering, der satte arbejdet i gang, og da den nuværende Foghregering kom til, blev det besluttet at udvide kommissoriet, så det også kom til at omhandle den danske sikkerhedspolitiske debat, især i 1980'erne, samt Østblokkens påvirkning af denne debat.
Statsministeren havde lanceret sin såkaldte kulturkamp, og nu skulle højrefløjen have hævn over en venstrefløj, som man påstod var i Østblokkens sold, og en fodnotepolitik, som nærmest blev karakteriseret som landsskadelig virksomhed.
Det var unægtelig en utaknemlig opgave, der blev overladt til forskerne.
Da rapporten så udkom sidste sommer, var der vantro og skuffelse hos højrefløjen.
Konklusionen lå langt fra, hvad man havde forventet.
Forskerne havde ikke afdækket et forløb, hvor der var sovjetiske agenter, som styrede dansk sikkerhedspolitik.
Forskerne gjorde ikke fodnotepolitikken til den katastrofe, højrefløjen hævdede.
Tværtimod leverede de en analyse, der var både grundig, afbalanceret og nuanceret.
Vreden skyllede ned over de stakkels forskere, og der blev iværksat en kampagne med det ene formål at intimidere DIIS-rapporten og dens konklusioner.
Vreden var så stor, at sagen blev en del af finanslovforhandlingerne.
Hvad gør en hr. Jesper Langballe, når forskerne ikke giver ham ret?
Jo, han får gennemført, at der skal nedsættes et helt nyt forskningsinstitut med det erklærede formål, at nu skal forskerne komme frem til et resultat, der passer de politiske magthavere.
Det var den forskningspolitik, der blev bedrevet i det hedengangne Østeuropa.
Statsministerens egne kommentarer var af samme skuffe.
Han udtrykte utilfredshed med forskningens resultater.
Han havde tilsyneladende en interesse i at køre videre med kulturkampen, med en kritik af dem, han påstod havde svigtet moralsk, og ville have frem i lyset, hvad det var for mennesker i Danmark, der reelt gik fjendens ærinde.
Jeg ser frem til, om han er i stand til at have bedre argumenter her under debatten i dag, og ser så frem til en ordentlig diskussion.
Besvarelse
Mogens Lykketoft (S), 2006-05-02:
Nu hørte vi også Venstres ordfører bruge disse ubehageligt enøjede og frastødende demagogiske udtryk om forræderi i forbindelse med mennesker, der mente noget andet end han selv.
Jeg vil gerne spørge hr. Søren Pind, som jeg går ud fra har læst redegørelsen, selv om det ikke nævneværdigt har præget hans vurderinger, om hr. Søren Pind ikke er enig i, at det, som redegørelsen fra DIIS slår fast, er, at Vesten i starten af 1980'erne massivt overvurderede Sovjetunionens militære styrker.
Rune Lund (EL), 2006-05-02:
Det, der står i det forslag til vedtagelse, som jeg har fremsat på vegne af Enhedslisten, er, at Tyrkiet under de nuværende omstændigheder ikke kan blive medlem af EU.
Jeg går da ikke i min vildeste fantasi ud fra, at hr. Svend Auken mener, at menneskerettighedssituationen i Tyrkiet, sådan som den ser ud nu – det tyrkiske militærs indflydelse på tyrkisk politik – kan betyde, at det ville være o.k. at lukke Tyrkiet ind i EU nu.
Jeg forstår simpelt hen ikke spørgsmålet, for spørgsmålet må jo næsten betyde, at hr. Svend Auken mener, at menneskerettighedssituationen i Tyrkiet er aldeles strålende, og at det tyrkiske militær åbenbart ikke er noget problem i forhold til den politiske proces.
Jeg vil stadig holde fast i, at Enhedslistens forslag til vedtagelse er mindre negativt over for Tyrkiet, for vi kommer ikke med alle mulige nye krav og al mulig snak om såkaldt absorptionskapacitet.
Vi siger, som jeg også fremlagde i min ordførertale: Tyrkiet er et land på linje med alle andre lande, som søger om optagelse i EU – punktum.
Svend Auken (S), 2006-05-02:
Hr. Rune Lund siger, at hans forslag ikke er negativt over for Tyrkiet.
Der står: »Folketinget mener, at Tyrkiet under de nuværende omstændigheder ikke kan blive medlem af EU.«
Der står: »Målsætningen er tyrkisk medlemskab af EU«.
Hvad tror ordføreren vil blive oplevet som mest positivt?
At målsætningen er et tyrkisk medlemskab af EU eller formuleringen: Folketinget mener ikke, at Tyrkiet kan blive medlem af EU under de nuværende omstændigheder?
Jeg er ikke et sekund i tvivl, men jeg har egentlig lyst til at stille ordføreren et spørgsmål: Hvordan tror ordføreren, at det vil påvirke kurdernes situation, den demokratiske udvikling, øget kontrol med militæret, fremskridt hen mod kønnenes ligestilling osv., hvis man på forhånd siger, at Tyrkiet ikke kan blive medlem, fordi de ikke opfylder disse betingelser – eller hvis forhandlingerne med dem afbrydes?
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Jeg tror, det er en meget vigtig pointe, hvis vi skal kunne fortsætte diskussionen.
Jeg er helt enig i, at det ikke er den endelige rapport.
Selvfølgelig er den ikke det, og det skal den heller ikke være.
Forskningen kan jo ikke bare sættes på formel, så man siger, at nu har man den endelige sandhed.
Selvfølgelig skal den ikke det, og derfor er det meget vigtigt, som hr. Svend Auken siger, at vi får fuld åbenhed, også for andre end de forskere, der er udpeget til opgaven, så vi virkelig kan få klarlagt, hvad der skete på det tidspunkt.
Jeg er helt enig.