Thor Pedersen (V), 2002-02-01:
Jeg vil sige til fru Pia Gjellerup, at det er klart, at det, der binder i finansloven, er 2002.
Man vedtager 2002, efterfølgende år er overslagsår.
Det hedder også teknisk fremskrivning, det hedder mange ting.
Men det er klart, at der ligger en signalværdi i det, når en regering siger, at man etablerer en aftrappet profil på lønsummer.
Og det, der så er mulighed for, er i virkeligheden
, at man kan tilrettelægge sin personalepolitik, man kan tilrettelægge sine arbejdsformer og -opgaver efter den forventning om, hvad det er, man råder over de enkelte år.
Det vil sige, at man i samarbejde med personalet kan vurdere: Hvad er det, vi skal gøre for at nå det mål, der er skitseret?
Når vi taler om lønsummer, er det jo noget, der er rimelig veldefineret - opgavens art med at styre en lønsum er rimelig veldefineret.
Altså hvad ansætter man?
Man skal huske, at man selv styrer lønsummen.
Det har ikke noget at gøre med, hvor mange der er ansat.
Det kan man ikke sige, for det har noget at gøre med, hvor dyr man er som ansat.
Er det en ældre kontorchef?
Er det unge fuldmægtige?
Har man ledige stillinger?
Hvis der er en, der har fratrådt en stilling, ved man, selv om den bliver genbesat, at der går ca. 1 måned, der går 1½, den lønsum beholder man i systemet; ligesom man kan overføre 10 pct. af bruttolønsummen fra det ene år til det andet, og i øvrigt også 10 pct. af det, der hedder øvrig drift, fra det ene år til det andet.
Det vil sige, at der er penge i omløb, men lønsumstallet giver signalet for: Hvad er det, vi råder over umiddelbart?
Så det har meget stor betydning, når man ser på en personalepolitik i en administration.
Når det gælder universiteterne, hvor vi taler om at omlægge selve universitetsformen, rammerne, at gøre dem selvejende, rammestyrende og delvis også, at de skal kunne finansiere opgaver ved hjælp af udviklingskontrakter, så er det noget nyt.
Og der må man medgive, at man er nødt til at etablere de modeller, før man ved: Hvordan etableres det?
Hvordan er udgiftsprofilen for et sådant nyt forsknings- og uddannelsesmiljø på et moderne universitet?
Og det er for så vidt den samme opgave, vi har omkring erhvervsskoler og AMU-centre, altså at sige: Hvordan ser profilen ud?
Hvordan er opgavens art?
Hvad er udgiftsniveauet, når man har rationaliseret og sammenlagt de steder, hvor det er muligt at sammenlægge AMU-centre eller erhvervsskoler? Og der må budgettet altså i overslagsårene følge af den model eller den løsning, der findes, når det gælder nye styreformer. Til hr. Ole Sohn vil jeg sige, at de 1,5 mia. kr. har vi hele tiden sagt var en engangsydelse.
Vi vil tilføre sygehusene 1,5 mia. kr. direkte til at finansiere merarbejde
på de enkelte sygehuse på de enkelte afdelinger
Og så siger jeg, at det godt kan være, at de her 1,5 mia. kr. ikke engang kan nå at blive brugt i år 2002, så går de ind i 2003.
Så må vi se, hvordan opgaven i øvrigt løses, for underliggende - foruden denne bevilling - er der jo et ønske
om at få et ændret bevillingssystem
Der er jo nedsat en arbejdsgruppe, der skal se på strukturproblemer i sygehusverdenen og herunder bevillingssystemet, hvordan man
kan etablere, at den øvrige del i øvrigt også er produktionsafhængig, når det gælder økonomisk tilgang, altså at man går bort fra, at man får et fast beløb på sygehuse, til at man får en bevilling, der følger det antal operationer, der udføres på sygehuset, altså at det er visitering, der udløser en ret til at blive behandlet på ethvert offentlig sygehus, og at pengene følger patienten også inden for amtet, så man ikke har nogle, der er indenamtspatienter, og nogle, der er udenamtspatienter.
Alle kan gå til et sygehus også i eget amt, og de fører pengene med til den afdeling, hvor de bliver behandlet, så der også her ligger en motivation til altid at kunne tage patienter ind fra eget amt og drøfte: Hvordan kan vi gøre noget mere?
Behøver vi at stoppe kl. 15 om eftermiddagen, eller kan vi tage en behandling mere eller en operation mere? Kan vi gøre det lørdag, kan vi gøre det søndag?
Det bliver jo en del af en ny budgetteringsreform.
Og derfor må man afvente og sige: Jamen hvordan er så egentlig indfasningen af et sådant nyt bevillingssystem - det ved ingen.
Når det gælder tilsagn om Mifresta, skal man forstå det, jeg har sagt, selv om min stemme er undergivet en almindelig sygdom: Vi har en aftale, der siger, at Mifresta-rammen er 0,5 pct. som hensigt i år 2005.
Men det, vi siger, er, at vi ønsker at forhandle med partierne bag forliget om, hvad vi gør efter 2004 i forbindelse med, at de 10 lande forhåbentlig er blevet medlem af EU, og vi af den grund er tvunget til at finde en anden fordeling af de midler, vi vil bruge til både miljøstøtte og til øvrig bistand i Østeuropa.
Lad mig starte med at sige tak til hr. Lars Emil Johansen for de venlige ord.
Og så kan jeg oplyse, at jeg har noteret mig ønsket om, at vi fortsat yder en indsats omkring udsatte grupper, personer, der er ramt af narko- og alkoholmisbrug, og jeg skal sørge for, at det grønlandske ønske også kommer til socialministeren.
Det ligger jo i regeringens politik, at vi opprioriterer indsatsen for udsatte grupper, herunder for medborgere fra Grønland.
Jeg har også noteret mig udtalelserne om SAS' medejerskab af Grønlandsfly, og jeg kan sige, at de overvejelser, vi i givet fald måtte gøre os om salg af aktier, hvis det bliver aktuelt på et tidspunkt, selvfølgelig også vil være efter en orientering og drøftelse med det grønlandske hjemmestyre.
Hr. Tórbjørn Jacobsen skal også have tak for en meget engageret og levende tale, selv om der var beklagelse over, at det var nødvendigt at holde den.
Men jeg forstod, at der alligevel var en tilfredshed med, at det ønske, man har haft i det færøske hjemmestyre om en reduktion af bloktilskuddet, var til Færøernes tilfredshed.
Det er ikke noget, vi har forlangt eller bedt om fra dansk side, men det er en refleksion over et ønske fra det færøske Lagting.
Nu har vi haft en lang og bred debat om finansloven.
Der har ikke været mange uventede udsagn eller mange nye synspunkter.
Man har konstateret, at regeringen følger den strategi, der er lagt i Danmark frem mod år 2010, den samme linje som den tidligere regering havde i retning af den økonomiske politik, således at vi har en rimelig fast udgiftspolitik på det offentlige område med en maksimal vækst på 1 pct. frem til 2005, og 0,5 pct. fra 2005 og frem til 2010, og at vi inden for den ramme er i stand til at gennemføre væsentlige forbedringer af velfærdssystemet og det samlede velfærd i Danmark.
Jeg kan nævne, at ventelisteopgøret har taget sin begyndelse, at der bliver tilført de 1,5 mia. kr., at en patient, der er visiteret til behandling - hvis der er et behandlingstilbud - også får mulighed for at vælge det, og at der ikke er penge mellem læge og patient.
Med hensyn til umyndiggørelsen af ældre, om ældre kan vælge hjemmehjælp eller ikke kan vælge hjemmehjælp, ikke kan få det plejehjem, de gerne ville have, så bliver der nu mulighed for at sikre, at man selv får lov at bestemme, hvem man lukker ind i sit hjem.
Er man ikke tilfreds med den ene, kan man vælge den anden.
Er man ikke tilfreds med det kommunale, kan man vælge de private og omvendt.
Vi har lagt vores forslag til barselorlov frem, vi forventer, at der er et flertal.
Vi har lagt vores konkurrenceevnepakke frem som et bidrag til at sikre det rummelige arbejdsmarked og sikre, at der kommer den vækst, beskæftigelse og produktion i den private sektor, der kan finansiere alt det, vi alle sammen gerne vil gøre, og en stor del af det, som er forankret i et fælles ønske her i Folketinget.
Det er et ønske om, at når nu alle skatter og alle afgifter i Danmark er rekordhøje, så giver det ingen mening at tale om skatteomlægninger. Så er man nødt til at holde op med at sige stop for skattestigninger og finde de midler, der gør det muligt at lempe på beskatningen af personlig indkomst, så der kommer en motivation og en fordel for de mange, der i dag ikke har et ekstra udbytte af at gå på arbejde, således at man sikrer, at det altid kan betale sig at arbejde.
Det er jo finansieret, og det har man også berørt.
Vi havde ikke forventet, at der var fuld opbakning fra alle partier.
Der er kritik fra oppositionen, sådan skal det være.
Der er kritik af, at regeringen har valgt at reducere niveauet for dansk bistand.
Det vil jeg dog gerne lige knytte et par kommentarer til.
Når det drejer sig om øststøtten, ligger den stadig på niveauet 2 mia. kr. Det gjorde den også i 2001.
Det kommer den også til i 2003.
Problemet med den aftale, der er om, at Mifresta-rammen i år 2005 skal ligge på 0,5 pct. af BNP, er, at den del af Mifresta-rammen, der er brugt til øststøtte, de 2 mia. kr., i det væsentlige udmøntes på de 10 lande, der gerne skulle blive medlem af det store europæiske fællesskab den 1. januar 2004, i hvert fald hvis det står til det danske formandskab.
Der vil de støttemidler blive kanaliseret via EU-Fællesskabet, og der vil endda være en stigende profil.
Jeg kan oplyse, at som det er noteret for øjeblikket, så går de 10 lande fra at have en bilateral støtte, også en støtte fra EU, på 24 mia. kr. til 71 mia. kr.
Derfor er det regeringens agt i løbet af foråret før næste finanslovforslag at optage forhandlinger og drøftelse med partierne bag Mifresta-rammen for at drøfte, hvordan vi forholder os i den nye situation. Vi skal selvfølgelig ikke tilføre midler til de lande, der nu er blevet en del af EU-fællesskabet og bliver finansieret inden for de rammer og de vilkår, der gælder her.
Jeg vil også godt sige om kritikken af dansk bistand, når det gælder miljøbistand til udviklingslandene, at niveauet i 2002 er på 2 mia. kr.
Det er stadig et meget højt niveau, og det helt afgørende er, at selv med den beskæring, der har fundet sted, så er Danmark det land i verden, der fortsat yder relativt mest.
Der er ingen andre nationer, der skal kritisere det danske niveau, medmindre de selv yder mere, så der burde kritikken altså være svær at høre uden for landets grænser.
Så kan vi hver især have en mening om, hvordan niveauet i øvrigt skal være set ud fra danske synspunkter, men vi har fra starten sagt, at det er nødvendigt med en kritisk gennemgang af dansk ulandsbistand.
Det gælder så meget mere for enkelte projekter, at der ikke er nogen kontrol med, hvorvidt man når de mål, man har sat sig for; man kontrollerer alene, at pengene er brugt.
Så der er brug for det, vi har sagt, at man foretager en kritisk gennemgang af de midler og de projekter, der gennemføres, og ikke mindst at man får nogle klare mål for fremtidig ulandsbistand.
Det er præcis den opgave, regeringen har påtaget sig, og det er det, som udenrigsministeren har udtalt sig om.
Se, til den stramme offentlige udgiftspolitik hører også en erkendelse af den problemstilling, vi står over for, med en meget begrænset tilgang til arbejdsmarkedet.
Vi har en alderssammensætning i befolkningen, der gør, at vi skal bruge flere og flere af de offentlige midler til at servicere vores ældre medborgere, samtidig med at tilgangen til arbejdsmarkedet er begrænset, det vil sige, at vi har demografisk modvind.
Her er det helt afgørende, at staten er sig sit ansvar bevidst, at vi gør, hvad vi kan for, at statslige arbejdspladser er moderne, gør brug af ny viden, er spændende arbejdspladser, så vi sikrer, at den arbejdskraft, der er til rådighed, kan få beskæftigelse i kommuner og amter, hvor der er brug for hænder til ældreomsorg, på sygehusene, og at vi samtidig respekterer, at hvis virksomhederne skal kunne få den arbejdskraft, der skal producere de varer, der finansierer hele vores velfærdssamfund, ja, så skal der også være respekt for, hvor meget vi overhovedet er i stand til at opsuge i den offentlige sektor.
Jeg vil blot sige, at finansloven ikke er baseret på en reduktion i antallet af offentligt ansatte.
Der er en forventning om, at der er ca. 37.000 flere offentligt ansatte frem mod år 2010, men ansættelsen vil ske i kommuner og amter og det samtidig med, at der er en forventet vækst i beskæftigelsen i den private sektor på 50.000.
Og det er rigtigt, der er begrænsninger i lønsummerne.
Den tidligere regering havde en begrænsning i lønsummen
for perioden 1999 og frem til år 2005 på i alt 4,8 pct. - og det er altså med udgangspunkt i finanslovtallet fra 2001 - og den nuværende regering har så en begrænsning i den samme periode på 8,5 pct. Det vil sige, at vi over 4 år har 3,7 pct. større begrænsning i lønsummerne end den forrige regering.
Men det er også oplyst, at begrænsningen i forhold til tallet for 2001 er på 8,5 pct., altså ca. 2 pct. om året.
Som flere ordførere også har sagt, skal det holdes op mod, at der er 12 pct. statslige arbejdspladser i omløb om året eller det, der svarer til ca. 17.000 arbejdspladser.
Men ellers bør det over årene kunne holdes inden for den naturlige afgangs rammer.
Når det gælder erhvervsskoler og AMU-centre, vil jeg gerne sige, at det, der ligger i regeringens finanslov, er jo, at der er afsat en pulje, der skal bruges til den opgave, som undervisningsministeren nu går i gang med, nemlig at forsøge en integration eller et samarbejde, når det gælder AMU-centre og erhvervsskoler.
Det er et ønske, der har været fremført mange gange, og nu vil ministeren forsøge at få reduceret den overskudskapacitet, der ligger både på erhvervsskolesiden og på AMU-siden, og der er afsat reserver til at løse den opgave.
Når det gælder handelsskolerne, er der tilført 50 mio. kr. i finansloven til den taxameterbetaling, der kører på hhx.
Det er for så vidt det, som også regeringspartiernes ordførere har nævnt.
Men der ligger et ønske om, at man også her har en produktivitetsprofil, altså at man altid sikrer
, at de hold, man etablerer, at den måde, man indretter sig på, at de driftsudgifter, man har, ikke nødvendigvis vil svare til det, der var i går, men vil svare til det, der er kravet fremover.
Man stiller altså altid større krav til sig selv i den måde, man tilrettelægger sin uddannelsesprofil på, og den måde, man driver sin virksomhed på. Det får os så til at bevæge os ind på universitetsområdet og de videregående uddannelser.
Her er ønsket nøjagtig det samme: At man også her tænker i produktivitet.
Har man indrettet sig rigtigt?
Bruger man ressourcerne korrekt?
Har man organiseret sig rigtigt?
Drift. Anlæg.
Forskningsdelen.
Hvordan opfylder man forskning i forhold til uddannelse?
Hvordan er holdene?
Hvor etablerer man uddannelsesholdene?
Hvor store skal de være?
Hvad er det, man skal nedlægge?
Den øvelse skulle helst være en årlig begivenhed i universitetsmiljøet.
Det fremgår af regeringsgrundlaget, når det gælder universiteterne, at der er et særligt mål, og det vil jeg godt nævne direkte, som det er formuleret: »Regeringen ønsker en bedre sammenhæng mellem undervisning, forskning og innovation.
Der skal i den forbindelse gennemføres en gennemgribende undersøgelse af sektorforskningens rolle med henblik på at overflytte midler fra sektorforskning til den frie forskning.«
Det arbejde er iværksat.
Det er sådan, at forskningsrådene er blevet bedt om at komme med en rapport ud fra et kommissorium, som vil foreligge den 1. maj.
Altså at man inddrager hele det volumen, der er i sektorforskningen, gør det synligt, hvad der er af midler, og også sikrer sig, ikke alene at man kan etablere et enstrenget system, men at man vil kunne prioritere af forskningsmidler.
Om selve styreformen vil jeg også gerne sige, at det er nævnt direkte i regeringsgrundlaget, at det, vi ønsker, er, at universiteterne skal have et større samspil med erhvervslivet.
Det skal ske ved, at man bl.a. øger antallet af erhvervsforskere og åbner universitets ledelse yderligere for folk udefra.
Det er altså en proces, som skal sættes i gang, og som sandsynligvis ikke når at få virkning før finansloven 2003
, måske først 2004.
Derfor er det klart, at man ved, der er en omstillingsperiode i 2002.
Der har regeringen foreslået, at man tilfører 400 mio. kr., og de 400 mio. kr. vil dels dække et forskningsmiljø, og dels også gå ind med en andel på universitetsområdet, således at der i store træk er balance på universitetsbudgetterne for 2002.
Så har vi en opgave med niveauerne for 2003, 2004 og 2005.
Der vil jeg gerne sige, at regeringen, hvad der også er sagt tidligere, har indbudt partierne til forhandling.
Vi har indbudt dem på mandag til forhandling om vores uddannelsespolitik, og i øvrigt jo om den samlede finanslov.
Der ligger også en anden opgave ved siden af, når vi ser på forskningsmiljøerne, når vi ser på it, nemlig at forhandle i kredsen af partier bag UMTS-forliget, hvordan salgsprovenuet af mobillicenser på 3,8 mia. kr. bliver fordelt i det her forskningsmiljø, hvor meget der anvendes, og hvor meget der direkte bruges til nedbringelse af statens gæld.
Det er jo den opgave, der ligger for de forligspartier at finde den optimale løsning for de midler.
Der ligger altså her et oplæg til forhandlinger, som vi påbegynder i næste uge, og som jeg forventer vil kunne afsluttes enten ved ugens slutning eller umiddelbart i begyndelsen af uge 8, efter at Folketinget har været på vinterferie i uge 7.
Nu er der sagt mange ting om de enkelte forslag.
F.eks. sagde den socialdemokratiske ordfører med hensyn til dette, at vi ville behandle flere, der stod på venteliste, at det var de forkerte patienter, man ville operere, eller der blev i virkeligheden sagt, at det var forkert, at de blev opereret, sådan var udsagnet.
Så jeg synes egentlig, at man har ledt efter argumenter for at gå imod det, som alle ved vil være til gavn for dem, der står på en venteliste.
Hvis man analyserer regeringens finanslovforslag, vil man se, at de besparelser, der opnås ved reduktioner, ved beskæringer eller ved nedlæggelse af råd, nævn eller puljer, bruges til at lette danskeres dagligdag her og nu.
Vi fokuserer på, hvad det er for problemer, vi står og skal løse her og nu, og hvordan det langsigtede billede efterfølgende vil se ud.
Man har spurgt, hvad nu hvis der ikke er nok i de 1,5 mia. kr.?
Ja så er det selvfølgelig et problem, vi må tage op.
Hvis ikke man kan nå at bruge de 1,5 mia. kr. i finansåret 2002, og det kan godt være, man ikke kan nå det i amterne, jamen så kører de ind i finansåret 2003.
Hvad med niveauet for ulandsbistand i almindelighed?
Der har vi også sagt, at det vil vi have lov at drøfte.
Vi vil have lov at lægge et finanslovforslag frem for år 2003 til august, og tage en drøftelse om det fremtidige niveau.
Men jeg vil indbyde Folketingets partier til de drøftelser, vi skal have i næste uge.
Jeg har forstået, at der er en vilje.
Den er måske større nogle steder end andre, men sådan vil det vel være, og i hvert fald har regeringen stor vilje til, at den finanslov, der bliver lagt frem, også bliver gennemført i det maksimale omfang.