runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jan Trøjborg (S), 1999-02-11:
Til hr. Søren Kolstrup skal jeg sige, at regeringen er meget positiv over for tankegangen om, at vi kan konvertere, ikke forslaget om de 40 forskningsprofessorater, men generelt konvertere mange af de løst ansatte stillinger, universiteterne har normering til i dag, til fastansatte stillinger.
Dermed vil der blive ansat betydelig flere på adjunktniveau, det, vi kan kalde undervisningstunge stillinger, og det, der er min forventning, er, at der i den sammenhæng vil være bedre mulighed for at rekruttere flere kvinder, idet der er en betydelig kvindeandel at rekruttere fra.
I forbindelse med endt forskeruddannelse er der en betydelig større kvindeandel.
Så jeg tror, det kan trække i den rigtige retning.
Over for fru Antorini vil jeg gerne understrege, at stillingsstrukturovervejelserne pågår i øjeblikket.
Det er således, at jeg har bedt et lille hurtigt arbejdende udvalg komme med overvejelser omkring ændringer i stillingsstrukturen i universitetssektoren.
Denne indstilling ligger nu på mit bord; jeg agter at bearbejde indstillingen og i løbet af forholdsvis kort tid udsende denne indstilling til debat på institutionerne og naturligvis også i Folketinget.
Det skulle meget gerne føre frem til, at vi får færdiggjort overvejelserne i et samarbejde med institutionerne, således at vi kan tage debatten op i konkrete forhandlinger med de relevante organisationer.
Tidsplanen er den, at umiddelbart efter overenskomstforhandlingernes afslutning vil vi være indstillet på at tage et initiativ sammen med de relevante ministerier, de relevante organisationer, diskutere, hvordan vi så konkret kan gennemføre en konvertering af stillinger fra løst ansatte til flere fastansatte stillinger.
På den måde tror jeg også, der ledelsesmæssigt ville være en mulighed for at lave et fornødent mix, at tage de fornødne hensyn til den kønsmæssigt bedre balance, som der jo er bred enighed om at vi bør opnå.
Jeg mener ikke nødvendigvis, man behøver at lave, skal vi sige - i gåseøjne - Carl Tham-stillinger.
Det har givet
megen og måske også på visse punkter unødig uro og debat.
Det har været en meget vanskelig proces, man har været igennem i Sverige med henblik på at opnå det samme, som jeg håber vi kan opnå mere gnidningsfrit ved at konvertere en ganske stor pulje stillinger til flere fastansatte.
Hermed sluttede forespørgslen.
Frank Aaen (EL), 1999-02-11:
Det er dem eller os.
Valget er blevet klarere.
Der er to grundlæggende veje.
Det er os, man har tillid til, når det gælder velfærdssamfundets fremtid.
Sådan sagde statsministeren op til valget i marts 1998.
Kommer V og K til magten, vil det betyde begrænsning af efterlønnen, højere huslejer, nedlæggelse af job i det offentlige, nedsatte dagpenge og brugerbetaling.
Det er på den måde, V og K vil finansiere skattelettelser til erhvervslivet, sagde statsministeren.
Vi skammer os ikke over vores parlamentariske grundlag.
Vi har fælles menneskesyn med dem, sagde statsministeren, da CD valgte side og støttede en borgerlig regering på et parlamentarisk grundlag spændende fra CD til Pia Kjærsgaard.
Valget var klart: Dem eller os.
Vælgerne kunne se forskel.
De kunne se, der var tale om et klart valg, men »os« blev jo til noget helt andet.
Statsministerens »os« blev jo nærmest til »dem«.
Alt det, statsministeren sagde at V og K ville gøre, har regeringen nu selv gennemført.
Kun pinsepakken indeholdt den solidariske linje, statsministeren selv førte valgkamp på, men det solidariske indhold af pinsepakken blev annulleret af regeringens øvrige handlinger. Vælgerne valgte den solidariske velfærd, men siden er det gået modsat med forringelse af hjemmehjælpen og den dårlige efterløn som de tydeligste eksempler.
Det forløb rejser en principiel diskussion om politisk troværdighed, om årsagerne til politikerlede.
Kan man sige ét i en valgkamp og derefter gøre det modsatte?
Og endelig: Skal vi acceptere, at det er blevet en selvfølge, at politikere siger ét, når der føres valgkamp, og efter valget gør det stik modsatte?
På det grundlag vil jeg bede statsministeren her i dag redegøre for, hvordan det går med opfyldelsen af valgløfterne
fra marts 1998
Besvarelse
Jan Petersen (S), 1999-02-11:
Jeg synes, hr. Frank Aaens replik her var underlig.
Det var, som om Socialdemokratiet med finanslovaftalen stort set har fået demonteret velfærdssamfundet.
Hvis det er rigtigt, at den her finanslovaftale er ét stort gennemført løftebrud, så må jeg sige til hr. Frank Aaen, at så er det ikke første gang, det er sket i Socialdemokratiets historie.
Så er det bare en lang række af løftebrud igennem dette århundrede.
Ja, faktisk siden den første socialdemokratiske statsminister satte sig i stolen under Første Verdenskrig.
For vi har afgivet mange løfter i det her århundrede.
Jeg kunne fristes til at spørge hr. Frank Aaen, hvordan det gik med det løfte, som hr. Frank Aaens politiske forfædre afgav også omkring Første Verdenskrig, da de stillede målet og løftet op om et paradis for det arbejdende folk og endda fandt et af denne klodes største lande at afprøve det i.
Jacob Buksti (S), 1999-02-11:
Jeg ved ikke, om det var i et anfald af selverkendelse, at hr. Frank Aaen heroppefra kom til at sige, at han ikke kunne erindre nogen forespørgsel, der har haft større gennemslagskraft i og uden for huset end den, Enhedslisten her præsenterer Folketinget for.
Det må jo være et udtryk for, hvad det er for en kvalitet, de øvrige forespørgsler, Enhedslisten opererer med, består af.
Men når hr. Frank Aaen gav sig til at være moralprædikant heroppefra, så er det klart, at så må det jo være en nyhed, som må vække interesse nogle steder.
Hr. Frank Aaen har nu fået indlagt Folketinget som sådan et udstillingsvindue i den kampagne, som Enhedslisten er i gang med, og hr. Frank Aaen refererede selv til bryllupsbilledet her.
Der står på side 5, at Enhedslisten tilbød regeringen at lave en finanslovaftale, der opfyldte regeringens egne valgløfter.
Jeg vil gerne spørge hr. Frank Aaen, hvornår det tilbud kom og på hvilke betingelser.
Og endelig vil jeg sådan af hensyn til hr. Frank Aaens mulighed for at diskutere valgløfter spørge: Når der i Enhedslistens valgprogram fra 21. februar 1998 nederst på side 1 står: »De ældre skal have bedre mulighed for at vælge, hvor længe de ønsker at blive på arbejdsmarkedet, og hvorledes de træder ud«, hvad mener hr. Frank Aaen så?
Jens Peter Vernersen (S), 1999-02-11:
Jeg vil godt spørge hr. Frank Aaen, om hr. Frank Aaen mener, at det nu også er brudte løfter at føre Danmark videre som et stabilt samfund.
Mener hr. Frank Aaen virkelig, at det er brudte løfter? Må jeg så også sige omkring det indlæg, der kom heroppefra fra hr. Frank Aaen, at magen til selvmodsigelser skal man lede længe efter.
Først var der spørgsmålet om strejker, man gjorde ulovlige; man lavede et indgreb.
Men strejker er jo fortsat ikke ulovlige.
Sådan kan man ikke vende tingene.
Det var også hr. Frank Aaen, da vi diskuterede pinsepakken, der var indstillet på at ændre erhvervslivets beskatning fra de kendte 34 pct. til 26 pct.
Det var hr. Frank Aaen helt indstillet på.
Der var et andet parti, der var med i forhandlingerne, der ikke var.
Jeg synes ikke, de synspunkter, der fremkommer, hænger sammen.
Jeg synes slet ikke, det hænger sammen, når hr. Frank Aaen før sommerferien siger, at vi skal lave den erhvervsbeskatning og så i sit finanslovforslag stiller helt andre forslag. Må jeg så også spørge til sidst: Var det ikke hr. Frank Aaen, der løb fra finanslovforhandlingerne i september, lang tid før de endelig skulle afsluttes?
Klaus Hækkerup (S), 1999-02-11:
Jeg hæftede mig ved, at hr. Frank Aaen begrundede denne forespørgselsdebat med, at han havde svært ved at se forskel på »deres vej« og på »vores vej«, altså på de borgerliges vej og Socialdemokratiets vej.
Og han begrundede det bl.a. med, at de forløbne år har været katastrofale for de syge.
Det mener jeg nu ikke de har, slet ikke, når man ser på antallet af operationer.
Men den helt grundlæggende indsats for at forbedre forholdene for de syge er jo det at få uddannet nogle læger, der kan operere dem og helbrede dem, når de er syge.
Lad os så prøve at kaste et blik på, hvordan virkelighedens verden ser ud.
I de 6 år, der gik, før Schlüter tiltrådte, blev der gennemsnitlig optaget 800 lægestuderende på de medicinske fakulteter.
I de 10 år, hvor hr. Bertel Haarder styrede dansk undervisningsvæsen,
blev der gennemsnitligt optaget 600.
Altså et ganske betydeligt fald.
Fra det øjeblik, den socialdemokratisk ledede regering tiltrådte, har vi øget antallet af studerende, så vi sidste år var oppe på at indtage over 1.000 studerende.
Og lad mig spørge hr. Frank Aaen: Er det virkelig til skade for de syge, at vi fortsat uddanner flere og flere læger, sådan at de kan blive helbredt?
Er det det, der er den saglige begrundelse
fra Enhedslisten?
Eller er det bare et postulat, som hr. Frank Aaen stiller sig op her på talerstolen og slynger ud?
Jørn Pedersen (S), 1999-02-11:
Det var jo rørende at høre hr. Frank Aaen.
Man følte sig hensat til en 1. maj i et eller andet fjernt land sådan for nogle år tilbage.
Jeg vil godt stille et konkret spørgsmål til hr. Frank
: Det dér med de forringelser på hjemmehjælpsområdet, er det her rigtigt opfattet, at Enhedslisten - til tider i hvert fald - går ind for den opfattelse, at beslutningen skal træffes så tæt på borgerne som muligt?
Det kunne man jo tolke sådan, at det kunne være i kommunerne.
Eller er der kommet en ny holdning dér?
Ellers ved jeg, at hr. Frank Aaen er økonom, og derfor vil jeg spørge helt konkret: Er det korrekt, at man i de sidste 3 år har ansat omkring 8.000 flere i ældreplejen rundt omkring i landets kommuner, eller er det et tal, der er grebet ud af den blå luft?
Er det også korrekt, at man omkring hjemmehjælpen, hvis man gør det op - nu kan man jo ikke gøre antallet af ansatte op, før året er gået, men man kan kigge på bevillingerne - i 1999 har de samme bevillinger som i 1998, godt nok med forskelle, men er det ikke en korrekt vurdering af hjemmehjælpssituationen?
Lissa Mathiasen (S), 1999-02-11:
Jeg hørte, at hr. Frank Aaen sagde noget om boligstøtten i forbindelse med brudte valgløfter.
Det undrede mig egentlig, for normalt plejer man fra Enhedslistens side og ikke mindst fra hr. Frank Aaens side at være meget opmærksom på, hvad der bliver sagt også omkring boligstøtte. Såvel før valgkampen som under valgkampen og efter valgkampen har man fra Socialdemokratiets side meget klart markeret, at vi ønskede en ændring af boligstøtten, en ændring, hvor vi fik formuen bedre med ind, en ændring, hvor de med de højere indkomster selv skulle betale lidt mere til huslejen, og en ændring, hvor vi sikrede, at de, der har en meget lav husleje, også selv skulle spytte lidt mere til.
En ordning, som jeg egentlig har svært ved at forstå, hvis man ikke også fra Enhedslistens side synes, at det er en solidarisk boligstøtte.
Men jeg kan forstå, at Enhedslistens ønske her, og det har det også været tidligere på året her, er at gå ud og skabe en skrækkampagne - også med de ord, der bliver sagt - hvor man siger, at nu bliver alle enlige pensionister, pensionistægtepar og enlige forsørgere ramt. Jeg vil godt spørge hr. Frank Aaen: Er det ikke en rimelig solidarisk form for boligstøtte, at man netop tager formuer med ind og tager fat i de højere indkomster?
Hvor er uenigheden her?
Jeg har svært ved at forstå det.
Frank Aaen (EL), 1999-02-11:
Først til hr. Hækkerup
: Det, der er galt for de syge med det, der skete med finansloven, er først og fremmest, at medicinen blev dyrere, fordi der skulle gennemføres en besparelse, og at man har pålagt kommunerne en meget stram økonomisk ramme og herunder altså også amterne, der gør det svært for dem at udbyde den sundhed, der er brug for.
Jeg er fuldstændig enig i, at hr. Bertel Haarder har et kolossalt ansvar for, at vi mangler sygeplejersker, læger, uddannede pædagoger, fuldstændig enig.
Men det kan jo ikke fritage den her regering for at undersøge, hvordan mulighederne er for hurtigst muligt at få udvidet kapaciteten dér, hvor der er mangel. Her har vi også i forhandlingerne med regeringen sagt: Lad os da gå ind på sygehusene, ansætte nogle flere social- og sundhedsassistenter; lad os prøve at se på, hvordan vi gennem efteruddannelse kan få grupper til at varetage opgaver, der i dag varetages af sygeplejersker, tilsvarende at opgaver, der i dag varetages af læger, bliver varetaget af sygeplejersker, hvor det er fagligt forsvarligt, og hvor vi sørger for, at folk har den uddannelse, der skal til, men sådan, at vi på den måde kan udvide kapaciteten for faglært personale dér, hvor der er mangel, får udvidet kapaciteten i sundhedssektoren.
Jeg er sikker på, vi er enige om - det blev i hvert tilfælde ikke modsagt af hr. Buksti før - at det ikke er et pengespørgsmål.
Det er et spørgsmål om, at man ønsker at tilbyde landets arbejdsløse et ordentligt arbejde.
Til hr. Jørn Pedersen vil jeg bare sige, at for os er 1. majtaler altså nogle, vi holder både 1. maj og resten af året. Jeg ved godt, at der er nogle, der har det sådan, at 1. maj bare er en festtale, og den er glemt 2. maj.
Sådan er det ikke med os.
Omkring det kommunale selvstyre: Jo, vi vil bevare det kommunale selvstyre, men der er ikke meget kommunalt selvstyre i at tvinge kommunerne til at have så snæver en økonomisk ramme, at de ikke kan udvide servicen.
Det er ikke selvstyre.
Det er det modsatte.
Det er at sætte dem i en spændetrøje.
Og så til fru Lissa Mathiasen: Jo, det er rimeligt, at man tager formuen med.
Formuedelen dækker cirka, så vidt jeg husker, en syvendedel af den samlede besparelse, mens de øvrige seks syvendedele, altså langt det meste, er på generel forringelse af satserne, og det er det, der gør, at 225.000 pensionister - og så mange rige pensionister er der altså ikke i Danmark - i gennemsnit mister 2.300 kr. Det sagde vi nej til.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-02-11:
Ja, man skal jo høre meget, og når hr. Frank Aaen står her og angriber arbejdsmarkedspolitikken og siger, at han ikke kan se forskel på den politik, der nu bliver ført, og så den, der blev ført under en borgerlig regering, er vi jo mange, der godt kan huske, hvordan situationen var.
Jeg tror også, at hr. Frank Aaen var oppe og lave analyser omkring Hanstholm i 1980'erne, og jeg tror godt, at hr. Frank Aaen kan huske, hvordan situationen var dér.
Men jeg tror ikke, at hr. Frank Aaen har læst på, hvordan udviklingen er forløbet gennem de sidste 6 år. For at erindre hr. Frank Aaen herom skal jeg bare gøre opmærksom på, at fra december sidste år og så til december i år er ledigheden faldet med 30,9 pct.
Det vil altså sige, at vi er nede på en ledighed i det område, der hedder 3,7 pct.
Så at stå her og sige, at det er forringelser, at man går ind
og siger, at nu skal der noget før tages fat i de mennesker, som er udsat for, at de kunne opnå at få en langtidsledighed, har jeg svært ved at se skulle være noget negativt.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-11:
Jeg synes, at der er et par ting, jeg gerne vil slå fast over for hr. Frank Aaen, inden vi kommer for langt ud i diskussionerne om det forslag til vedtagelse, der er fremsat:
Regnskabet gøres op ved næste valg.
Regeringen arbejder på basis af et regeringsgrundlag.
Regnskabet aflægges her.
Vi truede med udhuling af rentefradraget, det har vi gennemført.
Jeg vil bede hr. Frank Aaen om at være så venlig at skelne mellem, hvad regeringen har haft af basis for sit arbejde på regeringsgrundlaget, og hvad hvert enkelt parti har været så dristigt at udstede af løfter eller trusler i en valgkamp, som afgøres et helt andet sted end herinde.
Frank Aaen (EL), 1999-02-11:
Jamen bare til det sidste: Det er vi helt opmærksomme på
Dog vil jeg sige, at Det Radikale Venstre kan jo heller ikke være i tvivl om, på hvilket grundlag valgkampen blev vundet.
Regeringen fik fornyet sit mandat, og jeg mener sådan set, at man skylder vælgerne, når man indgår i regeringen efter valget, at man så tager det alvorligt, som regeringen faktisk blev valgt på.
Og når vi skal snakke om brudte valgløfter, så vil jeg spørge fru Elisabeth Arnold: Hvad er der blevet af indsatsen i forhold til de 20 pct. svageste?
Man erklærede i slutningen
af valgkampen, at det allerallervigtigste spørgsmål for Det Radikale Venstre at tage op efter valget var at få gjort noget virkeligt effektivt for de 20 pct. svageste i samfundet.
Så til hr. Ole Vagn Christensen: Inden Socialdemokratiet overtog regeringsmagten, var dagpengeperioden 9 år, i dag er den 4. Før Socialdemokratiet overtog regeringsmagten, kunne unge få dagpenge ligesom alle andre, i dag kan de kun få det halve i dagpenge.
Før kunne man få dagpengeret efter et halvt års arbejde, i dag skal man have arbejdet i et helt år.
Jeg kunne blive ved.
Det er ikke særlig pænt af Socialdemokratiet at have gennemført den stribe af forringelser på arbejdsmarkedet.
Er det solidarisk?
Hvis vi synes, at medicintilskuddet til nogle skulle gøres bedre, skulle vi så ikke betale det kollektivt i stedet for møjsommeligt at udvælge dem, der har brug for medicin?
For det er jo det, man har gjort.
Man har taget fra alle, der har brug for medicin, så har man puttet nogle af pengene i statskassen, og nogle af dem har man brugt til dem, der har store medicinudgifter.
Det er ikke solidarisk, det er usolidarisk.
Jan Petersen (S), 1999-02-11:
Hr. Frank Aaen har jo selv indbudt til sådan en slags
vælgermøde her.
Så gør det vel ikke noget, at vi så debatterer de svar, vi får, også i et lidt længere perspektiv, end hr. Frank Aaen forsøger, for jeg fik ikke noget svar på det emne, jeg har rejst.
Hr. Frank Aaen ønsker at tale uden om sin egen historie.
Hr. Frank Aaen ønsker kun at bekræfte, at han er enig i, at Socialdemokratiet har begået en lang række løftebrud, og formår ikke engang at se ironien i det, for et løfte var jo at lave et velfærdssamfund.
Det løfte blev jo for så vidt indfriet.
Men det er den politiske korttidshukommelse, som jo er en vigtig egenskab, når der skal agiteres.
Var det ikke
Lenin, der sagde, at kun den, som ikke prøver noget i praksis, kan undgå at begå fejl?
Man må sige, at hr. Frank Aaens ideologiske ideal har afprøvet sin idé i praksis.
Hvad synes hr. Frank Aaen om Staunings måde at afprøve sin idé på?
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-02-11:
Hr. Frank Aaen har også i sit indlæg været inde på arbejdsmarkedsreform III, som regeringen og et bredt flertal her i Folketinget jo har gennemført i et meget, meget tæt samspil med arbejdsmarkedets parter, og hvor der er lyttet enormt meget til, hvad parterne havde af synspunkter omkring arbejdsmarkedspolitikken.
Hr. Frank Aaen kan ikke kende forskel på regeringens arbejdsmarkedspolitik og Venstres og De Konservatives.
Jeg vil anbefale hr. Frank Aaen frem for at bruge kræfter på regeringen at bruge en kort stund på at læse, hvad Venstre og De Konservative skriver i deres finanslovforslag til finansåret 1999 omkring arbejdsmarkedspolitik og uddannelses- og efteruddannelsespolitik.
Så vil hr. Frank Aaen finde ud, at der er en markant forskel.
Hr. Frank Aaen siger, det er blevet sværere at gå på efterløn.
Hvad er det, der er blevet sværere?
Er det ikke stadig væk sådan også med det forslag til efterløn, der ligger nu, at enhver, der i øvrigt har optjent anciennitet til det, har mulighed for at gå på efterløn, når man er 60 år?
Hvori ligger det sværere i den sag?
Der er ingen, der er forhindret i at gå på efterløn, den dag man er 60 år, med det forslag, der ligger.
Jacob Buksti (S), 1999-02-11:
Jeg synes, det er så synd for hr. Frank Aaen og Enhedslisten.
Som jeg opfatter det, hr. Frank Aaen står her og siger,
vil hr. Frank Aaen og Enhedslisten så fantastisk gerne være et støtteparti for regeringen.
Det er vel også derfor, man ikke bruger ordet mistillid, for man vil gerne være med hele tiden.
Hvad var det, hr. Frank Aaen sagde?
Hr. Frank Aaen sagde, at man havde tilbudt regeringen en aftale om finansloven.
Men er det ikke kun i Enhedslistens folketingsgruppe, at den myte eksisterer endnu?
Er det ikke rigtigt - det har vi jo diskuteret før også i denne sal - at 14 dage før forhandlingerne overhovedet gik i gang, meddelte hr. Frank Aaen, at Enhedslisten havde vedtaget, at man ikke deltog i forhandlinger om aftaler med regeringen, medmindre regeringen sådan bare lige fjernede stort set hele indholdet?
Er det ikke rigtigt?
Derfor er det jo simpelt hen at fylde folk med løgn og latin at stå og hævde det, som hr. Frank Aaen gør her.
Man meldte sig ud af forhandlingerne 14 dage før.
Så det er 1. maj hele året, men det er det altså ikke, når det gælder finanslovforhandlinger.
Frank Aaen (EL), 1999-02-11:
Til hr. Jan Petersen
bare den bemærkning, at jeg gerne vil diskutere socialisme og de store fejl, der blev lavet i Sovjetunionen, ved en anden lejlighed. Jeg synes faktisk, det er far out i forhold til den her debat, men jeg tager gerne debatten en anden dag.
Omkring efterlønnen: Målet med omlægningen af efterlønnen var jo, at færre skal gå på efterløn fremover, og sådan bliver det også.
Det ved alle og enhver.
Omkring stramninger af dagpengene.
Det er jo fuldstændig korrekt. Hver eneste gang regeringen har gennemført nogle stramninger, har de herovre på højresiden skyndt sig at opfinde nogle nye krav, så det blev endnu værre.
Det er jo korrekt nok. Jeg ved godt, det kan blive endnu værre, det er jeg med på, men det ændrer altså ikke ved det, jeg beskrev før om, at dagpengesystemet er blevet markant forringet, siden Socialdemokratiet kom til regeringen.
Det er jo ikke nogen undskyldning, at der er kommet flere i arbejde.
Hvis der kommer flere i arbejde, behøver man jo slet ikke at stramme dagpengereglerne.
Den strammeste regel inden for dagpengesystemet er jo, at folk skal tage imod det arbejde, som de får tilbudt.
I opvæksttider er der slet ikke brug for at stramme dagpengereglerne, hvis der overhovedet nogen sinde er brug for det.
Det er ikke kønt, det, man har lavet på det område.
Og så omkring finanslovforhandlingerne: Det, vi sagde, og det, jeg har sagt, og det, jeg har prøvet gentagne gange at fortælle hr. Jacob Buksti, er, at vi sagde til regeringen: Den dagsorden, der hedder stramninger af dagpengene, forringelse af boligstøtten og de øvrige ting, vi blev præsenteret for på møderne, er vi ikke med til.
Så behøver I ikke kalde på os.
Det var det, vi sagde.
Det var ikke at melde os ud, det var at melde fra den dagsorden, som regeringen havde lagt og senere gennemførte sammen med Venstre og De Konservative.
Så det med mistillid: Her vil jeg godt lige at sige, for det har jo også fyldt en del i debatten, at hvis vi gennem at udtrykke mistillid til regeringen kunne forhindre en forringelse af dagpengene, kunne forhindre en forringelse af efterlønnen, kunne forhindre, at man ikke får ordentlig hjemmehjælp, så vil vi straks udtale mistillid.
Det skal man bare vide.
Vi vil straks være med til at udtrykke mistillid, hvis vi med det kan forhindre alvorlige overgreb på befolkningen.
Erik Mortensen (S), 1999-02-11:
I forbindelse med finanslovforhandlinger har jeg efterfølgende set Enhedslisten ved hr. Frank Aaen udtale, at man ikke deltager i regnemaskinepolitik.
Vil det sige, at Enhedslisten sådan pr. definition ikke ønsker at beregne konsekvenserne af de høje mål, som partiet sætter for den danske befolkning - selvfølgelig minus arbejdsgiverne?
Jeg synes, det kunne være interessant at vide, for ligesom hr. Jacob Buksti anførte, var det jo i temmelig god tid, før vi nåede målstregen omkring finansloven, at Enhedslisten meldte fra.
Det vil sige, at regnemaskinepolitikken havde man altså taget som en given ting, eller også var det måske et spørgsmål om på forhånd at få en god anledning til ikke at deltage i noget som helst.
Men jeg synes, det kunne være interessant at vide, om det sådan er et princip, man har i Enhedslisten, at man for enhver pris ikke vil bruge regnemaskinen og dermed heller ikke beregne de konsekvenser, der måtte komme af den politik, man foreskriver.