runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kim Andersen (V), 1999-11-16:
Tak til ministeren for besvarelsen af de spørgsmål, jeg stillede indledningsvis.
Jeg vil gerne have bekræftet, at jeg nu altså har opfattet det rigtigt, når jeg udlægger teksten på følgende måde, at der i de kontrakter, der skal indgås mellem ministeriet og den gruppe af kommuner og amter, som måtte ønske at indgå en kulturkontrakt, dér kan der ikke ud over de kriterier, de krav, der er i den nugældende lovgivning på de forskellige områder, lægges yderligere krav ind i kontrakterne som en betingelse for, at de kan indgås med ministeriet.
Er det rigtigt opfattet?
Med hensyn til lovforslagets bemærkninger på side 6 om fagråd for enkeltområder og faglige konsulenter forstår jeg det altså på den måde, at det er organer, der skal ind og være sidestillede med de nugældende amtsmuseumsnævn, musikråd osv. i amterne.
Dermed får vi altså et stykke af vejen en dobbeltdækning.
Er det rigtigt opfattet?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1999-11-16:
Svaret til hr. Ole Sohn er: Ja, det kan vi godt, forstået på den måde, at den lovgivning, vi har på de forskellige områder, altså på teaterområdet og på museumsområdet, skal overholdes.
Så det er altså ikke sådan, at vi kan dispensere fra den eksisterende lovgivning.
Og til spørgsmålet, om vi fra ministeriets side kan gå ind og stille yderligere krav: Det kommer an på, hvad man forstår ved yderligere krav.
Men i den kontrakt, man indgår, vil der blive opstillet nogle kulturpolitiske mål, men de kulturpolitiske mål er jo altså funderet i den generelle kulturpolitik, og det er mål, man er enig om.
Det er faktisk også sådan, at de fleste af de kulturregioner, vi nu har indgået aftale med, selv har opstillet nogle mål, selv har sagt: I den her region vil vi dét og dét; vi har de og de værdier, og vi har de og de mål.
Og det er præcis det, der gør, at en region bliver en region: at man altså får nogle fælles målsætninger om, hvad vej det er, man går. Og det er måske en endnu større gevinst, end at statens penge kommer ud, for det betyder, at man i en kulturregion kan udvikle en vi-følelse og kan udvikle nogle fælles holdninger til: Hvordan skal kulturen i vores område bevæge sig?
Hvor vil vi hen?
Så det er måske nok den helt afgørende ændring i forbindelse med de her kulturkontrakter.
Hanne Andersen (S), 1999-11-16:
I 1997 kom UBIS-betænkningen om bibliotekerne i informationssamfundet.
Siden 1997 er tiden brugt til et godt analysearbejde.
Der har været en omfattende høring, og eftertænksomheden har været grundig.
Forslaget er blevet tidssvarende og langsigtet.
Fremtidens bibliotek skal være viden og materialer.
Biblioteket skal naturligvis have bøger, men ikke alene bøger.
Der skal også være musik-cd'er, cd-rom'er, adgang til Internet og elektroniske informationsbaser.
Det er ikke ønsketænkning, for sammen med dette forslag har staten afsat et trecifret millionbeløb.
Fremtidens bibliotek kan blive til virkelighed.
Forslaget lever op til de krav, der er både til folkebiblioteker og til statslige biblioteker, bl.a. at det samarbejdende bibliotek fremover også omfatter forskningsbiblioteker.
Naturlige krav og forventninger indfries.
Det sikres, at alle får lige adgang til den viden og den kultur, der findes.
De nye materialer omfattes af den frie låneret og gratis lån.
Socialdemokratiet lægger stor vægt på, at disse grundlæggende principper videreføres.
At videoer ikke er omfattet af den frie låneret, betyder jo ikke, at de ikke må være der.
Forslaget giver mulighed for, at der i særlige tilfælde kan kræves betaling, f.eks. dér, hvor biblioteket må betale for at hente oplysninger i andre systemer eller i det tilfælde, hvor ydelsen skal leveres ekstraordinært hurtigt, eller hvor man skal lave særlige litteraturlister.
Man kan også sælge kurser og give konsulentbistand.
Opfordringen til biblioteket om at holde åbent, når kunderne har fri, er vi glade for.
Søndagsåbent på biblioteket er en stor succes dér, hvor man allerede har brugervenlige åbningstider.
Bibliotekernes fælles databaser stilles nu til rådighed
for alle via Internettet.
På denne base skal man selv kunne søge materialer på hjemmecomputeren og med tiden også afgive bestilling på lån.
Der bliver ingen mulighed for gebyr dér, hvor brugeren selv møder op på biblioteket.
Det er også et lokalt valg.
Med forslaget opfordres der til samarbejde.
At en kommune kan anmelde krav om betaling for en anden kommunes borgeres brug af deres bibliotek, fordi disse borgere ikke kan få tidssvarende betjening i egen kommune,
er en mulighed.
Det er ikke en trussel, men først og fremmest en opfordring
til samarbejde.
Vi glæder os over alt det, vi fik; vi glæder os over den store bevilling, der gør fornyelsen mulig.
Og vi glæder os lige så meget over det, vi undgik; vi undgik bl.a. UBIS' forslag om brugerbetaling.
Vi glæder os over de mange rosende ord, forslaget
allerede har fået med på vejen.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-16:
Det er naturligvis tilfredsstillende, at Socialdemokratiet og regeringen ikke vil bøje sig for det pres, der nu kommer fra de borgerlige partier om, at man skal give sig til at tilpasse skatter og afgifter til EU.
Men grunden til, at jeg bliver bekymret - og det blev jeg også på baggrund af hr. Jens Peter Vernersens svar - er, hvis man nu i virkeligheden vil følge den idé, som hr. Aage Frandsen har fremsat i sit forslag til vedtagelse, om at nu skal det her spørgsmål på regeringskonferencen.
Jeg bad bare om at få en bekræftelse af, at det ikke er det, som er hensigten med disse mærkelige drøftelser, der foregår i Socialdemokratiets Europaudvalg.
Og hvis hr. Jens Peter Vernersen ikke kan lide at svare på spørgsmålet, vil jeg bede ministrene rykke til undsætning, så vi fra økonomiministeren eller skatteministeren kan få en bekræftelse af, at det, regeringen ønsker, er en smal regeringskonference, hvor skatte- og socialpolitik ikke er på dagsordenen.
Kim Behnke (FRI), 1999-11-16:
Jamen det, hr. Jens Peter Vernersen siger, er jo ikke godt nok: Skatteministeren vil følge udviklingen!
Ja, det får han vel sin gage for, så skulle det ligefrem være særlig betryggende at vide, at skatteministeren vil følge udviklingen?
Hvad er det i det forslag til vedtagelse, der også ligger på hr. Jens Peter Vernersens bord, som Socialdemokratiet ikke kan støtte?
Ville det da ikke være mest passende, at man lavede en udredning, fremlagde den i Folketinget og derefter lavede en handlingsplan, som man fremlagde i Folketinget, frem for at det er forskellige ministre, der skal komme med eksklusive udtalelser og interview til pressen?
Var det ikke mere korrekt rent parlamentarisk, hvis hr. Jens Peter Vernersen rent faktisk støttede det forslag til vedtagelse, der foreligger?
Tom Behnke (FRI), 1999-11-16:
I sit forsvar for den eksisterende lovgivning henviste ministeren til bl.a. internationale konventioner, og ministeren sagde, at vi f.eks. internationalt er forpligtet over for de statsløse.
Nu er mit spørgsmål til ministeren: Det er vi vel, uanset hvor gamle de statsløse er?
Det er vel ikke kun de 18-23-årige statsløse, man er internationalt forpligtet til at tildele dansk statsborgerskab?
Det gælder vel alle, og dermed er der vel ikke noget reelt argument for at holde fast ved den særlov for de 18-23-årige udlændinge, der blot ved at underskrive en erklæring kan opnå dansk statsborgerskab.
Danmark kunne vel leve op til alle internationale konventioner, selv om man benyttede den praksis, der gælder for andre udlændinge, nemlig at de søger via Folketinget og får deres danske statsborgerskab ved lov.
Er det ikke korrekt, og er det med de internationale konventioner ikke bare at lægge et røgslør ud over hele debatten?
Frank Jensen (S), 1999-11-16:
Jeg synes, hr. Tom Behnke stiller et meget relevant spørgsmål, og det er netop det, vi er gået i gang med at undersøge rent juridisk i Indfødsretskontoret i Justitsministeriet: Kan vi på en og samme tid overholde de internationale forpligtelser og sikre, at statsløse - hvis de i øvrigt lever op til den lovgivning, man har i landet - kan få et statsborgerskab, og samtidig lave en karensperiode for de helt unge mellem 18 og 23 år, der har været her i 10 år og kan få indrødsret ved en erklæring?
Kan vi så stadig leve op til konventionerne?
Det indgår i vore overvejelser, og er svaret, at vi kan leve op til de internationale konventioner, er jeg enig med hr. Tom Behnke i, at så er det alene en politisk vurdering, om man vil lave en karensperiode.
Spørgeren har fuldstændig ret med den måde, dette spørgsmål blev stillet på.
Peter Skaarup (DF), 1999-11-16:
Nu er det jo nogle gange meget interessant at høre på, hvad der kommer ud af sådan en spørgetid, hvor der er nogle spørgere, der spørger ministeren om noget.
Man lytter jo til, hvad spørgerne siger, og man lytter til, hvad ministeren siger.
En af de ting, jeg har hæftet mig meget ved, er, at hr. Kristian Thulesen Dahl på intet tidspunkt har snakket om udvisningsdomme i forbindelse med det her. Han har snakket om kriminalitet og grov kriminalitet, som ikke medfører udvisningsdom, men ministeren bringer hele tiden udvisningsdomme ind, selv om det overhovedet ikke er blevet omtalt af spørgeren.
Det kan jeg kun tolke, som at ministeren er presset i denne situation, og derfor vil jeg godt spørge ministeren: Hvordan kan det være, at ministeren siger, at nu er man begyndt at kigge på det her spørgsmål, når jeg kan se, at f.eks. i Fyens Stiftstidende den 2. oktober udtaler Justitsministeriet sig lystigt om den her situation, som er et problem på det tidspunkt, fordi der lige er faldet nogle forskellige domme, der gør, at der kommer flere og flere, der søger om de her særlige statsborgerskaber.
Det er altså lang tid siden, at ministeriet er blevet gjort opmærksom på det, men tilsyneladende er der ikke foregået nogen som helst aktiviteter.
Endelig vil jeg gentage det spørgsmål, som hr. Kristian Thulesen Dahl har stillet flere gange uden at få svar
: Mener ministeren, det er rimeligt, at personer, der har begået grov kriminalitet, kan få dansk statsborgerskab via det her?
Frank Jensen (S), 1999-11-16:
Det er utroligt, når man hører, at makkerparret derovre kan blive ved med at lægge ting til grund, som jeg skal bruge meget tid på at argumentere imod, netop fordi det jo kommer til at fremstå i de grønne hæfter som noget, som, ja - hvis jeg ikke reagerer imod det, så står det som sandheder.
Når hr. Skaarup siger, at hr. Kristian Thulesen Dahl ikke brugte ordet udvisning, så må jeg henvise til de grønne hæfter.
Det gjorde hr. Thulesen Dahl.
Han sagde, at man kunne undgå en udvisningsdom ved at erklære dansk statsborgerskab.
Jeg siger, at hvis man har begået en kriminalitet, der er faldet dom i, og hvor der er truffet afgørelse om udvisning, så skal man udvises.
Jeg vil sige, at hvis det er rigtigt, som hr. Thulesen Dahl siger, at unge mennesker sidder og planlægger, at nu vil de have dansk statsborgerskab, for så kan de lave noget meget kriminelt om nogle år, og så kan de derigennem undgå at blive udvist, når de har lavet det dér meget alvorligt kriminelle,
hvis det er sådan, hr. Thulesen Dahl tænker om unge mennesker, så siger det mere om hr. Thulesen Dahls menneskesyn, meget mere.
Og jeg kan så svare, at hvis det er sådan, man tænker, ja, så er det rigtigt, så kan man gardere sig imod en udvisningsdom ved at opnå dansk statsborgerskab, for vi udviser som sagt ikke danske statsborgere.
Men igen: Hr. Thulesen Dahl talte om det med det primitive, og det skal jeg så igen afstå fra at kommentere.
Til hr. Skaarup vil jeg sige, at jeg forstår, han spørger, om man skal forhindre udvisning ved grov kriminalitet; det tillader tiden ikke at jeg kan svare på, men det kan jeg så gøre på et andet tidspunkt.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-11-16:
Ja tak.
Jeg vil gerne spørge justitsministeren, hvad der egentlig foregår i politiet.
Vi har oplevet situationen på Nørrebro, hvor man trods anmeldelse dagen før og anmeldelse igen samme dag ikke rykker ud, til trods for at man har flere hundrede betjente parat i en anden sammenhæng; dem sender man hjem.
Den rapport, der er kommet, som politiet selv har udfærdiget om politiets patruljering på gader og stræder for at gøre folk sikre og trygge, viser sig så at være fuld af løgn og fup.
Man har regnet kørsel med asylansøgere til og fra forskellige steder med, og tiden, der går, når man skal hen til bageren og købe basser, og den slags.
På den baggrund vil jeg spørge justitsministeren
: Hvad har justitsministeren sat i gang eller overvejer at sætte i gang for at finde ud af, hvad der egentlig foregår i politiet?
Er det moralen, der er synkende, er de feje, er de dovne, eller gider de ikke mere, fordi de ikke får politisk opbakning i Folketinget?
Hvis der er noget om det her, så begynder min politiske opbakning til politiet at skride.
Frank Jensen (S), 1999-11-16:
Jeg kan svare meget kort på det, der endelig blev spørgsmålet
om politiet, om der er en lav moral, faldende moral, om de er dovne. Svaret er: Nej, det er politiet ikke.
Det skal vi blive ved med at have, det skal vi værne
Vi har et politi, der er i øjenhøjde med befolkningen.
Vi har et politi, der i meningsmålingerne gang på gang ender med at nyde en meget stor tillid i befolkningen, fordi de er, om jeg så må sige, på befolkningens side og ikke som i nogle lande, hvor politiet og politimyndighederne af nogle befolkninger opleves som værende systemets forlængede arm mod befolkningen.
Så vi har et ganske godt politi, og som hr. Frank Dahlgaard ved, har vi for ganske nylig i regeringen i Finansministeriet bestilt en undersøgelse af: Hvor kan man være mere effektiv i politiet?
Der er lavet en såkaldt benchmarkinganalyse, der er lavet en egentlig budgetanalyse.
De to redskaber indgår nu i de aktuelle politiforhandlinger, hvor vi vurderer politiets behov for ekstra ressourcer i lyset af det kriminalitetsbillede, der er i Danmark i dag.
Men som svar på hovedspørgsmålet: Danmark har et godt politi, et veluddannet politi, et politi, der sørger for både at forebygge og bekæmpe den kriminalitet, der er i vort samfund.
Det kan politiet ikke være alene om; det kræver et godt samspil med andre myndigheder i Danmark, og det har vi også.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-11-16:
Ja tak.
Jo, jeg troede også, vi havde et godt politi, og det har vi måske også.
Jeg er bare begyndt at tvivle.
Men når ministeren siger, at der er stor opbakning til politiet i befolkningen - jo, det er der vel stadig væk.
Politiet er i øjenhøjde med befolkningen.
Er de det?
Jeg har da ikke set politifolk patruljere på gaden hverken til fods eller på cykel.
De kører i nogle biler, og så viser det sig af den rapport, politiet har lavet om, hvor stor en del af deres tid de bruger på patruljering rundt omkring netop for at gøre folk sikre og trygge, at det er helt andre ting, de foretager sig, og det er ikke patruljering.
Politiet befinder sig i nogle biler, der kører gennem byen.
De er ikke mere på gader og stræder.
Derfor må jeg spørge ministeren på baggrund af en rapport, politiet selv har udfærdiget, og som viser sig at være forkert og falsk, når de regner ting med til patruljering, som ikke har en bønne med patruljering at gøre:
Hvordan kan vi fortsat have tillid til politiet, når de ikke skriver nogle ordentlige rapporter, som dækker virkeligheden?
Frank Jensen (S), 1999-11-16:
Jeg må afvise de påstande, som hr. Frank Dahlgaard fremfører om, at politiet skulle indberette forkerte tal for deres patruljering, for deres udetid.
Det gør politiet ikke.
Den måde, hvorpå man opgør politiets patruljering og udetid er fuldstændig i overensstemmelse med de krav, der ligger i den nuværende flerårsaftale, som er en politisk aftale for politiet fra 1995 til udgangen af 1999.
Man kan så spørge, om den måde, hvorpå politikerne og vi har stillet krav til politiets opgørelsesmetode, er den mest hensigtsmæssige, om det er den mest korrekte måde at vurdere deres udetid, deres patruljering på. Det er vi i gang med under de aktuelle politiforhandlinger, og det vil vi fortsat gøre, sådan at vi måske får en mere hensigtsmæssig måde at opgøre deres patruljering på.
For hr. Frank Dahlgaard har ret i, at der er flere elementer, der tæller dobbelt i måden, hvorpå vi opgør tallene i dag.
Men det er ikke politiets fejl, det er ikke noget, politiet har gjort imod politiske målsætninger.
Det er noget, politiet har levet op til, fordi
det er stillet som et krav til opgørelsesmetoden.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-11-16:
Tak for svaret.
Men der danner sig jo ligesom et mønster, vil jeg sige til justitsministeren.
En rapport for nogen tid siden viser dårlig produktivitet i politiet; der er Nørrebroskandalen, hvor de mennesker, som skulle være trygge og have tillid til politiet, ringede forgæves efter politiet. I over 2 timer kom de ikke, og det var gadens parlament, der regerede.
Og nu har nogle grupper småhandlende lavet et netværk, så de kan forsvare sig selv, fordi de ikke længere stoler på politiet.
Den ene rapport efter den anden og nu en politirapport, som ministeren altså åbenbart finder er i orden efter nogle opgørelsesmetoder.
Men i hvert fald harmonerer det, der er fremgået af dagspressen, ikke med det, ministeren siger, og det bygger på, at man har regnet ting med til patruljering, som ikke har noget med patruljering at gøre efter det, som almindelige mennesker forstår ved det.
i Folketinget, hvis det her bare kører videre, uden at ministeren griber ind på en eller anden måde.
Frank Jensen (S), 1999-11-16:
Politiet lever op til de krav, der er stillet til dem for deres patruljering og for deres udetid.
De lever ikke op til det, som kunne være en yderligere målsætning for deres patruljering og udetid.
Det er baggrunden for, at det nu indgår i vores forhandlinger.
Det har en naturlig sammenhæng med de økonomiske ressourcer, politiet har til at kunne forfølge alle typer af kriminalitet, også den kriminalitet, som ikke er så synlig, den økonomiske kriminalitet, miljøkriminaliteten, som kræver ganske mange ressourcer på efterforskningssiden for også at ramme de kriminelle, der forsætligt sidder og planlægger at lave kriminalitet, og så over til det at være tryghedsskabende, være patruljerende.
Jeg er enig med hr. Frank Dahlgaard, hvis der ligger det i hr. Frank Dahlgaards spørgsmål her: at vi skal have mere tryghedsskabende politi, mere politi på gader og stræder, gerne i fodpatrulje, gerne på cykel, men også den patrulje, der er i bil, fordi den også er nødvendig i vores land.
Så vil jeg sige til det med den dårlige produktivitet: Nej, politiet har ikke nogen dårlig produktivitet.
Politiet har en udmærket produktivitet inden for de rammer, de har, men det er naturligt, at også i en så stor organisation som det danske politi kan produktiviteten stige, og det indgår også i vores forhandlinger om, hvordan vi kan pålægge politiet på nogle områder at være mere effektivt.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-16:
Jeg synes, ministeren skylder hr. Dahlgaard en lidt grundigere besvarelse.
Jeg går ud fra, at ministeren er enig i, at de begivenheder, der var på Nørrebro, jo dokumenterer, at det var ikke mandskabsmangel og mangel på ressourcer, som var politiets problem, men at det var manglende overblik over situationen, dårlig organisering af arbejdets tilrettelæggelse, der var problemet.
Jeg vil godt spørge ministeren, om ikke det også er korrekt, at det materiale, som nu ligger til grund i politiforhandlingerne, faktisk ikke er noget særlig komplet og dybtgående materiale, men at der er væsentlige mangler ved det, så vi ikke endnu kan foretage en endelig bedømmelse af, om politiet udnytter de ressourcer, som de har, godt nok.
Det synes jeg ligesom hr. Dahlgaard at man godt kan sætte alvorlige spørgsmålstegn ved.
Frank Jensen (S), 1999-11-16:
Jeg synes ikke, det er fair, hvis hr. Frank Dahlgaard og hr. Albrechtsen vil bruge en situation som den på Nørrebro til at karakterisere dansk politi.
Det synes jeg ikke.
Det billede, vi så natten mellem den 8. og 9. november, her for godt 8 dage siden, er ikke et dækkende billede - det håber jeg hr. Frank Dahlgaard og hr. Albrechtsen er enig med mig i - det er ikke et dækkende billede for befolkningens oplevelse af dansk politi.
Der har været sagt meget fra politidirektørens side og fra min side om, at det ikke var en optimal, at det ikke var en tilfredsstillende måde, politiets rolle blev udspillet på i aktionen på Nørrebro natten mellem søndag og mandag den 8.-9. november.
Det har jeg begrundet i flere ting, og det har politidirektøren også i den foreløbige redegørelse, direktøren har givet til mig.
Punkt 1: Den efterretning, man fik allerede om lørdagen om, at der muligvis skulle ske, højst sandsynligt skulle ske noget på Nørrebro fra nogens siden, der skulle rette sig mod forretningsdrivende osv. derude, brugte man ikke aktivt til at forberede sit beredskab, men man sendte folk hjem efter fodboldkampen mellem FCK og Brøndby og holdt ikke beredskabet inde, så man kunne sikre sig, at man havde et tilstrækkeligt politiberedskab til meget hurtigt at rykke ud på Nørrebro.
Punkt 2: Det tog for lang tid, fra tingene var i gang på Nørrebro, og til, at politiet kunne rykke ind; det tog mellem 1½ og 2 timer, før der var tilstrækkeligt politi på Nørrebro til, at man kunne sætte sig på begivenhederne.
Det er ikke tilfredsstillende, men det er til gengæld ikke et dækkende billede af den opfattelse, som jeg har, og som jeg tror den danske befolkning har, af politiets måde at arbejde på i det danske samfund.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-16:
Dengang finansloven blev fremlagt ved udgangen af august, brystede regeringen sig meget af, at man ikke havde sat tal på, hvor mange politibetjente der skulle være i den nye forligsperiode.
Man sagde, at man var særlig ansvarlig, man var særlig seriøs, fordi man ville lave det grundlæggende arbejde og først finde ud af, hvad behovet var, og så ville man sætte tal på.
Derfor er mit spørgsmål til justitsministeren, om man nu er nået så langt i sit arbejde - nu skriver vi trods alt 16. november, og det er jo inden for nogle få uger, at man kan forestille sig, at der skal et nyt forlig på plads - om regeringen er kommet så langt med sit forarbejde og sine analyser, at man nu har sat tal på fra regeringens side.
Mit spørgsmål skal bl.a. også ses på baggrund af, at jeg er ude efter at få at vide, om regeringen går efter det mindst opnåelige i de forligsforhandlinger, der er omkring et nyt politiforlig, eller om regeringen har et eget mål, som er ambitiøst i forhold til, hvor mange betjente der skal være i det danske politikorps.
Frank Jensen (S), 1999-11-16:
Til hr. Thulesen Dahl kan jeg svare: Ja.
Regeringen har sat tal på.
Når hr. Thulesen Dahl ved det, så ved hr. Thulesen Dahl også, at han får ikke noget ud af at blive ved med at stille spørgsmål i spørgetimen i dag om, hvad tallet så er, for det foregår ved forhandlingsbordet.
Der er en række partier, der her til morgen har forhandlet politiforlig, og det vil vi fortsætte med at gøre.
Og når vi er færdige med de forhandlinger, har vi både en finansiering på plads, og så har vi et politiforlig - og et politiforlig, der er så robust og rustikt, at det kan klare det at skabe en økonomisk ramme for et fortsat moderne, effektivt politi, der både bliver udbygget mandskabsmæssigt, og som også teknologisk kan være rustet til at klare de politimæssige opgaver, der er i det danske samfund.
Det er min bestræbelse, og det er regeringens bestræbelse.
Det forhandler vi i øjeblikket.