runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Colette L. Brix (DF), 2002-01-17:
Ja, det må være en misforståelse.
Jeg ville aldrig nogen sinde opildne til, at man gjorde noget i dette land, der var ulovligt.
Men reglerne er vide, og de er mangelfulde, og derfor beder vi om, at det her bliver skræddersyet, så folk forstår, hvad skattelovgivning er.
Derfor: Jeg kunne aldrig drømme om at sige til selvstændige, at vi skulle gøre, som vi selv ville; det er altså noget vås.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-01-17:
Jamen jeg er da glad for, at jeg spurgte, og jeg er da også glad for det svar, jeg fik her.
For jeg synes ikke, at det er i overensstemmelse med det, fru Brix sagde i sin ordførertale.
Så jeg foretrækker at tro på, at det er det sidste her, der passer.
Det håber jeg, og jeg vil prøve i fremtiden at følge med i, om det er sådan, det forholder sig.
Kristian Jensen (V), 2002-01-17:
Jeg må da meget beklage over for hr. Morten Helveg Petersen og hr. Aage Frandsen, hvis jeg totalt og fuldstændig har misforstået forespørgslen.
Jeg troede, at det var en forespørgsel om finansieringen af det danske velfærdssamfund.
Nu kan jeg forstå på de to herrer, at det nærmest sådan er det globale velfærdssamfund, som man skulle klare i dagens
forespørgsel her.
Til hr. Morten Helveg Petersen: Så er det også hr. Morten Helveg Petersen bevidst og kendt, at med de besparelser og omlægninger, vi fra Venstre og fra regeringens side foreslår på ulandsbistanden, vil Danmark stadig væk være blandt de lande i verden, der har det allerallerhøjeste bidrag til ulandsbistand.
Jeg tror på, at det, der for alvor hjælper, lige så meget er, at vi sørger for at få åbnet vores markeder; at vi sikrer, at vi har en mulighed for samhandel; at de lande, som skal sælge varer, også får en åben adgang til det danske og det europæiske marked i højere grad, end at vi sender fattigdomshjælp ud.
Så er det netop vigtigt at holde sig for øje, at regeringen styrker den politik i ulandsbistanden, at den går til fattigdomsbekæmpelse og til de allerfattigste områder.
Til fru Pernille Rosenkrantz-Theil kan jeg bare sige, at Venstre fra starten har sagt, at det, der i 1997 blev vedtaget som Den Midlertidige Pensionsopsparing, og de principper, der lå bag, dengang man vedtog den med Venstres stemmer, altid har været det, Venstre har stået for, nemlig at det er en pensionsopsparing, hvor det, man betaler ind, er det, man får ud. Det, som den socialdemokratiske regering - efter i første omgang at kalde det her en logisk og rimelig ordning - ændrede det til, var nemlig en skat.
En skat, som de blev tvunget til bl.a. på baggrund af det knæfald for venstrefløjen, som de gennemførte med pinsepakken.
Nu lyser den røde lampe, men til hr. Aage Frandsen kan jeg bare nå at sige, at regeringen lever hundrede procent op til skattestoppet.
Med hensyn til servicejobordningen får jeg lige så mange nyheder i pressen som hr. Aage Frandsen, og jeg håber, at vi må vente med resten, til vi får finanslovdebatten senere på måneden.
Anders Samuelsen (RV), 2002-01-17:
Jeg kunne bare godt tænke mig at få bekræftet, at fru Charlotte Dyremose er i total modstrid med sin trafikminister, hr. Flemming Hansen, som tidligere - forrige år i august måned, eller hvornår det nu var - var ude, da den her sag var oppe første gang, og klart understregede, at han mente, at det her var noget, der skulle gøres noget ved.
Reglerne var for uskarpe omkring sort arbejde, og der skulle gøres noget i forhold til håndværkerne.
Så har vi en konflikt i Det Konservative Folkeparti?
Charlotte Dyremose (KF), 2002-01-17:
Der er ingen konflikt i Det Konservative Folkeparti.
Vi mener, som jeg også sagde lige før, at der skal gøres noget ved lovgivningen omkring eget arbejde.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-01-17:
Derfor har vi gang på gang peget på også i dag, at der er brug for bedre kontrol af erhvervslivet, særlig de store multinationale firmaer, som ikke betaler skat.
Men også andre former for skattesvig ønsker vi at begrænse og helst selvfølgelig helt at afskaffe.
Det skal dog være sådan, at det er muligt for almindelige mennesker at gennemskue reglerne, og i den her forbindelse sådan, at man ved, hvornår man gør sig skyldig i at udføre sort arbejde.
Derfor er Enhedslisten enig i intentionerne i det forslag, Det Radikale Venstre har udarbejdet, hvor der lægges op til, at der skal skabes en klarere afgrænsning af, hvad der er sort arbejde og derfor skal beskattes, og hvad der er vennetjenester eller eget arbejde, som ikke skal beskattes.
Det betyder, at der altid skal ske en beskatning, når man får penge eller en anden konkret modydelse for sit arbejde.
At man på skift hjælper hinanden med løsningen af forskellige opgaver, skal selvfølgelig ikke føre til beskatning.
Enhedslisten er også enig med Det Radikale Venstre om den anden del af forslaget, netop at den diskrimination, der i dag sker af bygningshåndværkere i forhold til beskatning af eget arbejde, skal afskaffes.
Af et svar på et spørgsmål, jeg i den forbindelse har stillet til skatteministeren, fremgår det, at skatteministeren har igangsat et udredningsarbejde - det har vi også hørt om tidligere her i dag - med henblik på en snarlig afklaring af forskellige erhvervsgruppers skattemæssige behandling.
Vi ser selvfølgelig med spænding frem til resultatet af udredningsarbejdet og vil gerne være med til at give skatteministeren et klart signal om, at den eksisterende diskrimination af bygningshåndværkere skal fjernes.
Vi er positive over for det her beslutningsforslag.
Svend Erik Hovmand (V), 2002-01-17:
Kun en enkelt kort bemærkning, som skyldes den sidste ærede taler, hr. Ole M. Nielsen, og kun lige for at bortvejre enhver form for usikkerhed
: Det, jeg gav udtryk for her, var to ting: For det første synes jeg ikke, man skal lovgive om, hvad der er vennetjeneste, og hvad der ikke er vennetjeneste. Der er jeg fuldstændig enig med hr. Ole M. Nielsen. Det andet, jeg så sagde, var, at jeg også ser, at der er et problem i den konkrete sag omkring tømreren og andre i samme situation.
Men for nu ikke at lave en lov alene på den sag synes jeg, det er meget hensigtsmæssigt, at vi lige afslutter den undersøgelse, som vi nu har sat i gang - hvad gælder for landmanden og hans produkter, hvad gælder for fiskere, hvad gælder for en række andre? - sådan at vi får en principiel afgørelse her i Folketinget af, hvordan vi skal forholde os til alle de der sager.
Afgør vi det med det forslag, som ligger her, nu, har vi måske afgjort det for én gruppe, så kommer der en anden i morgen, og i næste uge kommer der er en tredje.
For straks at imødegå det, som kunne udvikle sig til en myte, vil jeg gerne sige: Der er ikke tale om nogen syltekrukke.
Der er ikke tale om, at jeg forsøger at forhale en sag.
Jeg bad om at få det her sagligt undersøgt, sådan at vi får alle erhvervsgrupper undersøgt på én gang.
Det var hensigten, og det er ikke hensigten, at den sag på denne måde skal trækkes ud i flere år.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-01-17:
Grænsen mellem sort arbejde og ikke sort arbejde er nogle gange ret svær at definere.
Det kan den være
for private borgere, og det kan den ikke mindst være for det system, der skal varetage opgaven at definere den.
Derfor er det et udmærket initiativ, og det er da helt sikkert og uden tvivl ønskeligt, at det var nemmere at definere denne grænse. Vi Konservative mener dog ikke, når vi kigger i forslaget, at vi på nogen måde kan se, at de foreslåede definitioner i bemærkningerne til forslaget skulle være ret meget bedre eller ret meget mere dækkende end tidligere lovgivning eller nuværende lovgivning.
Jeg står bl.a. med et svar fra den tidligere socialdemokratiske skatteminister, som taler om, at hvis der ydes vederlagsfrit arbejde, dvs. uden modydelse, er der ikke tale om sort arbejde, og han siger desuden, at selve det, at folk får en økonomisk fordel, indebærer således ikke automatisk, at der sker beskatning af modtageren.
Så er der selvfølgelig en helt anden sag i det her også, som har været en del oppe i medierne, nemlig om
bygningshåndværkere og om, at de skal beskattes af deres eget arbejde
Den del er vi nødt til at tage fat på.
Det er helt essentielt, at vi får kigget grundigt på lovgivningen på det område, og jeg har forstået indtil flere gange på skatteministeren, at arbejdet allerede er i gang.
Jeg glæder mig meget til at deltage i den del af arbejdet.
Men det foreliggende forslag kan vi slet ikke støtte.
Svend Erik Hovmand (V), 2002-01-17:
Jeg ved godt, at når spørgerne taler om velfærdssamfund, så mener de i realiteten offentlige udgifter og dermed skatter.
Jeg har ikke den samme opfattelse.
Velfærd er først og fremmest noget, som skabes i den enkelte familie, på den enkelte virksomhed.
Jo bedre udfoldelsesmuligheder den enkelte har, desto flere kræfter bliver der til at sørge for dem, som ikke kan klare sig i det daglige.
Derfor er det vigtigt for velfærdssamfundet, at der bliver mere tilovers efter skat, inflation osv. Det vil sige, at de såkaldte reale disponible indkomster vokser.
Ved regeringsskiftet i 1993 fastsatte den forrige regering et mål om en gennemsnitlig årlig stigningstakt i de private reale disponible indkomster på knap 4 pct. frem til år 2000.
Målet blev som bekendt ikke opfyldt.
Det skyldtes ikke mindst skattestigningerne.
Nu er der ingen grund til specielt at fremhæve den tidligere regering i denne sammenhæng, tværtimod er skatterne lige siden krigen vokset langt stærkere end planlagt.
Ved skattestoppets implementering stoppes denne udvikling.
Skattestoppet sikrer også en mere solidarisk finansiering af velfærdsstaten.
Ved skattestoppet lægges mindre vægt på forbrugsafgifter, afgifter, som traditionelt vender den tunge ende nedad.
Grønne afgifter er blevet en ren finansieringskilde.
Den forrige regering har også på det nærmeste indrømmet, at de grønne afgifters belastning af de lave indkomster var ved at blive for stor. Grønne afgifter skal tilskynde befolkningen til at ændre adfærd til fordel for miljøet.
Antager afgifterne et alt for højt niveau, glemmes det overordnede mål imidlertid, og formålet med afgifterne bliver snarere sikring af et offentligt provenu.
Hertil kommer, at den enkelte ikke kan undgå de grønne afgifter, når de knyttes til elementære goder som vand, el osv.
Dermed er de grønne afgifter i realiteten blevet en skat, der opkræves som et fast beløb pr. hoved.
En sådan skat er meget usolidarisk, og den afhænger næsten ikke af den enkeltes indkomstniveau.
På den måde vender de grønne afgifter den tunge ende nedad og forringer dermed primært de dårligst stillede i velfærdssamfundet.
Skattestoppet sikrer derfor en mere solidarisk finansiering af velfærdsstaten.
Skattestoppet forbedrer også situationen for børnefamilierne via begrænsning i ejendomsværdiskatten.
Loftet fører umiddelbart til en begrænsning af usikkerheden
ved boligkøb, idet der ikke kan komme pludselige skattechok ved en højere vurdering.
Skattechokket rammer boligejere med en anstrengt økonomi særlig hårdt.
Det er i særlig grad børnefamilierne, der har en anstrengt økonomi, og skattestoppet forbedrer således umiddelbart forholdene for børnefamilierne.
Må jeg til slut sige, at regeringen vil gennemføre skattelettelser, ikke mindst på indkomstskatter.
Vi har lagt en plan, som betyder, at første skridt er et skattestop.
Vi skal have vendt skuden, og dermed vil vort blik være stift rettet mod næste mål, nemlig en nedsættelse af skatterne for arbejdsindkomsterne, men det skal ikke være en omlægning, som i sidste ende medfører en skattestigning.
Når der kommer indkomstskattelettelser, skal det være reelle skattelettelser.
Forhandling
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-01-17:
Den borgerlige regering benytter sig af nogle flotte ord: frihed og selvudfoldelse og solidaritet.
Det er sådan nogle ord, man hører igen og igen.
Jeg synes, at der er noget, der strider imod hinanden.
Når statsministeren snakker om frihed, om det der store, flotte træ, der skal have plads til at udfolde sig,
så kan man spørge: Hvor mange små planter skal det gå ud over, at det der træ skal have ret til at udfolde sig?
Frihed er jo ikke sådan en uendelig masse, man kan tage af.
Ingen kan få frihed, uden at det begrænser nogle andre, og derfor passer det ikke sammen med solidariteten.
Selvudfoldelse?
Jamen selvudfoldelse er på andres bekostning.
Jeg er helt enig i, at erhvervslivet og markedsøkonomien fungerer fantastisk med selvudfoldelse og frihed, men vi har jo netop gennem 100 år opbygget et samfund, hvor vi har prøvet at søge en balance imellem markedsøkonomiens fantastiske evne til at skabe resultater og det at sikre også en solidaritet i samfundet.
Jeg mærker tydeligt - desværre allerede i den tidligere regerings tid - at forståelsen for solidaritet i samfundet er svigtende.
Kristian Jensen (V), 2002-01-17:
Jeg må konstatere, at hr. Jacob Buksti er uenig med den daværende finansminister, fru Pia Gjellerup.
Til de, der er interesserede, kan jeg give svaret på spørgsmål nr. S 2598 fra den forrige folketingssamling, hvor antallet af personer på overførselsindkomster, fraregnet folk på SU, blev gennemgået.
Når man fraregner personer på SU, viser det sig, at fra 1992, altså det sidste år med en borgerlig regering, til 2001 - det sidste år med en socialdemokratisk ledet regering - er antallet af personer mellem 15 og 66 år på offentlige overførselsindkomster ikke faldet.
Uanset hvor mange taljongleringer hr. Jacob Buksti vil gøre, kan han ikke få andre tal, medmindre han direkte undsiger sin partifælle, den daværende finansminister.
Til hele spørgsmålet om beskæftigelsesfradraget må jeg sige, at hr. Jacob Buksti tilsyneladende har fået meget bedre tid, eftersom han kan sidde og udlægge tanker og gøre sig ideer om, hvad et udvalgsarbejde, der lige er sat i gang, skal resultere i om et års tid.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-01-17:
Jeg vil tillade mig at benytte muligheden for i en kort bemærkning at fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
Jacob Buksti (S), 2002-01-17:
Jeg vil gerne sige til Kristeligt Folkepartis ordfører, at jeg finder, det er et knaldhamrende godt forslag, som her er blevet fremsat.
Men forslaget her er jeg absolut ganske overordentlig positiv over for. Så vil jeg bare sige til hr. Kristian Jensen, at jeg kan godt forstå, regeringen indimellem kaster sig ud i øvelser, hvor man skal genopfinde ikke bare den dybe tallerken, men også hjulet op til flere gange.
Men begge dele er altså opfundet, og netop når det drejer sig om beskæftigelsesfradrag, er der altså en rapport fra ikke mindre end fem ministerier fra oktober 1996, der helt tydeligt og klart analyserer alle virkninger af alle mulige former for beskæftigelsesfradrag.
Det fremgår med al ønskelig tydelighed, bl.a. på side 67, at når man indfører et sådant system - og det kan ethvert fjols jo regne ud - sker der det, at når man kommer til at tjene mere, kommer man også til at betale mere i skat, samtidig med at man mister et tilskud.
Det vil sige, at virkningen for den enkelte er, at beskatningen af den sidst tjente krone skærpes.
Hvis jeg forstår Venstres filosofi rigtigt, går den ud
Kristian Jensen (V), 2002-01-17:
Jeg ved ikke, hvem af de fem ministerier der er det fjols, hr. Jacob Buksti omtaler.
Men jeg går ud fra, at hr. Jacob Buksti respekterer, at den nye regering har igangsat et udvalgsarbejde under følgende syv hovedoverskrifter: bedre aktivering og formidling; flere ældre i arbejde; unge hurtigt ud på arbejdsmarkedet; kvalificering af arbejdsstyrken; indvandrere i arbejde; færre administrative byrder; det skal kunne betale sig at arbejde.
Hr. Jacob Buksti er naturligvis velkommen til at bidrage med sine erfaringer
, når udvalgsarbejdet skal foregå. Jeg er sikker på, at denne regering vil komme med forslag, som vil gøre det betydelig nemmere at få flere i arbejde, netop fordi det er den målsætning, der er nødvendig for at leve op til forudsætningen om at have en solidarisk finansiering af fremtiden.
Og så vil jeg bare sige, at jeg takker for hr. Jacob Bukstis omsorg for vore skuldre i Venstre.
Vi skal nok klare det lidt endnu.
Jacob Buksti (S), 2002-01-17:
Det sidste er jeg helt tryg ved.
Vi har som målsætning i Socialdemokratiet, at vi vil gøre alt for at sikre, at regeringen kommer til at fungere så hurtigt som muligt.
Når nu hr. Kristian Jensen siger, at man kan lave det udvalgsarbejde, giver jeg bare en almindelig serviceoplysning
om, at det allerede er gennemført, i hvert fald for nogle af områderne
Men når det drejer sig om den internationale udfordring, vi står over for, de perspektiver, der ligger i den, og hvordan og hvorledes finansieringen af vort samfund skal tilpasses, kan jeg bare ikke forstå, hvorfor regeringen synes, at den skattekommission, man nu har lavet et modstykke til i Norge, endda med dansk deltagelse, er det mest uinteressante.
Er det sådan, at de smagsdommere, som regeringen åbenbart forfølger, kun forfølges, fordi de har en forkert smag?
Men i al ubeskedenhed skal jeg sige til hr. Kristian Jensen, at det ikke var dem, jeg tænkte på.
Line Barfod (EL), 2002-01-17:
Hr. Kristian Thulesen Dahl talte også pænt om solidaritet, og så kan det jo undre lidt, at man fra Dansk Folkepartis side vil tage fra de allerfattigste i verden, nemlig fra ulandsbistanden, i stedet for, som vi har foreslået flere gange, at tage fra de allerrigeste i verden, nemlig de multinationale.
Derfor vil jeg gerne høre, om Dansk Folkeparti vil være med til at tage fra de allerrigeste i denne verden til at finansiere velfærden i det danske velfærdssystem, i stedet for at vi tager fra de allerfattigste.
Så omkring kost.
Jeg kan sagtens finde ud af at give mine børn mad, og det går jeg ud fra at de andre folketingsmedlemmer også kan, men der er altså en del familier i dette land, som er meget pressede både økonomisk og på andre måder, og hvor det er svært at sikre, at børnene får den ordentlige kost.
Og alle undersøgelser og alt, hvad der er foregået ude i skoler og daginstitutioner, viser, at hvis børnene får en ordentlig kost, så er det sådan, at dels lærer de meget mere i skolen og har det bedre, dels forebygger man en række sygdomme, som senere kunne føre til et stort pres på sundhedsvæsenet.
Så hvis man alene gør det op rent samfundsøkonomisk, kan det altså bedre betale sig at sikre, at der er en god kost
til børnene, end at man sparer den lille smule, man kan spare dér.
Jacob Buksti (S), 2002-01-17:
Jamen jeg vil da gerne takke hr. Keld Albrechtsen, fordi han så magtfuldt satte tingene på plads.
Til hr. Kristian Jensen vil jeg bare sige, at det er sådan, at antallet af overførselsindkomstmodtagere var i 1994 279.000 og i 2000 225.000, af kontanthjælpsmodtagere var der 239.000 i 1994 og 95.000 i 2000
, osv.
Der er kun sket en stigning i antallet af personer, der er på barselorlov eller modtager SU.
Så er det i øvrigt interessant, at regeringens forslag til, hvordan man får flere ud på arbejdsmarkedet, åbenbart er, at de unge mennesker skal hurtigere igennem uddannelsessystemet, og at der skal gennemføres et beskæftigelsesfradrag på 15 pct., som skal aftrappes for indkomster mellem 180.000 kr. og 230.000 kr.
For folk med lave indkomster er konsekvensen af regeringens politik, at det ikke kan betale sig at gøre en ekstra indsats, fordi man skal op på at tjene over 230.000 kr. for at komme ned på en samlet marginalskat på omkring 55 pct.
Det synes jeg er stærke sager.
Om minimalstatstankerne vil jeg bare sige til hr. Keld Albrechtsen, at det er altså sådan, at når man skal finansiere år for år, kan man altså ikke blive ved med at gøre det ved at beskære ulandsbistanden og nedlægge råd og nævn.
Der er jo ikke et øje tørt, når man hører hr. Kristian Jensen som Venstres ordfører sige, at Venstres politik er, at de bredeste skuldre skal bære de tungeste byrder.
Det giver jo virkelig basis for en fælles politik.
Men jeg synes, der må være grænser for, hvor mange manipulationer man kan sætte ind i et forslag til vedtagelse.
Man siger, at det er de grønne afgifter, der er de tungeste byrder på de laveste indkomster, og derfor skal de altså være omfattet af skattestoppet.
Så vil jeg gerne spørge hr. Kristian Jensen: Er det ikke korrekt - eller er der noget, som jeg har overset - at regeringen netop ikke fjerner stigningen i de grønne afgifter, som var vedtaget af den tidligere regering?
De grønne afgifter slår altså igennem.
Er det ikke også rigtigt, at netop som kompensation for dét omfattede den tidligere regerings forslag til finanslov en skattelettelse på 3,8 mia. kr., primært givet til de små indkomster, ved at man sænkede bundskattegrænsen med 0,75 pct. og hævede grænsen mellem bundskat og mellemskat, altså at kompensationen primært har været til de lave indkomster?
Det glemmer hr. Kristian Jensen og for den sags skyld skatteministeren at indvie befolkningen i.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2002-01-17:
Først til fru Line Barfod i forhold til ulandsbistand og de ting.
Altså bare, så det ikke skal være nogen misforståelse:
Vi vil synes, at Danmark yder en fortræffelig indsats.
Vi vil give over det dobbelte af EU-gennemsnittet.
Vi ville give meget mere end landene omkring os, som vi oftest sammenligner os med, og som vi mødes med i EU-regi den ene gang efter den anden.
Vi vil under ingen omstændigheder skamme os.
Så vi synes faktisk godt, danskerne kan være bekendt at give 0,7 pct. og dermed leve op til FN's målsætning.
At vi så skaber råderum til at hjælpe den syge medborger, der står på venteliste til et sygehus, og at vi skaber råderum til at sørge for, at den ældre ikke skal sidde forladt i sit hjem, men får en ordentlig hjemmepleje,
det er jo så bare rart, at det forholder sig sådan, at vi kan finansiere velfærdssamfundet, som forespørgslen her netop går ud på at fortælle, hvordan vi ønsker det gjort. Og så i forhold til det med maden.
Jamen altså med den argumentation, der lægges for dagen, kan man jo sige: Hvorfor er det kun børn i folkeskolen, som skal have mad betalt med statsordninger?
Hvorfor er det ikke også alle øvrige borgere, hvis det er et generelt synspunkt, at der er nogle, der ikke kan finde ud af at spise sundt og godt? Altså man kan jo udstrække det, og der synes jeg netop, at når vi taler om, hvordan vi sikrer et solidarisk velfærdssamfund, så handler det også om at turde prioritere.
Det handler også om at sige, at hvis ikke vi vil hæve skatter og afgifter, jamen så må vi selvfølgelig bruge nogle penge ét sted og tage dem andre steder fra.
Og der synes jeg altså, at folketingsmedlemmer selv kan sørge for, at deres børn får ordentlig kost.
Men i øvrigt med hensyn til de kommunale ordninger, der jo også har været, før staten gik ind og ville bestemme over det her område, dem kan kommunerne selvfølgelig fortsætte med, eller andre kommuner kan indføre dem, hvis man i kommunen synes, det er et godt tilbud at give til børnene.
Til hr. Aage Frandsen vil jeg bare lige sige, at selvfølgelig er der en skillelinje mellem el, vand og varme. Man kan sige, det er en udgift, der holdes inden for hjemmets rammer.
Men jeg vil da sige, at der er jo ikke længere til benzintanken, end at min nabo og jeg vel har nogenlunde det samme antal kilometer, vi skal køre, men jeg har en bedre indtægt end han, så jeg kan bedre finansiere det.
Så hvis man hæver afgiften på benzin, vil det ramme ham uforholdsmæssigt hårdere - sådan vil det føles for ham - end det vil ramme mig, og derfor er det da ikke uinteressant at tale om afgifter, også benzinafgifter, i forhold til det her.