runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 1999-04-16:
Det er jo meget, meget spændende og interessant for os, der sidder her i salen og stiller hr. Svend Aage Jensby spørgsmål, at hr. Svend Aage Jensby så i sine svar bare henviser til nogle spørgsmål, der blev stillet i onsdags et eller andet sted, og så kan vi begynde at diskutere det.
Det, det for os, der sidder her, og for dem, der interesserer sig for denne her debat, drejer sig om,
er jo altså, hvad hr. Svend Aage Jensby bygger den tale, han holdt om, at Milosevic var svækket, på.
Selv NATO er jo inde på, at Milosevic gemmer krudtet, gemmer sit antiluftskyts til et tidspunkt, der er mere fordelagtigt for ham.
Selv NATO er også inde på, at Milosevic har regnet med denne her konflikt igennem lang tid, og at Milosevic har været noget mere snu, end angriberne havde regnet med.
Det er der faktisk ikke ret mange der ved noget om.
Der er ikke ret mange pressefolk, der hverken fra serbisk side eller for så vidt fra den anden side får lov til at komme ind i området og se, hvad det egentlig er, der foregår.
Derfor synes jeg nok, at hr. Svend Aage Jensby skulle gemme sine meget flotte militærvurderinger til et senere tidspunkt, og så kan vi se, hvad der rent faktisk sker.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-04-16:
Jeg vil gerne spørge hr. Holger K. Nielsen, hvad budskabet egentlig var i hans ordførertale.
Det var lidt uklart.
Det var det ikke fra konservativ side.
Det var det ikke fra Venstres side.
Det var det ikke fra regeringens side.
Men hvad var egentlig budskabet fra SF?
For mig er det uklart, men er det rigtigt forstået, at det er fred for enhver pris?
Så må friheden og menneskerettighederne, selv de mest elementære menneskerettigheder, komme i anden række.
Er det rigtigt forstået?
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-16:
Jeg synes egentlig, det var en ganske udmærket gennemgang, hr. Jensby havde af kosovaalbanernes lidelser.
Jeg synes bare, hr. Jensby manglede at svare på ét spørgsmål til sidst, nemlig om NATO-bombardementerne har afhjulpet de lidelser.
Det svar fik vi ikke.
Så er jeg fuldstændig enig i hr. Holger K. Nielsens spørgsmål om sammenligningen mellem Milosevic og Hitler, og jeg vil tilføje to spørgsmål: Hvis man sammenligner Milosevic med Hitler - han er lige så slem som Hitler, er det helt i orden, det må man godt gøre for min skyld, det skal jeg ikke sige noget til - betyder det så for det første, at hr. Jensby og Venstre mener, at en central opgave er at likvidere ham?
Og hvorfor gør man det så ikke?
Hvorfor bomber man så alle mulige andre steder i stedet for at gå efter at udrydde ham, hvis det er ham, der er problemet?
Det andet spørgsmål, jeg vil stille, er: Vil Venstre så love, at Venstre ikke på nogen måde vil støtte nogen aftale indgået med Milosevic? Eller er det sådan, at Venstre er parat til at indgå aftaler med Hitler?
Det kan jeg ikke forestille mig.
Så konklusionen på hr. Jensbys udtalelser må vel være en klar holdning fra Venstre om, at der ikke skal indgås nogen aftaler med Milosevic.
Jeg synes, det er et interessant synspunkt.
På mange måder er vi jo enige med SF i holdningen her, ikke mindst den meget stærke betoning af vigtigheden af at støtte oppositionen i Serbien, den demokratiske og ikkenationalistiske opposition, for at få gjort op med Milosevic.
Det synes vi er en fuldstændig rigtig politisk linje, og hvis den var blevet fulgt noget tidligere, havde situationen i dag set meget anderledes ud.
Men der er jo også ting, der skiller.
Det, jeg ikke kan forstå, er, hvorfor SF på det punkt, der hedder kosovaalbanernes ret til selvbestemmelse, har givet sig over for vestmagterne og NATO og det danske Socialdemokrati og så mange andre og accepteret, at kosovaalbanerne ikke skal have ret til selvbestemmelse, idet hr. Holger K. Nielsen i det forslag til vedtagelse, han læser op, lægger vægt på, at det skal dikteres, at det skal være selvstyre inden for rammerne af Jugoslavien.
Hvorfor skal kosovaalbanerne ikke have den demokratiske ret ved en folkeafstemning at træffe beslutning om, hvor de vil høre til?
Er det ikke en fundamental ret?
Jeg synes ikke, at SF på det punkt skulle give sig over for NATO og EU og den danske regering.
Svend Aage Jensby (V), 1999-04-16:
Hr. Holger K. Nielsen sagde: NATO er jo part i konflikten, og derfor kan NATO ikke være en del af en fredsbevarende styrke.
Dermed mener hr. Holger K. Nielsen vel ikke NATO som organisation, men de 19 medlemmer, der står bag.
Hvis ikke det er for meget at forlange, men det er det vel ikke, vil jeg godt have et bud på, hvem der så skal stille den fredsbevarende styrke, således at den har den fornødne styrke, og således at den virker troværdig, så de hundredtusindvis af mennesker, der er fordrevet, overhovedet tør vende hjem.
Vi har set, hvad der skete i Srebrenica og andre steder, hvor der var organisationer, hvis kommandostrukturer ikke var fornødent effektive.
Hvem skal stille den styrke, og hvor stor forestiller hr. Holger K. Nielsen sig den skal være?
Holger K. Nielsen (SF), 1999-04-16:
Jeg ved ikke, om det måske skyldes mig.
Det kan også skyldes, at hr. Frank Dahlgaard ikke hørte ordentligt efter.
Hr. Per Stig Møller spørger: Hvad vil SF, hvis serberne ikke bøjer sig?
Man har forsøgt med alle de her politiske løsninger.
Mit svar er, at man er nødt til at fortsætte forhandlingerne.
Problemet er, at der er ingen militære svar på det her.
Der er ingen militære svar på det, og hvis man tror, der er det, bliver man indskibet i et militært engagement, som dels vil forværre situationen, dels vil fuldstændig umuliggøre politiske løsninger og dels risikere at give nogle helt, helt nye spændinger, hvor noget af det, vi kan frygte, er, at den slaviske verden ligesom forener sig i forhold til Vesten.
Altså der er
så mange faremomenter i den yderligere militære optrapning, som gør, at vi er nødt til at fortsætte det diplomatiske pres.
Og vores påstand er, at forhandlingsmulighederne ikke er udtømt.
Jamen man kan da godt sige, at det burde de have lov til.
Men der er altså i hundredvis af befolkninger i hele verden, der ikke har selvstyre i den forstand.
Nationale grænser er trukket ret tilfældigt i Afrika, i Asien, i Europa også.
Jeg har ikke noget imod, at man holdt en ny Wienerkongres og tog en diskussion om grænsedragninger i hele Europa, men jeg synes, det er vigtigere at tale om politiske rettigheder i stedet for at skulle til at ændre grænser, ikke mindst når vi ved, at grænserevisioner i hele Balkan risikerer at eksplodere i slagteri, i vold, i militær, i en udvikling, som man slet ikke kan styre.
Det har tidligere grænserevisioner i Balkan faktisk været udtryk for.
Tænk på Makedonien.
Der er jo et meget stort albansk mindretal i Makedonien.
Vi risikerer, at Makedonien bliver splittet midt over, at en ny borgerkrig udvikler sig dér, at det breder sig til resten af Balkan og resten af Europa.
Vil man risikere det for nogle grænserevisioner?
Er det så ikke vigtigere at fastholde kravet om politiske rettigheder, demokrati, selvstyre?
Jeg er fuldstændig enig i, at det er uacceptabelt, at serberne undertrykte albanerne, at man fjernede det selvstyre, som man havde frem til 1989.
Tilsvarende med kurderne.
Jo, det burde de ideelt set, men også i den situation er det måske lige så vigtigt, at man satser på politiske rettigheder, og også alle de andre steder i hele verden, hvor der er det her problem.
Til sidst vil jeg sige til hr. Jensby, som spørger, hvilken styrke man så kan forestille sig blive sat ind, at den diskussion skal vi have.
Han nævner Srebrenica og situationen dér, hvor FN-tropperne ikke kunne klare det.
Det skyldtes altså også, at der var en underprioritering af ressourcer.
FN's generalsekretær havde stillet et krav om, jeg tror, 50.000 soldater.
Deraf fik han ca. 7.000.
Der blev ikke givet ressourcer nok til de FN-tropper.
Det er én ting.
Det er historie.
Det, der er afgørende nu, er, at man involverer Partnerskab for Fred, Rusland, europæiske ikke-NATO-lande - også måske visse NATO-lande, det vil jeg ikke udelukke, men så man får en sammensætning af denne her styrke, som også giver politisk tillid til, at den kan løse de nødvendige opgaver.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-16:
Vi er helt enige om, at kampen for demokratiet er utrolig central, men det er jo en begrænsning på demokratiet at sige, at hvis man bruger det til noget bestemt, så må man ikke.
Hvis man f.eks. bruger det til det bestemte, der hedder at skabe sin egen stat inden for det territorium, man dominerer, så må man altså ikke gøre det.
Det er en begrænsning på demokratiet, og derfor mener jeg, at det er et demokratisk krav at arbejde for selvstændigheden.
Dér, hvor jeg måske er uenig med hr. Holger K. Nielsen, er i spørgsmålet om, hvorvidt man kan skabe stabilitet ved hjælp af en beslutning.
Det er rigtigt, at der er en risiko for ustabilitet, hvis man får en selvstændig Kosovastat, men prøv at se, hvor meget ustabilitet det har skabt, at man ikke har haft en selvstændig Kosovastat.
Det har virkelig skabt ustabilitet.
Derfor er det afgørende, at hvis vi ønsker stabilitet, så bliver vi nødt til at lade folkene selv bestemme.
Hvad er grunden til, at vi har haft en relativt stabil situation i det dansk-tyske grænseland efter Første Verdenskrig?
Jeg mener, der er én central grund, og det er, at man fik trukket nogle linjer, som folk accepterede, fordi det var en demokratisk beslutning, selv om der stadig væk var mindretal på den ene og den anden side, og de skulle have rettigheder.
Per Stig Møller (KF), 1999-04-16:
Jeg vil også godt bore lidt i, hvad hr. Holger K. Nielsen egentlig vil.
Hvis Kosova skal være en autonom republik - og vi var enige om, at de 10 pct. ikke skal styre de 90 pct. - og hvis de 90 pct. så om en 3 års tid f.eks. vedtager et selvstændigt Kosova og erklærer det, så går jeg ud fra, hr. Holger K. Nielsen vil acceptere det. Det er jo det, der ligger i Rambouilletaftalen, at man om 3 år skal kunne afgøre sin endelige placering, præcis som de i Tjetjenien, efter at de fik fred, inden for 4 år skulle afgøre, om de ville være en del af den russiske føderation eller ikke ville være en del af føderationen.
Det er en misforståelse at forestille sig, at fordi Serbien i 1912 erobrede Kosovo, så har de evig ret til det.
Skal en enkelt historisk erobring betyde, at befolkningen skal være undertrykt i al evighed?
At de så også havde det i 200 år i middelalderen, giver dem jo heller ikke ret til det.
Jeg går heller ikke ud fra, at hr. Holger K. Nielsen mener, vi har ret til den estiske befolkning eller nødvendigvis til befolkningen i Skåne, Halland og Blekinge.
Jeg går ud fra, at hvis man vil respektere kosovanerne, må man også respektere, at de har ret til selvstyre og derefter at afgøre deres egen situation.
Det må være det, det hele drejer sig om, at 90 pct. får lov til at afgøre deres forhold, og Milosevic skal ikke påføre dem, hvordan de skal leve.
Det er det, han har prøvet på.
Det lykkes kun ved fasthed.
Holger K. Nielsen (SF), 1999-04-16:
Det er klart, at både hr. Søren Søndergaard og hr. Per Stig Møller rejser et meget vigtigt principielt spørgsmål, og jeg kan da ønske, at det alle steder var som i Sønderjylland, hvor man på forbilledlig vis fik løst nogle problemer, og hvor den danske linje også efter Anden Verdenskrig var, at vi ikke skulle have en grænserevision, fordi befolkningen i Sydslesvig ikke ønskede at komme til Danmark.
Det var det, som der var en masse polemik om her i Folketinget med regeringsfald og det hele, hvor Knud Kristensen ville have en grænserevision, men hvor vi sagde: Nej, vi har den gamle politik.
Det er folk med selvbestemmelsesret, der skal bestemme.
Det er en fornuftig politik, jeg er helt enig, men Balkan kan bare ikke overføres til det her, ikke uden videre.
Jeg ville ønske, at det kunne.
Alle erfaringerne fra Jugoslaviens opløsning viser, at man skal være utrolig forsigtig med at gå ind og ændre på grænserne, og en løsrivelse af Kosovo ville være en grænserevision i forhold til det nuværende Jugoslavien, og derfor synes jeg, vi skal have et perspektiv i baghovedet, der i stedet for hedder mere selvstyre, demokrati, udfoldelse af politiske, demokratiske, kulturelle rettigheder.
Så kommer hr. Per Stig Møller og spørger: Skal man ikke altid have lov til at kunne løsrive sig?
Men hvad med de albanere, der bor i Makedonien? Skal de ikke have lov til det?
Hvad med de russiske mindretal, der bor i de baltiske lande?
Bør de ikke have lov til i de områder, hvor de bor, at sige: Vi vil tilbage til Rusland?
Hvad med baskerne?
Skal de ikke have lov til at løsrive sig fra Spanien?
Der er jo fantastisk mange nationale mindretal her i Europa.
Hvis vores udgangspunkt er, at vi skal løse disse mindretalsproblemer gennem grænserevisioner, så skal vi enten have en ny Wienerkongres - o.k., så kan vi gøre det, men det er en ganske kompliceret affære - eller konsekvensen bliver de borgerkrige, vi har oplevet i Jugoslavien.
Og dér siger jeg, at på trods af alle de principper, og sådan set rigtige principper, som både hr. Søren Søndergaard og hr. Per Stig Møller opstiller, så foretrækker jeg, at man har en politik, som stopper slagterierne.
Det er det afgørende for mig.
Lad os tage Daytonaftalen som et eksempel.
Daytonaftalen er på mange måder uacceptabel politisk set, moralsk set, men den stoppede krigshandlingerne.
Og jeg tror, at man er nødt til at have en tilsvarende pragmatisk tilgang til det her.
Kosovoalbanerne skal have deres selvstyre.
De skal mindst have det selvstyre, de havde frem til 1989, ingen tvivl om det, men man er også nødt til at finde en løsning, der sikrer stabiliteten i hele regionen.
Per Stig Møller (KF), 1999-04-16:
Hr. Holger K. Nielsen har da ret i sin bekymring omkring Balkan, der jo altid har været en krudttønde, og hvor grænserevisioner er blevet lavet af stormagterne i 1878 og 1912, og det har man så ikke været tilfreds med i befolkningerne.
Nu er der vel tale om, at 90 pct. af de mennesker, der bor i Kosovo, gerne vil have lov til at have selvstyre.
De vil oven i købet også have lov til at have uafhængighed.
Og så siger verden til dem: I kan få selvstyre.
Og så kan de senere træffe en anden beslutning.
Så siger hr. Holger K. Nielsen: Hvad så med mindretallene alle andre steder?
De har altid boet i Kosovo.
De er så i kraft af en erobring i 1912 blevet underlagt en større stat, som hedder Serbien.
Det vil sige, at de er selvfølgelig i mindretal i FRY, det er klart, men de er jo i flertal i det område, de altid har boet i, og som blev besat i 1912, en besættelse, de aldrig har accepteret, og som serberne heller ikke har accepteret.
De har prøvet i 1920'erne og i 1940'erne og i 1950'erne at fordrive albanerne, så der har aldrig nogen sinde været accept af denne erobring, og det er det, vi så ikke kan sige skal være sådan for evigt.
Det var også derfor, de blev skuffet over den Daytonaftale, hr. Holger K. Nielsen nævnte, for de blev glemt i den.
De har appelleret til os alle sammen om at huske dem, for ellers kunne de ikke klare det fredelige arbejde for at sikre autonomien.
Der blev de kun husket for menneskerettighederne, der skulle respekteres, og det er dem, der ikke er blevet respekteret.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-04-16:
Jamen det er jo mystisk med SF, og hvad de mener om denne her ulykkelige konflikt.
Hr. Holger K. Nielsen har fremsat et forslag til vedtagelse, der taler om en diplomatisk løsning.
Jamen er det ikke sådan, at man har forhandlet og forhandlet og forhandlet og forhandlet med diplomater og politikere i lange baner i uger og måneder og år.
Og det har ikke hjulpet, for vi står over for en forfærdelig person og et forfærdeligt styre, som helt tydeligt kun forstår et sprog: Rå, militær magt, og så er vi altså nogle, der er klar til at tale det sprog for at stoppe de forfærdelige ting, der sker dernede.
Vi er ikke naive og tror, at man kan blive ved med diplomati og forhandlinger.
Det har jo været forsøgt og forsøgt, selvfølgelig, og så må man gå videre.
Der er ingen, der ønsker en forfærdelig krig, men der er nogle, der åbenbart ønsker at køre friløb.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-16:
Jeg mener sådan set, at hr. Holger K. Nielsen vender tingene en lille smule på hovedet, fordi han fremstiller det, som om der først var selvstændighed, og så kom borgerkrigen, men det er jo ikke sådan, virkeligheden har været i nogle af de eksempler, som hr. Holger K. Nielsen så udmærket nævner, på Balkan.
Den har tværtimod været lige omvendt.
Først kom borgerkrigen, og så kom selvstændigheden.
Og det problem, som jeg synes, hr. Holger K. Nielsen ikke forholder sig til,
er: Hvad nu, hvis det internationale samfund laver en flot, forkromet aftale for Kosova, som indebærer selvstyre, og så kosovaalbanerne siger: Det var pænt af jer, men vi siger nej tak, for vi vil ikke have selvstyre, vi vil have selvbestemmelse.
Og hvad nu, hvis de oven i købet sætter magt bag det krav, som PKK har gjort i bjergene, i hvert fald en overgang, indtil de opgav kravet?
Kan vi så bringe os i den situation, at det internationale samfund skal sætte styrker ind for at imødegå kosovaalbanernes krav om selvbestemmelse? Jeg går ikke ind for et selvstændigt Kosova.
Jeg mener, løsningerne på Balkan skal være meget bredere.
Jeg mener, man skal have en Balkanføderation, som jeg også sagde i mit oplæg, men jeg mener kun, vi kan komme i den retning, hvis vi giver folkene ret til selvbestemmelse, præcis ligesom det nye socialistiske styre i Rusland gjorde efter den russiske revolution, hvor man gav Finland retten til at bestemme, hvad de ville.
Det mener jeg er en helt afgørende hjørnesten i socialistisk politik, uanset om man selv mener, at det burde være anderledes eller ej.
Pernille Frahm (SF), 1999-04-16:
Jeg får bare lyst til at minde hr. Per Stig Møller og hr. Søren Søndergaard om, at den dansk-tyske grænse i Sønderjylland blev trukket efter mange og lange forhandlinger mellem de to involverede stater, og det var en gensidig aftale og en gensidig forståelse.
Det var med andre ord ikke som et resultat af et ultimatum, at man fik ret til at lave en folkeafstemning i Sønderjylland, det var som et resultat af en forhandling.
Deri ligger - til hr. Frank Dahlgaard - jo netop forskellen på, hvad vi mener, situationen er i forhold til serberne, og hvad vi mener, situationen var dengang.
Det har ikke været en forhandling, man har haft.
Det har været et ultimatum: Enten tager I Rambouilletaftalen som den ligger, eller også... Der er en forskel.
Per Stig Møller (KF), 1999-04-16:
Jeg går ud fra, at SF og hr. Holger K. Nielsen går ind for en mindretalsbeskyttelse.
Jeg går ud fra, at de ikke går ind for, at 10 pct. af befolkningen undertrykker 90 pct. af befolkningen.
Og jeg går ud fra, at SF også kender og støtter og mener, det var fornuft, der var i FN's resolution ll60 fra 31. marts l998 og opfølgningsresolution 1199 fra 23. september 1998.
Der ville FN med alt det, der ligger bag FN - og her var Rusland og Kina med - nogenlunde det samme, som SF appellerer til i dag.
Hvordan tror SF egentlig, at det, som Rusland og Kina og hele verden i hele året l998 ikke kunne få Serbien til, kan nås med diplomatiske midler, som SF gerne vil?
Det ville jeg også helst.
I marts l998 beder man om, at man skal sørge for en politisk løsning.
I september 1998 siger man, at der er en overhængende katastrofe, hvis ikke det sker.
Og man siger politisk løsning: at folk skal vende hjem til deres områder, alle i befolkningen skal behandles lige osv., alle disse gode ting.
Hvorfor tror SF, at SF's forslag til vedtagelse er stærkere end disse to resolutioner fra FN med Kina og Rusland bagved? Hvad vil SF gøre, hvis ikke man bøjer sig?
Holger K. Nielsen (SF), 1999-04-16:
Jeg synes, der er noget i logikken hos hr. Jensby, der halter.
Når han beskriver Milosevic som noget nær Satan her på jord, en mand, der er årsag til alle de her konflikter, en mand, som kun har respekt for militær magt, må jeg sige til hr. Jensby, at hele den her NATO-aktion, som jeg har forstået det, jo ikke går ud på at fjerne denne Satan her på jord.
Hvis man skulle tage hr. Jensbys bemærkninger for pålydende, må hr. Jensby vel mene, at det, man bør gøre, for det bør man gøre med sådan en karl, er en militær indsats med henblik på at fjerne Milosevic. Hvis det er dét, man vil, så sig det.
Hvis han skal sammenlignes med Hitler, så er man nødt til at gøre det samme, som man gjorde ved Hitler, foretage en militær intervention i Serbien og fjerne Milosevic.
Så spørger jeg bare
hr. Jensby: Hvad skal vi så bagefter?
Skal vi gøre det samme, som vi gjorde ved Tyskland efter Anden Verdenskrig?
Skal vi gøre Serbien til et vestligt protektorat?
Har hr. Jensby tænkt bare en lille smule over konsekvenserne af det, han sagde før?
Har han tænkt en lille smule over de militære konsekvenser, de politiske konsekvenser, før han puster sig op og kører en retorik som den, vi hørte før, og som jeg ikke synes er passende for den her diskussion?
Helle Degn (S), 1999-04-16:
Behovet for denne forespørgsel er jo så forfærdelig indlysende.
Situationen på Balkan og specielt i Kosovo med den brutale etniske udrensning kaldte på en international reaktion, og det kalder på en drøftelse også i Folketingssalen. Med den aktionsplan, som 18 europæiske lande og USA har i gang, finder partierne bag forespørgslen behov for også at få en drøftelse i Folketingssalen ud over den briefing, som Folketingets partier modtager løbende om arbejdet i Det Udenrigspolitiske Nævn, og derfor har der været et særskilt ønske om at få denne debat offentligt tilgængelig.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-16:
For 23 dage siden gik Danmark i krig, og det er jo ikke hver dag, det sker, heldigvis.
Alligevel var der hverken umiddelbart før eller umiddelbart efter krigsudbruddet en debat her i det danske Folketing, og det synes vi ellers nok at der kunne være brug for.
For allerede efter få dages krig stod det klart, at det faktisk gik ad Pommern til.
Antallet af etnisk udrensede og fordrevne kosovaalbanere eksploderede, og risikoen for, at vi får et Kosova uden kosovaalbanere, rejste sig faretruende i horisonten.
Et ukendt antal kosovaalbanske ledere er forsvundet eller er blevet likvideret, herunder en række centrale ledere for det kosovaalbanske samfund.
Og den demokratiske og ikkenationalistiske opposition i Serbien blev i bogstaveligste forstand trængt ned under jorden.
De sidste rester af en uafhængig presse blev lukket, bl.a. radiostationen B 92.
Lidt firkantet kan man sige, at det, der ikke lykkedes for de serbiske nationalister i de 10 år, der gik, fra Milosevic ophævede Kosovas selvstyre i 1989, det lykkedes efter kort tid med NATO-bombardementer.
Derfor tog vi før påske initiativ til den her forespørgsel, hvor de forskellige partier udførligt og sammenhængende har mulighed for at redegøre for deres synspunkter. Senere har også andre partier fået den samme tanke, og det hilser vi meget velkommen.
Spørgsmålet om krig og fred i Europa, spørgsmålet om, hvordan vi støtter den demokratiske og ikkenationalistiske opposition i Serbien til Milosevic, spørgsmålet om, hvordan vi støtter kosovaalbanernes legitime krav på selvbestemmelse, spørgsmålet om, hvordan vi støtter krigsflygtninge, og spørgsmålet om, hvordan vi understøtter en udvikling på Balkan, hvor der inden for en sammenhængende og samarbejdende struktur sikres fulde rettigheder og udfoldelsesmuligheder til alle nationale mindretal og etniske grupperinger, hvad angår kultur og identitet - alle disse spørgsmål finder vi det helt afgørende at diskutere i den aktuelle situation, og det er baggrunden for denne forespørgsel.
Besvarelse
Helle Degn (S), 1999-04-16:
Jeg vil gerne takke for udenrigsministerens redegørelse for situationen, sådan som den ser ud nu, men også sådan som den
er kommet til at se ud på baggrund af de begivenheder, der har resulteret i denne meget ulykkelige situation.
Jeg tror, at det for alle forespørgerne, for alle partier, der er med i denne her forespørgsel, er vigtigt at fastholde, at dette har været en meget langstrakt proces, hvor vi har været nødsaget til at trække det sidste kort.
Når man skal håndtere en politisk krise, er det sidste kort, der altid skal trækkes, det militære kort.
Den situation står vi ulykkeligvis i nu, og netop derfor er det godt at have anledning til at drøfte håndteringen af situationen, sådan som udenrigsministeren også hermed har redegjort for.