runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Larsen (V), 2000-01-11:
Økonomiministeren var inde på, at flere af ordførerne gav udtryk for, at de var bekymrede for, at hvis de her lovforslag vedtages, som de er fremsat, vil de mindre finansielle virksomheder blive udsat for konkurrenceforvridning i forhold til de finansielle koncerner eller supermarkederne populært sagt.
Det er jeg sådan ved nærmere eftertanke ikke ret sikker på er rigtigt vurderet, for hvis de skulle gennemføres som fremsat - hvilket denne her debat ikke tyder på at de vil - så vil de mindre finansielle virksomheder få kronede dage, for så vil det jo være sådan, at vi alle sammen for at være sikre på, at vores fortrolighed bliver bevaret, at oplysninger ikke bliver misbrugt eller brugt til ting, vi ikke aner noget om, og vores personlige integritet bevares, så kan være nødt til at vælge nogle enkeltstående finansielle virksomheder, en mindre bank, et for banken fuldstændig uvedkommende realkreditinstitut, forsikringsselskab osv.
Så egentlig tror jeg ikke på den med konkurrenceforvridning, men det var egentlig bare sådan lidt til overvejelse.
Sonja Albrink (CD), 2000-01-11:
Med lovforslagene udmøntes jo en række anbefalinger, som Udvalget om den finansielle sektor efter år 2000 har foreslået.
Vi bryder os ikke om, at man kan have en adgang, uden at man skal have en retskendelse.
Vi går ind for, at man kan få en adgang, men at det kan ske uden retskendelse, det har vi i CD ikke lyst til at give tilslutning til.
Som det også er blevet sagt fra andre ordførere, er der selvfølgelig også positive elementer i de her lovforslag.
Lovforslagene hænger jo sammen, dem vi behandler her under ét, og jeg skal ikke komme nærmere ind på de positive elementer her.
Jeg skal på CD's vegne tilkendegive, at vi ikke i dag kan give nogen melding om, hvordan vi vil støtte det her lovforslag.
Men vi kan i hvert fald sige, at vi vil gå positivt og aktivt ind i den udvalgsbehandling, der står foran os og dykke ned i problematikken omkring kundeoplysningerne, adgang uden retskendelse og hele problematikken om Finanstilsyn, Forbrugerombudsmanden og alle de andre ting, som har været debatteret, således at vi forhåbentlig får en lov, som er velfungerende og kan samle et bredt flertal her i Folketinget.
Egil Møller (DF), 2000-01-11:
Lovforslagene har ændringer af rammevilkårene for den finansielle sektor som formål for bedre at kunne skabe nogle konkurrencedygtige enheder, og isoleret set er det jo en udmærket tanke og idé. Samtidig sker der en styrkelse af tilsynet med de finansielle koncerner.
Med hensyn til adgangen til at videregive kundeoplysninger til finansielle virksomheders moderselskaber foreslås en større udvidelse af adgangen til at videregive disse fortrolige kundeoplysninger.
Det kan vi ikke fra Dansk Folkeparti støtte.
Som forslaget er lagt op, vil det medføre en konkurrenceforvridning til fordel for de store i forhold til de mindre aktører inden for den finansielle sektor.
Samarbejdet med disse aktører inden for den finansielle sektor vil faktisk blive dårligere efter det forslag.
Og det giver jo altså disse konkurrenceforvridninger.
Endelig åbnes der også mulighed for, at Lønmodtagernes Dyrtidsfond og andre tilsvarende får mulighed for at få bestemmende indflydelse over for danske erhvervsvirksomheder.
Det kan vi fra Dansk Folkeparti overhovedet ikke acceptere.
Derfor er det sådan, at vi naturligvis går ind i dette udvalgsarbejde, der forestår, og såfremt vi ikke får imødekommelser af væsentlig art, kan vi under ingen omstændigheder støtte lovforslagene.
Det er ikke overraskende for mig, at den socialdemokratiske ordfører bakker lovforslaget op.
Det er dér, hvor de store udgør en samlet lukket koncern, man får nogle konkurrencefordele i forhold til de små, som alligevel samarbejder med disse.
Det er set med Dansk Folkepartis øjne stærkt konkurrenceforvridende, og jeg vil godt have, at også den socialdemokratiske ordfører vil bekræfte, at det også med Socialdemokratiets øjne er konkurrenceforvridende.
Frode Sørensen (S), 2000-01-11:
Jeg er ikke enig med hr. Ole Sohn i, at de store blot tryner de små her, men vi får jo et udvalgsarbejde, så lad os kigge på den side af sagen dér, hvis vi når frem til den side af det her.
Og så er jeg glad for at høre, at vi er enige om, at markedsføring ikke må bruges i denne her tekst.
Til hr. Ole M. Nielsen vil jeg sige, at jeg ikke er enig i det der med, at det skulle være negativt for de små.
Vi vil komme til at se to forskellige former for finansielle virksomheder.
Der er de små, der udvikler sig i et begrænset område, og de store, som udvikler sig globalt.
Vi vil givetvis også komme til at se fusioner, der vil gå ud over landegrænsen, inden for de kommende år.
Og til sidst kan jeg kun sige, at indtjeningen hos de små efter min mening er af en sådan art, at den kan sammenlignes med de store, hvis der er mulighed for at sammenligne så forskelligartede koncerner og små virksomheder for øjeblikket.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-01-11:
Når hr. Frode Sørensen siger, at tilsyneladende klarer de små i pengeverdenen sig forholdsvis godt i forhold til de store, så ligger der jo indirekte dér en erkendelse af, at det her altså var negativt for de små, men hr. Frode Sørensen håber så, at de klarer sig alligevel.
Men jeg tror, hr. Frode Sørensen må bekræfte, at indtjeningen hos de store i den finansielle sektor er bedre end hos de små, og at der flyttes markedsandele fra de små til de store.
Det tror jeg hr. Frode Sørensen bliver nødt til at bekræfte.
Ole Sohn (SF), 2000-01-11:
I min yngre ungdom lærte jeg i den socialdemokratiske arbejderbevægelse, at når de store forsøger at tryne de små, gør man nu klogt i at holde med de små.
Men jeg kan se, at i hvert fald når vi snakker bank- og sparekasselov og andre finansielle love, har Socialdemokratiet indtaget et lidt andet standpunkt, og det er jeg selvfølgelig skuffet over.
Vi har været noget rundt omkring det med kundeoplysningernes siveri forskellige steder, men når den socialdemokratiske ordfører gang på gang understreger, at man ikke må bruge oplysningerne i markedsføringsøjemed - det er jeg selvfølgelig helt enig i - så undrer det mig, at lige nøjagtig den meget centrale passus ikke har fundet vej til selve lovteksten, men alene står i en bisætning i bemærkningerne.
Det må da være en fejl, som vi i det mindste kan få rettet, så vi får den ført op som eksplicit indskrevet i loven.
Og kan ikke andre finde ud af det, så vil jeg meget gerne stille det som et ændringsforslag, og det bliver indleveret her efter dagens debat.
Frode Sørensen (S), 2000-01-11:
Til hr. Ole M. Nielsen vil jeg sige, at det er muligt, at risikostyringen er et konkurrenceparameter.
Det kan man jo diskutere.
Men med hensyn til udviklingen i de små pengeinstitutter og i de store koncerner fortæller historien jo helt op til i dag, at de små koncerner, som man var meget bekymrede for indtil for ganske kort tid siden, faktisk klarer sig ganske fremragende på den måde, som de nu driver deres virksomhed på.
Til hr. Frank Aaen vil jeg gerne sige: Jamen der er jo ikke flyttet et komma omkring samtykke fra det, der gælder i dag, til det, der kommer til at gælde i morgen.
Der er ingen forskel i det dér, og hvis folk skriver under på en samtykkeerklæring i dag - eller når det her lovforslag forhåbentlig er gennemført - jamen så er konsekvensen den samme.
Jeg kan kun sige, at hvis man ikke er indstillet på at ville underskrive en samtykkeerklæring, så må man lade være.
Frank Aaen (EL), 2000-01-11:
Altså, nu kan man jo vælge at have tillid til, at alt altid går ordentligt for sig, men selv om vi så har den tillid, er der jo altså mulighed for at lave samtykke, og så kan oplysninger flyde.
Og samtykke, hvordan får man det?
Ja, når man kommer til banken med hatten i hånden, som nogle af os gør en gang imellem for at få et lån, vil det hedde: Du skal i øvrigt også lige skrive under her.
Og så gør man det.
Eller det står inde i kontrakten et eller andet sted med små bogstaver, som Forbrugerrådet gør opmærksom på.
Så skriver man under dér.
Man kan også forestille sig, at man i det finansielle institut bliver blacklistet.
På grund af oplysninger et sted bliver man blacklistet, og det vil så sprede sig i hele koncernen.
Det vil sige, at man måske ikke længere kan få finansieret sit huskøb i den anden del af koncernen.
For det første forstår jeg ikke, at man ikke kan se problemet.
Det lød i hvert fald sådan.
Men når man så ser, at problemet er så stort for mange af os, kan vi så ikke få en begrundelse for hvorfor.
Hvorfor skal reglerne indrettes på denne her måde, som entydigt er til fordel for de finansielle virksomheder?
Hvorfor?
Kirsten Jacobsen (FRI), 2000-01-11:
Nu har ministeren jo allerede åbnet ballet ved at gå ind i debatten, og så vil jeg tillade mig at sige, at det, ministeren stod heroppe og sagde lige for et øjeblik siden,
efter min opfattelse er udtryk for en meget naiv opfattelse af, hvordan de finansielle supermarkeder opererer i verdensbilledet.
Men der er jo gode ting i ministerens forslag, som hele Folketinget formentlig gerne vil stemme hjem hurtigst muligt og i enighed efter en kort udvalgsbehandling.
Ministeren kan få sine sager hjem om en uge.
Må jeg ikke opfordre ministeren til at dele lovforslaget og tage det her meget kontroversielle emne ud, så man kan få en lang og god og grundig debattid til det, således at det ikke skal puttes ind som sådan en eller anden lus imellem det, som vi alle sammen godt vil vedtage.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-01-11:
Vi fik at vide, at det her kun skal bruges til risikostyring, men risikostyring er sandelig også et konkurrenceparameter i en finansiel koncern, og sammenholdt med, at man forudser en stærkere koncentration, og at de få, der så bliver tilbage, kender de samme oplysninger og bliver gode til risikostyring, bliver det ikke sjovt at være de små i den branche. Anser Socialdemokratiet og regeringen det ikke for et problem, at vi får den koncentration i den finansielle sektor, så vi overhovedet ikke har konkurrence tilbage?
Er det til gavn for de mindre virksomheder og for det enkelte menneske i Danmark?
Frode Sørensen (S), 2000-01-11:
Til hr. Frank Aaen vil jeg sige angående adgang til helbredsmæssige oplysninger: Jeg tror, det beror på en fejltagelse at tro, at alle og enhver har adgang til helbredsmæssige oplysninger.
I forsikringsselskaber, hvor man af naturlige årsager har helbredsmæssige oplysninger, ligger de ofte på det såkaldte lægekontor, og det er kun de kvalificerede medarbejdere, der er sagsbehandlere dér, som har adgang til disse.
Til hr. Ole Sohn vil jeg sige, at det beror jo så på en forskelligartet måde at se tingene på.
Risikovurderinger enkeltvis kan jo i en samlet koncern efter min mening være meget fornuftig også at vurdere samlet. Til hr. Egil Møller vil jeg sige: Jamen hvis vi læser udvalgsrapporten om 2000 må vi sige, at hverken de små eller de store pengeinstitutter jo tilsyneladende er bange for, at der sker noget konkurrenceforvridende.
Men det er væsentligt at pointere, at det er forbudt at bruge det til markedsføringsmæssige og kunderådgivningsmæssige tiltag.
Kirsten Jacobsen (FRI), 2000-01-11:
Jeg vil da også gerne takke ministeren for, at ministeren synes, en høring på området er en god idé.
Det er vi jo nogle der har foreslået i snart sagt rigtig mange år, men bedre sent end aldrig. Behovet er i hvert fald til stede.
Jeg tror ikke rigtig, at hverken eksperter på området eller aktører på markedet eller ministerens embedsmænd, hvis de skal være helt ærlige over for sig selv, tør påstå, at de har det fulde overblik over det her område. Og det er altså nødvendigt, at vi som lovgivere i hvert fald får et bedre overblik end det, vi har nu, sådan at man ved, hvad det er for nogle skruer, man skal skrue på, og at man ikke får nogle fejl ved, at man kommer til at skrue på en skrue i et hjørne, og så opstår der noget henne i den anden ende af motoren.
Så tak for det!
Men det havde måske også nok været bedre, synes jeg, hvis vi havde fået høringen i umiddelbar forlængelse af ministerens rapport.
Det var jo sådan set det, jeg i hvert fald erindrede at vi ligesom fik lovning på: at når rapporten nu kom, så ville det være en god idé at få en politisk drøftelse, inden forslaget kom, men der gik jo kun 3 uger,
så var det her forslag jo ude til høring.
Den kunne måske have været afslebet, hvis man havde taget fat i de politiske dele noget før. Og så forstod jeg altså ikke rigtig ministeren, når det drejede sig om udtalelserne om Finanstilsynets behov for retskendelser.
Jeg synes, at ministeren sagde noget om, at det ville være noget helt nyt, hvis det var sådan, at Finanstilsynet skulle have en retskendelse, hver gang det skulle undersøge noget, og det ville belaste domstolene.
Nu er det jo sådan, at Finanstilsynet på sine tilsynsbesøg kan undersøge hvad som helst; jeg mener i hvert fald, det har ret til at få en hvilken som helst oplysning, det ønsker.
Det, som det ikke har lov til uden retskendelse, er at foretage en ransagning, og det mener jeg heller ikke det skal have.
Man skal ikke kunne sige, at man vil have det hele på bordet i løbet af 5 minutter.
Så vil jeg også godt sige til ministeren, at jeg er enig i, at ansvaret for, at man overholder den lovgivning, vi har vedtaget herinde, jo selvfølgelig ligger hos selskaberne, hos selskabernes bestyrelse og ledelse i øvrigt.
Men jeg vil gerne have ministerens svar på, om ministeren ikke er enig med mig i, at Finanstilsynets ansvar til gengæld er, at hver gang det ser noget, som ikke er i overensstemmelse med lovgivningen, skal det gribe ind og ikke bare lukke øjnene og lade stå til. Det har vi jo desværre set eksempler på, også sager, som af den grund endte med frifindelse, og det synes jeg er kedeligt.
Jeg mener at kunne læse her i forslaget, at Finanstilsynet, efter hvad man selv siger, lægger en halv eller en hel meter til praksis; jeg kan henvise ministeren til side 15, cirka midt i højre spalte.
Men jeg skal stille alle mine spørgsmål skriftligt, og så kan vi jo få afklaret, om det er mig, der læser side 15 fuldstændig forkert, eller om der er en erkendelse af, at Finanstilsynets praksis ikke altid er i overensstemmelse med lovteksten og den lovhjemmel, det rent faktisk har fået herindefra.
Marianne Jelved (RV), 2000-01-11:
Fru Kirsten Jacobsen udtaler sig meget kritisk om Finanstilsynet.
Jeg må sige, at jeg synes ikke, det er rart at høre en ordfører sige fra Folketingets talerstol, at en styrelse under et ministerium ikke overholder lovgivningen.
Så siger fru Kirsten Jacobsen tak for tilsagnet om en høring, og at det har man efterlyst i mange år.
Jeg må sige til fru Kirsten Jacobsen: Det er ikke regeringen, der har forhindret nogen i at få foretaget nogen som helst høring, og jeg vil gerne være behjælpelig og forsøge at få en høring på benene hurtigst muligt, men jeg vil af gode grunde helst gøre det i samarbejde med Erhvervsudvalget.
Til spørgsmålet om retskendelse: Når jeg svarer, som jeg gør, er det, fordi den præcisering, der er i lovforslagene,
Men der står ganske klart i bemærkningerne til lovforslaget, hvad der gemmer sig bag den præcisering, og jeg citerer fra side 14, højre spalte: »Denne præcisering er i overensstemmelse med den traditionelle opfattelse af, at Finanstilsynets adgang til at foretage inspektionsbesøg er omfattet af undtagelsen i grundlovens § 72 om boligens ukrænkelighed. En tilsvarende præcisering er allerede gennemført i såvel realkreditloven som lov om værdipapirhandel m.v.«
Og lidt længere nede står der: »Hvis et institut undtagelsesvis skulle modarbejde et inspektionsbesøg i disse situationer, er der ikke fundet baggrund for at foretage begrænsninger i Finanstilsynets adgang til uden retskendelse at foretage inspektioner.«
Det er disse bemærkninger, der er blevet problematiseret af nogle ordførere.
Det er jeg nødt til at forholde mig til, og jeg vil gerne kvittere for hjælpen fra hr. Frank Aaen med at forklare situationen og anerkender, at der er andre pædagoger til i verden.
Til allersidst: Hr. Ole M. Nielsen siger, at hele diskussionen om samtykkeformen kommer op nu - og nu citerer jeg det, som jeg hørte hr. Ole M. Nielsen, men hvis det er en misforståelse, ordner vi det i udvalget - fordi det nu bliver mere nødvendigt med samtykke.
Men det er en misforståelse, at lovforslagene lægger op til mere brug af samtykke, end det sker i dag.
Lovforslagene blander sig overhovedet ikke i brugen af samtykke, men beskriver de forskellige regelsæt, der er om videregivelse af oplysninger.
Så der er intet i lovforslagene, der ændrer ved gældende praksis og regelsæt om samtykke, og lovforslagene i sig selv giver ikke anledning til, at der skal gives flere samtykker, end der gør i dag - bare lige for en afklaring.
Men jeg er helt åben over for, at vi får det meget klart belyst.
Bjarne Laustsen (S), 2000-01-11:
I Socialdemokratiet finder vi, der er god mening i, at der er ens vilkår for virksomheder inden for samme branche, og derfor støtter vi den regelharmonisering og regelforenkling på pensions- og forsikringsområdet, som både L 115 og L 116 er udtryk for.
Den lempelse, der ligger i, at to finansielle virksomheder inden for samme delsektor får mulighed for at udøve bestemmende indflydelse i ikkefinansielle virksomheder, finder vi velbegrundet.
Endvidere sker der med de to lovforslag
nogle præciseringer af gældende regler, bl.a. om Finanstilsynets adgang til at foretage inspektioner uden retskendelse.
Den præcisering, der ligger i L 115 i forbindelse med udvidelsen af adgangen for finansielle virksomheder til at lade kundeoplysninger cirkulere mellem datter- og moderselskab, indeholder et klokkeklart forbud, når det gælder anvendelse til markedsføring og kunderådgivning, og det præciseres, at oplysninger om rent private forhold ikke må videregives.
Det finder vi i Socialdemokratiet
meget væsentligt.
Socialdemokratiet støtter med andre ord begge lovforslag.
Ole Sohn (SF), 2000-01-11:
Jeg er lidt bange for, at hverken den socialdemokratiske ordfører eller ministeren helt har forstået rækkevidden af det, vi er i gang med, for ministeren må jo også kunne forstå, hvordan reglerne er i dag.
Ethvert selskab har en forpligtelse til at sørge for at foretage en risikovurdering inden for det enkelte selskab for at sikre, at man er solvent, så man kan svare enhver sit.
Det vil sige, at den har det enkelte selskab lavet, og så har det da ingen værdi i forhold til at styre et moderselskabs risici at sende det, der hedder ikkeprivate oplysninger op, altså ikke rent private, for de er i virkeligheden private oplysninger om folks indtægter og lignende.
Det har et moderselskab jo ikke behov for at vide, i og med at det enkelte datterselskab har foretaget en risikovurdering.
Det, moderselskabet skal vide for at kunne foretage en risikovurdering, er, hvad der er indestående på konti, og hvad der er udestående, altså lån og lignende.
Dét er nødvendigt.
De andre oplysninger er der ikke behov for at sende frem, medmindre det har et andet formål - men det vil jeg gerne vende tilbage til lidt senere - og det er derfor, jeg ikke forstår, hvorfor regeringen ikke kan se faren i det, den er i gang med.
Frank Aaen (EL), 2000-01-11:
Det gør vi så under udvalgsarbejdet.
Jeg vil bare sige, at hvis det er hr. Frank Aaen, det drejer sig om, så vil mine overførsler til enhver tid være omfattet af Garantifonden, de vil aldrig komme over Garantifondens beløbsgrænser, så jeg vil altid være dækket ind. Så vil jeg også sige om det med de 100 mia. om dagen.
Altså på 10 dage er alle aktier på Fondsbørsen solgt én gang.
Tager vi nogle få dage mere, så er alle obligationerne, der er udstedt i Danmark, også solgt én gang.
Resten er ren spekulation, og uanset hvem der foretager den, synes jeg, det er usundt, at man har spekulation i det omfang.
Marianne Jelved (RV), 2000-01-11:
Jeg skal takke varmt for den positive modtagelse, som
Jeg vil sige til hr. Egil Møller, at man kan ikke sige, at Værdipapircentralen mister sin tavshedspligt, fordi Finanstilsynet får adgang.
Ja, det kan man godt sige, nu har jeg lige selv stået og sagt det, men det er ikke den bedste måde at forklare på, hvad der sker.
Undskyld at jeg siger det på den måde.
Sproget er en vanskelig en.
Det handler jo om, at Finanstilsynet får en mulighed for at gå ind og kontrollere, som hr. Egil Møller ganske rigtigt siger, om der har været insiderhandel eller lignende ulovligheder.
Det er jo klart, at alle steder, hvor Finanstilsynet går ind, er det jo for at checke, at institutterne i den finansielle verden overholder loven.
Men Finanstilsynet er jo omfattet af den samme tavshedspligt, som i det her tilfælde Værdipapircentralen er. Så til hr. Frank Aaen, som virkelig har haft en god dag i dag, sådan en skal vi ønske hinanden indimellem, og derfor vil jeg sige til hr. Frank Aaen: De 100 mia. kr., der hver dag omsættes for; det er jo ATP og LD, de store fonde - nu skal jeg lade være med at komme med politiske betegnelser på dem - som spekulerer for borgernes skyld, hvis vi nu skal bruge hr. Frank Aaens formulering.
Det er alle arbejdsmarkedspensionsopsparernes penge, der investeres i danske værdipapirer, i aktier, som redder danske arbejdspladser.
Der er meget, meget sund fornuft i opsparing og investering i værdipapirer, og det er meget, meget godt, at alle de, der har ansvaret for at investere og sikre vores opsparing og investering i arbejdspladserne i Danmark, er underlagt tilsyn, så vi sikrer, at det foregår på den gode måde.
Endelig skal jeg sige til hr. Frank Aaen, der problematiserer, at pengeinstitutter går forud ved konkurser:
Det er jo helt relevant at belyse det her.
Så det er sådan set meget klogt.
Men det er meget teknisk, som fru Pernille Sams sagde, og derfor er det relevant, at vi får belyst også dette grundigt under udvalgsarbejdet.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-01-11:
Til den sidste ærede talers bekymring om de 35 gange bruttonationalproduktet, der blev omsat,
synes jeg dog, der er den fordel ved det, at det ikke kræver så mange transportomkostninger og så meget energi at flytte rundt på al den omsætning.
Det var værre, hvis det skulle ud og køre med DSB-Gods.
Selv om de så måske kunne få noget at lave, så ville det dog være mere uhensigtsmæssigt. Jeg synes i øvrigt også, der er lidt for meget pop i hele den branche, men det er så noget helt andet. Bortset fra det så synes jeg, eller jeg håber, at det her lovforslag er lige så godt og lige så harmløst, som det ser ud til.
Hvis det er det, så kan vi stemme for det.
Frank Aaen (EL), 2000-01-11:
Det ser meget tilforladeligt ud.
Det vil sige 30 gange om året, 35 gange om året, har vi en omsætning i de her centraler svarende til bruttonationalproduktet - 35 gange bruttonationalproduktet omsættes der her årlig.
Det er uden for al fornuft.
Ikke én kan forklare, hvorfor vi skal have nogle systemer, hvor man i den grad kan sende så store penge igennem.
Det er jo kun for en eneste gruppe, og det er spekulanter.
Det, det i virkeligheden måler, er spekulantvirksomheden i Danmark.
Det er da det mest interessante ved det her lovforslag, at spekulantvirksomheden har det omfang, at vi er nødt til at lovgive så meget og så teknisk.
Det er galimatias, det burde høre op.
Vi burde lave en helt anden form for lovgivning, som forhindrer, at der i den grad skal tumles rundt med 35 gange bruttonationalproduktet om året bare i de største clearingcentraler.
Så er der nogle, der har bibragt mig et andet synspunkt, som jeg godt kan se, da jeg fik det læst op, nemlig det med, at vi hermed siger, at de her centraler, der omsætter for så mange penge, hver gang de har indgået en aftale sammen, hver for sig har en fortrinsret til at få deres penge, når der er en konkurs.
Det vil sige, at det pengeinstitut går automatisk ind
foran alle andre kreditorer, og jeg synes da også godt, jeg vil høre højresiden, dem, der er tilbage, om de i virkeligheden synes, det er en god idé over for virksomheder, over for lønmodtagere, over for staten, moms og skat.
Alt andet må vige.
Sådan læser jeg forslaget, sådan har jeg fået det fortolket.
Alt må vige, hvis der er en bank, der har penge til gode i en betalingsstandsningssituation.
Det tror jeg er ret uklogt, og det vil jeg i hvert fald stille spørgsmål om under udvalgsbehandlingen.
Morten Helveg Petersen (RV), 2000-01-11:
Hensigten med lovforslaget er at forbedre sikkerheden i betalings- og værdipapirafviklingssystemer.
Det finder vi positivt fra radikal side, og vi kan tiltræde det.