Rune Lund (EL), 2006-11-22:
Det plejer at være sådan, at udenrigsministeren tager ordet til sidst, når udenrigsministeren er til stede, og det troede jeg også ville ske i dag.
De brød sammen i sommer.
Dohaforhandlingerne har også været døbt et andet navn, nemlig udviklingsrunden.
Men det, som vi jo så, var, at det overhovedet ikke blev en udviklingsrunde.
Det blev en forhandlingsrunde, hvor de rige lande promoverede de rige landes interesser.
De gjorde alt, hvad de kunne, for at skaffe de rige landes store firmaer så megen adgang til ulandenes markeder som muligt, og hvis WTOrunden ikke var brudt sammen, ville udviklingen have ført til, at ulandene ville have oplevet deindustrialisering, at ulandene ville have oplevet et ydre pres, og at ulandene ville have gået en ringere økonomisk fremtid i møde.
Men det var heldigvis ikke det, vi kom til at se, for runden brød sammen.
Så kunne man have troet, at nu ville de rige lande i WTO tænke sig om, og nu ville EU tænke sig om og lancere
en helt anden og meget mere human handelspolitisk tilgang. Men det har man altså ikke gjort.
I stedet har man her i starten af november lanceret et meget aggressivt, såkaldt aktivistisk handelspolitisk udspil, som hedder »Global Europe: Competing in the world«, altså det globale Europa, der konkurrerer i verden.
Men tror man virkelig, at man kan få nogen som helst aftaler forhandlet på plads på det grundlag, når man har set, hvordan det er gået i WTO?
Det kan man i hvert fald ikke, medmindre man virkelig får banket ulandene på plads.
Det skete heldigvis ikke i WTO, og jeg håber heller ikke, det sker her.
Jeg må indrømme, at jeg er skuffet over det forslag til vedtagelse, som alle andre partier i Folketinget end Enhedslisten, dvs. alle partier lige fra SF til Dansk Folkeparti, står bag.
Det lægger sig lige op ad EU-Kommissionens handelspolitiske udspil, som kræver mere markedsadgang i ulandene, og det kan jeg simpelt hen ikke forstå.
Jeg havde meget hellere set, at vi kunne vise, at der faktisk er en opposition til regeringens nyliberalistiske politik.
Jeg havde ønsket, at Enhedslisten, SF, Socialdemokraterne og De Radikale kunne have stået sammen om et udspil, som gik på tværs af det, regeringen har sagt ja til i EU, men det er desværre ikke det, der er blevet resultatet af debatten i dag.
Vi har hørt udviklingsministeren sige her til sidst, at det er i fuld overensstemmelse med udviklingslandenes interesser.
Men det nytter ikke noget, at udviklingsministeren blander nogle diskussioner om, hvilke fattige lande der måtte have adgang til EU på nogle særlige og meget gunstige vilkår, og hele den handelspolitiske diskussion, som handler om, hvordan EU vil tvinge ulandene til at åbne deres markeder for storeuropæisk industri.
Måske får EU-Kommissionen måske sin vilje, måske gør den ikke.
Men hvis den ikke får sin vilje, er det i hvert fald ikke, fordi det danske Folketing har sagt fra.
Ud over Enhedslisten er der nemlig ikke nogen her i Folketinget, der har sagt fra og står fast på, at det skal være ulandenes interesser og ikke EU’s offensive interesser, der skal være i centrum, og at de store selskaber i EU ikke skal have endnu mere plads at boltre sig på i ulandene.
Det er en skam, at man ikke kan tilslutte sig Enhedslistens forslag til vedtagelse, der meget klart og præcist peger på de helt konkrete områder, hvor der er problemer i det handelspolitiske udspil »Global Europe: Competing in the world«.
Det forslag får ikke flertal, og det er en skam, men det kan Enhedslisten jo ikke gøre for.
Vi kan ikke gøre for, at et flertal i dette Folketing ikke vil modarbejde EU’s aggressive handelspolitiske strategi over for ulandene.
Vi kan kun arbejde på, at det bliver bedre i fremtiden, og jeg kan love Folketinget, at det ikke bliver sidste gang, disse emner bliver taget op i Folketingssalen.