Lone Dybkjær (RV), 2005-04-26:
Jeg vil godt lige vende tilbage til den tidligere diskussion, der har været omkring dette forslag, for jeg synes, at det er helt utroligt, at ministeren diskuterer en lang række temaer, som simpelt hen ikke vedrører det her forslag.
Der er ikke et ord om kvoter, der er ikke et ord om lovgivning eller noget af det, som ministeren sagde noget om.
Det synes jeg simpelt hen ikke er nogen fair måde at diskutere et relativt vigtigt spørgsmål på.
Egentlig undrer det mig, at ligestillingsministeren kan finde på det.
Jeg har egentlig haft bedre tanker om ligestillingsministeren, end at ligestillingsministeren ville køre frem på den måde i forbindelse med det her forslag.
At ligestillingsministeren så ikke støtter forslaget er, hvad det er, men jeg synes dog, at vi kunne få en diskussion på forslagets præmisser.
Det synes jeg helt ærligt også er en ministeropgave.
Det andet, jeg vil sige, som jeg så til gengæld glæder mig over, er, at ministeren ikke kørte frem med, at man nu skulle have kurser i bestyrelsesarbejde og den slags, det er der i forvejen mange, der gør.
Derfor var jeg lidt forbløffet over ministerens udtalelser her til morgen om, at man ligesom ville tage initiativ til kurser i bestyrelsesarbejde, og hvad ved jeg.
Det er der utallige organisationer, der gør.
Man kan diskutere, om der er penge nok og alt det der, men det var jo ikke det, som ministeren sagde, og det er jeg så til gengæld glad for.
I forbindelse med det her forslag vil jeg gerne på Det Radikale Venstres vegne sige, at vi faktisk er tilhængere af, at der sættes dynamiske mål.
Vi synes, at det er en god idé at sige: På de her og de her områder synes vi, at der skal være en målsætning om 25 pct. eller 10 pct., det er sådan set ligegyldigt, blot at det er et meget konkret mål.
Hvis der er et meget konkret mål, begynder man også at diskutere, hvordan man vil nå det mål.
Det er jo muligt at nå på en lang række andre måder end bare ved kvoter.
Hvis man vil have flere kvinder ind i ledelsen, kan det være, at det skal ske via mentorordninger, via arbejdsmarkedsforhold, via konkrete kurser på virksomheden, via orlovsordninger i virksomheden, via barselorlov for mænd, og hvad ved jeg.
Det er en lang række ting, der kan gøre, at man når de der dynamiske mål, der som sagt ikke behøver at have noget som helst med kvoter at gøre.
Det afgørende er jo, at det, når man sætter sig den slags mål, smitter af i organisationen.
Det vil sige, at både ledelsen og også en lang række andre steder i organisationen så vil beskæftige sig med: Hvordan kan vi nu nå de her mål?
Det er en af forudsætningerne for at kunne nå dem.
Man kan sige, at det her forslag desværre egentlig ikke indeholder ret meget om den offentlige sektor, hvor det i allerhøjeste grad kunne være nødvendigt, at vi prøvede på at sætte os nogle mål om at få flere kvinder ind på ledende poster, men det kan vi så diskutere en anden gang.
Vi er altså stærke tilhængere af, at der sættes nogle dynamiske mål, for vi tror, at det er en af vejene man kan nå ligestilling på.
Vi synes så, at det er vigtigt, at vi har en løbende diskussion af de her emner, og det er også en repetition af mit forslag om et stående udvalg i Folketinget.
Mig bekendt har de ikke været der på noget tidspunkt, og det synes jeg var en værdig opgave for statsministeren at prøve på at tage initiativ til.
Det vil jeg sådan set godt opfordre statsministeren til.