Villy Søvndal (SF), 2004-11-19:
Det er jo meget sjovt at tænke fremad.
Hvis nu kredsen her mødtes om 20 år i Foreningen af Forhenværende Folketingsmedlemmer og diskuterede, hvad der var af forslag, vi virkelig ærgrede os over, at vi ikke fik gennemført, selv om man på det tidspunkt kunne se, at de amerikanske tal kunne vi genkende i Danmark, at fedmeproblemet steg år for år for år, så er jeg sikker på, at ethvert tilstedeværende medlem omgående vil gå ud og genfinde beslutningsforslag nr. B 16 og sige, hvor det var dumt, at vi ikke havde tilstrækkeligt overblik på det tidspunkt, hvor vi endnu kunne have undgået en udgift, der er i færd med at eksplodere på grund af fedme, dårlig kost og alle de problemer, det giver.
Men det er jo desværre først om 20 år, vi kan konstatere det.
Så vil jeg bare sige, hvorfor det her er så godt et forslag, at alle burde være mere optaget af at finde veje til at støtte det i stedet for at finde hår i suppen.
Det er, fordi man får en række ting foræret, hvis vi sikrer, at børn får et godt, gratis, sundt, nærende måltid hver dag.
Det ville løse en række af de koncentrationsproblemer, vi slås med i skolen.
Det skyldes simpelt hen for en stor dels vedkommende børn, der ikke har fået tilstrækkelig mad, hverken om morgenen eller midt på dagen.
Det samme gælder i daginstitutionerne.
Hvis man ikke føler, at man har fået den ernæring, man skal have, så er det svært at koncentrere sig og svært at fastholde fokus.
En anden gevinst, man vil få ved at støtte forslaget her, er, at man bidrager til en række sunde og gode kostvaner, som folk så i øvrigt kan fortsætte med resten af livet, for det er min erfaring, at børn, der har lært at spise god mad, foretrækker god mad.
Det er rigtigt, at man nogle gange også skal advare imod McDonald's og sådan nogle steder,
men man kan faktisk lære børn, også sine egne børn, at spise god mad.
Men det forudsætter, at de har haft et møde med det, og det er jo det møde, vi kunne lave med det her forslag.
Vi diskuterer ofte travle børnefamilier, og der er nogle, der påstår – det har nu ikke været tilfældet i dag, men det var det sidst, vi diskuterede det – at noget af det højeste, man kan opnå i livet som børnefamilie, er at få lov til klokken halv elleve om aftenen at smøre en madpakke.
Jeg indrømmer, at menneskenes passioner er forskellige, men jeg vil meget gerne tilstå, at det ikke er et af mine højeste ønsker.
Jeg forstår simpelt hen ikke, hvad det er for en speciel fornemmelse, det giver at smøre madpakker klokken halv elleve om aftenen.
Jeg har altid syntes, det var inderlig underligt.
Jeg konstaterer i øvrigt også, at voksne arrangerer sig anderledes, med fru Charlotte Dyremose som en enkelt undtagelse, altså at hovedparten af de voksne gør det.
I stedet for, at folketingsmedlemmer smører en madpakke og tager med i Folketinget, er vi så heldige, at vi har flere kantiner, hvor vi kan købe den ernæringsrigtige, rige, gode kost, der gør, at vi har et meget stort overskud til at deltage i folketingsdebatter, stille spørgsmål, og hvad vi ellers laver som folketingsmedlemmer.
Det, vi siger, er, at rigtig mange voksne spiser på deres arbejdspladser, men det gør børnene ikke, for af en eller anden grund synes de voksne, at børnene bedst kan klare sig med madpakker, mens de voksne arrangerer sig med god, sund, nærende mad de steder, hvor de nu er.
Det synes jeg selv er lidt underligt, og specielt synes jeg også, at det er vigtigt at løfte en opgave for travle børnefamilier.
Men, siger de, hvis det skal blive rigtig godt, så skal forældrene betale for maden.
Det kan man have forskellige synspunkter på, men så er vi jo et sted, hvor det ikke er nødvendigheden af mad, der skiller, men hvem der skal have maden.
Der er henvist til Århus, der kunne henvises til en række andre byer, hvor vi tidligere havde gratis mad f.eks. i vores vuggestuer.
Går vi længere tilbage, havde vi også gratis mad i en meget stor del af børnehaverne, og det bliver nu erstattet af brugerbetaling, som har den sociale slagside, som brugerbetaling nu engang har.
Jeg skal så runde af med at sige, at jeg tror, at det på et tidspunkt, inden vi mødes i Foreningen af Forhenværende Folketingsmedlemmer, vil lykkes at være i stand til at skue langt nok frem i forhold til et forslag som det her.
Jeg synes, det er et meget klogt, gennemarbejdet forslag, og jeg skal sige tak for støtten til dem, der støttede.