Pernille Vigsø Bagge (SF), 2005-03-18:
De placeres driftsmæssigt i de respektive beliggenhedskommuner.
Døgninstitutioner, hvis primære målgruppe er børn, som på grund af nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne har behov for behandling eller anden udviklingsmæssig støtte.
Så er der sikrede døgninstitutioner for unge kriminelle, der driftsmæssigt som udgangspunkt placeres i regionerne.
Så vender jeg lige tilbage til de døgninstitutioner, som skal placeres i kommunerne.
Jeg forstår simpelt hen ikke opdelingen.
I bemærkningerne er der nogle, der har forsøgt at fortælle, hvad det er for børn, det drejer sig om.
Jeg har tidligere på dagen stillet spørgsmål til Venstres ordfører på området, men jeg citerer nu igen fra lovforslagets bemærkninger: »Målgruppen er således ikke karakteriseret ved sværhedsgraden af deres problemstillinger, men alene ved typen af problemstillinger, der skaber behovet for anbringelse uden for hjemmet.«
Hvad dækker den formulering over?
Jeg glæder mig meget til, at socialministeren fortæller mig, hvad den efter min mening meget kryptiske formulering konkret betyder.
Når jeg bruger udtrykket konkret, så er det med vilje, for jeg vil meget gerne have, at ministeren skærer ud i pap, hvad det betyder, også sådan, at det forholder sig til virkeligheden.
Jeg vil nemlig godt fortælle om et enkelt barn, der tilsyneladende kommer ind under den her formulering: Hun var 3 måneder, da hun blev anbragt på en døgninstitution.
Hun bevægede sig ikke, og hun var helt tavs.
Hendes øjne stirrede tomt ud i rummet, ligegyldigt hvor meget de voksne på institutionen prøvede på at få kontakt med hende.
Hun havde nemlig tilbragt de første måneder af sit liv med forældre, der var helt ude af stand til at forstå, at hun som alle andre spædbørn har brug for, at der blev snakket med hende, og at der f.eks. blev holdt om hende.
Der var slet ikke blevet reageret på hendes pludren, og det havde hun så vænnet sig til, så enhver form for kontakt gjorde hende nu utryg.
Hun ville f.eks. ikke sutte på en sutteflaske, hvis nogen samtidig holdt hende.
Først efter 3 måneders ophold på institutionen begyndte hun en dag at græde.
Det er bl.a. hende, der gemmer sig bag socialministerens mystiske sætninger.
Det er børn som hende, der har fået en helt skæv start på livet, vi skal sikre ordentlige tilbud.
Hendes institution skal overgå til kommunal drift.
Er det fornuftigt?
Hvor mange pladser på døgninstitutioner er det, vi snakker om?
31. december 2003 var der ifølge Danmarks Statistik i alt anbragt 3.340 børn og unge på en døgninstitution.
I tallet er medregnet de handicappede børn på døgninstitutioner.
Det er altså det antal, vi snakker om.
Hvor mange børn og unge har kommunerne så i øvrigt ellers med at gøre på en eller anden måde?
Pr. 1. januar 2005 var der også ifølge Danmarks Statistik 1.205.489 børn fra 0 år til og med 17 år.
Det er børn og unge, som kommunerne på en eller anden måde er i berøring med i daginstitutioner, folkeskolen og meget andet i løbet af deres opvækst.
Heroverfor står altså det her meget lille antal børn og unge, som har brug for en helt særlig indsats, hvis de skal få bare en lille chance for en ordentlig opvækst.
Den chance skal de have, det er en rigtig stor opgave, og det er jeg ikke i tvivl om at vi alle sammen er enige om.
Derfor må vi også kunne blive enige om at tænke os rigtig godt om, når driftsansvaret for døgninstitutioner for den lille gruppe børn skal placeres.
Er det f.eks. fornuftigt at placere driftsansvaret for en institution i én beliggenhedskommune, når den pågældende institution i dag har børn fra måske i alt 13 kommuner?
Medfører det ikke meget større uigennemskuelighed og usikkerhed?
Det synes jeg.
Derfor vil jeg også opfordre til, at vi ligesom stuver partipolitikken sådan lidt af vejen og under udvalgsarbejdet meget grundigt drøfter, hvordan driften, organiseringen af døgninstitutionerne for børn og unge kan tilrettelægges på en måde, så der er bedst mulig sikkerhed for det pågældende antal børn.