runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2004-09-07:
Angående farverige T-shirts er det da forfriskende, at ikke alle gemmer sig bag den samme uniform.
Angående kollektiv trafik har jeg bemærket mig, at De Radikale og SF tit har de samme udmeldinger, og jeg har også hørt udmeldinger fra De Radikale, som melder ud med et ønske om 50 pct.s fald af taksterne.
Men når jeg kigger på det, jeg har set om De Radikales finanslovoplæg, kan jeg ikke se, at der nogen steder er et forsøg på at leve op til den udmelding, som jeg synes er meget prisværdig.
Hvis det er sådan, at De Radikale mangler ideer til omprioriteringer, vil jeg markedsføre en lille idé.
Vi har i Nordsjælland hørt noget om en foreløbig idé, som hedder Vestmotorvejen, og den skal gå gennem et dejligt skovområde i nærheden af København, nemlig Vestskoven.
Der er planlagt en sekssporet motorvej, som ikke ligger særlig langt fra en eksisterende firesporet regionalvej, og hvis man lod være med at lave den og udbyggede den regionale vej, var der virkelig penge at spare, og de kunne bruges på takstpolitikken.
Hvad siger man til det?
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-09-07:
Men det, der ligger i skatteloftet, og som er helt klart formuleret på den radikale hjemmeside og andre steder, er, at hvis én skat sættes op, skal en anden sættes tilsvarende ned, og boligskatter og grønne afgifter kan udvikle sig i takt med lønstigningen.
Mon ikke det er det, hr. Nicolai Wammen også har forsøgt at sige?
Det vil jeg næsten gå ud fra, men jeg skal ikke svare på hans vegne.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-09-07:
Jeg vil starte med at glæde mig over, at Kristendemokraterne holder fast i ikke at ville klippe i børnechecken, for det er ellers virkelig blevet en udbredt trend herinde at ville klippe i den børnecheck.
Så jeg tror efterhånden, at Enhedslisten og Kristendemokraterne er de eneste partier, der holder fast i, at børnechecken er en god mulighed.
Det, der egentlig bragte mig til at bede om ordet, var, at jeg mener, at vi i Enhedslisten er kommet med et bud på nogle modeller, der ville gøre, at forældre fik mere tid til deres børn.
De går ud på, at vi gerne ville have, at man brugte dagpengene aktivt, altså forstået på den måde, at de omkostninger, samfundet har i dag ved, at folk står uden for arbejdsmarkedet, bliver brugt aktivt, så folk kommer ind på arbejdsmarkedet, altså at man f.eks. blandt rengøringspersonalet på en skole ansætter 50 pct. ekstra.
Det koster ikke staten noget, fordi vi i forvejen bruger så mange penge på at holde dem udenfor.
Men det ville jo også betyde, at det rengøringspersonale, der allerede i dag er ansat, ville kunne gå ned i tid og dermed f.eks. have mere tid til at være sammen med deres børn.
Er det en model, som Kristendemokraterne vil kunne bakke op om?
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-09-07:
Jeg skal kvittere for det klare svar og tilsagn, som finansministeren gav med hensyn til gældsafviklingen, og jeg antager, det også gælder ØMU-gælden som begreb.
Det kunne også være interessant, hvis finansministeren ville bekræfte det.
Det er det klareste svar, vi har fået på det spørgsmål i indtil flere år, vil jeg sige, så det har i hvert fald været en god dag, såfremt finansministeren også kan svare bekræftende på det.
Med hensyn til miljøet: Vil det være sådan, at miljøområdet undtages for produktivitetsforbedringer på linje med forsvar og politi for finanslov 2006?
Det er det indtryk, vi har fået af at se TV 2-nyhederne her til aften, hvor miljøministeren har aflyst de besparelser, og hvor Venstres ordfører har aflyst de besparelser.
Kan finansministeren bekræfte det?
Jann Sjursen (KD), 2004-09-07:
Det er i hvert fald noget, som vi gerne vil være med til at diskutere.
Jeg vil sige, at hvis man spoler lidt tilbage og ser på indførelsen af den 1-årige fleksible barselorlov, så var en af de ting, som vi var kede af i den forbindelse, faktisk, at man afskaffede forældreorloven på det halve år, for det betød jo reelt, at nok har vi fået en ny, god og forbedret barselorlov på 1 år, men vi har i virkeligheden klippet muligheden for, at man kunne være sammen med sine børn i 1½ år.
Man kan sige, at i forældreorlovsordningerne, som de engang var, havde man jo mulighed for at skrue det sammen og diskutere modeller a la det, som Enhedslistens ordfører her bringer på bane.
Så jeg vil sige, at det ikke er en fremmed tankegang for os at diskutere slige ting med henblik på at få ledige hænder i arbejde, mens de, der bruger deres hænder meget aktivt både på arbejdspladsen og derhjemme, kunne få lov til f.eks. at gå på orlov i en periode eller på nedsat arbejdstid.
Med hensyn til det der med generelt at få mere tid til livet tror jeg nok, vi nærmer os en smertegrænse i forhold til, hvad jeg sådan umiddelbart vil give tilsagn om her, for så er vi måske på vej til at indføre en form for borgerløn, hvis jeg nu skulle trække de fulde konsekvenser ud af det, som fru Pernille Rosenkrantz-Theil siger.
Der er jeg så stået af, må jeg nok indrømme.
Men jeg vil sige om hele forældreorlovstanken - og det var det, jeg prøvede på at sige før - at deri synes jeg der ligger et forsøg på i virkeligheden at dele det arbejde, der er, mere fornuftigt.
Det er også det, jeg hører var det egentlige ønske bag Enhedslistens tanker.
Om det så praktisk kan lade sig gøre, må man så diskutere nærmere.
Men det, som vi jo selvfølgelig allerhelst vil lige nu, er selv at få gennemført det forslag om en tidskonto, som vi har lagt frem i vores finanslovudspil, hvor vi jo altså giver mulighed for, at forældre enten kan holde orlov i en periode og har ret til at gøre det - på deltid måske - eller bruge nogle af de dage, som man får på den tidskonto, til at passe børnene, f.eks. når de er syge.
Det synes vi giver forældrene en fleksibilitet og en sikkerhed ikke mindst i forhold til nogle af de situationer, som man kan komme i som forældre til små børn, hvor man har brug for at kunne trække på nogle fridage i form af orlov.
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-09-07:
Jeg kan forsikre finansministeren om, at vi forfølger spørgsmålet om gældsafviklingen, og vi gør det i god tro, for det betyder meget for os.
Det er et meget, meget vigtigt område.
Det ene er: Holder finansministeren fast i målsætningen om, at gælden skal være halveret i 2010?
Det andet spørgsmål er: Er grønthøsteren indstillet på miljøområdet for året 2006?
Der kan svares ja eller nej til begge spørgsmål.
Thor Pedersen (V), 2004-09-07:
Jeg sagde før, at det ikke var sikkert, at fru Rosenkrantz-Theil forstår svaret.
Jeg har ikke sagt, at miljøområdet ikke kan få dobbelt så meget som det, det i virkeligheden har af produktivitet næste år - eller tre gange så meget, eller fire gange så meget.
Det er en samlet vurdering af, hvordan man ønsker at fordele det råderum, som er på det statslige område, som følgeproduktivitet.
Så det er ikke bare et spørgsmål om, at man tilbagefører eller holder uændret.
Det kan være, det bliver endnu mere end det, vi har haft.
Jeg vil så sige om vores udviklingsbistand, at vi altså er nr. 2 i verden.
Det undrer mig, at man ikke her anerkender, at Danmark er det land i verden, der giver næstmest i udviklingsbistand.
Det er kun Norge, der er foran Danmark.
Sverige ligger på 0,7 pct.
Vi er altså det land i EU, der giver mest udviklingsbistand.
Så jeg vil godt sige, at når vi taler om Danmark, så anerkender man, at vi står på skamlen og har en sølvmedalje.
Det synes jeg egentlig er ganske flot, og det skal man ikke underkende.
Jeg har sagt om miljøet, at der jo ikke er tale om, at man reducerer på miljøet.
Det, der er tale om, er, at man bid for bid stiller større krav og forbedrer miljøet.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-09-07:
Så tror jeg, vi er ved at være der.
Det var altså et ja; man har tænkt sig, at det tal, som står på finansloven, fortsat skal stå der næste år.
Man har altså tænkt sig at lave en grønthøster på 2 pct. Så det kan godt være, at man har tænkt sig at fodre hunden med dens egen hale.
tænkt sig at tilbageføre pengene, altså at give Miljøministeriet dets egne penge tilbage.
Sådan forstår jeg svaret.
Vi bliver altså præsenteret for en finanslov næste år, hvor der er en besparelse.
Det synes jeg sådan set fremgik klart - tak for det.
Det vil sige, at jeg sådan set kan konkludere oven på den debat, vi har haft i dag, at vi har tre problemer her i samfundet - efter min mening: Vi har et kæmpe miljøproblem, vi har et problem med 800.000 personer, som står uden for arbejdsmarkedet, og vi har en global ulighed, som der bør gøres noget ved.
Der er ingen af de tre problemer, denne her regering kan komme med nogen som helst kvalificeret løsning på.
Man kan præstere maks. 20.000 i arbejde, og man kan præstere massive nedskæringer på miljøområdet set over hele regeringsperioden, og hvad angår den globale ulighed, når vi op på 10 mia. kr. i besparelser, hvis denne her regering fortsætter.
Det må være konklusionen på dagens debat.
Thor Pedersen (V), 2004-09-07:
Man kan så diskutere, om det skal være 1 pct. eller 2 pct.
Den tidligere regering havde tilsvarende krav til produktivitet, men man kan ikke ud af produktivitetsønsket overhovedet se, hvordan man året efter rent faktisk ønsker at udmønte de frie midler.
Vi har f.eks. på finansloven denne gang to puljer a 500 mio. kr. på konto 35 til drift, hvoraf vi nu i regeringens forslag har udmøntet den ene med 500 mio. Det vil sige, at vi egentlig har brugt friheden til at sige: Hvor er det, vi vil bruge pengene, hvor er det, vi yderligere vil sætte ind?
Derfor skal man jo ikke lægge 2006-finansloven fast nu, for midlerne skal fordeles, når vi vedtager finansloven for 2006.
Ingen kan nu sige, om det er det fulde tilbageførte beløb, der gives til miljøområdet, eller om det er dobbelt så meget eller tre gange så meget.
Det er i virkeligheden rimelig
enkelt.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-09-07:
Nu bliver det her snart komisk.
Jeg skal så stille spørgsmålet for femte gang, og det burde af alle mennesker i regeringen være finansministeren, der var i stand til at svare på spørgsmålet.
Det er så simpelt, at jeg vil tro, at vi kunne placere en børnehaveklasseelev herinde, og så ville børnehaveklasseeleven være i stand til at forstå spørgsmålet og give et klokkeklart svar.
For femte gang vil jeg gerne spørge finansministeren, om der i 2006 kommer til at være en produktivitetsforbedring på 2 pct. - eller en grønthøsterbesparelse på 2 pct. - som der står i de bøger, vi har fået udleveret fra Finansministeriet, eller om det er sådan, at de 2 pct. bliver rullet tilbage, sådan som vi har fået besked på af hr. Eyvind Vesselbo og af miljøministeren.
Forstår finansministeren spørgsmålet?
Thor Pedersen (V), 2004-09-07:
Men jeg mener også, at offentligt ansatte er lige så dygtige som privat ansatte.
Jeg mener i virkeligheden ikke, at der er nogen forskel på, hvem der giver lønnen.
Jeg synes, at den store udfordring for alle - uanset på hvilket tidspunkt i et livsforløb - er: Kan vi gøre ting bedre?
Det er også udfordringen på arbejdsstedet: Kan vi gøre ting bedre?
Det er udfordringen i den private virksomhed: Hvordan tager vi konkurrencen op?
Hvad er det, vi kan gøre bedre?
Sådan er det også på det offentlige område, at man altid har den udfordring: Hvad er det, vi kan gøre bedre på vores arbejdsplads?
Hvad kan vi gøre ved at implementere ny teknik?
Hvad kan vi gøre for at få mere spændende arbejdspladser?
Baggrunden for, at vi på statens område har et ønske om produktivitet, er, at den udfordring til stadighed er synlig.
Det har intet at gøre med, hvad man rent faktisk
efterfølgende sætter af på de forskellige konti efter prioritering.
Vi har oplevet på uddannelsesområdet, at hver eneste krone, der stammer fra produktivitet, er tilbageført på området, altså på hovedkontoen.
Ingen kan jo sige, hvad det er, man tilbagefører, før man har den samlede prioritering for, hvad det er, man ønsker at bruge penge på i 2006.
Derfor er det rigtigt, som det er sagt hele tiden, og det er den forståelse, der også er, at produktiviteten giver friheden til hele tiden at sikre, at man tager udfordringer op, hvad enten det er på miljøområdet eller på sundhedsområdet eller på uddannelsesområdet.
Nicolai Wammen (S), 2004-09-07:
Det glæder mig, at vi trods alt kunne få finansministeren til at indrømme, at han de 2 andre år, hvor han har skullet give et bud på, hvordan ledighedsudviklingen ville gå, ramte helt ved siden af.
Det var dog en lille indrømmelse.
Men nu får finansministeren så for fjerde gang i aften
et meget konkret spørgsmål, nemlig vedrørende Miljøministeriet: Vil regeringen, eller vil regeringen ikke fortsætte de 2 pct.s produktionsforbedringer eller grønthøster, alt efter hvilken sprogbrug man helst vil have, på Miljøministeriets budget i 2006?
Jeg går ud fra, at finansministeren har mandat til at udtale sig på regeringens vegne, og derfor må vi vel kunne få et klart svar på: Er det, som miljøministeren og hr. Eyvind Vesselbo har sagt, at det skal fjernes?
Eller er det, som fru Rikke Hvilshøj og hr. Lars Barfoed har sagt, at det er fornuftigt, at det fortsætter?
Jeg går ud fra, at finansministeren, som jo er manden, der sidder på kassen og har de store ideer, ser storheden i tingene, måske kan forklare det her meget enkle spørgsmål, så vi ikke længere har en intern stridighed i regeringen, og så alle vi, der interesserer os for det her og er bekymrede over, at regeringen har skåret milliarder på miljøområdet, kan få en afklaring.
Jeg tror egentlig, at finansministeren vil opdage, at hvis han ikke svarer mig, er der andre, der vil fortsætte. Men det er så enkelt et spørgsmål, vil jeg gerne sige til finansministeren, så mon ikke svaret kunne gives nu?
Thor Pedersen (V), 2004-09-07:
Må jeg sige om pædagogikken, at jeg har bare ét forfængeligt håb: at hr. Morten Helveg Petersen og måske også hr. Nicolai Wammen, når de går herfra, spekulerer på: Er det regnestykke med de 100 mia. kr. nu rigtigt?
Er det nu rigtigt, at man er er bagud?
Eller skulle vi stille et § 20-spørgsmål og lige få bekræftet, hvad det var?
Jeg siger igen, at jeg tror, det er noget, man har sagt i god tro, for ellers er det skammeligt, at man producerer materiale og forsøger at foregøgle en gældspost af den dimension, så det nægter jeg at tro.
Hvis ikke erkendelsen sådan langsomt når dertil, hvor det også gælder stemmeføringen, i en erklæring om, at det nok er rigtigt, så vil jeg opfordre til, at man beder om et autoriseret svar.
Hr. Nicolai Wammen siger så noget om: Hvordan rammer man ledighed, hvordan rammer man beskæftigelse?
Hvis man analyserer udviklingen, vil man også her finde ud af, at når der er tilbagegang, altså lavkonjunktur, så bliver der flere ledige, og når der er højkonjunktur, bliver der færre ledige. Jeg beder om en vis forståelse for, at der så er en forskel på lavkonjunktur og højkonjunktur.
Det, der er problemet i prognosemageri, er at forudsige: Hvor lang er en lavkonjunkturperiode, og hvornår vender den?
Den usikkerhed har alle prognosemagere.
Jeg vil godt sige, at finansministeren er ikke prognosemager - Finansministeriet er prognosemager.
Om den prognose, man har nu for ledigheden, vil jeg blot sige, at den er fuldstændig sammenfaldende med vismændenes.
Prognoser har det med at ramme præcist, ramme over eller ramme under, men det, der vel har været gældende i Folketinget og i regeringerne gennem tiderne, er, at man ikke korrigerer i prognoserne.
Det, der beregnes i det faglige miljø, er også det, der er prognosen.
Der er så historisk belæg for, at i lavkonjunkturperioder er man forsinket med gennemslaget af lavkonjunkturen, og jeg vil også godt sige, at i opgangsperioder er man forsinket med gennemslaget af opgangen i prognoserne, men det ved ingen, før man skuer bagud, så jeg vil også have lov at vende det her og skue bagud og sige: Hvor præcist ramte vi egentlig?
Men det er altså ikke ministerens prognose, det er en faglig prognose, hvor jeg har ansvaret for, at den er faglig, og det er den.
Nicolai Wammen (S), 2004-09-07:
Jamen man kan jo godt forstå, at finansministeren har brug for at forklare sig yderligere.
Jeg vil sige til finansministeren - som jo nærmest gav en forelæsning, som var en skolemester i den sorte skole værdig, og sagde, at nu må de unge mennesker, nu må folk da kunne forstå det - at det, der måske gør, at folk kan være en lille smule tvivlende over for finansministerens store løfter, er, at vi har hørt dem før, og de er bare ikke blevet til den virkelighed, som vi havde håbet på.
Ser man på beskæftigelsen for 2002, sagde
finansministeren, at den ville stige med 4.000.
Det, der skete, var, at den faldt med 5.000.
Ser vi på beskæftigelsen for 2003, så sagde man, at den ville stige med 13.000, mens den faldt med 21.000.
Derfor er det ikke så mærkeligt, hvis der er nogen, der er en lille smule tvivlende over for, om det, der bliver sagt i dag, holder vand, for det, finansministeren har sagt tidligere, har ikke holdt vand.
En finansminister, der har været så optaget af at være pædagogisk i alt andet,
må da kunne give et meget klart svar på det spørgsmål.
Thor Pedersen (V), 2004-09-07:
Det er sådan, at det, der er ønsket, er step by step at forbedre miljøets vilkår i Danmark, og det har man været i gang med ikke bare de sidste 4 år, men i de sidste 14 år, ved at træffe beslutninger, der hele tiden forbedrer miljøet, vand, luft og alt, hvad man kan forestille sig.
store fællesskab
Målet er jo stadig at forbedre miljøet, og så er det da også sådan, at det, der er nødvendigt for at forbedre miljøet step by step, det vil også blive tilført. Der er ikke et ønske om at nedtone opgaven. Jeg mener i virkeligheden, at vi taler alt for lidt om, hvordan vi integrerer indvandrere.
Når man i DREAM-gruppen, der har til huse i Finansministeriet, er i stand til at gennemføre en solid beregning, der viser, at det samlede velfærdstab ved, at indvandrere og deres efterkommere ikke har, som det hedder, samme økonomiske adfærd som andre her i landet, er gjort op til 32 mia. kr. i året 2006, så synes jeg, det er fattigt, at vi ikke gør mere her i Folketinget for at drøfte det, for den situation har ingen ønsket.
Det velfærdstab eller den gevinst, om jeg så må sige, man ikke opnår, har ingen jo i virkeligheden ønsket.
Indvandrerne har jo ikke ønsket ikke at have samme erhvervsfrekvens, de ønsker jo ikke, at deres børn ikke skal have samme uddannelse, og vi andre ønsker jo heller ikke, at de ikke skal være på arbejdsmarkedet, at de ikke skal blive selvhjulpne.
Derfor forstår jeg ikke, at der ikke er en større vilje til også her at sikre, at indvandrere kommer i arbejde.
Det har mere mening, at man siger til den, der er ledig: Her er jobbet!
når man rent faktisk efterspørger arbejdskraft.
Jeg er sikker på, at med den alderssammensætning, den demografi, vi har i Danmark, så kommer man til at efterspørge den arbejdskraft, der i dag står uden for arbejdsmarkedet, og det gælder især indvandrergruppen.
Så det, vi kommer til at høre, er kollegaer, der efterspørger: Kan vi ikke få XX ind?
og at arbejdsgiveren siger det samme, og i øvrigt, at de, der er på arbejdspladsen, bliver bedt om af deres kollegaer
og at virksomhedens leder siger det samme: Kan du ikke blive hos os lidt længere?
Ole Sohn (SF), 2004-09-07:
Jeg kan godt forstå, at finansministeren sådan nedtoner den del omkring beskæftigelsen og siger, at det er et fattigt mål kun at lade det være 55.000.
Det er da også alt for fattigt, men det er dog trods alt en forudsætning, som regeringen er langt fra.
Derfor kan jeg godt forstå, at det bliver skubbet lidt til side.
En del af forudsætningen for, at man kan få beskæftigelsen op på samme niveau blandt etniske minoriteter, er selvfølgelig også, at deres forudsætninger er til stede.
Det betyder, at der skal foretages investeringer i folkeskolen, sådan at de får bedre sprogkundskaber og bedre muligheder for ungdomsuddannelser osv. osv.
Det vil sige, at der skal foretages massive investeringer, som ikke ligger i finanslovforslaget.
Men det er en anden sag.
, så det forventer jeg ikke at få et svar på på 1 minut.
Men jeg håber, at jeg kan få et svar på - for det kan besvares med ja eller nej - om finansministeren er enig i, at nedskæringerne på Miljøministeriets budget bliver stoppet, det vil sige, at de penge, der er for overslagsårene 2006 og frem, bliver ført tilbage, sådan at man ikke går længere ned end 2005-niveauet.
Det er den melding, der har været fra en kollega, og derfor vil jeg gerne høre, om det er regeringens politik.
Thor Pedersen (V), 2004-09-07:
Jeg kan sige med stor sikkerhed, at jeg starter ikke med at smide partierne ud.
Det ville være en meget dårlig strategi, hvis man ønsker brede forlig.
Vi vil umiddelbart efter Folketingets åbning invitere til at starte op, vi har sættemøder, og vi går i gang med arbejdet, og så vil vi jo lytte meget til de meldinger, der kommer fra de forskellige partier, og det er så det, der også er bærende for, hvordan vi lader det glide videre fremad.
Sådan vil det jo være.
Hvis alle i Folketinget vil det samme, så er det en meget let proces; hvis det er mere varieret, så er det en lidt anden proces, men når målet er at få så brede forlig som muligt, er det klart, at så er lydhørheden stor, og så vil jeg jo også lægge øre til, hvad partierne egentlig selv ønsker.
Så er der spørgsmålet om beskæftigelsen, arbejdsstyrken.
Vi så jo i øvrigt, at arbejdsstyrken overraskende steg her i foråret, hvad der ikke var nogen, der havde ventet; det var ret overraskende, at arbejdsstyrken steg.
Men jeg ved ikke, hvorfor man gør det til et problem, at man i 2010-planen havde et mål, der sagde, at man skulle reducere ledigheden med 15.000, og så skulle der 85.000 nye ind på arbejdsmarkedet.
Der sagde vi: Det er da en god udfordring.
Vi har nu et mål, der hedder 55.000, fordi de lovinitiativer, som Folketinget med brede flertal og med »Flere i arbejde« har vedtaget, har reduceret kravet.
Vores skattepakke har reduceret kravet; den medfører cirka 10.000 mere i beskæftigelse.
Der er 55.000.
Det synes jeg man skulle tage som en positiv udfordring og sige: Det er så udfordringen.
Det er jo en matematisk udfordring.
Egentlig er den lidt fattig, for det er jo en udfordring baseret på et matematisk regnestykke, hvor man siger, at hvis der kommer 55.000 i arbejde, så passer et matematisk regnestykke.
Jeg synes egentlig, at den politiske udfordring skulle være langt større, for det er jo rigtigt, når man siger, at der står 800.000 uden for arbejdsmarkedet, at man skal have et meget mere fleksibelt arbejdsmarked, at vi skal gøre meget mere på det offentlige område for at etablere fleksibilitet
; det gælder også arbejdsgiverne, og det gælder også fagbevægelsen, at man gør mere selv for at etablere et andet arbejdsmarked, at vi ændrer kulturen, så man er en god kollega, når man bliver på arbejdsmarkedet, i stedet for at man er en god kollega, når man forlader virksomheden.
Og så den store udfordring: Integration af indvandrere. Jeg vil have lov at svare, hr. formand.
Hvis jeg får et spørgsmål mere, så er jeg helt sikker på, at så kommer der et supplerende svar.