Frode Sørensen (S), 2006-02-07:
Omsætning: 66,6 mia. kr. svarende til knap 5 pct. af Danmarks bruttonationalprodukt og 110.000 fuldtidsansatte.
Turismedebatten i dag handler så altså ikke bare om en lille bolsjefabrik, der er i problemer.
Det handler om et af Danmarks vigtigste erhverv, det tredjevigtigste, som vi har hørt fra Venstres ordfører, i nogle områder endog det vigtigste; men et erhverv, som i dag har problemer.
Udenlandske turister betyder valutaindtjening til landet, og turister er ensbetydende med, at der skabes beskæftigelse i et ikke ubetydeligt omfang.
Det gælder ikke mindst blandt gruppen af folk med kortvarige uddannelser, og som er bosat i områder, hvor antallet af folk med videregående uddannelser ligger langt under landsgennemsnittet.
Ikke mindst er turisterhvervet det erhverv i Danmark, som reelt gør mest for integrationen.
Ingen branche beskæftiger flere folk med anden etnisk baggrund end turismeerhvervet.
7,7 pct. af de ansatte har anden etnisk baggrund end dansk.
Gennemsnittet i andre brancher er 3,7 pct., altså under halvdelen.
Derfor burde vi heller ikke kunne være uenige om her, at udviklingen af og supporten til dansk turisme skal have vores fulde opmærksomhed og skal gives topprioritet.
Hvad oplever vi så?
Det, som jeg rent faktisk troede var et resumé, viste sig at være hele redegørelsen.
Regeringen tegner et billede af, at det faktisk går helt udmærket.
Vi holder så nogenlunde de sidste 10 års niveau, men det er vist kun regeringen, der føler, at det går godt.
Campingpladser, hoteller, specielt uden for Københavnsområdet – nu har vi lige fået en lille tilføjelse, så jeg vil også lige sige uden for Århusområdet – vandrerhjem og sommerhuse oplever på ingen måde, at det går godt.
Derfor er det også på tide, at vi får diskuteret branchens vilkår og de muligheder og de forhindringer, der ligger foran os.
Når jeg siger »os«, er det som tidligere nævnt, fordi turismeerhvervet opfylder mange af de målsætninger, som vi også her i Folketinget dagligt beskæftiger os med.
Men lad os prøve at se på, hvordan det gik, se på overnatninger.
De sidste 10 år er der forsvundet 4 millioner overnatninger fra turismens landkort.
Det svarer til 16 pct.
Nu er det ikke sådan, at de der 16 pct. sådan er jævnt fordelt over hele landet, eksempelvis er antallet i området Viborg Amt faldet med hele 40 pct.
I perioden er altså knap 26 millioner overnatninger blevet til 21 millioner overnatninger, men da København og et par af storbyerne har pæne stigninger, er provinsens fald på katastrofale 6-7 millioner overnatninger.
Lad os også prøve at se på, hvor tyskerne blev af.
Fra 1994 til 2004 er der sket et fald på 5,6 millioner overnatninger svarende til 3 pct. pr. år, så det kræver egentlig ikke den helt store regnestok at finde ud af, hvornår det er slut.
Situationen er måske den i dag, at man i Tyskland kender Danmark som ferieland ned til omkring Hamburg, og så er det slut.
Hvorfor mener regeringen ikke, at det er en national opgave at brande Danmark?
Hvorfor vil regeringen ikke være med til at samle guld op på gaden, guld, som ligger uberørt hen bare nogle få hundrede kilometer syd for grænsen?
Som der så rigtigt står i redegørelsen, er aktørerne på turismemarkedet de små og mellemstore virksomheder, og der må vi jo erkende, at de ikke kan løse en total dansk markedsføringsopgave.
Det kan VisitDenmark, men for at Danmark kan skaffe sig fremtidige indtægter, så kræver det, at vi investerer, og det, VisitDenmark har oplevet siden 2001, er nedskæringer hvert år fra 130 mio. kr. til 112 mio. kr.
Lad os se på beskæftigelsen.
Eksempelvis på Bornholm er mere end 9 pct. af befolkningen beskæftiget med turister.
Kystturismen er absolut det største problem.
Langs den jyske vestkyst, i Nordjylland og andre steder mærker man det markante fravær af specielt de tyske turister.
Når disse områder så samtidig er kendetegnet ved at have utrolig mange kortuddannede, må man alvorligt bekymres for fremtiden, bekymres, hvad angår job i fremtiden for denne gruppe.
I Socialdemokratiet er vi enige med regeringen i, at der skal skabes job til nydanskerne af hensyn til integrationen, men det kniber gevaldigt med at se, at det er noget, regeringen beskæftiger sig med, når vi ser på de initiativer, som regeringen fremlægger i forbindelse med redegørelsen.
Bare tingene går nogenlunde, som de går nu, så går det nok.
Det gør det bare ikke.
Skal skuden vendes, må det ske i et offentlig-privat samarbejde, hvor enhver statsligt investeret turistkrone med garanti vil vende tilbage igen med renter og renters rente.
Hvis det var rigtigt, var det jo godt, men det er ikke rigtigt.
Rent faktisk passer det jo ikke.
Jeg nævnte før, at VisitDenmarks bevillinger var nedsat fra 130 mio. kr. årligt til 112 mio. kr., og de 43 mio. kr., som omtales her, godtgør jo ikke det, som udløb med den tidligere handlingsplan.
Men så vil jeg sige, at der trods alt er lidt friskhed over redegørelsen, idet man jo konkluderer, at VisitDenmark får 23 kr. pr. indbygger til sin virksomhed, og det er fint i forhold til Tyskland, hvor man i henhold til redegørelsen kun ofrer 2 kr. pr. indbygger.
Jeg vil egentlig gerne bede ministeren dokumentere, at de 2 kr. både indeholder de beløb, som forbundsregeringen i Berlin betaler, og de beløb, som de enkelte Länder investerer i turismen.
Jeg påstår, at de 2 kr. alene dækker forbundsregeringens investering, og at Ländernes beløb så skal lægges oveni, og så kommer vi til et andet resultat.
Men det må vi have undersøgt i tiden fremover.
Nu sammenligner regeringen Tysklands godt 85 millioner indbyggere med Danmarks godt 5 millioner.
Det kunne jo egentlig også være interessant, når vi nu sammenligner indbyggere, at se, hvordan situationen er i Grønland, på Færøerne og i Island.
Det kunne være, vi så fik en anden situation.
Vi er rent faktisk i en grotesk situation.
Regeringen gider ikke bøje sig ned efter guldet.
Den internationale turisme vil stige markant frem til 2020.
Et købedygtigt publikum står parat til at komme ind i Danmark.
Regeringen er passiv.
Nu vil jeg komme med to citater fra redegørelsen, og det første er: Hvis Danmark også fremover skal være blandt de førende turistdestinationer, er det nødvendigt, at fornyelsen og udviklingen af Danmark som turistdestination fortsættes.
Jeg er enig, jeg er ganske, ganske enig.
Det andet citat er: Og derfor er der lagt op til en nogenlunde uændret statslig finansiering.
Altså ikke yderligere midler til markedsføring af Danmark.
Ingen virksomhed har nogen sinde kunnet overleve endsige forny sig eller udvikle sig ved kraftige nedskæringer.
Og hvis regeringens forhåbninger om, at initiativer for kystturismen kan medfinansieres af EU’s landdistriktsmidler, håber jeg da ikke, at det ligger i ministerens planer, at man så skal slippe billigere end de 112 mio. kr.
Markedsføring af Danmark er ikke alene en privat opgave, det er en fælles opgave, og situationen, specielt hvad angår kystturismen, er katastrofal.
Uden en målrettet og ihærdig indsats vil faldet af tyske gæster fortsætte med lavinefart, og derfor undrer det mig, når jeg læser, at ministeren mener, at faldende turister i kystområderne kan modvirkes af flere sommerhuse.
Hvordan så endnu flere huse kan blive fyldt op med endnu færre kystturister, er en gåde for mig.
Turismeerhvervet har fortjent et klap på skulderen og ikke i bagdelen.
De skaber valutaindtjening, og jeg er sikker på, at de har ret, når de siger, at med de rigtige rammer og vilkår er der endnu større muligheder, og som bekendt, når det regner på præsten, så drypper det også på finansministeren.
Turister skaffer beskæftigelse for dem, som på grund af manglende uddannelse har det svært, og som får det endnu sværere i fremtiden, og turismefolket åbner deres arbejdspladser for danskere af anden etnisk baggrund.
Jeg vil til sidst bede ministeren forholde sig til forslaget fra turismens aktører om en turismefond som en form for erstatning af de årlige 1-årige bevillinger på finansloven.
Er vi ikke alle interesserede i, at et af landets vigtigste erhverv på den måde sikres arbejdsro og mulighed for at kunne disponere på længere sigt end 1 år?
Jeg skal ikke her i dag komme mere konkret ind på dannelsen af en turismefond, men blot bede ministeren tilkendegive, om det ikke var en tanke værd.
Jeg beklager, at der ikke var voldsomt mange rosende ord til ministerens redegørelse.
Det var skuffende læsning for os politikere.
Turismens aktører må føle sig dybt frustrerede over denne redegørelses mangel på visioner, så bedømmelsen er hård og kan kun få karakteren en ommer.
Lad mig starte bagfra og sige, at vi ikke nødvendigvis behøver at plagiere Norge.
Jeg er godt opmærksom på, at Norge heller ikke har haft den allerbedste turismemæssige udvikling.
Lad os hellere se på de lande, der har denne udvikling.
Det, det drejer sig om, er, at vi gør turisterne opmærksom på, at her har vi et attraktivt land at flytte hen til, og det drejer sig om en fælles markedsføringsindsats, som både indbefatter det offentlige, altså staten, og de private.
Lad mig så også sige, at jeg da naturligvis har set i redegørelsen, at danskerne i mange situationer bliver mere hjemme.
Det er sådan set udmærket.
Nu har jeg nok den opfattelse, at danskerne godt kan være sådan lidt troløse i forbindelse med det der.
I løbet af kort tid finder de ud af det.
Og jeg må så nok sige, at når jeg rejser fra Sønderborg til Rømø, skaber det ikke voldsomt meget valutaindtjening for den danske stat, at jeg bruger mine penge, men købmanden på Rømø er naturligvis godt tilfreds med det.