runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 2000-09-06:
Hvis vi lige tager det sidste, om den danske nationalbankdirektør, så er det eneste, jeg har hørt der har betydning her, den danske realkredit.
Jeg har endnu ikke fået at vide, hvad det er, der er af særlig betydning.
Betyder det f.eks., at hvis der kommer krise på det danske arbejdsmarked,
så vil det få konsekvens for den europæiske centralrente, eller hvad er meningen med at inddrage, at realkreditten pludselig er blevet så vigtig med hensyn til Den Europæiske Centralbank?
Det vil jeg godt have et svar på.
Til fru Elisabeth Arnold, der taler meget om stabilitet:
Jeg tror, vi har en forskellig vurdering af ØMU-konstruktionen.
Det er, som om tilhængerne har
sådan en forudsætning om, at den under alle omstændigheder vil give stabilitet.
Jamen det er jeg ikke spor sikker på.
Hvem siger det?
Det afhænger da helt af den økonomiske udvikling i eurozonen.
Det handler da helt om den politiske udvikling det pågældende sted.
Det handler da helt om, om man kan holde de dér spændinger i ave, som er i systemet.
Der er da ingen, der siger, at det bliver en stabil valuta.
Tværtimod er den jo faldet ganske gevaldigt det seneste års tid.
Så der er seriøse økonomer, der har en teori om, at det kan bryde sammen og i virkeligheden skade hele det europæiske samarbejde mange år frem i tiden, fordi man bruger så mange kræfter på at få et meget skrøbeligt system til at hænge sammen.
Der er ingen, der siger, det bliver et stabilt system.
Så siger fru Arnold, at fordelingspolitikken er et nationalt anliggende, det er ikke grænseoverskridende.
Det er jo netop det, der er hele problemet, fordi man er nødt til at bygge noget op, der minder om en ny statsdannelse, hvis det her skal fungere.
Det er derfor, man vil gå ind på nye områder.
Så til hr. Flemming Kofod-Svendsen
om forsvarsundtagelsen: Jamen det, jeg sagde, var jo, at jeg ønsker en ikkemilitær sikkerhedspolitik, men det er jo en helt anden diskussion, som er svær at tage her på 20 sekunder fra den her talerstol nu, men SF har plæderet for en ikkemilitær sikkerhedspolitik.
Som jeg sagde før, får EU en stærkere rolle, når det drejer sig om økonomisk sikkerhedspolitik, når det drejer sig om at bruge handelspolitikken politisk, som man kunne gøre i langt højere grad.
Jeg nævnte tidligere, at vi godt ville have, at man talte med langt større klarhed i forhold til USA og planerne om et nyt atomraketskjold, som er skadeligt for europæiske sikkerhedsinteresser.
Så på de punkter mener jeg at det giver mening, at man får en stærkere stemme, men et europæisk militær, hvorfor skal vi have dét?
Hvad er meningen med det?
Det er jo igen udelukkende det her ønske om, at so ein Ding müssen wir auch haben, som kører i Europa-Kommissionen og kører i en række medlemslande, og som er helt meningsløst i forhold til de faktiske behov, der er i Europa.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-09-06:
Efter jeg har hørt hr. Holger K. Nielsens lange tale for det passive euromedlemskab, så er mit spørgsmål: Hvor er visionen for EU?
Handler det om, at vi skal være så lidt med som overhovedet muligt?
Er det, fordi man fra SF's side gerne vil stå for en devalueringspolitik?
Der var ingen visioner.
Det var rart, hvis der bare var en enkelt lille vision ud over dette, at vi altså bare skal være passive euromedlemmer.
Lene Espersen (KF), 2000-09-06:
Jeg troede ellers, at det sidste, man mistede, var hørelsen, men det er det åbenbart ikke, når man kommer fra SF.
på, hvordan den danske nationalbankdirektør i forhold til de andre nationalbankdirektører, når man diskuterer den økonomiske udvikling af Europa, kan bidrage med noget særlig dansk, nemlig den måde, vi har opbygget vores realkreditstruktur på.
Dér har vi nogle særlige forhold, der gør sig gældende, men hvis ikke vores nationalbankdirektør bliver spurgt om, hvordan udviklingen er i Danmark, så er der ikke nogen, der tager hensyn til vores forhold.
Men mit spørgsmål går på: Hvorfor vil SF overhovedet være med i EU?
Jeg kunne forstå, at man vil have en helt anden konstruktion.
Man vil have nogle forskellige rum, man kan være med i, og argumentet for ikke at være med i euroen er, at man forbeholder sig ret til at få noget, der er bedre.
Hvorfor så være med i EU?
SF har jo en helt, helt, helt anden vision for det europæiske fællesskab.
Hvorfor så ikke bare melde os ud?
Helge Adam Møller (KF), 2000-09-06:
Jeg lyttede med stor interesse til SF's formand, for jeg vil så gerne forstå flertallet i SF's folketingsgruppe, og jeg kunne forstå, at når vi nu siger ja, og det gør vi jo den 28. september, så vil det ifølge hr. Holger K. Nielsen betyde den direkte vej mod Europas Forende Stater, og Danmark vil miste sin selvstændighed.
Det var budskabet.
Det er fem partiledere, og de har jo to ting til fælles: For det første ønsker de alle og arbejder for at blive statsministre i dette land.
Ja, det gør de jo, og det er fair nok.
Ja, det gør hr. Holger K. Nielsen også, men dér er befolkningen klogere, trods alt.
Men det er den ene ting, de har til fælles.
Den anden ting, de fem har til fælles, er, at de siger ja til ØMU'en.
Kan hr. Holger K. Nielsen så ikke forklare mig, hvorfor disse fem personer, som alle ønsker at få landets mest magtfulde og mest indflydelsesrige job, nemlig som Danmarks statsminister, aktivt skulle arbejde for at afskaffe enhver indflydelse på det job, de ønsker?
Det hænger ikke sammen.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-09-06:
Jeg er glad for hr. Holger K. Nielsens bekræftelse af, at SF er tilhænger af et passivt dansk euromedlemsskab.
Synes hr. Holger K. Nielsen ikke, det er et demokratisk problem for Danmark og danskerne, hvis vi ikke har indflydelse på sådan nogle kerneområder som vores egen penge- og rentepolitik?
Så er de flige med lidt minimumsstandarder på lidt grønne afgifter og sådan noget ude i peanutsafdelingen ved siden af.
Jeg vil også godt spørge hr. Holger K. Nielsen
: Er det ikke en meget god byttehandel, at vi opgiver retten til at devaluere, mod at alle de andre lande, foreløbig 12 lande, lover ikke at ville devaluere i forhold til os, altså kort sagt falde os i ryggen?
Det er et bytteforhold 1:12, og det bytteforhold vil stige.
Det er da sådan set et meget godt bytte ud af værktøjskassen.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-09-06:
Jeg skylder et svar til hr. Flemming Kofod Svendsen og kan samtidig svare fru Lene Espersen, som var inde på noget af det samme.
Det, der blev spurgt om, er: Hvad er vores vision? Vil vi bare være passive medlemmer?
Nej, nej, nej, nej.
Når det drejer sig om en række vigtige områder som miljø og som en sikkerhedspolitik, hvor vi jo for nylig foreslog, at man endelig skulle tage sig sammen og formulere sig i forhold til det amerikanske NMD-projekt, når det drejer sig om en række områder, som er vigtige for det internationale samarbejde, så er vi tilhængere af, at Danmark skal være AAAA-medlemmer - fire A'er, det er virkelig meget.
Dér er vi tilhængere.
Vi er også tilhængere af, som det er blevet sagt, at der skal være mulighed for en mindstesats for selskabsskatter, fordi det er uholdbart, at man kan konkurrere på lav selskabsskat.
Det er vi enige i.
Hvorfor skal vi det?
Hvis vi siger nej, vil vi ikke være alene udenfor.
Stort set alle eksperter er enige om, at Sverige vil følge med, og Storbritannien vil også stå udenfor.
Jeg tror, det er vigtigt, når vi tænker det fremtidige Europa, at vi ser lidt bort fra, at det kun er det nuværende EU, det handler om.
Hvis vi skal tænke i hele Europa, må vi have alle Europas forskelligheder med ind i tankegangen, og derfor må vi se ud over den teori fra 1950'erne, hvor alt skulle puttes ned i den samme tønde, hvor alt skulle harmoniseres ned på den samme måde.
Den holder ikke længere.
Og man er også nødt til at kunne acceptere, at befolkningen hos os ikke vil gå så langt, som befolkningen i f.eks. Spanien vil.
Jeg synes, det sådan set er reelt nok, at der er nogle forskellige håb med hensyn til, hvordan Europa skal udvikle sig, i de forskellige lande.
Derfor støttede vi også i det nationale kompromis, at der ikke skulle blokeres for, at de andre går videre, hvis der er et demokratisk flertal for det.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-09-06:
Hr. Holger K. Nielsen har nu gjort sig til fadder for et nyt begreb, nemlig en aflusningstraktat, altså en traktat for Det Europæiske Fællesskab, hvor man piller alt det ud, som ikke er grænseoverskridende.
Jeg kunne forstå på hr. Holger K.
Nielsen, at det var det, der var visionen, at EU kun skal beskæftige sig med det, der er grænseoverskridende.
Mit næste spørgsmål er så: Hvad er det, der ikke er grænseoverskridende?
Det er da i hvert fald ikke økonomi, som vi taler om i forbindelse med euroen.
Det er i hvert fald ikke rentepolitikken i Europa, der ikke er grænseoverskridende. Jeg vil gerne spørge hr. Holger K. Nielsen: Hvad er det for områder, EU så ikke skal beskæftige sig med?
Sandheden er vel, at man sender det signal ud, at man siger til sine vælgere: Ikke mere union, kun det grænseoverskridende.
Men så hvisker man samtidig ud af mundvigen: Stort set alting er i øvrigt grænseoverskridende.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2000-09-06:
Jamen det er jo lige præcis det, som fru Elisabeth Arnold her tager fat i, jeg også havde besluttet at sætte fingeren ned på i hr. Holger K. Nielsens indlæg.
Jeg lyttede meget opmærksomt til, hvad hr. Holger K. Nielsen sagde, og dér hørte jeg så hr. Holger K. Nielsen gøre sig til talsmand for et stærkt, ja næsten et stærkere EU, mere union på en række områder, hvor hr. Holger K. Nielsen erkender at der er behov for at løse grænseoverskridende problemer.
Jeg konstaterede så i øvrigt, at vi her hørte et indlæg fra hr. Holger K. Nielsen, hvor han nu glødende forsvarer det, som har har brugt al sin politiske virksomhed på at bekæmpe.
Men lad det så være.
Nu er han nået dertil, at det er godt at have en stærk union til at løse grænseoverskridende problemer, men så må jeg spørge, akkurat som fru Elisabeth Arnold gjorde det: Rentepolitik, er det ikke i allerhøjeste grad grænseoverskridende?
Er det ikke grænseoverskridende, at vi har en situation, hvor den faktiske rente i Europa bliver besluttet i Frankfurt?
Det er den blevet i mange år.
Før var det af Den Tyske Forbundsbank, nu er det af Den Europæiske - fælleseuropæiske - Centralbank.
Jamen det er da et klassisk eksempel på noget, der er grænseoverskridende, for det, der bliver besluttet i Frankfurt, påvirker også os.
Så hvis vi skal følge hr. Holger K. Nielsens egen logik, står vi netop her med et område, der kræver, at det løses i fællesskab i EU, og det er jo derfor, vi siger ja til euroen.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-09-06:
Jeg syntes, det var interessant at høre hr. Holger K. Nielsen som en nyudsprungen europæer, hvor vi på sikkerhedspolitikkens område ikke bare skulle være A-medlem, men AAA-medlem.
Det var virkelig stærkt.
Nu skulle vi også til at harmonisere selskabsskatten, forstod jeg.
Men mit spørgsmål er så: Hvad er så begrundelsen for, at når vi lige kommer til rentepolitikken, skal vi lade de andre bestemme for os? For ud fra det foregående kunne jeg jo forstå, at det var væsentligt at være med, når det gælder selskabsbeskatningen, og det var væsentligt at være med, når det gælder sikkerhedspolitikken.
Der var også andre områder, hvor det var væsentligt.
Men hvad er kriteriet for, at når det gælder rentepolitikken, skal vi bare være passive?
Holger K. Nielsen (SF), 2000-09-06:
Jamen det her er jo fuldstændig absurd.
Rentepolitikken bliver da ikke besluttet politisk nogen steder.
Det er da markedet, der bestemmer renten.
Hvad er det for noget sludder
med, at man sådan sidder og sjakrer lidt om renten osv. Det er da markedet, man tager højde for, når man bestemmer renten i Den Europæiske Centralbank, og det da markedet, der i sidste ende bestemmer det her.
Så hvis man har en eller anden forestilling om, at man er i færd med at genindføre den sovjetiske planøkonomi gennem ØMU'en, vil jeg gerne høre det, men det er jo ikke det, der er tilfældet.
Så at rentepolitikken specielt skal ind her som noget relevant, er jeg fuldstændig uforstående over for.
Hvad er ikke grænseoverskridende, spørger fru Elisabeth Arnold.
Lad mig nævne fordelingspolitikken.
Fordelingspolitikken er ikke grænseoverskridende.
Personskattepolitikken er ikke grænseoverskridende.
Socialpolitikken er det ikke.
Hele velfærdspolitikken er det ikke.
Og det er det, der er hele humlen i det her.
Hvorfor skal EU nu, fordi man vil have den her fælles mønt, så til at køre en meget ambitiøs politisk integration, som også vil få konsekvenser på en hel del nye områder?
Det er det, jeg ikke forstår.
Hvorfor kunne man ikke koncentrere kræfterne om den sikkerhedspolitik, som jeg og hr. Flemming Kofod-Svendsen mener man ganske rigtigt skal opprioritere, ikke den militære sikkerhedspolitik, men den økonomiske sikkerhedspolitik, hvor EU kunne spille en rolle i retning af at forhindre, at der kommer mere oprustning?
Det kunne man have gjort i forhold
til de amerikanske NMD-planer.
Nu er det muligt, at de bliver stoppet alligevel, men det skyldes jo ikke den danske regering.
Den danske regering har været USA's skødehund på pinligste vis i det her.
Dér siger vi: Jamen dér er vi da villige til, at man så lytter mere til Tyskland, til Frankrig, til Italien og får en EU-holdning på det punkt.
Det er jeg tilhænger af.
Dér ligger jeg meget på linje med David Owen, den tidligere britiske udenrigsminister, som har sagt, at det her også er en kamp for retten til at være en god europæer, selv om jeg siger nej til euroen.
Det er muligt, at det ikke kan blive forstået i det her Folketing, hvor man kører de her gamle skyttegravskrige fra for 30 år siden, men jeg vil så tillade mig at forsøge at komme ud af dem.
Lene Espersen (KF), 2000-09-06:
Hvis jeg har forstået hr. Holger K. Nielsen ret, så er der i hvert fald et par områder, som SF gerne vil opprioritere.
Det er bl.a. minimumsregler for selskabsbeskatning, grønne afgifter, miljøafgifter osv.; hele det område er noget, hvor det giver mening at have grænseoverskridende samarbejde.
Så meget tror jeg jeg har forstået ret af, hvad hr. Holger K. Nielsen siger - hr. Holger K. Nielsen nikker.
Spørgsmålet er så: Hvor tror hr. Holger K. Nielsen at den slags beslutninger bliver truffet henne?
Lever hr. Holger K. Nielsen stadig væk i sådan en naiv fantasiverden, hvor man tror, det er noget, der alene bliver diskuteret i Økofinrådet?
Eller er det gået op for hr. Holger K. Nielsen, at den slags beslutninger rent faktisk bliver diskuteret i Euro-11?
Og hvis hr. Holger K. Nielsen indser realiteterne, at det er dér, diskussionen bliver foretaget, giver det overhovedet ikke mening, at SF ikke vil være med i den diskussion.
Hvis SF mener, at de her områder er så væsentlige at finde fælles europæiske løsninger på, hvorfor i alverden vil man så ikke sidde det sted, hvor man kan bruge indflydelsen til at træffe beslutningerne?
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-09-06:
Hr. Holger K. Nielsen vil gerne være med i familien og have indflydelse på det meste, bare ikke det, der handler om økonomien.
Så er man selvfølgelig også fri for ansvaret den vej rundt, men så er der jo nogen, der træffer beslutningerne for én.
Men det, jeg vil spørge om, er: Gør de tal, jeg nævnte fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd, om, at hvis vi får den rentestigning, går det altså hårdest ud over danske lønmodtagere, ikke indtryk på hr. Holger K. Nielsen?
Gør det ikke indtryk på hr. Holger K. Nielsen, at hvis den beskæftigelsesstrategi, der er ved at blive realiseret i EU, og som er en opfølgning på Amsterdamtraktaten, realiseres, kan vi forvente en stigning i antallet af job i Danmark med 130.000 i løbet af de næste år, hvoraf de 110.000 forventes at være faglærte og ufaglærte arbejdere?
Er sandheden ikke, at med nejet bliver beskæftigelsen over tid mindre i Danmark, end hvis vi får et ja?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2000-09-06:
Det, vi kan konstatere, er, at i løbet af de sidste minutter er hr. Holger K. Nielsen ikke blot sprunget ud som glødende tilhænger af mere union på en række områder, men også som markedsøkonom.
Hr. Holger K. Nielsen påstod, at det jo ikke er Centralbanken, der sådan sidder, jeg tror, hr. Holger K. Nielsen brugte udtrykket »og sjakrer om renten«, nej det er markedet, der bestemmer renten.
Jeg tror nok, hr. Holger K. Nielsen overvurderer, hvad markedskræfterne kan.
Og i hvert tilfælde er det jo sådan, at det, Den Europæiske Centralbank gør, er at prøve at, om jeg så må sige, korrigere for, at markedskræfterne kan bringe en ubalance i økonomien, ved, at Centralbanken så beslutter sig for en stigning eller en sænkning af renten - afhængigt af, hvad der er brug for.
Og dér må jeg så gentage spørgsmålet til hr. Holger K. Nielsen: Er det ikke i allerhøjeste grad en grænseoverskridende beslutning, fordi den kommer til at påvirke os alle sammen?
Er sandheden i virkeligheden ikke, at hr. Holger K. Nielsens nej er et reaktionært nej, fordi alt det, hr. Holger K. Nielsen siger ja til, er det, han har bekæmpet i fortiden, og så snart der kommer noget nyt, så siger han nej?
Holger K. Nielsen (SF), 2000-09-06:
Det er jasigerne da velkomne til, men jeg synes måske ikke, det fører debatten så meget videre frem.
Der er ligesom lagt meget vægt på, at SF går ind for mere union, fordi vi går ind for et praktisk orienteret samarbejde om grænseoverskridende problemer.
Jeg synes ikke, det er mere union.
For mig er union en udvikling i retning at et egentligt Forenet Europa.
Det er det, som altid har været tanken bag EF
Det, at man går i gang med et samarbejde omkring helt, helt indlysende internationale, grænseoverskridende problemer som miljø, som selskabsskatter, synes jeg ikke man kan kalde mere union.
Men o.k., det bliver så en strid om ord.
For mig at se
er det et stærkt internationalt samarbejde, hvor nationalstaterne går sammen og i fællesskab løser nogle problemer, som de mener skal løses.
Det er noget fuldstændig andet end det, der er på bedding omkring ØMU'en.
Og det er ikke bare et spørgsmål om renten, vil jeg sige til hr. Anders Fogh Rasmussen.
Det er et spørgsmål om, som alle uden for det her Folketing stort set er enige om, at når du har en fælles mønt, er du også nødt til at have en form for fælles statsdannelse, der bliver bygget op som en modmagt.
Det var det, som det italienske styrelsesrådsmedlem blev citeret for i Reuters, og som jeg citerede tidligere i dag.
Det er det, som Schröder, som Fabius, som Jospin, som stort set alle de, der beskæftiger sig med de her ting, har sagt.
Göran Persson har også sagt det.
Jamen sådan er det altså.
Og det ved danskerne også godt, og derfor må man forholde sig til det faktum.
Så kører hr. Claus Larsen-Jensen videre med løfter og trusler, og jeg ved ikke hvad: Hvis det bliver ja, så vil vi få 130.000 flere i beskæftigelse her i Danmark.
Jamen altså, kan man ikke huske fra 1972, hvordan man lovede guld og grønne skove, hvis der blev sagt ja?
Så blev der sagt ja, og så fik det den helt modsatte effekt: Der kom en kæmpekrise året efter.
Det påstår vi jo ikke skyldtes EF, men kan vi ikke blive fri for den form for løfter og trusler?
Det er pinagtigt, det er pinligt, at befolkningen gang på gang skal høre den slags fra tilhængerside.
Jeg tror, folk er trætte af det.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-09-06:
Hr. Holger K. Nielsen beklagede sig før lidt over, at han blev misforstået, og at denne her debat jo ikke førte til noget, fordi han var blevet misforstået.
Og dér kan man jo altid prøve at sparke det til hjørnespark på den måde, men jeg synes faktisk, det er påfaldende, at SF plæderer varmt for, at EU skal være en vilje i verden og skal være en stærk understøtter af den økonomiske sikkerhedspolitik.
Og økonomisk sikkerhedspolitik er jo at hjælpe med til, at stabiliteten breder sig, at landene fører en ansvarlig økonomisk politik og holder hinanden i skak med hensyn til, at de skal gøre det: sørge for, at underskuddene ikke bliver for store, sørge for, at inflationen bliver holdt i ave. Men alligevel fastholder SF, at Danmark ikke skal være med, Danmark skal stå på sidelinjen og kigge på.
Jeg synes ikke, der er noget underligt i, at hr. Holger K. Nielsen siger, at han bliver misforstået, for jeg forstår simpelt hen ikke, hvad meningen er.
Til sidst vil jeg blot sige, at jeg før bad om at få eksempler på, hvad det var for nogle ting, der ikke var grænseoverskridende ved det europæiske samarbejde.
Og dér sagde hr. Holger K. Nielsen: Fordelingspolitik er ikke grænseoverskridende.
Det er fuldstændig rigtigt, det er vi helt enige i.
Så kan jeg ikke forstå, at SF på utallige møder og i utallige avisartikler bliver ved med at sige, at vores velfærd er truet, vores fordelingspolitik vil blive påvirket, folkepensionen vil blive ødelagt, SU vil blive påvirket, osv. osv. Jeg vil sige til hr. Holger K. Nielsen: Hold dig til den rene sti, og sig, at fordelingspolitik er et nationalt anliggende og det vil det vedblive med at være!
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-09-06:
Hr. Holger K. Nielsen sagde, at han var parat til at komme ud af skyttegravene, og det synes jeg da lyder forjættende.
Sådan som jeg hører hr. Holger K. Nielsen bruge ordene, er han tilhænger af et forpligtende samarbejde på en række områder, men når hr. Holger K. Nielsen vil have et forpligtende samarbejde, så er det ikke union.
Hvis vi andre ønsker et forpligtende samarbejde for at få en god miljøpolitik, så hedder det pludselig union.
O.k., så kunne jeg forstå, at der altså er et forskelligt ordvalg. Men jeg er da glad for at høre om villigheden til at komme ud af skyttegravene og satse på en forpligtende politik på en lang række områder.
Og dér var sikkerhedspolitikken spændende, for det må vel betyde, at hr. Holger K. Nielsen nu er åben for at fjerne det forbehold, vi har på sikkerhedspolitikken, så vi for alvor kan være grænseoverskridende på dette væsentlige område, eller hvordan?
Holger K. Nielsen (SF), 2000-09-06:
Hr. Claus Larsen-Jensen spørger til det nationale kompromis, om vi er enige i det.
Det er et temmelig mærkeligt spørgsmål.
På en dag, hvor Socialdemokraterne er på vild flugt fra det nationale kompromis, skal jeg stå og gøres ansvarlig for, hvad der står dér.
Det synes jeg er aldeles mærkværdigt.
Men selvfølgelig står jeg stadig væk ved det, som vi indgik dengang.
Jeg vil bare konstatere, at regeringen ikke længere gør det.
Hr. Claus Larsen-Jensen spørger så, om vi går ind for fastkurspolitik.
Ja, vi kan jo godt tage en gentagelse af debatten fra sidst og hr. Claus Larsen-Jensens mange bemærkninger på de møder, han deltager i.
Vi ønsker at fastholde muligheden for på et senere tidspunkt, hvis det bliver nødvendigt - det ved jeg ikke om det gør - at få en anden tilknytning til euroen.
Som jeg har sagt utallige gange, også fra denne her talerstol: Hvad der er økonomisk god latin i dag, er det ikke nødvendigvis om 20-25 år.
Det, man gør ved et ja, er, at man fraskriver sig den mulighed, for så binder man sig til ØMU-politikken, og det ønsker vi ikke. Deri ligger forskellen.
Fru Elisabeth Arnold spørger, hvad jeg vil med den her aflusningstraktat.
Det er i første række, at man skal koncentrere sig om de grænseoverskridende problemer.
Miljø er for mig at se grænseoverskridende.
Derfor går vi ind for det
Fødevarepolitikken er i høj grad grænseoverskridende.
Man har et indre marked, så skal man også have en politisk overbygning på det.
Det er fuldstændig logisk i forhold til det, vi har sagt, og hvad vi står for.
Det, jeg derimod er imod, er den ideologiske tænkning, som for mig at se er hovedårsagen til, at man har satset på ØMU-konstruktionen: at man vil have et forenet Europa.
Det er den tænkning, der altid har ligget i EF og EU, og som er den ideologiske ballast bag det her.
Der er ingen økonomisk saglig grund til, at man skal have den her ØMU.
Man kan godt få valutarisk stabilitet uden at opbygge en fælles mønt.
Det eneste rationelle, der er i det her, er, at man skal bruge den som trædesten i retning af en politisk union.
Det er den eneste begrundelse for det. Jeg skal besvare hr. Flemming Kofod-Svendsens spørgsmål senere hen.