Preben Rudiengaard (V), 1998-04-24:
Det foreslås i lovforslaget, at man ophæver den bestemmelse, som siger, at læger kun må tilbyde behandling med kunstig befrugtning til kvinder, som enten er gift, eller som lever sammen med en mand i et ægteskabslignende forhold.
Det vil sige, at man hjemler enlige og lesbiske adgang til insemination ved lægelig behandling.
Det er det, der er lagt op til.
Jeg kan også læse mig frem til, at baggrunden for forslaget er, at man mener, at den aktuelle lov diskriminerer en bestemt gruppe mennesker, at der ikke er belæg for den antagelse, at det er i et barns tarv at have både en far og en mor, og at enlige og lesbiske så for at blive gravide må ud på det grå marked for at få donorsæd med henblik på selvinsemination og dermed pådrage sig en potentiel mulighed for f.eks. Hiv-infektion eller smitsom leverbetændelse og mange andre sygdomme, som kan overføres på denne måde.
Jeg skal primært anføre, at jeg har dyb respekt for både enlige og for lesbiske, derom skal der ikke være nogen tvivl, og det falder mig på ingen måde ind at ville være med til at diskriminere nogen på grund af, at de enten er enlige eller har et andet seksuelt oplevelsesforhold.
Derimod er jeg af den opfattelse, at et barns tarv må gå forud for voksne menneskers behov for yngelpleje.
Derfor sætter jeg barnets tarv allerøverst, og jeg er stadig af den opfattelse, at et barn har behov for en far og for en mor, et behov for den vej igennem også at kende sine rødder.
I bemærkningerne anføres det, at der ikke er belæg for sådanne antagelser, og der henvises til en række dokumentarisk materiale.
Jeg har studeret den artikel om homoseksuelle mænd og lesbiske kvinder som forældre, som var i sammenfatningen i Nordisk Sexologi i 1991, som i øvrigt er medtaget i L 5 i folketingsåret 1996-97, bilag 105.
Artiklen er efter min bedste overbevisning noget tendentiøs og virker noget farvet og viser sig, når man læser den igennem, at handle om børn, der er født i heteroseksuelle forhold, som så bliver opløst, og derefter er børnene så opvokset i homoseksuelle eller lesbiske miljøer.
Artiklen har over 30 forskellige referencer, dem har jeg også studeret nogle af, og jeg synes ikke, at de kan bruges i denne sammenhæng.
Vi ved også i dag, at der er et øget behov i børnehaver og skolefritidsordninger for mandlige pædagoger, fordi man skal drengegøre vores drengebørn eller sagt på en anden måde: Man synes, at drengene bliver lidt mere tøsede, fordi de lever derude, hvor vi har kvindelige pædagoger.
I sagens natur er der mange kvinder i disse institutioner, og det påvirker måske drengenes opvækst i en lidt uhensigtsmæssig retning.
Vedrørende forholdet om en kvinde nu tvinges til at bruge en ukontrolleret donor til selvinsemination, hvis hun ønsker at få et barn, så må jeg udtrykke, at jeg synes, det må være hendes eget frie valg.
Det skal ikke være det offentlige, der skal ind i det her; det drejer sig om et selvstændigt individ, som må vælge.
Hun vil være vidende om, at der er en potentiel risiko, det er der jo i alle livets forhold, men det er hendes eget valg, og det skal der ikke lovgives om.
Jeg ved, at dette lovforslag er et meget følsomt emne.
Det er nok mere holdningspræget, end det er fagligt og retligt.
I Venstre er der som i alle andre sammenhænge fritstilling, når det drejer sig om etiske spørgsmål, og der er også forskellige holdninger i Venstres gruppe.
Der er enkelte, vil jeg gerne meddele, som er for lovforslaget, men en stor majoritet, som er imod.
Imidlertid mener jeg, at det er vigtigt, at vi vedvarende holder os til barnets tarv, at vi prioriterer barnets tarv frem for ønsket om personlig at have mulighed for yngelpleje, og derfor har jeg den holdning, at jeg ikke personligt kan gå ind for det foreliggende lovforslag.