Jan Køpke Christensen (FP), 1997-11-05:
Man må jo ryste lidt på hovedet ad den sidste bemærkning, at Fremskridtspartiet sådan skulle jage de fremmede.
Men o.k., det er åbenbart ikke en saglig debat, hr. Bruno Jerup ønsker i den her sag, så det må stå for hans regning.
Det, det handler om, er naturligvis, at vi skal fordele de økonomiske skatteyderressourcer, vi én gang får ind i statskassen, og da kan vi jo så se, at der kigger vi forskelligt på det alt efter partifarve.
Vi ønsker i Fremskridtspartiet, at man er økonomisk ansvarlig og bruger dem på de vigtigste opgaver først såsom - ja, det kan være de ældre, det kan være sådan noget som at afvikle ventelisterne osv., og andre siger: Jamen vi vil helst bruge penge på kulturen osv., der skal der bare ødsles flere penge ud.
Også vedrørende sådan noget som modersmålsundervisning, som vi har talt om i dag.
Det er således, at i bund og grund da handler det jo om netop den her prioritering, og det kan godt være, at hr. Bruno Jerup og andre kan finde rapporter osv., som de citerede fra, det ved jeg også godt, hvor man siger
, det er altså et bedre standpunkt, man får, hvis man er tosproget.
Og det må vi så tage til efterretning, at sådan er det.
Når man tager det til efterretning, så ved jeg godt, at så accepterer man det, ja, vi må acceptere, at der er nogle, der i hvert fald konkluderer det af de såkaldte eksperter - og hvem skal så afgøre, hvem der er eksperter i den her sag?
Det er selvfølgelig dem, der er højtuddannede osv., som de venstreorienterede ønsker at lytte til, og det må vi så acceptere, at sådan er det fra den side - i venstre side i salen specielt. Vi mener helt klart, at det, det handler om her, det er, at når vi har en del ressourcer - skatteyderkroner - her i dette land, så må de fordeles bedst muligt, og da mener vi, at det er ganske overflødigt at give modersmålsundervisning.
De penge, som også Det Konservative Folkeparti var inde på, er det bedre at bruge på danskkundskaberne.
Der skal ikke herske tvivl om, det er klart og tydeligt sprog, at det er det, det handler om for os.
At fordele de ressourcer på en anden og en bedre måde.
Med hensyn til den høring, vi havde for et års tid siden - som Det Radikale Venstre også var inde på - da må jeg sige, at hvis man lagde mærke til de to piger, vi havde der: de havde været i landet cirka lige lang tid
, men den ene var meget, meget svær at forstå, og det var hende, der havde haft modersmålsundervisning.
Den, der aldrig havde haft modersmålsundervisning her i dette land, var meget nem at forstå.
Klart og tydeligt dansk sprog var der fra den side, hvor den anden havde vanskeligheder også ved at forstå de spørgsmål, der kom fra politikerne.
Så kan man jo sige: Jamen er det ikke ligegyldigt, om de kan tale et forståeligt dansk sprog.
Jeg synes, det er utrolig vigtigt, hvis de - som nogle partier her ønsker at også flygtninge skal - skal integreres i samfundet, så er det da utrolig vigtigt, at man kan det danske sprog klart og tydeligt, og at man ikke oplever, at de har været her 20, måske 30 år og stadig væk har svært ved at udtrykke sig på dansk.
Fru Anne Baastrup sagde godt nok, at det kunne ikke komme bag på mig, nej, det er klart, at SF ikke støtter det, og som jeg også sagde, jeg ville da nok have fået et chok, hvis SF pludselig var gået her på talerstolen og havde ytret sympati for Fremskridtspartiets holdninger i denne her sag, og jeg ville også have taget det som noget, der var betænkeligt.
Så ville jeg nok have studset lidt mere over mit forslag, hvad det i grunden var, der stod, hvis det var således, at SF kunne støtte det.
Også med hensyn til Det Radikale Venstre.
Det er klart, vi ligger milevidt fra hinanden på det her felt, og sådan skal det jo åbenbart fortsat være.
Men vi håber så, at også vælgerne vil gøre klart, hvad det drejer sig om med hensyn til bl.a. modersmålsundervisning.
Jeg kan nævne et eksempel.
Det er fra min egen kommune, hvor jeg selv sidder som kommunalbestyrelsesmedlem, og hvor alle partierne - inklusive Socialdemokratiet - faktisk har været med til at lave en slags civil ulydighed over for regeringen og har sagt: Vi ønsker ikke at give modersmålsundervisning, der er simpelt hen ikke økonomiske ressourcer til det.
Vi vil hellere bruge dem f.eks. på danskundervisningen.
Lige fra Socialdemokratiet til Fremskridtspartiet var vi enige om, at det her ville vi ikke være med til længere.
At man så ligesom trak i land på et tidspunkt, da man fik at vide, at nu kunne der altså ske nogle alvorligere ting,
var selvfølgelig kedeligt, for jeg synes, man skulle have trukket det igennem.
Jeg mener for den sags skyld, at kommunerne skal have deres egen udlændingepolitik.
De skal kunne sige: Vi ønsker ikke at give modersmålsundervisning.
Og det var da et skridt i den rigtige retning, som vi plejer at sige herinde, men det kunne så ikke blive gennemført.
Jeg må ærligt tilstå, at inderst inde havde jeg det lidt dårligt med det, for jeg mener reelt, at det forslag, der ligger her i dag, er det, der er brug for
, hvis vi skal se på, hvor de økonomiske ressourcer bliver brugt bedst muligt. Jeg var naturligvis glad for, at hr. Frank Dahlgaard havde en vis sympati og velvilje over for forslaget.
Det kom ikke bag på mig.
Det er klart, og med de ytringer, der kommer fra hr. Frank Dahlgaard, tror jeg ikke, at vi reelt står mange millimeter fra hinanden på det her område.
Men Det Konservative Folkeparti - forstod jeg - mente alligevel til sidst, at man var gået lidt for langt, og at det skulle være ad frivillighedens vej. Hr. Henning Urup var også principielt positiv over for forslaget, men at kommunerne eller amterne for den sags skyld skal dirigeres af Folketinget, er jo ikke noget Venstre ønsker som sådan.
Det er i hvert fald det, man siger.
Men nu er det jo som bekendt sådan, at Venstre siger ét, men gør noget helt andet.
Når det f.eks. drejer sig om, at amterne skal tvinges til at bruge privathospitaler, så vil man gerne pålægge amterne et eller andet ude omkring.
Nogle gange synes man, at det dér med lokalstyre osv. skal fratages amterne eller kommunerne, men på andre tidspunkter er det således, at man ønsker, det skal være frivilligt.
Så havde vi hr. Baadsgaard, og hr. Baadsgaard er jo en venlig person og altid stille og rolig og afbalanceret i sine ytringer, og jeg vil da takke for, at sådan er det her i salen med hr. Baadsgaard. Det, jeg forstod, var, at nu ville man afvente hvad DPI, Dansk Pædogisk Institut, kom frem til, og så ville man prøve at arbejde videre ud fra det punkt.
Jeg kunne måske have sagt mig selv, at Socialdemokratiet nok ville ytre sig på den måde.
Det er ganske rigtigt, at det her er endnu mere vidtgående end det, vi tidligere har fremsat, og det gør vi jo også opmærksom på, men jeg må nok sige, at i det, som hr. Baadsgaard kom med, var der ligesom på et eller andet tidspunkt en lille åbning alligevel.
Man afviste ikke fuldstændigt at debattere det her, for man har nok været klar over, at mange socialdemokratiske politikere, ja, sågar folketingsmedlemmer, har ytret sig om, at det nok burde være noget, kommunerne selv skulle afgøre.
Det synes jeg er fint.
Jeg tænker her på den uddannelsespolitiske ordfører for Socialdemokratiet, fru Anne-Marie Meldgaard, som har udtrykt utrolig positive tanker i fjernsynet om, at det skulle være frivilligt.
Jeg må da sige, at det måske er en åbning i Socialdemokratiet, og så må vi håbe, Socialdemokratiet kan påvirke undervisningsministerens parti så meget, at også Det Radikale Venstre forstår, at på et tidspunkt må vi gøre det frivilligt for kommunerne.
Det vil være et kæmpe skridt i den retning, som Fremskridtspartiet ønsker.
Jeg kunne sige mange andre ting om det her, men jeg vil bare til slut oplyse, at vi naturligvis må tage til efterretning, at man ikke ønsker at få forslaget igennem.
Der var godt nok to partier, der ikke ytrede sig.
Jeg tror nok, at jeg måske på det ene partis vegne kunne sige, at det støtter forslaget, men jeg må sige, at der ikke er flertal i dag.
Så må vi håbe, at vi kan få et kanonvalg, så der ikke er et socialistisk flertal herinde i Folketinget, således at vi efter valget kan tage Fremskridtspartiets idé op og få gennemført, at der ikke skal være modersmålsundervisning i den danske folkeskole, eller at det i det mindste bliver frivilligt for kommunerne.