Lene Espersen (KF), 2002-02-07:
Efter beslutningsforslaget fra Enhedslisten opfordres regeringen til i indeværende folketingsår at fremsætte de nødvendige lovforslag og foretage de nødvendige administrative ændringer for at sikre, at der indføres psykologbehandling som valgfrit alternativ til fængselsstraf i visse sager om vold mellem ægtefæller eller samlevende.
Et forslag om psykologbehandling som alternativ til fængselsstraf, dvs. som vilkår i en betinget dom, indgik også i Kristeligt Folkepartis beslutningsforslag om tiltag mod vold i familien, B 20, som blev førstebehandlet i sidste uge.
Som jeg fortalte dengang, er en tværministeriel arbejdsgruppe om vold mod kvinder allerede i fuld gang med at udarbejde forslag til en styrket indsats mod voldelige overgreb mod kvinder i familien, for det er jo typisk kvinderne, det går ud over, selv om der selvfølgelig også er mandlige ofre, som ikke må glemmes.
Det er planen, at regeringen i løbet af foråret fremlægger en samlet handlingsplan til bekæmpelse af vold mod kvinder.
Forslaget om psykologbehandling som alternativ til fængselsstraf er et blandt mange forslag, der i øjeblikket overvejes i den tværministerielle arbejdsgruppe.
Hvad konklusionen på overvejelserne bliver på dette punkt, er det imidlertid for tidligt at sige noget om.
Jeg vil gerne sige, at jeg bestemt har sympati for tanken om gennem psykologbehandling at forebygge, at voldelige ægtefæller begår nye overgreb.
Samtidig er det imidlertid vigtigt for mig at fastholde, at vold i hjemmet er en forbrydelse, som straffes og skal straffes på linje med ethvert andet overgreb på et andet menneske.
Det er ikke i sig selv en formildende omstændighed, at volden er begået i hjemmet.
Vi har en klar forpligtelse til at bekæmpe ikke blot den synlige vold, men også den mere usynlige vold, der begås inden for hjemmets fire vægge, og som i mange tilfælde ikke kommer til omverdenens kendskab, fordi den forurettede kvinde i forholdet ikke står frem og anmelder overgrebet. Uanset spørgsmålet om en ordning med psykologbehandling som vilkår i en betinget dom er det vigtigt at overveje mulighederne for en styrket behandlingsindsats på dette område. Socialministeriet har allerede iværksat projektet Vold i familien, som strækker sig over en treårig periode og afsluttes i 2003.
Et delprojekt går ud på at udarbejde et såkaldt psykosocialt læringsprogram for mænd med voldeligt adfærdsmønster.
I den forbindelse er der ved at blive udviklet et særligt behandlingsprogram for mænd, der er voldelige over for deres samlevende kvinder og børn. Forberedelsen er allerede i fuld gang, og behandlingsprogrammet forventes iværksat sidst på året.
Det er muligt, at erfaringerne fra dette projekt kan inddrages i udformningen af en særlig målrettet form for psykologbistand, og det vil naturligvis blive overvejet, når der er gjort erfaringer med behandlingen.
Der kan også findes inspiration hos kriminalforsorgen, der som led i fængselsafsoningen kører særlige programmer for at forebygge vold efter løsladelse.
Forudsætningerne for at udvikle det kognitive færdighedsprogram har været at tage udgangspunkt i den enkelte indsatte og undersøge, hvordan han tænker, hvilken selvforståelse han har, og hvordan han prøver at løse sine problemer.
Programmet baserer sig endvidere på en teori, som med udgangspunkt i forskning antager, at flere lovbrydere ikke har fået udviklet deres kognitive færdigheder på en sådan måde, at de kan mestre en ikkekriminel adfærd.
Ifølge teorien kan disse færdigheder imidlertid indlæres.
På grund af de positive erfaringer, tilbagemeldinger fra såvel instruktører som indsatte, blev programmet i 1996 indført i flere lukkede og åbne fængsler.
Også dette program bygger på de kognitive teorier, og har som formål, at deltagerne lærer at beherske og styre deres vrede, så den ikke omsættes til aggressiv adfærd.
Jeg er som sagt positivt indstillet over for nye initiativer mod vold i hjemmet.
Enhedslistens forslag overvejes imidlertid som nævnt allerede i en tværministeriel arbejdsgruppe, og jeg mener derfor, at vi bør afvente anbefalingerne fra den tværministerielle arbejdsgruppe, før vi tager en beslutning.
Derfor kan regeringen på det grundlag, der foreligger i dag,
ikke støtte beslutningsforslaget.