runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen J. Klint (S), 2001-04-03:
Svaret til fru Aase D. Madsen skal være, at jeg ikke her på talerstolen vil stå og tage forskud på de resultater, der kan være af udvalgsarbejdet. Jeg har sagt, at embedslægeinstitutionen får en rolle i det nye tilsyn, også på det lægefaglige område, men jeg tror, vi skal passe på, at vi ikke kommer til at lave en utilsigtet dominoeffekt ved at bruge begreber som uvildigt tilsyn, for vi kunne jo nemt risikere, at kommunerne så heller ikke kunne føre tilsyn med børnehaver, skoler og alt muligt andet, og det er jo en utilsigtet negativ sidegevinst ved det her.
Vi skal give et godt lægefagligt tilsyn på plejehjemmene, og så skal vi drøfte, hvordan vi får det organiseret sammen med det øvrige tilsyn, der skal være med den øvrige del af omsorgen og plejen.
Aase D. Madsen (DF), 2001-04-03:
Der foregår altså mystiske ting.
fra sundhedsministeren fra den 14. februar, og der står, at lovforslaget tager sigte på, at embedslægeinstitutionerne i fremtiden vil få pligt til at foretage tilsynsbesøg med de sundhedsfaglige forhold på de danske plejehjem, således at der udføres sundhedsmæssige tilsyn, som er uafhængige af de kommunale myndigheder.
Det kan jeg altså ikke se indgår nogen som helst steder
i lovforslaget.
Der må da være et gevaldigt skisma mellem det, som sundhedsministeren har sagt, og det, som socialministeren har sagt.
Nu ved jeg jo godt, at jeg kan ikke stå her og tage sundhedsministeren til indtægt, men det står jo altså sort på hvidt her.
Hvorfor er embedslægeinstitutionerne forsvundet fra de sundhedsmæssige tilsyn på plejehjem?
Pia Christmas-Møller (KF), 2001-04-03:
Fru Aase D. Madsen sætter jo fingeren på det afgørende punkt
i denne her sag, nemlig om vi får uvildige tilsyn på plejehjemsområdet eller vi ikke gør.
Socialdemokratiet og regeringen har lagt et forslag
frem, som ikke sikrer os et uvildigt tilsyn.
Jeg vil gerne høre: Hvad er de præcise argumenter bag den fastholden, at det skal være kommunerne, der skal føre tilsynet?
Jeg vil opfordre Socialdemokratiet og regeringen til virkelig at ændre signaler på det her område.
Karen J. Klint (S), 2001-04-03:
Jeg tror, at vi skal passe på den meget store risiko, der er for, at vi kommer til at tale os fra hinanden i stedet for at tale os sammen om at ende et andet sted end det, hvor man måske lige konkret står med det forslag, den model, der ligger foran os i dag.
Jeg er overbevist om, at både ministeriet og andre vil samle os til en tværpolitisk snak om, hvad vi forstår ved det lægelige tilsyn.
Og der er jeg enig i, at det skal være et uvildigt lægeligt tilsyn.
Men der er jo mange andre typer tilsyn, som også skal ske på et plejehjem.
Så i forhold til det lægelige tilsyn har jeg ikke problemer med, at det udgår fra embedslægeinstitutionen.
Men lad os snakke om, hvordan det hænger sammen, også i forhold til de andre elementer, der skal være, for at et tilsyn også kan bruges til, at man får udviklet den brede omsorg i og på plejehjemmene.
Det, jeg kan svare, er den socialdemokratiske gruppes holdning til det, og der har jeg lige sagt, at vi er parate til at drøfte embedslægernes rolle i det tilsyn, som vi snakker om at forny, og som vi snakker om at konkretisere.
For i og med at kommunerne jo ikke har beskrevet den måde, de fører tilsyn på, så er det fint, at de får hjælp til at beskrive de elementer, der skal indgå i et tilsyn.
Og der får det lægelige tilsyn også en stor plads.
Aase D. Madsen (DF), 2001-04-03:
Ja, det kan jeg altså ikke bruge til så meget, for det var jo det svar, som jeg ikke ønskede at få, for det kan jo bruges til hvad som helst.
Men jeg kan da oplyse om, at hvis Socialdemokratiet ikke vil indsætte uvildige embedslægetilsyn, så skal Dansk Folkeparti nok komme med et ændringsforslag, så det gøres helt klart, at det skal lægges over til embedslægerne.
I øvrigt kan jeg ikke forstå, at man sidder alle høringssvar overhørig; 99,9 pct. af høringssvarene går ud på, at man ønsker, det skal være embedslægerne, der skal have det uvildige tilsyn med plejehjem og plejeboliger.
Tove Fergo (V), 2001-04-03:
Det er til det sidste, hr. Villy Søvndal sagde, altså at det er til mennesker, som ikke kan nås på anden vis.
Det er jo lige netop kernen i denne forespørgsel i dag, for her taler vi jo om effekten af behandlingen. Jeg synes, det er for tidligt at give op.
Det står mig fuldstændig klart, at den behandling, der bliver ydet i dag, ikke er god nok generelt set.
Den er ikke god nok, og det er det, vi skal have undersøgt, det er det, vi skal have kortlagt.
Og det fungerer jo heller ikke.
Der er ikke noget ordentligt efterværn, og det vil sige, at hvis de mennesker er så heldige at komme i behandling, jamen så sætter man dem i behandling, og så sender man dem ud igen til ingenting eller til det samme miljø igen og efterlader dem dér.
Det er det, der er problemet.
Så er det klart, at så bliver de dårligere og dårligere og dårligere, og så er det, vi kommer til sidst
Derfor skal vi have det her til at fungere.
Det er det allervigtigste, og det er det, debatten handler om i dag.
Vi skal have behandlingen til at fungere.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-04-03:
Nu var fru Tove Fergo og jeg jo til stede sammen på den høring, og jeg er fuldt ud klar over Venstres holdning.
Derfor er det også væsentligt for mig at sige nu, at det ikke drejer sig om at legalisere hash.
Det drejer sig i højere grad om, at den indsats, der skal gøres, ikke mindst på den efterforskningsmæssige og den politimæssige side, hvad der i øvrigt også kom frem på høringen, bliver koncentreret om de stoffer, som er farlige.
Og når jeg siger farlige, så er det de hårde stoffer. Det synes jeg er et spørgsmål til overvejelse i samtlige politiske partier, for hvis man vil det, så skulle der jo meget gerne kunne blive behandlingsressourcer tilovers til at tage sig af de mennesker, der er røget ud i et misbrug.
Tove Fergo (V), 2001-04-03:
Fru Yvonne Herløv Andersen var inde på, at konklusionen af Unge og rusmiddelhøringen ligesom skulle være, at vi skulle koncentrere os om de hårde stoffer og misbrugerne af de hårde stoffer, og der må jeg sige, at der er jeg fuldstændig uenig.
Jeg synes, det er et fantastisk farligt skråplan at komme ud på, at vi ligesom begynder at acceptere, at unge eksperimenterer med stoffer, for det var nemlig sådan, jeg hørte det, og den konklusion, jeg gik hjem med i min bevidsthed efter den høring, var, at det er o.k., at unge eksperimenterer med stoffer.
Det har de gjort til alle tider, og det gør de også nu, og lad dem bare det, og det er kun de sårbare unge, som virkelig kommer ud i det hårde misbrug.
Jeg mener virkelig, at der skal gribes ind hurtigt og øjeblikkeligt, også over for misbrug af hash og ecstasy og alt det andet.
Derimod er jeg helt enig med fru Yvonne Herløv Andersen i problemerne med de ikkeøkologiske stoffer, hvis jeg må kalde dem det.
Man kender virkningerne af det, men alle de syntetisk fremstillede drugs er frygtelig farlige, og det synes jeg bestemt vi skal have vores opmærksomhed rettet mod, for vi aner ikke, hvordan de i virkeligheden virker, og hvordan de påvirker hjernen.
Men jeg vil på ingen måde acceptere, at vi ligesom kommer ud på den glidebane og lukker øjnene for det enormt farlige, det er, også at påbegynde et misbrug af hash.
Aase D. Madsen (DF), 2001-04-03:
De har jo haft flertal på et eller andet tidspunkt.
Tove Fergo (V), 2001-04-03:
Fru Aase D. Madsen begynder at inddrage satspuljepartierne i ansvaret for, at der ikke er mere effekt, eller at effekten af narkobehandlingen ikke er blevet målt, og at narkofølgegruppen ikke er blevet nedsat.
Jeg kan hermed meddele fru Aase D. Madsen, at jeg personlig har skrevet flere breve til socialministeren og krævet, at narkofølgegruppen blev nedsat, og det har altså taget over 1 år, før det er lykkedes.
Det forvaltningsmæssige ansvar ligger jo nu engang hos regeringen.
Men det er så sandelig regeringen, der har ansvaret, så jeg vil godt være fri for, at fru Aase D. Madsen begynder at klandre i hvert fald os fra Venstre for det.
Aase D. Madsen (DF), 2001-04-03:
Det er for Dansk Folkeparti utrolig vigtigt at få at vide, hvor langt vi er nået med behandlingen af stofmisbrugerne.
Er effekten af behandlingen god nok?
Eller gør den i virkeligheden mere skade end den gør gavn, så længe man ikke kan og vil fastholde stofmisbrugere i et forhandlingsforløb?
Her tænker jeg specielt på den fuldstændig uacceptable situation, at børn i Danmark bliver født med abstinenser og hjerneskader på grund af, at gravide misbrugere ikke kan fastholdes i stoffri behandling.
Muligheden er der, men tilsyneladende benytter amterne sig ikke af den, og det er dybt beklageligt.
Man kan også spørge, hvorfor Danmark har så højt et dødstal blandt narkomanerne.
Har en metadonbaseret behandling en succesrate?
Eller er det den mest bekvemme metode til at vende ryggen til problemerne på, set i forhold til en reel stofafvænning?
Hvad med behandlingsmetoden, Kongens Ø udfører set i forhold til andre behandlingsmetoder?
Hvor mange behandlingsmetoder er der i det hele taget?
Og hvor mange amter har klistret etiketten »forsøg« på for at få statstilskud?
Hvad betyder det for de stofmisbrugere, der er parate til at gå i behandling, men som ikke kan komme til at få behandling på grund af ventelister?
Alle disse og mange flere utrolig vigtige spørgsmål kan vi ikke få svar på, på trods af at det mildt sagt ikke har manglet på politisk eller mediemæssig fokus på stofmisbrugsområdet.
Det er jo ikke selve behandlingsformen, der ikke er kendskab til, men det er, om alle de millioner, der hvert år bruges på området, har været mere eller mindre spildt.
Og hvilke negative følgevirkninger har det haft for stofmisbrugerne, der måske år efter år med det ene tilbagefald efter det andet i virkeligheden er blevet skubbet længere og længere ud på afgrundens rand, på grund af at de har deltaget i uanvendelige og uansvarlige forsøgsbehandlinger, hvor fagligheden reelt mangler?
Er det i virkeligheden økonomien, der tæller i forhold til de private behandlingssteder?
Det er tilsyneladende satspuljepartierne, der skal have æren for, at den til enhver tid siddende socialminister ikke er blevet holdt ordentlig i ørerne.
Agerskov II-rapporten, som var et resultat af narkofølgegruppens redegørelse fra 1998 om udviklingen i kommunernes og amternes sociale indsats for stofmisbrugere, kunne vel også have foranlediget, at der blev sat fokus på succeskriteriet i de igangværende behandlingsformer.
Derfor er det på et meget, meget sent tidspunkt, at det er gået op for de såkaldt ansvarlige partier, at det måske ikke helt har været tilfældet.
Ikke mindst problemerne omkring de stadig yngre hashmisbrugere mener jeg det er godt vi sætter fokus på og får set, hvad vi kan gøre på det område, for vi ved jo, at i hælene på al stofmisbrug følger der kriminalitet, og ved bare én afvænnet narkomisbruger eller stofmisbruger vil der være store menneskelige og samfundsmæssige gevinster at hente.
Så Dansk Folkeparti står gerne bag det forslag til vedtagelse, der kommer.
Villy Søvndal (SF), 2001-04-03:
Jeg vil godt prøve, fordi jeg synes, det er en meget væsentlig debat, at klargøre igen, hvad der skiller, og hvor vi formentlig er enige.
Vi er jo enige i, at vi skal behandle, vi skal behandle, vi skal behandle, vi skal behandle.
Det er grunden til, at de, der har deltaget i satsforhandlingerne de gange, ved, hvilken rolle SF har spillet i forhold til at få flere penge til behandling. Vi skal advare, vi skal advare, vi skal advare.
Og så kommer det moralske spørgsmål fra fru Tove Videbæk, som nu ingen mulighed har for at svare igen, så jeg skal nok lade være med at gøre det polemisk: Når vi så kan konstatere ligesom schweizerne har gjort, ligesom hollænderne har gjort, ligesom tyskerne har gjort, ligesom vi gør herhjemme i Danmark, at selv når vi har behandlet maksimalt, er der en gruppe, vi ikke når af forskellige grunde, fordi det her er et meget sammensat problem, og mennesker er meget forskellige, og så kommer det moralske spørgsmål: Skal de mennesker hjælpes eller skal de ikke?
Vi ved fra erfaringerne fra Schweiz, at de her mennesker får en bedre sundhedstilstand, får bedre sociale forhold, at de kan bevare deres boligforhold, at nogle af dem oven i købet i en situation, hvor de dér nedværdigende misbrug ophører, kommer i en social situation, hvor de holder op med at være misbrugere.
Det synes jeg godt, man kan forstå, når man ændrer et liv fra fuldstændig kaos til delvis orden.
Det er den diskussion, vi skiller på.
Men den vender vi tilbage til på et senere tidspunkt.
Tove Videbæk (KRF), 2001-04-03:
Hr. Villy Søvndal mener, at nogle af os ikke ønsker at se virkeligheden i øjnene.
Men det er jo lige præcis det, jeg mener, at vi her i dag gør, og at det er det, som debatten drejer sig om.
Vi skal og vil se virkeligheden i øjnene, og virkeligheden i dag er, at man har en alt for dårlig succesrate i behandlingen af narkomaner.
Man er alt for optaget af kun at afgifte og kun at afvænne.
Man behandler for kort tid.
Man behandler i alt for høj grad ambulant med metadon og kaffe, som fru Tove Fergo nævnte.
længere behandlingsperioder til med efterværn, med resocialisering osv.
Narkomanerne skal hjælpes til bolig, job, uddannelse osv. Er hr. Villy Søvndal ikke enig i, at det er det, vi skal satse på?
Villy Søvndal (SF), 2001-04-03:
Jeg tror ikke, det er virkeligheden, der er forskellig.
Men jeg tror, det er villigheden til at kunne holde ud at kigge den i øjnene.
Så kunne man jo lige så godt ud fra den definition, fru Tove Videbæk lige havde, definere Maria Kirkeplads' forplads som et fixerum.
Der bliver jo fixet ganske massivt hver eneste dag, hver eneste aften.
Det foregår bare under nogle forhold, hvor man gør det i en stress-situation.
Det giver nogle voldsomme skader på legemet hos dem, der gør det, så sker det med konsekvent urene stoffer, og så sker det med en meget stor blanding af sprøjter.
Der eksisterer ikke et fixerum.
Den alvorlige del af denne her debat, hvis man kan holde ud at se virkeligheden i øjnene, drejer sig derfor om: Kan vi reducere det dér?
Vil vi gå ind aktivt og forsøge på alle de punkter, hvor det er muligt, at reducere skaderne?
Jeg vil godt sige, at når jeg synes, det i Danmark er en meget påtrængende diskussion, så er det, fordi vi, selv efter at vi har rustet op i det omfang, vi har, på den sociale indsats, må vi konstatere, at der er nogle mennesker, vi ikke når.
Vi ved fra erfaringer fra Holland, fra Schweiz, formentlig meget snart fra Tyskland, at nogle af de mennesker, man ikke var i stand til at nå med andre midler, er man i stand til at nå, hvis man tør kigge den her virkelighed i øjnene.
Det vil have den konsekvens, at de ekstremt høje dødstal, vi har i Danmark, vil blive nedbragt.
Vi ligger næsthøjest i Europa, kun overgået af Luxembourg.
Og det her har ikke noget som helst at gøre med at være tilhænger af fri narkotika i samfundet i øvrigt.
Det er en moralsk-etisk diskussion, om ikke også de her mennesker skal hjælpes.
Pia Christmas-Møller (KF), 2001-04-03:
Vi har ventet længe på dette udspil fra regeringen, og i betragtning af, hvor længe vi har ventet, og i betragtning af den heftige forudgående debat, der har været ført, er det et lidt skuffende resultat, vi har foran os.
Det burde således ikke være en overraskelse for regeringen, at der er et massivt flertal her i Folketinget, som ønsker et uvildigt tilsyn på plejehjemsområdet.
Det er også fremgået af debatten i dag, og det vil formentlig komme til at stå endnu tydeligere, når debatten er tilendebragt.
Derfor vil jeg gerne opfordre regeringen og socialministeren til under de udvalgsforhandlinger, vi skal i gang med, at slå ørerne ud og være imødekommende, så vi får det uvildige tilsyn, vi har brug for.
Det Konservative Folkeparti er stålfast med hensyn til, at vi skal have et uvildigt tilsyn.
Og hvad mere er: Vi mener, det skal være embedslægeinstitutionen, der skal være omdrejningspunktet for dette uvildige tilsyn på det sundhedsfaglige område.
Vi er åbne over for, hvordan det kan gøres; det vil vi gerne diskutere, vi har forskellige ideer.
Men grundlaget er: Vi vil have et uvildigt tilsyn, og omdrejningspunktet skal være embedslægeinstitutionen. Når det er sagt, synes jeg, det er godt, at man i lovforslaget lægger op til, at kommunerne skal udarbejde planer for den samlede pleje- og omsorgsindsats over for de ældre, der bor i plejehjem eller lignende boliger.
Det er tiltrængt, og det ser vi frem til.
Det vil vi gerne umiddelbart give tilsagn om at støtte.
Men vi savner en mere præcis beskrivelse af, hvilken kompetence disse pårørende- og beboerråd skal have.
De flotte ord og fine hensigter, som den socialdemokratiske ordfører kom med omkring demokrati på dette område, kan jeg helt tilslutte mig, men jeg savner lidt flere holdepunkter i selve lovforslaget.
Igen her vil jeg opfordre til, at regeringen under udvalgsarbejdet vil være imødekommende, så vi får en reel mulighed for ikke alene at høre på de mennesker, som bor på plejehjemmene, og som derfor klart må være interesseret i at bidrage med både ideer og forslag, men også at vi får inddraget de mange ressourcer, som rent faktisk findes i pårørendegruppen.
Jeg har modtaget henvendelser fra mange pårørende, som er meget ærgerlige over, at de ikke kan få lov til at bidrage med den viden, de har om deres ældre familiemedlem, at de ikke kan få lov til at bidrage med forslag og ideer til at forbedre forholdene.
Her handler det om regler og metoder og arbejdsgange, men det handler også om holdninger, holdninger i pårørendegruppen, men også holdninger i personalegruppen og ikke mindst hos ledelsen, og her tror jeg, det er vigtigt, at man ikke ser de pårørende som et tidkrævende element, men som et konstruktivt medspillende, ressourcefyldt element.
Jeg kan også sige det på den måde, at jeg tror ikke, loven bliver til noget, hvis ikke regeringen viser sig velvillig over for folketingsflertallet.
Overordnet: Vi er positive over for, at der endelig sker noget på området, men det er ikke godt nok, som det ligger på nuværende tidspunkt.
Til gengæld kan jeg love, at vi vil gøre vort til, at det bliver et gedigent resultat, når vi kommer til tredje behandling.
Tove Videbæk (KRF), 2001-04-03:
Jeg kan så lige for en ordens skyld sige til fru Aase D. Madsen, at det sådan set var hr. Villy Søvndal, der bragte det op i debatten, og det har jeg så stillet spørgsmål om.
Men jeg vil spørge hr. Villy Søvndal: Når hr. Villy Søvndal nu siger, at jeg er helt galt afmarcheret, når jeg sammenligner fixerum og hashklubber, er det så ikke korrekt forstået, at både i hashklubber og i fixerum er det sådan, at man indtager et euforiserende stof?
På den måde sammenligner jeg fixerum og hashklubber, og derfor mener jeg, at når vi ikke vil have hashklubber, bør vi heller ikke have fixerum.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-04-03:
Forslaget er fremsat på baggrund af en meget lang debat om forholdene på plejehjemmene, forhold, som CD også har følt sig foranlediget til at fremsætte forslag om at ændre.
Derfor har jeg haft meget større forventninger til, at regeringen havde hørt på det, debatten havde drejet sig om, og i højere grad havde ladet forslaget gennemsyre af det.
Dér blev jeg inspireret af hr. Villy Søvndal, der citerede fra Bibelen heroppefra, så jeg vil matche det med den situation, hvor jeg mener, at regeringen har manglet lydhørhed og citere fra Johannesevangeliet, 5. vers: »Og lyset skinner i mørket, og mørket begreb det ikke«.
Det synes jeg er meget betegnede for det forslag, der er lagt frem.
Fru Aase D. Madsen citerede fra Pårørendegruppen for Svage Ældre, en pårørendeforening, der blev skabt på grund af magtesløshed.
Magtesløshed fra de pårørendes side, fordi der ikke har været nogen, der rigtig har lyttet, eller rettere sagt, der er ikke blevet handlet på området.
Det er det, der har været problemet.
Den hvidbog, de har udgivet, beskriver omsorgssvigt, manglende pleje, fejlmedicinering, manglende vilje og tid til kommunikation med de ældre og deres pårørende.
Jeg mener, den bog er nødvendig læsning.
Det er den faktisk, hvis man gerne vil forstå den debat, der er om de tilbud, som vi giver de mennesker, som af helbredsmæssige årsager er nødt til at visiteres til et plejehjem. Derfor er det så trist, at det bud, der så kommer på, hvordan man imødekommer den kritik, ikke afspejler netop det.
Men lovforslaget deler sig i tre, og det første pålægger kommunerne at udarbejde en ældreplan for plejeområdet, det kan vi da kun være enige i.
Det er jo legio, hvad der bliver udarbejdet af planer i de her år.
Men CD mener, at kommunalbestyrelsens rolle er alt for dominerende, samt at rådets kompetence er af en art, der kendes fra skolebestyrelser fra for flere år tilbage.
Det vil sige, at de rent faktisk ikke skal beslutte meget andet, end om man skal have kage eller wienerbrød om søndagen.
Vi synes, det er så meget mere betænkeligt, som det tredje punkt i lovforslaget giver kommunalbestyrelsen en tilsynsforpligtelse.
Da det drejer sig om det lægefaglige tilsyn, synes CD, at det kunne udføres af en praktiserende læge, der var særlig interesseret, eller det kunne være en kommunelæge, som jo også eksisterer, eller en embedslæge for den sags skyld. Nu kunne jeg høre, og det har jeg vist i øvrigt også læst, at de praktiserende læger fraskriver sig det, jeg ved ikke, om det ikke er et spørgsmål om økonomi og overenskomst på området.
Men det, CD gerne vil, er at have en egentlig bestyrelse på det enkelte plejehjem.
Personaleforhold skal høre under kommunalbestyrelsen ligesom i øvrigt i en privat institution.
Bestyrelsen skal kunne komme og gå uanmeldt samt tale med de beboere, der måtte ønske det.
Bestyrelsen udarbejder så en årlig redegørelse til brug for kommunalbestyrelsen.
CD er enig med regeringen i, at der skal ske noget på det her område, men vi er da ikke enige i det, der er foreslået.
Derimod vil CD fremsætte ændringsforslag, som jeg har skitseret nu.
Aase D. Madsen (DF), 2001-04-03:
Ja, jeg synes jo også, at debatten løber lidt af sporet nu, når vi er helt derude, hvor det handler om rene sprøjter osv.
Det, som Dansk Folkeparti har lagt i dette forslag til vedtagelse, er yderligere viden.
Bruger vi millionerne eller milliarderne godt nok, og er behandlingsmetoderne gode nok?
Jeg mener ikke, der skal lægges alle de ting, som fru Tove Videbæk også bragte på banen, i dette forslag til vedtagelse.
Det ligger der ikke i det.
Jeg giver hr. Tom
Behnke fuldstændig ret.
Det er jo de svage grupper, der selv får lov til at betale dem.
Lad os lige få det bragt på plads.
Og med hensyn til at der i Dansk Folkepartis nej ligger, at der skal lægges mindre vægt på de lægelige afgørelser, så er det jo ikke således, at vi ikke lægger vægt på, at der selvfølgelig også skal tages hensyn til nedslidning, det er da alfa og omega.
Så lad være med at komme og skyde os sådan noget i skoene, at det er vores ærinde, det passer jo ikke.
Villy Søvndal (SF), 2001-04-03:
Det er jo en lidt svær, men ret vigtig detaildiskussion, som Dansk Folkeparti rejser.
Men jeg synes, man skal være opmærksom på i den her diskussion, at de grupper, der tabes, hvis man insisterer på en meget lægelig afgørelse, hvem er det?
Det er de mennesker, der har de uklare diagnoser.
Det er dem med fibromyalgi, det er dem med whiplash, det er dem med kronisk træthedssyndrom, hvor lægevidenskaben er uenig om, hvilken betydning en sådan diagnose har.
Og så er det de nedslidte medlemmer fra LO, som ikke har en klar diagnose, men som lider af almindelig nedslidning på grund af monotont, gentaget arbejde.
Det synes jeg bare, man skal huske.
Aase D. Madsen (DF), 2001-04-03:
Nu omtaler ministeren fokusering.
At man ikke kun skal fokusere på det, man ikke kan.
Og selvfølgelig skal man også fokusere på lægernes afgørelser.
Men det, Dansk Folkeparti er bange for, er, at man fokuserer for meget på sagsbehandlerne.
Jeg ved godt, at det indgår som et led i førtidspensionsreformen, at sagsbehandlerne skal have bedre uddannelse, men vi er altså bange for, at man overlader for meget til sagsbehandlerne og måske for lidt til de lægelige afgørelser.