Margrete Auken (SF), 2003-11-27:
Adrenalin er en kostbar væske, og man skal passe på med, hvem man giver adgang til sin adrenalin, så jeg vil godt starte med at sige, at jeg ærgrer mig over, at det lykkedes både fru Birthe Rønn Hornbech og kirkeministeren at få adgang til min adrenalin.
Det burde ikke være sket, og det beklager jeg.
Jeg blev klar over, hvorfor det var sket, og der er ingen grund til at spilde kræfter og adrenalin på det, og det blev jeg klar over, da jeg hørte den konservative tale nu, for det var virkelig balsam for sjælen.
Således at det ikke handler om at beskylde hinanden for noget, men handler om, at vi faktisk i øjeblikket, som det er blevet gjort gældende i forskelligt toneleje i løbet af denne her debat i dag, hvordan vi forholder os relevant til det, der sker på alle niveauer i den danske folkekirke i øjeblikket.
Det handler også om, hvordan vi får landet debatten om brydningsfladerne mellem den danske folkekirke og grundtvigske frimenigheder og derudover også mellem folkekirken andre trossamfund osv., på en måde, så den bliver frugtbar for alle parter.
Det minder lidt om et indlæg, for det er klart, at hvis det skulle oversættes direkte til lov, så ville det altså have problemer med grundloven.
Ikke på grund af økonomien i det, men fordi netop § 4 forudsætter en støtte til kirken.
Bl.a. har Kristeligt Folkeparti, eller som de hedder nu Kristendemokraterne, gjort meget ud af at vise, at
det først var i 1920, der kom penge mellem kirken og staten på den måde her, og det er ikke dér, det ligger, men det ligger i en række andre forhold.
Der er da også i Enhedslistens - undskyld jeg siger det - debatindlæg en række ting, der faktisk bør tages fat på, og meget af det kan man jo tage fat på også under den gældende grundlov.
På nogle punkter vil jeg ikke sige, at Enhedslisten løber åbne døre ind, så langt er vi ikke kommet.
På enkelte punkter, f.eks. i spørgsmålet om konfirmandundervisning, er det sådan, at det i stigende grad er noget, der finder sted uden for skoletiden.
Især de steder, hvor man har valgt at bruge 8. klasse til konfirmandundervisningen, fordi det simpelt hen er en klasse, det er mere håndterligt at undervise, synes nogle af os, ligger det uden for skoletiden.
Det gør det i hvert fald på Frederiksberg, og jeg tror også det gælder Helsingør Stift og andre steder i landet.
Det kan vi bestemt udmærket støtte, og jeg kan sige til forslaget om økonomien i det, at i det omfang der skal gives statstilskud, skal det gives til det, der er statsopgaver såsom bevarelse af fredede kirker osv.
Det har jo i meget, meget lang tid været SF's forslag, jeg tror helt tilbage fra 1992, i stigende grad støttet også af andre og støttet af mange inden for kirken, men altså ikke inden for Folketinget. Hvis jeg lige skal nævne et par andre ting, kan jeg tage civilregistreringen.
Jeg tror, det kommer til at ske, at den bliver flyttet, fordi selv om det var fuldstændig rigtigt, hvad kirkeministeren sagde, at man har betalt denne enorme overførsel over de kirkelige ligningsmidler, og det har været meget, meget dyrt, så kan jeg høre rundtomkring, at mange siger, at nu støtter man, at den bliver flyttet fra kirken.
F.eks. i Sønderjylland, hvor den altid har ligget ovre i det kommunale, ja,
der går de altså ikke og mener, at deres kontakt til folket er svagere, end den er i resten af landet. Men det forslag er i hvert fald et, der har opbakning mange steder, og som vi også støtter i SF. Vi mener altså stadig væk, at der er noget, der hedder religion, som vi godt vil skille lidt ud fra begrebet livsanskuelse.
Religionsundervisning hed det også, da jeg gik
i skole som barn.
Vi forudsætter selvfølgelig, at man lægger vægt på det, der er basis i den danske kultur, så det er ikke meningen, at man skal have det lige over det hele, men at man også skal have kendskab til andre religioner på et solidt niveau, ligesom kendskabet til kristendommen bør være på et solidt niveau. Jeg kan huske, at jeg som lærer af og til, når eleverne sagde, at de gerne ville høre om fremmede religioner, sagde: Tak, så begynder vi med kristendommen.
Og det var af og til med rette, at man tog fat dér. Så det er ikke, fordi den kristendomsundervisning, der er foregået gennem mange år, har gjort et voldsomt indtryk - i hvert tilfælde ikke på alle skoler.
Med hensyn til spørgsmålet om godkendelse af trossamfund mener jeg, at vi har et problem med, at vi ikke har fået opfyldt § 68 og fået lavet en lov om det spørgsmål.
Det hænger selvfølgelig stadig væk sammen med, at der er noget, der hedder andre trossamfund.
Jeg tror, at selv hvis man havde en fuldstændig adskillelse af kirke og stat, ville man jo være nødt til at lave et lovgivningssystem for, hvordan religionsudfoldelsen i et land kan være.
Jeg tror, vi skulle ønske os at få et samarbejde om at finde ud af at lave en sådan lovbestemmelse.
Vi ville selv med den gældende grundlov, hvis vi opfyldte § 66 og § 68, komme på niveau med den europæiske menneskerettighedskonvention, og det var jo værd at stræbe efter.
Det er et system, man kender mange steder.
Så det bliver mine ord til Enhedslistens forslag, som jeg opfatter som et indlæg i den debat, vi har kørende.
Så til det socialdemokratiske forslag, som jo har afstedkommet meget spektakel.
For det er jo i virkeligheden ikke Enhedslistens forslag.
Selv om tonen var mest skinger i det første indlæg mod Enhedslisten, så er det jo Socialdemokraternes forslag, der hidser folk op herinde, fordi der blandt en del af Folketingets medlemmer er en stor frygt for, at kirken efterhånden skulle kunne finde ud af at formulere ting selv og gerne ville være i stand til det.
Jeg kunne også forstå på de indlæg, fru Karen Klint kom med i debatten her, at man er opmærksom på, at der allerede, bare siden det forslag blev udformet første gang, er sket en hel del ting.
Jeg tror, det var ministeren, der før sagde, at der ikke forelå forslag fra kirkeligt hold.
Det så jo næsten ud, som om Kirkeligt Samfund skulle meldes til politiet, da man for 10-12 år siden foreslog stiftsråd og kirkeråd, men de foreslår nu selv med fuld styrke stiftsråd og er i stigende grad, jeg kunne sige det på den måde, ikke afvisende over for
et landskirkeråd.
I Københavns Stift får vi nu stiftsråd, det var netop til behandling i mit menighedsråd forleden aften, og der var 14 ud af 16, der gav opbakning til stiftsrådet i København.
Der er en række andre stifter, der faktisk forestiller sig, at der nu skal være valg til stiftsråd, som jo inden for gældende lovgivning gives så meget indflydelse, som man kan.
Så det er ikke helt hr. Knud Erik Kirkegaards meget, meget mundlamme kirke.
Jeg vil meget gerne støtte det, jeg kan høre, hr. Knud Erik Kirkegaard siger, og jeg tror ikke, at han får held med at kneble kirken.
Jeg tror sådan set heller ikke, at det er hans ønske, når det kommer til stykket, eller sige, at der er dele af menneskelivet, som kirken ikke må mene, at evangeliets tugt og trøst berører.
Jeg tror ikke, det vil være hr. Knud Erik Kirkegaards synspunkt, at der ikke skal være en forkyndende kirke, som skal kunne det, og ikke kun en, der skal beskæftige sig med penge.
Men med den støtte jeg kunne høre også lå hos hr. Knud Erik Kirkegaard, så bliver det faktisk første gang i folkekirkens historie, at de forsøg, der har været på at opfylde § 66, som det hedder i dag, altså løfteparagraffen, ikke bliver bremset af politiske grunde.
Det er jo en interessant, og jeg havde nær sagt, myte, at det er kirken selv, der ikke har kunnet blive enig.
Der er en række forskere, der har vist, at næsten hver eneste gang, de fremkomne forslag er blevet stoppet, har det været af politiske grunde.
Det har været politiske partier, der har modsat sig.
Men nu får vi altså så bredt fra kirken, som man næsten kan vente sig, forslag til, hvordan man kan overtage ansvaret for sit eget hus inden for rammerne af den gældende grundlov, dvs. inden for kirke-stat-forbindelsen, som vi kender den nu, således at man ikke behøver at afvente en grundlovsændring for at kunne gøre det, og i fuld respekt for den tradition, der har været, kommer der nu forslag.
Det bliver de ganske vist mødt med, men det vil være vidunderligt, hvis ikke det længere er et flertal, der siger det.
Jeg kan høre, at Socialdemokraterne ikke vil afvise det på den måde, og så vidt jeg kunne høre, vil De Konservative heller ikke bare sige, at det kan de godt pakke fuldstændig sammen, for det er os, der bestemmer, og det er Folketinget, og vi er de eneste, der har demokratisk legitimitet til at sidde og råde over kirkens ånd og penge.
Det er os, der skal bestemme, både hvad de skal tro, og hvad de skal gøre.
Det vil ikke blive sagt - det vil aldrig blive sagt så tydeligt, som jeg refererer det her, men det har tit været indholdet i det, der faktisk er sket.
Det er jo ikke nogen tilfældighed, at der i Folketingets store bog om grundloven kunne være en hel artikel, det var den af Hans Gammeltoft-Hansen, om, at den danske folkekirke var det eneste trossamfund i Danmark, der ikke havde trosfrihed, der ikke havde religionsfrihed, men som var fuldstændig underlagt kirkeministeren, og det er jo så også det, vi for fuldt drøn har oplevet med den nuværende kirkeminister.
Debatten har kørt længe, det skal hun ikke have æren for, men hun skal jo have en hel del af æren for, at der er kommet en sådan turbo på den, som man ikke har set før.
Det vil jeg sådan set meget gerne takke kirkeministeren for, jeg tror ikke, at det ellers kunne være sket, og jeg tror, at den sidste episode, vi havde her med spindoktoren, gør, at man kan forstå, at også ideologisk er det godt at holde sig langt væk.