Morten Messerschmidt (DF), 2006-10-10:
Vi behandler i dag L 26, som jo er en genfremsættelse, og Dansk Folkeparti var faktisk meget begejstret, da man valgte at trække forslaget tilbage i sidste samling og afvente Kommissionens rapport for at fordybe sig i tingene, for at finde ud af, hvordan forholdene i Bulgarien og Rumænien var, og først på den baggrund reelt træffe beslutning om, hvorvidt man kunne tilslutte sig, at udvidelsen skal finde sted i 2007 eller 2008.
Jeg vil godt starte med at sige, at for Dansk Folkeparti er det fuldstændig uforståeligt, hvordan man kan indlede et optagelsesforløb, en forhandling om medlemskab af EU med, at man på forhånd, inden man ved, i hvilken retning forhandlingerne vil udvikle sig, inden man ved, hvilke problemer der vil opstå i fremtiden,
lægger sig fast på en dato – og at man ikke bare lægger sig fast på en dato, men at man også lægger sig fast på et resultat.
Jeg er fuldstændig uforstående over for, hvordan man kan indgå i sådan nogle forhandlinger, hvor man har sagt, at Bulgarien og Rumænien selvfølgelig skal med senest ved indgangen til 2008, uden reelt at vide, hvordan afslutningen af de mange kapitler i optagelsesforhandlingerne vil udvikle sig.
Vi kan jo altså i dag se, at der er markante problemer i de to lande.
Det er helt klart, at vi i Europa har en fordel i at samarbejde.
Vi har en fordel i at udveksle erfaringer, i at slå pjalterne sammen, når det kommer til større internationale spørgsmål.
Det er en grundlæggende god idé at arbejde sammen på nogle centrale områder.
Men for at et sådant samarbejde kan fungere, er man nødt til at stille nogle basale krav til de lande, som indlemmes i samarbejdet.
For os at se og i øvrigt også for Kommissionen lever de to lande, som vi taler om, altså ikke op til de basale kriterier.
Den rapport, som vi har fået fra Kommissionen, vidner i den grad om, at man anerkender, at det var en fejl på forhånd at love medlemskab fra 2008.
Det er jo et stort lapperi på de mange problemer, som man reelt har med de to lande, men som man ikke kan gøre noget ved, fordi man har lovet landene medlemskab.
Det er det afgørende problem, som EU har skabt, og det er et problem, som vi i Dansk Folkeparti ikke bare sådan er villige til at tage på os.
Vi vil ikke stemme for de to landes medlemskab i 2007.
Hvorfor så ikke det?
Man kunne jo også stille et andet spørgsmål: Hvorfor har Kommissionen ikke taget sin egen udsendte repræsentant i Bulgarien og Rumænien, hr. Klaus Jansen, og hans beretninger seriøst i rapporten?
Klaus Jansen, som har været udsendt til særligt Bulgarien, men også har været i Rumænien, har tilkendegivet, at der i Bulgarien siden 2001 er blevet begået 100-150 mord af mafiaen, og at ikke et eneste af dem har ført til domfældelse.
Det er helt almindeligt, at små virksomheder skal betale beskyttelsespenge for at kunne drive virksomhed, for at undgå at blive ramt af hærværk.
Der er ingen, der aner, hvor den landbrugshjælp og strukturstøtte, som de to lande nu vil blive berettiget til at få, reelt vil komme hen.
Område for område er der ganske enkelt ikke tjek på tingene.
Det er ikke noget, som helt uafhængige og ligegyldige ngo’er og kilder siger; det er ikke noget, der kan citeres fra tredjehånd i aviserne; det er noget, som Kommissionens egen udsendte Klaus Jansen har fremført i sin kritik af den proces, som Kommissionen har sat i gang.
Og den kritik tager vi altså meget alvorligt i Dansk Folkeparti.
Det her handler nemlig om, hvorvidt Kommissionen er indstillet på at se i øjnene, at man begik en fejl; at det var en fejl på forhånd at love Bulgarien og Rumænien optagelse i EU senest i 2008.
At det var en fejl, forekommer fuldstændig ubestrideligt, når man ser på, hvordan forholdene er i dag.
Nuvel, siger Kommissionen så, vi laver nogle undtagelser, vi vil ikke have hele det indre marked med, vi vil ikke tage det retslige område med osv. osv., men konsekvenserne står tydeligt for enhver.
Man kan stille sig selv spørgsmålet, hvordan vi fra Europas side bedst skærmer os mod den internationale kriminalitet, som kommer fra Bulgarien og Rumænien, om vi gør det ved at have landene med og dermed give dem øget mulighed for at bevæge sig over grænsen, eller om vi gør det ved ikke at have landene med og vente en periode, indtil kriterierne er efterlevet.
Her står det fuldstændig klart for os, at det sidste naturligvis er den rigtige løsning.
Derfor og af en lang række andre årsager kan vi ikke støtte det af udenrigsministeren fremsatte forslag.