runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Erik Larsen (V), 1998-02-06:
Til fru Elsebeth Gerner Nielsen vil jeg gerne sige, at vi er helt klar over, hvad rækkevidden er af de forslag, som Venstre fremsætter.
Det var vi også i marts 1996, da vi havde førstebehandling af vores forslag her i Folketinget.
Det er jo ufatteligt, at hr. Villy Søvndal nu bliver bekymret for økonomien, efter at hr. Holger K. Nielsen faktisk har klandret regeringen for, at man ikke turde kaste sig ud i en diskussion om, at man måske skulle bruge nogle flere penge på det her område.
Så jeg vil sige, at SF har altså det synspunkt, at økonomi ikke er noget, man taler om, hvis det drejer sig om ens egne forslag, men hvis det er andre, der kommer med andre ideer om, hvordan børnefamiliernes vilkår kunne forbedres, er det lige pludselig et kæmpeproblem, at vi måske skal omprioritere nogle ressourcer inden for området.
Jeg vil godt understrege, at de danske kommuner om 2 år har brugt omkring 2 mia. kr. på at bygge institutioner i Danmark.
Det er, hvad det her koster.
Når de institutioner skal fyldes op, er det her faktisk udgiftsneutralt.
Derfor behøver hr. Villy Søvndal ikke at bekymre sig så meget om økonomien i det.
Der er masser af gevinster i, at forældre i højere grad får fleksibilitet og mulighed for at passe deres egne børn.
Det er da rigtigt, at vi i de nye sociallove har fået en ordning, som jeg også er glad for.
Den har bare lige den lille mangel, at forældrene ikke selv må modtage tilskuddet og passe deres egne børn.
Det er det, Venstre gerne vil have, for så får familierne reelt fleksibilitet og valgfrihed.
Når hr. Villy Søvndal nævner nogle tal, kan jeg kun bekræfte dem, for han er som regel rimelig til tal, så også i denne situation vil jeg bekræfte tallene.
Men det hænger ikke sammen, når nogle taler om, at det giver flaskehalsproblemer, hvis vi indfører sådanne ordninger.
Det giver aldeles ingen flaskehalsproblemer, det giver nogle muligheder for, at måske 5 pct. eller 10 pct. af dem, der i dag har børnene i offentlige pasningsordninger, ville vælge anderledes.
Det er det, vi taler om, og hvorfor ikke give de mennesker den mulighed, når de gerne vil have den?
Ja, jeg må igen slutte på grund af taletiden.
Bruno Jerup (EL), 1998-02-06:
Hr. Erik Larsen kom med nogle forskellige forslag, og et af forslagene går på, at man kan prøve at få pengene til at følge barnet.
Men man skal prøve at analysere, hvad konsekvenserne af det forslag er, og jeg vil gerne høre, om hr. Erik Larsen er opmærksom på, at en af konsekvenserne af det forslag kan være og vil sandsynligvis blive, at man i langt højere grad får en situation, hvor specielt kvinderne bliver skubbet ud fra arbejdsmarkedet i længere perioder.
Dermed er man lige præcis i den problemstilling, som også statsministeren var inde på.
Det synes jeg er vigtigt at tage stilling til i forbindelse med de familiepolitiske initiativer, vi ønsker at sætte i søen.
Er Venstres formål direkte og indirekte at rulle udviklingen 30 år tilbage?
Statsministeren nævnte, at det ikke var det, der var sigtet.
Det er den ene problemstilling.
Er det det, der er formålet?
Jeg synes, det er vigtigt, når man laver et forslag, at det ikke har den effekt, medmindre man ønsker at rulle udviklingen 30 år tilbage.
Det kan jo være, det er Venstres politik.
Det er den ene ting.
Den anden ting er, at i den servicelov, som blev vedtaget i sommer med Venstres stemmer, er der en formålsparagraf for børneområdet, for institutionsområdet, som indholdsmæssigt er god.
Er det ikke rimeligt, hvis den har mening overhovedet, at alle børn i dette land har mulighed for at få det tilbud, som den formålsparagraf beskriver?
Hvordan kan vi sikre det ved den model, som hr. Erik Larsen nævner?
Jette Gottlieb (EL), 1998-02-06:
Jeg synes, det er en meget pudsig måde, denne diskussion foregår på.
Det er en diskussion om vanebegreber.
Det er ret besynderligt, og der er ikke noget vingesus i det. Børnepasningsorloven er jo en måde, hvorpå pengene følger børnene.
Den muliggør nemlig forældrenes frigørelse fra arbejdsmarkedet i perioder.
Men den ordning har Venstre forsøgt at sabotere fra starten og siden gentagne gange været med til at forringe og vanskeliggøre brugen af.
Jørn Pedersen (S), 1998-02-06:
Nu har hr. Erik Larsen nogle gange manglet tid, når han skulle svare på spørgsmål heroppefra, så jeg vil dels gentage et spørgsmål, dels rejse et nyt spørgsmål.
Hr. Erik Larsen fremhæver Norge som et helt specielt og godt tilfælde.
Hr. Erik Larsen er vel klar over, at den norske ordning vil koste et sted mellem 3 og 4 mia. kr.
Jeg forstod ikke helt på svaret til hr. Villy Søvndal, om Venstre vedstod sig, at den ordning, man egentlig foreslår, koster 2,3 mia. kr. Men vi taler om et beløb i milliardklassen, som Venstre nu ønsker at bevilge, det Venstre, der, som jeg i mit tidligere indlæg henviste til, suser rundt i dagspressen i øjeblikket og forklarer, at statens forbrug er kæmpestort. Hvor er sammenhængen henne?
Venstre vil sænke det offentlige forbrug, og samtidig vil man pøse penge ud i milliardklassen
netop på det område, man kalder frit valg.
Jeg vil overhovedet ikke tage stilling til substansen i frit valg-modellen nu, for det kan være en selvstændig diskussion, som jeg også håber bliver rejst her i dag.
Men jeg spørger stille og roligt og forsigtigt til: Hvor er Venstres økonomiske sans henne?
Hvad mener man i grunden?
Vil man forgylde nogle, og hvem vil man i givet fald forgylde, hvis det passer, hvad andre Venstrefolk siger?
Hvem er det, man så vil gå ud og tage fra?
Det er jo også interessant at få at vide, når vi nu er i gang.
Erik Larsen (V), 1998-02-06:
Det er da klart, at Venstre overvejer, hvad det betyder økonomisk, men det er jo lige så klart, at når vi ser på, at det efterhånden er 90 pct. af alle børn i dette land, der bliver passet i offentlige dagtilbud, så ved vi også, hvad det koster.
Der er 10 pct. tilbage, som vælger noget andet.
I Norge, som hr. Jørn Pedersen refererer til, har man ikke helt de samme forudsætninger.
Der er ikke så megen offentlig pasning, og derfor bliver ordningen fra Norge selvfølgelig tilsvarende dyrere.
I Danmark er vi jo ved at have gjort børnepasningsområdet til næsten et grundlovssikret område.
Det skal jeg ikke tale imod, for det er i overensstemmelse
med mange forældres ønske.
Men så må vi også sige, at vi må agere på en måde, så vi giver friheden tilbage til familierne, til dem, der vil.
Vi skal ikke tvinge nogen til frihed, men vi skal give dem mulighed.
Jeg er ked af, at hr. Jørn Pedersen her i en debat, som handler om holdninger og om familiernes vilkår, fokuserer mere på den nationaløkonomiske vinkel af de her ting end på, hvad det vil betyde for den enkelte familie at stå med en valgfrihed.
Jo, jeg vedkender mig også fuldt og helt det skridt, vi tog i den sociale servicelov.
Derfor håber jeg på, at debatten i dag vil give muligheden, vil give åbningen, der gør, at vi kan komme
videre.
Til fru Jette Gottlieb skal jeg sige: Ja, det er en helt bestemt måde, men det er forældrene selv og ikke samfundet, der bestemmer.
Det er ikke samfundet, der skal komme og sige: Nu skal I vælge sådan og sådan.
Sådan er det stort set i dag, men vores måde giver friheden tilbage til familierne, og det er vi fuldt bevidst om.
Ja, så gik det igen galt med tiden. Til hr. Bruno Jerup ganske kort: Venstre ønsker selvfølgelig ikke med sådan et forslag at ændre på de grundlæggende ønsker i familierne om, hvem der skal passe børnene hvor og hvornår.
Jan Petersen (S), 1998-02-06:
Jeg takker for det svar, hr. Erik Larsen gav mig på spørgsmålet om flaskehalse.
Jeg skal vende tilbage til det, men først sige: Det frie valg, som Venstre forestiller sig, kan jeg ikke se andet end er en pengemaskine, man etablerer, så man kan vælge mellem forskellige priser.
Jeg skal gøre opmærksom på, at så vidt jeg husker forslaget, da det var fremme sidst, er konsekvensen ganske betragtelige stigninger i den pris, folk skal betale for at have deres børn i daginstitution.
Jeg kan ikke læse forslaget anderledes, sådan som jeg husker det fra sidste gang, det var fremsat.
Så ønsker hr. Erik Larsen sig norske tilstande.
Norske tilstande: færre kvinder på arbejdsmarkedet.
Det er et klart budskab.
For hr. Erik Larsen sagde selv: Det er derfor, det er dyrere at lave det.
Underforstået, at man åbenbart skal ud at finansiere, at kvinder - for det bliver vel kvinder, som skal blive hjemme i stedet for at gå på arbejde, det er vel det, der er formålet - kan blive hjemme.
Undskyld, jeg spørger: Kan jeg så ikke få et tilskud til den del af det hjemlige arbejde, jeg udfører, bare på timebetaling efter et taxameter, f.eks.?
Jeg skal spørge hr. Erik Larsen, om 5 pct. færre sygeplejersker på danske sygehuse ikke giver flaskehalse dér.
Har man forestillet sig en eller anden regulering, der kunne forhindre det, ligesom vi har i orlovsordningen?
Flaskehalse er væsentlige, vil jeg sige til hr. Erik Larsen.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-02-06:
Hr. Erik Larsen antydede, at jeg nærmest var ligeglad med samfundsøkonomi.
Det vil jeg godt tilbagevise.
Jeg sagde, at der skal prioriteres, at vi er villige til at prioritere, og det har vi vist i vores ansvarlige økonomiske politik.
Men der skal prioriteres med fornuft, vil jeg sige til hr. Erik Larsen, og Venstres forslag er en overordentlig ufornuftig måde at prioritere på.
Det medfører skævheder, og at man i praksis bomber udviklingen tilbage i tiden, for det kan, som hr. Jan Petersen var inde på, kun gennemføres, hvis der samtidig gennemføres kraftige brugerbetalinger, en konsekvens, der betyder, at man lukker en masse daginstitutioner, og at man får en helt anderledes opbygning af det her, ligesom det også vil få konsekvenser for arbejdsmarkedet.
Friheden tilbage til familierne, siger hr. Erik Larsen.
Jeg er fuldstændig enig.
Vi skal have friheden tilbage til familierne.
Derfor skal vi ændre den nuværende børnepasningsorlov og gøre den mere fleksibel, give bedre økonomiske muligheder, gøre den til et attraktivt tilbud netop for at give frihed og bedre mulighed for, at børn og forældre kan være sammen.
Men denne børnepasningsorlov har Venstre konsekvent modarbejdet, man har forringet den, man er gået imod den.
I stedet for har man et slogan, man kalder »friheden tilbage til familien«, og »pengene skal følge barnet«.
Det hænger overhovedet ikke sammen, hverken på den ene eller den anden måde.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-06:
Jeg skal først kvittere over for hr. Erik Larsen for bekræftelsen af, at tallene var rigtige.
Så står vi i den interessante situation, at Venstres og formentlig også De Konservatives model er der 2.000 mennesker, der har valgt, og over for den står den daginstitutionsmodel, som 500.000 har valgt.
Jeg spørger ganske forsigtigt: Hvem er det, der er formynder i denne sag?
Hvem er det, der gør sig til talsmand for, hvad andre folk skulle, i stedet for i virkeligheden at respektere det frie valg?
Jeg skal også takke for bekræftelsen af, at Venstre er villig til at smide 2,3 mia. kr. ud i verden.
Efter at have lavet to finanslovforlig med regeringen og for første gang i mange, mange år at få overskud på de offentlige budgetter er det klart, at det bekymrer SF, hvis
Venstre skulle vende tilbage med de underskud, vi så op igennem 1980'erne
Selvfølgelig bekymrer det et socialt og økonomisk ansvarligt parti som SF.
Erik Larsen (V), 1998-02-06:
Jeg er faktisk lidt ked af at sige det, men hr. Jan Petersens og hr. Holger K. Nielsens indlæg her er faktisk en hån mod en moderne kvinde.
De påstår, at hvis man giver valgmuligheder, vil kvinderne blive nødt til at vende hjem til hjemmene og ikke være på arbejdsmarkedet.
Det er en grov undervurdering af nutidens kvinder, og den deler jeg ikke.
Jeg tror, at familierne i dag, og det viser alt også, i højere grad inden for familien tilrettelægger tingene, sådan som tingene fungerer bedst.
Så jeg kan ikke deltage i den dér frygt for, at fordi man giver frihed, vælger folk nogle ting, som man er imod.
I øvrigt er hr. Jan Petersens hukommelse rigtig dårlig, for det forslag, Venstre havde om frit valg, byggede fuldt bevidst på, at det ikke skulle koste mere for de familier, der havde børn i offentlig børnepasning.
Det var hele grundprincippet.
Enhver tanke om, at det skulle koste mere, ville selvfølgelig være dybt forkert og ødelæggende for sådan en fritvalgsordning. Og så igen hr. Villy Søvndal, som er meget optaget af økonomi: Hvis der er forældre, som flytter børn fra den offentlige ordning og til fritvalgsordningen, sparer det offentlige altså penge, og derfor er det her et spørgsmål om prioritering.
Det er et spørgsmål om, hvordan vi vil tilrettelægge familiernes muligheder og ikke et spørgsmål om nationaløkonomi, for der er ikke den store merudgift ved Venstres forslag.
Så jeg kan anbefale SF at prøve at gå ind i den konstruktive linje, de anlagde tidligere på dagen med hensyn til at prioritere, og så anbefale lidt mere åbenhed, sådan at de måske også kunne overveje fornuften i Venstres måde at anskue tingene på.
Vibeke Peschardt (RV), 1998-02-06:
Hvis man vil bruge 2,3 eller 2,7 mia. kr. til at sende kvinderne ud af arbejdsmarkedet for gå hjemme og passe børn, så genopliver man en meget gammel diskussion her i Folketinget netop om kvinderne ud af arbejdsmarkedet.
Spørgsmålet er så, om de vil det.
Det, diskussionen her i dag burde handle om, var at give børnefamilier, mænd som kvinder, fleksibilitet i form af overenskomster på arbejdsmarkedet, i form af hvad man kan finde ud af her i Folketinget ved at regulere på orlovsordningerne, og så lad os få et system skruet sammen, som kommer til at virke, og ikke de gammeldags forslag om kvindeløn og kvinderne hjem til børnene.
Jan Køpke Christensen (FP), 1998-02-06:
Jeg synes, det var unfair for ikke at sige meget unfair af den sidste ordfører over for hr. Erik Larsen at sige, at det bare er kvinderne, der kommer hjem til kødgryderne.
Det var faktisk det, der blev sagt.
Jeg fornemmer heller ikke, at vi i dag er i den situation, at det vil ske.
Og hvorfor skulle det lige være kvinden?
Det kan for den sags skyld lige så godt være manden i huset.
Jeg tror netop, at vi i dag har et helt andet familiemønster, der gør, at det, som blev sagt af den radikale ordfører, slet ikke bliver tilfældet.
Men jeg vil godt opfordre hr. Erik Larsen til, at vi ligesom drejer debatten ind på det, det handler om.
Det er et problem i samfundet som sådan, og Venstres ordfører sagde det ganske rigtigt også i sin ordførertale, at det er skatteniveauet, der er medvirkende til, at begge parter skal ud på arbejdsmarkedet i dag.
Derefter skal vi lave nogle bedre pasningsordninger, for vi har det store skattetryk. Vi skal se fremad, tænke på en ny regering og så få skatteniveauet sat drastisk ned, så der er mulighed for, at den ene part kan blive derhjemme.
Det er det, vi skal satse på, og så glemme de socialistiske ideer.
Jette Gottlieb (EL), 1998-02-06:
Jeg synes, hr. Erik Larsen skylder mig et svar på, hvorfor det ikke er muligt at opfatte børneorlovsordningen som en penge-følger-børnene-ordning.
Med hensyn til det frivillige, så er der fuldstændig frit valg på det område, altså bortset fra de begrænsninger, som økonomien jo altid sætter, og den har Venstre været stærkt med til at forringe.
Så i øvrigt den lille beklagelige skønhedsplet, som Venstre også var med til at lave, at børnenes muligheder for at have forældrene hjemme lige netop begrænses, hvis far tilfældigvis er sygeplejerske.
Erik Larsen (V), 1998-02-06:
Til fru Vibeke Peschardt vil jeg gerne sige, at jeg ikke har talt om, at pengene skal følge moderen.
Pengene skal følge barnet, og hvem der så vil gøre brug af den ordning, om det er far, mor, bedstefar eller bedstemor, er for så vidt Venstre uvedkommende.
Det er op til familiens eget valg.
Igen er jeg utrolig ked af, at man er så usikker på, hvordan det vil virke.
Jeg tror netop, at forsøgene med fritvalgsordningen har givet en meget god pejling på, at det her det altså ikke vender op og ned på kønsroller og på, hvordan familier indretter sig.
Det får ikke kvinder i bred forstand til at vælge arbejdsmarkedet fra.
Det giver i en periode i en families liv mulighed for at prioritere.
Til fru Jette Gottlieb vil jeg godt sige, at i orlovsordningerne, barselorlov osv., er det selvfølgelig også sådan, at pengene følger barnet, men hvornår, hvor meget og hvor længe er inden for nogle meget præcise rammer.
Når vi lægger vægt på vores ordning, er det, fordi familierne kan planlægge langsigtet, for vi forestiller os faktisk ordningen, fra barnet er et halvt år, og til barnet påbegynder børnehaveklassen.
Man kan så vælge ud og ind af ordningen; hvis et barn f.eks. har ekstra behov i en periode, kan man vælge ordningen og være hjemme hos barnet.
Jeg er selvfølgelig helt enig med hr. Jan Køpke Christensen i, at en væsentlig problemstilling i børnefamiliernes hverdag er det høje skattetryk og afgiftstryk, som begrænser friheden, men det er en sag, som vi måske lige knap kan løse her i formiddag.
Tove Fergo (V), 1998-02-06:
Jeg vil spørge hr. Erik Larsen, om han ikke kan bekræfte, at denne hektiske diskussion, der har været på baggrund af Venstres ordførers ordførertale, i virkeligheden bunder i en total forskellig opfattelse af, hvad det enkelte menneske er i stand til at vurdere selv.
Er det ikke Venstres holdning, at den enkelte familie godt kan finde ud af at tilrettelægge sin tilværelse selv, uden at staten, samfundet og Folketinget vedtager en masse regler og love for, hvordan livet skal leves i familierne?
Og vedrørende den debat, der har været om økonomien i Venstres forslag, vil jeg også bede Venstres ordfører bekræfte, at det gennemsnitligt koster ca. 100.000 kr. om året at drive en vuggestueplads, at det koster ca. 50.000 kr. at drive en børnehaveplads, og at etableringsudgiften for en daginstitutionsplads er på 150.000 kr.
Kan Venstres ordfører måske yderligere bekræfte, at 25 pct. af skolebørnene i dag kommer til psykologsamtaler, fordi de har det dårligt, og at det også koster en vældig masse penge?
Det synes jeg kunne være vigtigt at få præciseret.
Bruno Jerup (EL), 1998-02-06:
Pengene skal følge børnene.
Jeg går nu ikke ud fra, det er meningen, at lille Eske på 3 år skal have udleveret 85.000 kr., 85 pct. af de 100.000 kr., som fru Tove Fergo sagde, som han så kan gå rundt og købe institutionsplads for i kommunen.
Det bliver nok alligevel forældrene, der kommer til at bestemme det.
Jeg synes, hr. Erik Larsen slipper lidt uden om problemet i spørgsmålet: Hvilken effekt vil det have på kvindernes placering på arbejdsmarkedet?
For det er da rigtigt, som hr. Erik Larsen er inde på, at der er mange ting, der er ændret og også kvindernes indstilling til bl.a. at få uddannelse og arbejde.
Der er ingen tvivl om, at deres ønske om det i dag er lige så stort, som det er hos mænd, og det er et stort fremskridt.
Men familiernes økonomi er jo typisk skruet sammen af to indtægter, og vi har desværre et samfund, hvor det stadig væk
er sådan, at kvinder får lavere løn end mænd.
Det gør de af forskellige grunde, men også inden for den samme jobtype får de lavere løn end mænd.
Familierne vil, og det ved hr. Erik Larsen jo godt, typisk foretage en rationel vurdering.
Derfor er det bedre at gå efter nogle ideer om mere tid, altså at familierne skal have mere tid, frem for det dér med pengene, som hr. Erik Larsen er inde på.
Poul Nødgaard (DF), 1998-02-06:
Med hensyn til det sidst rejste spørgsmål kan jeg sige, at hvis hr. Jan Køpke Christensen havde hørt efter, så var det lige præcis det, jeg sagde i det tidligere indlæg, jeg havde her på Folketingets talerstol.
Så jeg vil ikke ulejlige Tingets tid yderligere med at besvare det spørgsmål.
Erik Larsen (V), 1998-02-06:
Jeg har et spørgsmål til fru Elsebeth Gerner Nielsen: Når det bliver sagt, at Venstre ønsker en egentlig forældreløn, hvad mener fru Elsebeth Gerner Nielsen så, at forældrene modtager, når de sender deres børn i offentlige pasningsordninger, som koster 100.000 kr., 50.000 kr., afhængig af, om det er vuggestuer eller børnehaver?
Er det ikke at give en form for forældreløn til dem, der vælger offentlige løsninger?
Jeg har svært ved at se andet, når pengene kommer fra samfundskassen.
Så lige for at få opklaret et spørgsmål.
Når muligheden for en fond, en speciel fond, bliver nævnt, er det her så Det Radikale Venstres forsøg på at indføre en ny arbejdsmarkedsafgift, som skal gå over i en offentlig fond, der så kan hedde en orlovsfond?
Bendt Bendtsen (KF), 1998-02-06:
Det kan da glæde os i Det Konservative Folkeparti, at arbejdsministeren virkelig dissekerer vores tale; der er også noget at hente.
Men jeg er ikke enig i, at der er en dobbelthed i det, vi siger.
Vi har sagt, at det burde være en menneskeret at have deltidsarbejde, og det er rigtigt, som arbejdsministeren helt klart har noteret sig, at man kan få deltidsjob, hvis man har en aftale med sin arbejdsgiver om det, og vi har jo også sagt, at man er nødt til at tilskynde arbejdsmarkedets parter.
Nu er det offentlige gået foran på mange områder, og det behøver vi ikke at diskutere i dag, men det er da vigtigt for os at få meldt ud, at der er nogle problemer omkring nogle overenskomster, og at arbejdsmarkedets parter selv bør prøve at se, om de kan tackle de her forhold.
Hvem der kom først eller sidst med, at ferieloven burde revideres, skal vi ikke diskutere, men vi er da kun glade for, at der er kommet nogle kommentarer om ferieloven, som vi har sagt er slidt og forældet.
Og så kan vi sige til statsministeren, at vi kan da kun glæde os over det forslag til vedtagelse, der ligger her i dag, så vi kan få noget kød og blod på de forslag og visioner, der er om børnefamiliernes vilkår.
Jette Gottlieb (EL), 1998-02-06:
Jeg er meget enig med arbejdsministeren i, at der er et spændingsfelt mellem arbejdsmarkedets og børnefamiliernes vilkår, og at det lige præcis er dér, vi skal sætte ind, og derfor vil jeg spørge arbejdsministeren helt konkret, om arbejdsministeren som led i den omtalte forpligtende dialog så vil sikre børnevenlighed på arbejdsmarkedet ved idéinput til overenskomsterne eller ved at gå i spidsen som offentlig arbejdsgiver eller eventuelt ved direkte lovindgreb.
Og de temaer, vi specielt tænker på, er selvfølgelig først og fremmest den nedsatte arbejdstid, men også overarbejdet og også den fleksible arbejdstid, som jo langtfra er noget entydigt gode for børnefamilierne, for den fleksible arbejdstid er jo ensbetydende med arbejdsgiverens ret til med ret kort varsel at kræve flere arbejdstimer af den enkelte medarbejder. Så fleksibel arbejdstid er ikke noget entydigt positivt ord i den sammenhæng; det hedder bare flekstid.
Men det er også et spørgsmål om lange transporttider og et spørgsmål om at gennemgå hele arbejdsløshedslovgivningen med henblik på at finde de steder, hvor den virker i modsat retning.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-02-06:
Jeg har et enkelt lille spørgsmål til arbejdsministeren
Ordet dialog forstår jeg godt.
Det betyder, at man snakker med virksomhederne.
Men hvis de nu ikke vil gøre noget, hvis de bare siger, at det, de her hører fra regeringen, da er meget interessant, men så ellers gør, hvad de plejer at gøre, betyder en forpligtende dialog så, at arbejdsministeren vil sige til virksomhederne: Hvis I ikke gør noget, kommer der en lovgivning fra regeringens side?
For hvis en forpligtende dialog skal have nogen mening, må den også betyde, at der efterfølgende bliver konkrete forpligtelser for virksomhederne - enten frivilligt eller, hvis det ikke sker frivilligt, ved at regeringen griber ind.