Morten Messerschmidt (DF), 2006-05-02:
Nå, det er ytringsfriheden.
Den savner de i Tyrkiet, men så er det godt, vi kan demonstrere, at vi har den i Danmark.
Det, som nu er spørgsmålet, er jo, hvordan man opnår den sikkerhed, regeringen så gerne vil have.
Sagen er jo, at alle, der ved noget om tyrkiske forhold, ved, at det er enormt store og vanskelige reformer, landet skal gennemgå, hvis det skal være muligt at leve op til kriterierne for et EU-medlemskab.
Og hvad sker der, når vi må konkludere, at EU ikke kan absorbere et land med 82 millioner muslimske indbyggere, der på nogle områder bliver den største medlovgiver og på nogle områder får vetoret over EU's lovgivning?
Hvilken reaktion vil vi se fra Tyrkiets side?
Jeg frygter, at vi vil se den reaktion, at Tyrkiet vender sig væk fra Vesten, og det er der ingen der har nogen interesse i.
Problemerne i Tyrkiet er markante, lige fra forfølgelsen af religiøse mindretal – jøder og kristne – og kurdere til en udpræget sympati for islamisk fundamentalisme.
Vi har senest set det i analyseinstituttet PIO's opgørelse over sympati for terrorisme i Tyrkiet, hvor omkring 20 pct. tilkendegiver at have sympati eller forståelse for selvmordsaktioner, og vi har set, at over 40 pct. mener, at islam som sådan skal spille en rolle i verden – noget, der blev meget konkret eksemplificeret, da vi hørte Abdullah Gül, den tyrkiske udenrigsminister, meget klart afslå at være mægler mellem Vesten og islam i den såkaldte Muhammedkonflikt.
Vi ved, at Tyrkiet har markante problemer med at overholde basale frihedsrettigheder som ytringsfrihed, forsamlingsfrihed, kønnenes ligestilling og basalt demokrati.
Det er ikke mere end 10 år siden, at Tyrkiet, den tyrkiske befolkning stemte en dybt fundamentalistisk regering til magten, Refah Partisi, der efterfølgende fik kendt sit regeringsprogram i strid med menneskerettighederne ved Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg.
I øvrigt er den nuværende premierminister i Tyrkiet tidligere medlem af Refah Partisi, og det siger meget om den udvikling, der foregår i Tyrkiet.
Og det siger meget om den umulige opgave, det er at gøre Tyrkiet til et vestligt samfund, et samfund, som kan leve op til de kriterier, man stiller til medlemslande i EU.
Jeg skal derfor på vegne af Dansk Folkeparti fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
Folketinget afviser tyrkisk medlemskab af EU, idet det bemærker, at Tyrkiet ikke inden for en overskuelig fremtid kan forventes at gennemgå en sådan modernisering, så landet kan leve op til de krav, der stilles til medlemskab.
Et forpligtende samarbejde som EU må nødvendigvis forudsætte en både politisk og kulturel ensartethed, hvilket Tyrkiet åbenbart ikke har i forhold til resten af EU.
På den baggrund erklærer Folketinget, at forhandlingerne med Tyrkiet aldrig skulle have været igangsat.
Den reaktion, der kan komme fra Tyrkiet, når optagelsesforhandlingerne ikke fører til det ønskede resultat, vil næppe være ønskelig.
I denne forbindelse erindrer Folketinget om, at flere medlemslande allerede har lovet deres befolkninger folkeafstemning om spørgsmålet.
Endelig understreger Folketinget, at det er vigtigt at knytte Tyrkiet til Vesten, hvorfor regeringen opfordres til at arbejde for gode handels-, forsvars- og sikkerhedspolitiske relationer til landet.«
Jeg noterede mig, at også fru Sjelle taler om absorptionskapaciteten, og det synes jeg selvfølgelig er godt.
Men derudover får vi jo ikke rigtig andet at vide, for det er jo åbenbart, at man netop ikke tager den alvorligt fra Konservatives side.
Man vurderer overhovedet ikke, om EU så kan absorbere Tyrkiet.
Det eneste, man gør, er at sige, at vi skal vurdere, om EU kan absorbere Tyrkiet, men man foretager ikke vurderingen.
Er det absorberbart, så at sige, ifølge den konservative tankegang?