runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne Baastrup (SF), 2000-04-13:
Det er SF's grundlæggende opfattelse, at vi skal støtte det her lovforslag.
Hvis vi skal kunne støtte en international domstol, så bliver vi også nødt til at følge op på det ved at stille muligheder for, at den internationale domstol rent faktisk kan få de pågældende, som de straffer, til at afsone i et eller andet land.
Men naturligvis skal vi have helt styr på, hvilke konsekvenser det får for det danske fængselssystem.
Det er min opfattelse, sådan som jeg læser lovforslaget, at det bliver de almindelige regler for, hvordan vi i øvrigt afsoner her i Danmark, der kommer til at gælde, således at vi ikke får et særskilt fængsel for de pågældende.
Grundlæggende støtter SF lovforslaget.
Søren Søndergaard (EL), 2000-04-13:
Jeg må indrømme, at det simpelt hen var en forbløffende række
af spørgsmål, som Dansk Folkepartis ordfører fik stillet her. Den eneste logiske konsekvens er, at dansk politi skal undlade at fange forbrydere, der er rigtig farlige, fordi det vil give problemer, hvis vi fængsler dem.
Hvilke problemer tror Dansk Folkeparti ikke, det gav for dansk politi og dansk fængselsvæsen at anholde svenskeren Clark Olofsson?
Det gav massevis af problemer, massevis af sikkerhedsmæssige problemer.
Skulle man have undladt det?
De skal sættes i fængsel, det er sådan set det, der er pointen, og hvis vi kan bidrage til, at nogle af dem, der er dømt for de allerværste forbrydelser, kommer til at afsone, så skal vi selvfølgelig gøre det.
Peter Skaarup (DF), 2000-04-13:
Jamen jeg skal da gerne svare på hr. Søren Søndergaards spørgsmål og fru Anne Baastrup, der ligefrem var, ja, hun var forbløffet, og hun var chokeret over den opfattelse. Der kan jeg jo så nævne, at man netop efter krigsforbrydelserne under Anden Verdenskrig gjorde det for at give alle en ens behandling, at for at sørge for, at man fik buret de farlige forbrydere, der jo var krigsforbrydere,
så lavede man et fængsel, der samlede alle forbryderne.
De allierede gik simpelt hen sammen om det her.
Og dér er det, vi foreslår, at man skal gøre det samme her, fordi det bliver vidt forskelligt, om en person afsoner den her dom, som vedkommende forhåbentlig har fået, i Danmark eller i Tyrkiet eller i Italien.
Fængselssystemerne er jo vidt forskellige, og det ved fru Anne Baastrup og hr. Søren Søndergaard jo også udmærket godt. I Danmark har vi et meget liberalt system, et utrolig liberalt system, i forhold til, hvad man har i andre lande.
I Tyrkiet har man sikkert et meget hårdt system, og dér er det, vi synes, at det vil være rigtigt, at når FN har taget den opgave på sig - og det er godt - at fange de her krigsforbrydere og at udforme straffen i Haag, jamen så vil det også være rigtigt, at selve strafafsoningen, fuldbyrdelsen sker i FN-regi, og dér må FN finde et passende sted til at gøre det, et afsondret sted, hvor det ikke kan lade sig gøre at befri de her fanger, hvor det er sådan, at de er afsondret i forhold til resten af fængselsområderne, vi ser, f.eks. i Danmark.
Og det er jo lige præcis det, som også Fængselsforbundet har peget på i den kritik, som de har rejst af forslaget.
Derfor er det, at vi synes, vi savner svar på nogle af de spørgsmål, bl.a. dem her, fra ministeren, før vi kan tage endelig stilling til, hvordan vi skal udforme vores holdning til det.
Tove Fergo (V), 2000-04-13:
Jeg forstår ikke ministerens svar.
Altså der er nogle familier, hvor der er sket noget ulykkeligt med børnene, og det er da sket, bl.a. fordi man fra kommunens side ikke har gjort, hvad man burde gøre.
Det har ikke noget med dokumentationskravet at gøre.
Når man fra en kommunes side beslutter, at nu skal det her barn tvangsfjernes, fordi der er en begrundet formodning om, at barnets problemer og familiens problemer ikke kan løses, mens barnet er i hjemmet, så kommer man med dokumentation fra kommunens side - mange gange en psykologundersøgelse, indberetninger, journalark, der er skrevet igennem årene om familien - og så siger familien, når de læser det for første gang i forbindelse med sagen: Det er løgn, det passer ikke, mit barn har det ikke på den måde, der står skrevet her.
Vi har ikke gjort og sagt sådan.
Vi vil have vores barn undersøgt af en psykolog, som vi vælger, for det passer i hvert fald ikke.
Det er bestilt arbejde.
Så siger man fra kommunens side: Det kan vi måske snakke om, men så må I selv betale.
Hvorfor skal det ikke være muligt for forældrene at kunne dokumentere, at de har ret ifølge loven.
I den eksisterende lov er indføjet en paragraf, en linje, om, at forældrene har mulighed for, eller børn og unge-udvalget har mulighed for at indkalde vidner.
Det bliver aldrig brugt.
Villy Søvndal (SF), 2000-04-13:
Jo, bestemt.
Det er jo helt afgørende, hvis kvaliteten i de tunge børnesager skal lykkes bedre, at vi sikrer, at underretningen, som er noget helt fundamentalt, lykkes.
Og underretning har betydning, tror jeg, i to tilfælde.
Det ene er det, fru Tove Videbæk nævner: at hvis en melding kommer fra en pædagog eller en nabo, eller hvem det nu er, om, at et barn lider overlast, så bliver der handlet på baggrund af den sag.
Men jeg tror måske, at en af de største barrierer er, at det sker i de kommuner, hvor man ikke sidder med 120 sager.
Jeg tror desværre, at der er nogle materielle barrierer, som vi også må undersøge, i den sammenhæng, men også gerne de modeller, som fru Tove Videbæk nævner.
Jeg er i tvivl om, i hvor høj grad vi skal lovgive om en bestemt model, men det kunne jo også være i form af en række anbefalinger i betænkningssammenhæng.
Den anden underretning, der er vigtig, er underretningen fra kommune til kommune.
Når et mishandlet barns forældre ikke vil møde myndighederne i X-købing, men vælger at flytte til Nordjylland, hvis de f.eks. bor på Lolland-Falster, og sagen derefter starter på ny, er det afgørende i den her lov, at vi sikrer, at det ikke udsætter sagen, så barnets rettigheder med hensyn til at blive beskyttet ikke er til stede.
Tove Videbæk (KRF), 2000-04-13:
Det er vedrørende underretningspligten, som også hr. Villy Søvndal var inde på.
Det har jo tidligere været fremme, at mange pædagoger holder sig tilbage med hensyn til at bruge
deres underretningspligt, fordi de enten er usikre på reglerne om tavshedspligt og underretningspligt, eller fordi man i kommunen ikke tager deres indberetning alvorligt og i hvert fald ikke vil inddrage pædagogerne i løsningen af problemet.
Jeg vil gerne spørge hr. Villy Søvndal, om hr. Villy Søvndal ikke mener, der kan være behov for i lovgivningen at opstille rammer, der i højere grad end i dag kan sikre et bedre samarbejde mellem forvaltning og frontpersonale i arbejdet med risikobørnene, f.eks. ved en fast kontaktperson i kommunen for frontpersonalet.
Inger Bierbaum (S), 2000-04-13:
Dette lovforslag har været længe undervejs.
Det har igennem længere tid været til debat
Men nu står vi med et lovforslag, der efter Socialdemokratiets holdning vil være et nyttigt element i bestræbelserne på at nedbringe ventetiden, og som det er foreslået skal træde i kraft 1. juli i år.
Vi lægger afgørende vægt på, at alle hørehæmmede fortsat kan vælge et offentligt finansieret tilbud, der er gratis for den hørehæmmede.
Det offentlige tilbud vil efter vores opfattelse fortsat være hovedhjørnestenen i den danske høreomsorg.
Det er derfor også vigtigt, at vi er opmærksomme på, at effektiviteten og kapaciteten på de offentlige audiologiske afdelinger fortsat skal forbedres - en opgave, som amterne er forpligtede til at løse - og særlig, at der sikres tilstrækkeligt fagligt uddannet personale.
Vi hilser derfor med glæde, at forslaget peger på, at Amtsrådsforeningen og Undervisningsministeriet i samarbejde med Socialministeriet og Sundhedsministeriet vil udvide og omlægge audiologassistentuddannelsen, og det må formodes, at ventelisterne gennem dette arbejde for alvor kan reduceres.
De hørehæmmede over 18 år sikres i forslaget en ekstra valgmulighed.
De kan vælge en godkendt privat leverandør med medfølgende tilskud på 3.000 kr. pr. høreapparat efter anvisning hos en specialist på øre-, næse- og halsområdet.
Men det skal selvfølgelig sikres, at kvaliteten i disse tilbud er lige så god som i det offentlige.
Det er en klar forbedring af tilbudet til de hørehæmmede, og derfor er vi også tilfredse med forslagets bestemmelser om kvalitetssikring og godkendelse af private leverandører, som Sundhedsministeriet står for.
Vi har desuden noteret os, at forslaget nærmest er identisk med flere af de anbefalinger i den hvidbog, som en række eksperter og interessenter på området, heriblandt Landsforeningen for Bedre Hørelse, udgav i december sidste år.
Høringssvarene tyder desuden på, at forslaget har ramt en rigtig god balance mellem de lægefaglige og socialpolitiske hensyn på den ene side og de konkurrencemæssige hensyn på den anden, der tidligere har været til debat.
Vi ser derfor forslaget som et vigtigt skridt i arbejdet
for at nedbringe ventetiden og for at skabe en effektiv tilrettelæggelse af høreomsorgen.
Socialdemokratiet kan derfor støtte forslaget.
Erik Larsen (V), 2000-04-13:
Fra Venstres side vil vi gerne sige tak for et godt forslag.
simpelt hen kritiseret regeringen for ikke at komme med et initiativ på det her område.
Der har været helt uacceptable ventetider for hørehæmmede, når de skulle i behandling og have et høreapparat.
Derfor er det glædeligt at se, at forslaget her helt klart vil nedsætte ventetiden, og at man fra Amtsrådsforeningens og andres side er klar til at gøre en større indsats for at uddanne personale.
Vi er selvfølgelig også tilfredse med, at der i lovforslaget vedrørende det kommende frie valg mellem offentlige og private, som vi jo går ind for på alle områder, er en paragraf, hvorefter man skal forsøge at sikre, at den kvalitet, som man må forvente på det her område, også er til stede.
Men så har jeg et lille hjertesuk, for selv om det fremgår af forslagets bemærkninger, at det her vil betyde en ekstraudgift, så er jeg ikke ikke sikker på - jeg har i hvert fald ikke kunnet læse det anderledes - end at det dækker over, at man forventer et større flow på det her område og dermed en nedbringelse af ventelisterne, så man altså får en merudgift på grund af, at en pukkel forventes afviklet.
Men spørgsmålet for Venstre er jo, om de 3.000 kr., der er sat ind som det, man kan få, når man vælger et privat tilbud, er tilstrækkeligt.
Jeg synes, det er utrolig vigtigt, at vi får sat det beløb, så det er ordentligt i forhold til, når man vælger det offentlige tilbud.
Jeg vil godt gøre opmærksom på, at den gruppe af mennesker, vi her taler om, efter vores opfattelse aldrig har været dem, der har haft den store bevågenhed, når der skulle tildeles midler her fra Folketingets side, og vi vil fra vores side se meget på, om det beløb er det rigtige beløb i den sammenhæng.
Inger Bierbaum (S), 2000-04-13:
Jeg vil gerne til hr. Erik Larsen sige, at selv Konkurrencestyrelsen og Dansk Medicinsk-Audiologisk Selskab finder den balance, som jeg omtalte, som en god og ordentlig balance.
Det er blot som svar på, om beløbet er det rigtige.
Man nævner det som en god mellemløsning, men vi kan jo yderligere under udvalgsarbejdet drøfte disse ting.
Erik Larsen (V), 2000-04-13:
Jamen det er jo altså ikke altid, at fordi nogle mener, at der er en balance, så er det den rigtige balance.
Jeg vil da gerne kvittere for fru Inger Bierbaums tilsagn om, at det her er noget, vi kan drøfte åbent i udvalget og prøve at få nogle eksempler på, hvordan den virkelige verden vil komme til at se ud for de mennesker, det her handler om.
Det siger jeg tak for.
Jens Heimburger (KF), 2000-04-13:
Det Konservative Folkeparti støtter som helhed forslaget, som har til formål at skabe øget valgfrihed og hurtig adgang til behandling.
Vi kan kun ærgre os over, at det ikke er fremkommet noget før, for vi har jo kendt problemstillingen
med ventelister.
Men vi finder, at regeringen kun tager et halvt skridt, idet valgfriheden mellem offentlig og privat behandling kun ledsages af et forholdsvis beskedent bidrag på 3000 kr. for høreapparater og service.
Vi så gerne, at man i højere grad gjorde det muligt for alle indtægtsgrupper at kunne benytte valgfriheden, og derfor vil vi anbefale, at det under behandlingen af forslaget overvejes, om man kan forhøje tilskuddet til en procentgrænse, f.eks. 80 pct. af prisen for ydelsen.
Borgeren vil således fortsat selv skulle deltage i finansieringen, men man kunne give en mere ligeværdig konkurrencesituation mellem offentlige og private tilbud til hørehæmmede.
Vi støtter altså samlet set lovforslaget, men finder, at regeringen burde tage et mere, jeg vil ikke sige dramatisk skridt, men et større skridt, der sikrer de hørehæmmede en større valgfrihed.
Villy Søvndal (SF), 2000-04-13:
Lovforslaget her følger efter en lang diskussion om, hvordan vi kommer ventelisterne til høreapparater til livs.
Årsagen til de stigende ventelister er jo flere, bl.a. at efterspørgslen er stærkt stigende.
Der er i lovforslaget nævnt fra 53.000 udleverede høreapparater i 1993 til 65.000 i 1997.
Der har tidligere været fremsat forslag af sådan mere ideologisk art, om at pengene følger høreapparatet, hvilket vi afviste, dels ud fra et principielt ønske om, at udleveringen foregår i offentligt regi - det ønske har vi fortsat principielt, men modsat synes jeg, at det er svært at blive ved med at leve med en situation, hvor ventelisterne er så lange, som de er - dels ud fra, at vi ikke synes, at der er gjort nok for at fjerne ventelisterne i offentligt regi, og dels fordi vi mente, at der var for mange tvivlsomme leverandører; et synspunkt, vi stadig har, og som vi dengang blev støttet i også af brugerorganisationen.
Det, der så foreligger nu som lovforslag, er, at den hørehæmmede selv kan vælge at lade høreapparatbehandlingen foregå i det offentlige regi - altså ikke nogen tvang - eller vælge at modtage 3.000 kr., dog højst prisen på et høreapparat, ved at gå til en godkendt privat høreapparatleverandør, dog kun for unge over 18 år og kun hvert fjerde år, medmindre hørelsen formindskes markant.
Det, der er afgørende for os i vores stillingtagen, er, at man stadig kan få et gratis høreapparat i offentligt regi, at behovet for at udvide uddannelseskapaciteten for audiologer samtidig understreges, og at de private, der får lov til at udlevere høreapparater, skal godkendes.
Og hvis det alt sammen lykkes tilfredsstillende, vil det munde ud i, at vi støtter lovforslaget.
Inge Refshauge (DF), 2000-04-13:
Det er jo ikke første gang, vi drøfter høreapparater her i Folketingssalen, og det er i grunden slet ikke så længe siden sidst.
Det er sådan cirka et år siden.
Dengang støttede Dansk Folkeparti det forslag, som Fremskridtspartiet fremsatte.
Nu fremsætter socialministeren også et, der ligner det noget, og det støtter vi også.
Men vi har nogle ting, vi gerne vil have afklaret.
Forslaget lægger jo op til, at hørehæmmede får en vis valgfrihed i forbindelse med anskaffelse af et høreapparat, idet der gives 3.000 kr. i tilskud.
Det er altså ikke meget, og det giver en meget begrænset valgfrihed, hvis man vælger en privat, vel at mærke godkendt, høreapparatleverandør.
I det offentlige fås høreapparatet så gratis.
Grunden til dette forslag er ganske sikkert ventelisteproblematikken på høreapparatområdet.
Ansøgerne skal dog være henvist af en speciallæge i øre-, næse- og halssygdomme.
Vi mangler audiologer her i landet, og som jeg kan høre nu, er regeringen i samarbejde med Amtsrådsforeningen for at få nogle flere uddannet, og det hilser vi velkommen, for ellers kommer vi aldrig nogen sinde de ventelister til livs.
Men jeg har også et spørgsmål til socialministeren, som jeg i øvrigt også vil rose for et godt initiativ her.
Kunne det ikke tænkes, at sådan noget som senhøreskader fremover kunne undersøges hos audiologassistenterne?
Det kunne måske give lidt mere luft til ventelisterne.
Men det er sådan noget, vi kan diskutere i udvalget.
Dansk Folkeparti er selvfølgelig meget positivt over for lovforslaget.
Annie Lunde Hansen (CD), 2000-04-13:
Jeg vil gerne indlede med at sige, at for CD betyder det mindre, om høreomsorgen foregår i offentligt eller privat regi.
Men det er afgørende, om de hørehæmmede får den rigtige diagnose og behandling, der hviler på et videnskabeligt og veldokumenteret grundlag.
Sådan er det i dag på de offentlige høreklinikker, som har skaffet Danmark ry for at have verdens bedste høreomsorg.
Problemet er ventelisterne, som ikke løses nu, men måske kan løses på længere sigt, og det erkendes også i bemærkningerne.
Det manglende personale er en barriere, og nye, private udbydere må i givet fald lokke med bedre løn og dermed beklageligvis dræne de offentlige høreklinikker for personale.
For det første er der ikke tilstrækkeligt med egnede praktikpladser til uddannelse; der er ikke tilstrækkeligt med praktikpladser til uddannelse af audiologassistenterne.
Og for det andet har kommende nyuddannede audiologassistenter jo ikke den fornødne erfaring til at kunne fungere på egen hånd hos en privat udbyder.
Det er også et problem, og en følordning er noget, CD ønsker at få set på.
I sammenligning med tidligere lovudkast er der blevet luget nogle tidsler ud.
Begreberne komplicerede og ukomplicerede høretab er væk, og ingen er udelukket fra at vælge gratis behandling på de audiologiske afdelinger, som har den medicinsk-audiologiske ekspertise.
Men hvis man vil, kan man vælge en godkendt privat leverandør efter henvisning fra en øre-,næse- og halslæge og få et tilskud på 3.000 kr. til dækning af høreprøve, høreapparat, tilpasning, afprøvning, service og garanti.
Spørgsmålet er, om dette beløb er stort nok.
Jeg synes, at indførelsen af den model nu kræver grundig omtanke, og i hvert fald har forslaget en række løse ender, som skal afklares.
Der mangler en form for registrering.
Der er heller ingen retningslinjer for, hvordan den lægelige tavshedspligt skal håndteres ved udveksling af lægelige oplysninger mellem det offentlige og en privat leverandør.
Ser man på betingelserne for, at et nyt tilskud ikke kan udløses, før 4-års-fristen er udløbet, så er der ikke taget stilling til, hvem der skal vurdere, om der er sket en så markant forværring af hørelsen, som kræves, og
heller ikke til, hvad der forstås ved markant
Der er ikke nævnt noget om patientens mulighed for klageadgang.
Jette Gottlieb (EL), 2000-04-13:
I Enhedslisten er vi selvfølgelig glade for, at regeringen besindede sig og ikke indførte et generelt 3.000-kr.s-tilskud med brugerbetaling for resten af beløbet.
Men vi mener, at alle former for brugerbetaling på området er urimelige, og sandt at sige er dette forslag jo i virkeligheden en variant af privathospitalsdiskussionen: Har du penge, kan du springe ventelisten over.
Vi er af den opfattelse, at det fagligt bedste tilbud til borgere med høreproblemer gives på landets audiologiske afdelinger, og vi kan så beklage, at der har været stigende problemer med ventetiderne.
Vi synes faktisk, det er tarveligt over for de hørehæmmede, og det er jo først og fremmest, fordi kapaciteten er for lille.
Men det i sig selv retfærdiggør ikke dette lovforslag, for mængden af kvalificeret personale på området vokser jo ikke af, at nogle patienter søger over i privat regi.
Vi har intet imod, at de privatpraktiserende audiologer inddrages i løsningen af opgaven, men den mulighed har jo rent faktisk eksisteret i mange år.
Det er amterne, der fastsætter serviceniveauet på området, og amterne har i næsten 3 år kunnet bruge de samme private muligheder, som dette lovforslag handler om.
Forskellen er bare, at amterne skulle afholde den fulde udgift, hvorimod borgerne ifølge lovforslaget selv skal betale den del af udgiften, der ligger over 3.000. kr. Men selve privatiseringsdelen kan vi altså ikke støtte, og Enhedslisten kan derfor ikke støtte forslaget.
Tove Videbæk (KRF), 2000-04-13:
Kristeligt Folkeparti synes, at L 231 er et godt forslag.
Vi synes, det er positivt, at vi med dette forslag kan gøre indhug i de lange ventelister, der er for at få høreapparater, og for Kristeligt Folkeparti er det ikke afgørende, om de hørehæmmede får hjælp i det offentlige eller det private system.
For os er det vigtigste, at disse medborgere får den hjælp, de har brug for, og at der er nogle kvalitetsstandarder, så vi er sikre på, at kvaliteten af hjælpen er i orden.
Kristeligt Folkeparti kan støtte forslaget.
Henrik Dam Kristensen (S), 2000-04-13:
Det står sådan set kun tilbage for mig at takke langt, langt de fleste ordførere for positive meldinger.
Jeg tror, udtrykket »et godt lovforslag« blev brugt op til flere gange, og jeg er sikker på, at vi med forslaget får taget fat på at løse det alvorlige problem, som også mange påpegede i deres ordførertaler.
Jeg vil sige til Folketingets Socialudvalg, at vi fra ministeriets side skal gøre, hvad vi kan, for at sagen kan blive behandlet ordentligt og tilfredsstillende i udvalget.
Vi vil svare på spørgsmålene så hurtigt og præcist, som vi kan, og jeg takker endnu en gang for den velvillige behandling.
Tove Videbæk (KRF), 2000-04-13:
Jeg vil gerne spørge hr. René Skau Björnsson, om han ikke synes, det kan være et problem, at forældre, der frivilligt er gået med til en fjernelse af deres barn, pludselig får at vide, at nu er fjernelsen ikke længere frivillig, nu er det faktisk en tvangsfjernelse, og man beholder bare barnet dér, hvor det er.
Det andet spørgsmål, jeg gerne vil stille til hr. René Skau Björnsson, er vedrørende forældrene.
Mener hr. René Skau Björnsson ikke, at det kan være et problem, at forældrene faktisk ikke får nogen behandling, mens børnene er fjernet?
Man sigter jo mod i lovforslaget at sørge for, at forholdene kan blive sådan, at barnet kan komme tilbage igen.
Men hvis forældrene ingen behandling får i den periode, hvor barnet er fjernet, lykkes det jo aldrig, og så bliver den sociale arv aldrig brudt.
Og blot at tildele familien en støtteperson, man kan ringe til, hvis det går helt galt, kan vel ikke kaldes behandling.
René Skau Björnsson (S), 2000-04-13:
Nu må jeg sige, at når man ser på de sager med børn, der er frivilligt anbragt, fungerer langt, langt hovedparten jo meget godt.
Men der har været nogle sager, hvor børn er kommet i klemme.
Hvis vi tager den 14-årige pige, der har været omtalt i Politiken, og som har været hos 10 forskellige plejefamilier og i tre forskellige døgninstitutioner i sit liv, mener jeg, det er vores vigtigste opgave at sikre, at hun får bedre muligheder for at få nogle faste og sikre rammer omkring sin fremtid, og her synes jeg, at den passus om, at der skal være en hjemgivelsesperiode på op til 3 måneder - og det er jo individuelt, og kommunen foretager en meget nøje vurdering af, om det er nødvendigt at se på, om der skal være en hjemsendelsesperiode eller ej - er alle tiders.
Jeg mener ikke, at forældrenes rettigheder går fløjten, tværtimod er det med til at skabe nogle bedre rammer for barnet og også for familien som helhed.
Tove Videbæk (KRF), 2000-04-13:
, er det ikke de 3 måneder, jeg tænker på, for de 3 måneder er jeg helt enig i
Det kan være en periode, hvor man får afklaret nogle ting.
Jeg er mere bekymret over, at man beholder barnet ud over de 3 måneder, hvis man mener, at barnet nu har fået en meget stærk tilknytning til plejehjemmet.
Det er også et problem, som Centret for Menneskerettigheder faktisk har peget på og er meget bekymret over, og jeg vil gerne høre hr. René Skau Björnssons svar på det.
René Skau Björnsson (S), 2000-04-13:
For mig er det primære, at det er barnets bedste, der bliver udgangspunktet.
Og hvis kommunen vurderer, at forældrene ikke på samme måde vil kunne varetage voksenkontakten og forældreopgaven over for barnet, og at det sted, barnet er anbragt, klarer det meget bedre, mener jeg, det er meget fornuftigt at åbne mulighed for en sådan ordning, hvor det miljø og de omgivelser, barnet er i, måske kan skabe nogle tryggere og bedre rammer, end de biologiske forældre ville være i stand til.