Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-17:
Tak til partiernes ordførere for deres bemærkninger og selvfølgelig især tak til ordførerne for SF, Dansk Folkeparti, Enhedslisten, Kristeligt Folkeparti og Frihed 2000, som jo var positivt stemt over for beslutningsforslaget, og som også kom med roser til bemærkningerne, som jo indeholder et helt arsenal af, synes jeg også selv, pædagogisk fremstillede argumenter for at holde fast i kronen og derfor afvise euroen.
Det er jo rigtigt.
Så vil jeg sige til økonomiministeren, at det er en misforståelse at tro, at jeg er imod EU-samarbejdet.
Det er jeg ikke.
Jeg er imod et tæt samarbejde, et tæt europæisk fællesskab.
Jeg kan bedre lide Det Europæiske Fællesskab, EF,
end Unionen.
Jeg stemte ja til dansk deltagelse i Det Europæiske Fællesskab i 1972, og jeg stemte også ja til det indre marked i 1986, og det har jeg ikke fortrudt.
Men når så udviklingen kører videre ned ad glidebanen i retning af en politisk union, så begynder jeg som selvtænkende konservativ at sige fra, for jeg ønsker en gang imellem at kunne lukke min egen dør og være mig selv og ikke være med i dette her fællesskab, som er fælles-fælles og kollektivt omkring alting.
Så der er ikke tale om at vende ryggen til de andre eller ikke være med i et samarbejde.
Jeg mener godt, at man kan samarbejde uden nødvendigvis at have et pengevæsen fælles med de andre, og det spiller jo heller ikke nogen rolle økonomisk.
Nu har vi altså de økonomiske vismænds ord for, at disse økonomiske virkninger er små, og at de er usikre, om der overhovedet er nogen.
I den forbindelse kunne jeg godt tænke mig at henvise til forslagets side 10, punkt 18.
Det er om hensynet til den økonomiske sagkundskab, og det er jo skrevet, før vismandsrapporten kom.
End hvad? End DUPI-rapporten?
Og end Økonomiministeriets rapport?
Embedsmændene dér er jo underlagt en minister, som er ganske fast i troen på euroen, for ikke at sige eurofanatiker.
Så det var ikke overraskende for mig, at vismandsrapporten kom med den konklusion.
De har i øvrigt tidligere for 2 år siden beskrevet tingene, og det var stort set en gentagelse af det.
Der kommer også en rapport her i juli, måske i begyndelsen af august, fra fire uafhængige, kyndige økonomer.
Den ene er professor Erik Hoffmeyer, tidligere nationalbankdirektør.
Jeg har også nævnt den her, og jeg har også en tro på, at den vil være nøgtern og afbalanceret og meget mere værd at læse end de to partsindlæg, vi fik, det ene fra DUPI, det andet fra Økonomiministeriet.
Så til ministerens kommentar om, at europrojektet var beskæftigelsespolitik, og at der var kommet sætninger ind om det.
Jo, men det er jo uforpligtende lyrik, og de hårde grænser, hvor der skal gribes ind, vedrører priser og pengemængder og statsunderskud, men ikke arbejdsløshed.
Den kan få lov at stige, uden der gribes ind, og det er jo netop dette forhold, der har fået den tidligere økonomiminister, socialdemokraten Ivar Nørgaard, til at sige: Jeg vil ikke være med til det her.
Ivar Nørgaard vil holde fast i kronen ligesom jeg og en række andre.
Det er jo rigtigt, som økonomiministeren siger, at der er sket en globalisering.
Vi har fået frie kapitalbevægelser.
Det er klart, at det kan give valutakriser, også omkring kronen.
Det er klart, at der er ingen kriser omkring kronen, hvis man afskaffer kronen.
Men at ville afskaffe kronen, fordi man er bange for valutakriser, svarer jo til at begå selvmord, fordi man er bange for døden.
Og det er en overreaktion. Vi har en valutareserve for at bruge den.
Den er på 150 mia. kr. eller i den størrelsesorden, og fordi man bruger 40-50 mia. kr., hvad så?
Pengene flyder jo tilbage igen, når krisen er afværget, og det bliver den ret hurtigt, så længe dansk økonomi er sund og der føres en fornuftig økonomisk politik.
Det er der jo blevet gjort i alle hovedtræk i de sidste 15 år, også den socialdemokratisk ledede regering
har de de sidste 7-8 år i alle hovedtræk videreført 1980'ernes - hvad kan vi kalde det? - Schlüterpolitik.
Og der er bred enighed i Folketinget om det.
Vi prøver jo at skjule det.
Men man prøver ligesom at skjule det, men det er svært.
Jeg har kommenteret de borgerlige synspunkter ved fru Lene Espersen.
Jeg har takket ordførerne fra støttepartierne, og til sidst vil jeg lige nævne en enkelt ting, som er kommet frem.
Jeg har fået et svar på et spørgsmål, jeg har stillet for længe siden, om, hvad det egentlig koster som engangsforanstaltning at indføre euroen, altså at afskaffe kronen og indføre euroen.
Det koster nu engangsomkostninger.
Nu er der fra Økonomiministeriet kommet et notat, hvori man siger noget om erfaringerne fra Holland og fra Østrig og fra Finland, tror jeg, det er, og fra Irland.
Og når man ser på de hollandske erfaringer, ser det ud til, at omkostningerne vil være oppe på omkring 1 pct. af nationalproduktet fordelt på henholdsvis den private sektor, på finanssektoren og på den offentlige sektor.
Og hvis det gælder i Danmark, 1 pct. af nationalproduktet, så er det en 12-13 mia. kr. i engangsudgifter.
Det er sikkert.
Dér talte man om, at Finland havde vurderet, at det kostede 2½ mia. kr. for nogle år siden.
Tallene fra Holland er altså helt anderledes store.
Det er meget store omkostninger, og de er sikre.
Hvad vi får ud af det er særdeles usikkert, så vi bevæger os fra en succesfuld og sikker kroneøkonomi, som vækker respekt ude omkring - vi er et foregangsland - og kaster os ud i et forehavende sammen med nogle andre, hvis vi får et ja ved folkeafstemningen; et særdeles risikabelt foretagende, som kan blive meget dyrt, ikke bare her og nu med engangsomkostninger, men også i form af en mangel på selvbestemmelse, en mangel på muligheder for at holde beskæftigelsen oppe og arbejdsløsheden nede, og det er jo derfor, jeg har fremsat forslaget om at holde fast i kronen.
Er man konservativ, så står man vagt om det, der er værd at bevare, og kronen mener jeg er værd at bevare.