runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ulla Tørnæs (V), 2004-12-07:
Fru Margrethe Vestager kender udmærket målgruppedefinitionen på en produktionsskoleelev.
Man skal enten være faldet fra en kompetencegivende ungdomsuddannelse, eller man skal ikke have påbegyndt en kompetencegivende uddannelse.
Hvis man er i karensperioden, har man påbegyndt en kompetencegivende ungdomsuddannelse og er ikke faldet fra.
Ergo er man ikke med i produktionsskolernes målgruppe.
Margrethe Vestager (RV), 2004-12-07:
Det er jo interessant, for vi taler givetvis om unge, som meget gerne vil være i gang med noget.
De vil gerne være i gang med et forløb, og de var egentlig i gang med en erhvervsuddannelse, men de kan ikke få en praktikplads.
Vil de kunne optages på en produktionsskole med statstilskud, eller vil de ikke kunne optages?
Ulla Tørnæs (V), 2004-12-07:
Jeg vil gerne understrege, at vi ikke har fjernet karensperioden.
Der er selvfølgelig nogle unge, som den 1. januar ikke har fået en uddannelsesaftale, der bliver omfattet af karensperioden, men det sker jo heldigvis for langt de fleste, at det lykkes dem at få etableret en uddannelsesaftale.
Men jeg må fastholde, at der er ingen unge, som bliver afskåret fra at gennemføre en erhvervsuddannelse på baggrund af de initiativer og de ændringer i vekseluddannelserne, som vi har gennemført.
Bodil Kornbek (KD), 2004-12-07:
Jeg synes, det er fornuftigt, at man også har nogle planer, der rækker længere frem.
Det har jeg stor forståelse for, og det mener jeg også man skal have.
Hvad skal de gøre helt konkret?
Der er ikke noget, de står der bare.
Hvis der er noget, ministeren har sagt gentagne gange, at hun lægger meget vægt på, er det i hvert fald, at man ikke skal stå med ingenting og ikke have nogen muligheder, men det er rent faktisk det, disse unge mennesker gør fra den 1. januar, og bl.a. ministeren har jo medvirket til, at de står i den situation.
Ulla Tørnæs (V), 2004-12-07:
Plan B består både af initiativer, som allerede er sat i værk, og af initiativer, som ganske rigtigt skal virke på længere sigt.
Det drejer sig bl.a. om de nye, korte uddannelser, som selvfølgelig skal have en chance for at blive kendt.
De unge skal have kendskab til de uddannelsesmuligheder, som de korte uddannelser indeholder, men det er klart, at det sker ikke lige fra den ene dag til den anden, og derfor har jeg også, som det har været nævnt tidligere i dag, valgt at afsætte midler, så der kan gives en meget målrettet vejledning, og der også kan laves praktikpladsopsøgende arbejde for så vidt angår de korte erhvervsuddannelser.
Bodil Kornbek (KD), 2004-12-07:
Når plan A ikke virker, er det i hvert fald fornuftigt at have en plan B, men jeg vil bare gerne vide helt konkret: Der er ikke det antal praktikpladser, der er brug for her og nu, og efter den 1. januar er der heller ikke den skolepraktik, som måske kunne give de unge mennesker nogle muligheder for at få en kompetencegivende uddannelse.
Faktum er vel, at den 1. januar står der altså en stor gruppe unge mennesker, som ikke har noget, og plan B virker vel ikke lige her og nu.
Jeg kan jo have misforstået det, men så får ministeren jo anledning til at svare, men for mig at se er plan B noget meget mere langsigtet.
Der er nogle måltal for 2005, men når man står uden noget den 1. januar, ligger det, man måske kan få i september 2005, altså lidt langt væk.
Ulla Tørnæs (V), 2004-12-07:
Som fru Gitte Lillelund Bech svarede på det samme spørgsmål tidligere på dagen, er plan B ved at blive indfaset.
Plan B drejer sig om at sikre, at de unge får en erhvervsuddannelse, som de kan bruge ude på arbejdsmarkedet; at de ikke uddannes til arbejdsløshed i skolepraktik, men får en erhvervsuddannelse som giver mulighed for at få tilknytning til arbejdsmarkedet og dermed blive en del af arbejdsmarkedet.
Pernille Blach Hansen (S), 2004-12-07:
Jeg synes, det er lidt skræmmende, at ministeren ikke kan se sammenhængen.
Altså sammenhængen er jo, at en pæn del af dem, der er i restgruppen, som ministeren kalder det, altså de unge, der ikke får en erhvervskompetencegivende uddannelse, er jo faldet ud af erhvervsskolerne, og en pæn del af dem er faldet ud, fordi de ikke kan få en praktikplads, og det problem er ministeren ved at forøge, og på den måde svigter regeringen markant de unge, der gerne vil have en faglig uddannelse.
Det er ikke alle sammen nogle, der gerne vil være et eller andet fancy, det er nogle, der gerne vil have en faglig uddannelse.
Der er det altså sådan, at regeringen nu skærer så markant i skolepraktikken, at uddannelsesgarantien for de unge reelt afskaffes.
Det synes vi er et stort problem, og jeg synes, det er meget rystende at høre ministeren sige, at nu skal vi bare afvente, hvordan det her går.
Ulla Tørnæs (V), 2004-12-07:
Det var egentlig den sammenblanding i fru Pernille Blach Hansens afsluttende bemærkning, der gjorde, at jeg valgte at tage ordet, for fru Pernille Blach Hansen blander i mine øjne tingene sammen.
Fru Pernille Blach Hansen tager udgangspunkt i de unge, som går på en erhvervsuddannelse, hvor jeg taler om restgruppen, altså de unge, som ikke får en erhvervsuddannelse, som ikke får en kompetencegivende ungdomsuddannelse.
De ændringer, vi har lavet i erhvervsuddannelserne, betyder ikke, at der er færre, der får en erhvervsuddannelse, for der er fortsat uddannelsesgaranti, som jeg var inde på før, men der er ikke – som der heller ikke hidtil har været det – garanti for, at man kan gennemføre en hvilken som helst uddannelse.
Deri er der ikke sket nogen ændringer.
Pernille Blach Hansen (S), 2004-12-07:
Det, jeg synes er vanskeligt at forstå også efter diskussionen i dag, er, at ministeren nu siger, at regeringen vil komme med en analyse af antallet af unge, der ikke har en erhvervskompetencegivende uddannelse; det synes vi da er vældig fornuftigt, specielt fordi den andel af unge er steget under den her regering, men hvorfor laver man ikke sådan en analyse, inden man f.eks. beslutter sig til at afskaffe skolepraktikken eller i hvert fald markant skære den ned?
Jeg synes, det er skræmmende i dag at høre ministeren stå og sige, at der er nogle virksomheder, der har brugt den her ordning uhensigtsmæssigt, og derfor beskærer vi den markant.
Hvem kommer det til at gå ud over?
Ja, i første omgang er det jo ikke virksomhederne; det er de unge, der så ikke kan gøre deres uddannelse færdig.
På den måde har ministeren jo reelt sørget for, at der bliver nogle unge, der ikke har mulighed for at afslutte den fulde erhvervsuddannelse, de egentlig startede på uddannelsen med henblik på at få.
De unge svigtes af regeringen pr. 1. januar 2005, medmindre ministeren her vil give en garanti for, at de ikke bliver svigtet og alle sammen kan få en fuld erhvervsuddannelse efterfølgende – eller med det samme, ikke efterfølgende.
Ulla Tørnæs (V), 2004-12-07:
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil får det til at fremstå, som om det er noget, der har skæringsdag den 1. januar 2005.
Hr. Thomas Adelskov gjorde noget tilsvarende.
Det er ikke tilfældet.
I 2005 vil vi se, om de måltal, som vi fastsatte med aftalen, er blevet efterlevet.
Eftersom jeg har været med til at indgå aftalen, men fru Pernille Rosenkrantz-Theil ikke har, så tror jeg, det er mig, der ved, hvad aftalen egentlig omfatter.
Gitte Lillelund Bech (V), 2004-12-07:
Venstre har rent faktisk sadlet om.
Venstre og regeringen sadlede om, den dag regeringen kom til, og lige præcis på erhvervsuddannelserne har vi jo netop sadlet om, fordi vi rent faktisk for første gang nogen sinde skaffer flere rigtige praktikpladser.
Det skete jo ikke under Socialdemokraterne.
Under Socialdemokraterne havde man en masse unge, som var igennem skolepraktik.
33 pct. faldt fra.
Det var det, der skete under Socialdemokraterne.
Det, vi siger i Venstre, er, at vi ikke vil tillade, at man går ind i skolepraktik og falder fra – og frafaldet ved skolepraktikken er jo væsentlig større, end det er på erhvervsuddannelserne i øvrigt.
Det vil vi ikke tillade.
Vi vil ud og skaffe rigtige praktikpladser.
Vi vil ikke sende elever gennem skolepraktik, som ikke fører til job bagefter, og vi har skaffet tusind nye praktikpladser bare inden for de seneste par måneder set i forhold til samme periode sidste år.
Det, vi derudover rent faktisk ser, er, at de opper sig ude på skolerne.
Derfor vil jeg nok sige, at det, som vi laver på hele erhvervsuddannelsesområdet – ja, jeg ved godt, at Socialdemokraterne ikke er med – gør, at vi rent faktisk sikrer, at eleverne får en rigtig praktikplads.
Det gjorde Socialdemokraterne ikke.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-12-07:
Jeg skal starte med at notere mig, at det er en lillebitte smule interessant, at regeringspartierne i den grad forsøger at diskutere folkeskole.
Hvis jeg var i et af regeringspartierne, ville jeg jo have en lillebitte smule røde ører over at have skåret på antallet af kroner pr. elev i folkeskolen fra 2002 frem til 2003, hvor den her regering fik ansvaret for folkeskolen.
Men nok om det.
Hvis regeringspartierne selv mener, at det er det område, hvor de har lidt mindst skade, så skal jeg ikke tage det fra dem.
Jeg vil vende blikket mod det, som denne forespørgsel faktisk drejer sig om, nemlig bl.a. voksen- og videreuddannelse.
Jeg skal spørge fru Gitte Lillelund Bech, hvordan alle de her fine ord, der bliver sagt fra talerstolen, hænger sammen med, at man i regeringens levetid har skåret 0,5 mia. kr. på voksen- og efteruddannelsesområdet, og hvordan det hænger sammen med, at der er øget brugerbetaling.
Hvordan hænger alle de her fine ord om fremtidens videnssamfund sammen med, at man med næb og kløer forsøger at forhindre folk i at komme ind og få efter- og videreuddannelse, for det er vel det, det må være udtryk for, når man skærer 0,5 mia. kr. og lader brugerbetalingen stige.
Det lugter i hvert fald langt væk af, at man ikke ønsker, at folk skal have sig en uddannelse efter endt 9. klasse.
Gitte Lillelund Bech (V), 2004-12-07:
Jeg synes, at fru Pernille Blach Hansen skal gå ud og spørge parterne, om ikke det AMU-koncept, som vi faktisk har gennemført, hvilket er AMU-kompetencebeskrivelserne, rent faktisk er noget, de kan bruge til noget, i stedet for det rigide AMU-system, der var før under den socialdemokratiske regering.
Det, jeg møder derude, er, at arbejdsmarkedets parter, arbejdsgiverne, siger: Yes, nu har vi faktisk mulighed for at skræddersy AMU-kurserne, så de passer til det, vi har behov for.
I stedet for at vi sendte nogle af vores medarbejdere på AMU-kurser, hvor de havde behov for to tredjedele af det, og den sidste tredjedel fik de tvunget ned i halsen, for det var altså det, som var en del af den beskrivelse af lige præcis det AMU-kursus.
Vi har lavet det om, men vi har altså også en anden filosofi, end Socialdemokraterne har.
Vi tror på fleksibiliteten, og vi tror på efterspørgselsstyringen.
Det gør Socialdemokraterne ikke.
Ulla Tørnæs (V), 2004-12-07:
Med hensyn til de test, som drejer sig om selve skoleforløbet, forholder det sig jo sådan, at i henhold til folkeskolelovens § 13, stk. 2, er skolen allerede i dag forpligtet til at lave en løbende evaluering med det formål at sikre, at eleverne har et udbytte af undervisningen.
Det er til understøttelse af den løbende evaluering, hvor vi ønsker at skabe sikkerhed for, at vi får en målrettet evalueringskultur i folkeskolen, at vi udarbejder de test, som blev nævnt i mit udspil i går ved offentliggørelsen af PISA-rapporten.
Jeg tror, vi i løbet af dagen i dag får lejlighed til at få en måske lidt bedre diskussion omkring mit udspil som opfølgning på PISA-rapporten, for dels er der meget støj her, dels er taletiden ufattelig kort.
Louise Frevert (DF), 2004-12-07:
Ja, det kan da glæde mig meget, at ministeren er enig, og jeg håber da også, at vi i fremtiden kan komme overens i fælles forståelse om, hvad vi så med fælles fodslag kan gøre.
Men når det så er sagt, har jeg ikke kunnet se i dagens aviser og har ej heller hørt fra ministeren, hvad ministerens intentioner rent tidsmæssigt og økonomisk er med de her test, som ministeren har tænkt sig at indføre som obligatoriske, for hvis ministeren mener, at der skal være obligatoriske sprogtest for alle børn i indskolingen, så kan jeg da godt se, at det ikke alene vil være en tidrøver, men så sandelig også en økonomisk bet for selve skolevæsenet, for skal tiden tages fra den elementære undervisningstid, eller har man tænkt sig fra regeringens side at skaffe ekstra ressourcer til lige netop denne her del af ministerens forslag?
Ulla Tørnæs (V), 2004-12-07:
Fru Louise Frevert har naturligvis ret i, at det ikke alene drejer sig om indførelse af test i folkeskolen.
Der er mange andre elementer, som vi også skal bringe i spil for at sikre, at vi får en endnu bedre folkeskole end den, vi har, så vi er sikre på, at folkeskolen kan bidrage til at bryde den negative sociale arv, hvilket vi endnu en gang med PISA-undersøgelsen har fået understreget at den danske folkeskole ikke medvirker til.
Der er jeg af den helt klare opfattelse, at test netop bidrager til at identificere de børn, som har læringsvanskeligheder i skolen, og at skolen dermed får en forpligtelse til at indrette undervisningen sådan, at alle børn får mulighed for at nå de mål, som vi i fællesskab har opstillet for skolens undervisning.
Så nævner fru Louise Frevert et andet tema, som jeg ligeledes er enig med fru Louise Frevert i også spiller en meget væsentlig rolle, nemlig disciplin eller måske nærmere mangelen på samme.
Det er altså elevernes egen vurdering, at de ville kunne nå et højere fagligt mål, hvis der var en bedre undervisningssituation, et bedre undervisningsmiljø, og der peger de på den manglende ro i klassen.
Så deri er jeg helt enig med fru Louise Frevert.
Louise Frevert (DF), 2004-12-07:
De sidste 24 timer har jo været præget af en meget stor debat.
Der er fremkommet en nedslående rapport om skoleelevernes kundskaber, der viser, at de specielt i Danmark er yderst ringe, og der har ministeren jo været ude at melde, at ministeren gerne vil have nogle obligatoriske test.
For eleverne påpeger selv, at der er støj og uro i timerne, og det vil jeg jo læse, som om man egentlig trænger til at få en opstramning på det disciplinære område i folkeskolen.
Arne Toft (S), 2004-12-07:
Det var da en erkendelse.
Jeg vil godt spørge ministeren: Nu her ved udgangen af året kender vi danmarkskortet.
Vil ministeren så oplyse, hvad strukturreformen kommer til at koste, eventuelt hvilken besparelse der er?
Vil ministeren fortælle, om det er sandt, at kommunerne får låneadgang til det, det kommer til at koste, og hvor mange år man kan få låneadgangen i, altså hvor mange år man har til at betale tilbage i?
Det er oplagt, at der er engangsomkostninger, selvfølgelig er der det, men der er altså også gevinster på sigt.
Lad mig bare pege på, at hvis vi alene ser på den besparelse, der ligger ved en reduktion i byrådsvederlag som følge af færre kommunalpolitikere, så taler vi altså på sigt om en besparelse i størrelsen 271 mio. kr. om året.
Det er en besparelse, som hvis man lånte pengene over 10 år ville kunne forrente et lån på 2,3 mia. kr. Så det er bare lige for at anskueliggøre, at der altså også knytter sig nogle gevinster til denne her reform, som faktisk kan være med til at finansiere nogle af de omkostninger, der selvfølgelig vil være ved at indføre et nyt kommunestyre.
Nu er forslagene til den nye struktur sendt til høring.
Selv om det kan føles som meget kort tid, 5 uger, så kan man vel godt blive enige om, at det jo er trist ikke alene for os i Folketinget, men også trist for kommunerne, at vi ikke blev enige, således at det var et fælles Folketing, der stod bag de forslag her.
Ministeren har sagt flere gange, at det kun var, jeg tror, han har brugt udtrykket et mulehår fra, at man var blevet enige.
Per Stig Møller (KF), 2004-12-07:
Det har vi også beskrevet i Folketingssalen i dag, og jeg er helt sikker på, at fru Gitte Seeberg er enig i det.
Det synes jeg også jeg kan læse, når hun siger, at hun også går ind for tobenspolitikken, som vi lancerede, da vi trådte til.
Så vil jeg godt, for det er jo sidste svar, jeg skal give, kvittere for, at hr. Skaarup siger, at vi også skal gøre, hvad vi kan, for at hjælpe palæstinenserne i den svære situation.
Og der mener jeg faktisk, vi er i en situation nu, hvor det er helt afgørende, at palæstinenserne, den nye ledelse, kan vise nogle resultater, som gør, at man i den almindelige palæstinensiske befolkning kan se, at man får noget ud af forhandlinger, og at bomberne forhindrer, at man får noget ud af det.
Og så vil jeg til sidst fastslå igen: Det er ekstremisterne, bosætterne, som ikke vil aflevere land, og det er Hamas, som ikke vil acceptere Israel, som er de to hovedproblemer.
Og hvis vi nu virkelig med en Sharon/Perez-konstruktion og med den nye konstruktion hos palæstinenserne kan få en fremdrift, muligvis til sidst gennem fredskonferencen, der også bygger på køreplanen, den 25. januar, så synes jeg faktisk, at vi når et stykke vej, og det er det, jeg vil koncentrere mig om.
Men der er ikke nogen tvivl om vores politik.
Peter Skaarup (DF), 2004-12-07:
Jeg vil bare endnu en gang konstatere, at jeg kan se en afgrundsdyb forskel mellem det, som udenrigsministeren siger her i Folketinget, og så det, der bliver sagt fra De Konservative i Europa-Parlamentet.
Det, at man tager ned, som fru Gitte Seeberg har gjort, for at se på palæstinensernes leveforhold, synes jeg jo ikke er nok.
Der bør man se på, hvordan israelernes leveforhold er, hvor de hele tiden er plaget af faren for terrorisme, men man skal selvfølgelig også se på palæstinensernes leveforhold, og hvad vi kan gøre for at hjælpe dem i den svære situation, som de jo er i, det er klart.
Men den ensidighed, der udvises her, er meget problematisk.
Og der vil jeg da opfordre udenrigsministeren til at tage en snak med fru Gitte Seeberg, for Folketingets Udenrigsudvalg har jo også været på besøg i området og set begge dele af konflikten, begge områder, både det israelske og det palæstinensiske, og der konstateret, at den politik, som regeringen fører, som vi støtter i Dansk Folkeparti, nemlig at man går på to ben, er den rigtige, og at man kritiserer begge parter, når der er brug for det.
Så var det ikke en idé, at man holdt et lille møde her op til jul hos De Konservative og fandt ud af, hvad man egentlig mener?
Per Stig Møller (KF), 2004-12-07:
Terrorismen er jo utrolig destruktiv.
Den udøves selvfølgelig af et lille mindretal, men den rammer jo det store flertal, den rammer hele samfundet, den lammer samfundet.
Jeg kan huske, da vi var til kvartetmødet under vores formandskab, jeg tror, det var i august måned, den 17. august, eller var det den 17. september.
Der blev jeg så mødt i forhallen i New York med meddelelsen om, at der var røget en selvmordsbombe i Israel, hvortil jeg sagde: Ja, selvfølgelig.
For der var nogle, der ville forhindre, at kvartetten nåede frem til at lave en køreplan, og derfor smed de en bombe, således at de fik sprængt køreplanen.
Så der er kræfter hele tiden, der forhindrer den fred.
Det er derfor – ja, jeg holder meget af Rabins udtryk – at man skal forhandle, som om der ikke var terrorisme.
Man skal bekæmpe terrorisme, som om der ikke var forhandlinger.
Terroristerne må ikke afgøre, om man kommer videre.
Og det er så mit håb, at man kan udnytte situationen nu.
Nu er det altså to ledere fra den palæstinensiske side, som der er almindelig tillid til.
Nu håber jeg, vi er i en ny situation.
Peter Skaarup (DF), 2004-12-07:
Ja, jeg må jo selvfølgelig sige, at jeg er enig med udenrigsministeren i, at det drejer sig at finde nogle løsninger på det her, og der synes jeg ikke, at det virker særlig befordrende, hvis konservative politikere, uanset hvor de i øvrigt sidder, kommer med meldinger om, at det hele udelukkende er den ene parts skyld, og at der er grund til at kritisere Israel, som fru Gitte Seeberg gør.
Men vi kan bare være bekymrede for, at der sidder konservative repræsentanter rundtomkring i verden, nu her i Europa-Parlamentet, som ikke kan se de problemer, der er ved den palæstinensiske terrorisme, der udføres, som bl.a. har betydet, at Hamas er kommet på EU’s terrorliste og også på den amerikanske terrorliste.
Det er jo et problem, at de, der repræsenterer palæstinenserne på fremtrædende plads, i den grad har stået bag terrorisme og stadig væk gør det.
Per Stig Møller (KF), 2004-12-07:
Der er jo ingen tvivl i mit sind om, at det er udenrigsministerens holdning, som for øjeblikket dækker regeringen og Det Konservative Folkeparti, og det er tobensstrategien.
Men det betyder jo selvfølgelig også, at hvis man har nogle oplevelser, som fru Gitte Seeberg jo har haft og korrekt har set, at der foregår ting over for palæstinenserne, som vi ikke bryder os om, jamen så har hun jo lov at beskrive dem, for det var det, der var opgaven for hende.
Det var at se, hvordan palæstinenserne levede.
Jeg er sikker på, at hvis man lavede et mellemøsteninterview med fru Gitte Seeberg, så ville hun også være for tobenspolitikken; det synes jeg også jeg kan læse af avisen i dag.
Så der er ikke tvivl om vores holdning dér.
Og der vil jeg stadig væk sige, at vi skal benytte den mulighed, der nu er i januar måned.
Det er jo også derfor, jeg ikke – og det var vi også enige om, da vi havde det i Folketingssalen her for nylig – overhovedet mener, at man skal sidde og diskutere sanktioner, som der var stillet folketingsbeslutningsforslag om, mod Israel, for en sådan ensidig politik vender jeg mig imod, og det har jeg gjort hele tiden.
Det er slet ikke tidspunktet nu.
Tidspunktet nu er til at opmuntre parterne, for det er jo rigtigt, at køreplanen ikke er blevet efterlevet.
Den startede pænt, og så gik den kraftigt i stå.
Den startede med at gå i stå på grund af selvmordsbomberne, og så er det jo så den negative spiral, der har kørt hele tiden.
Der drejer det sig nu om at få tilliden genskabt, og det er det, vores bestræbelser går ud på, og det drejer sig om begge parter.
Har man kun én part i kikkerten, har man ingen indflydelse.
Peter Skaarup (DF), 2004-12-07:
Jeg kan da kun være enig med udenrigsministeren i, at der er en balance i de her ting, og foretager den ene part aggressive handlinger, så skal vi jo selvfølgelig kritisere den, foretager den anden part aggressive handlinger, terrorisme, så skal vi jo selvfølgelig kritisere det.
Det siger sig selv.
Men det er bare ikke det, fru Gitte Seeberg siger.
Fru Gitte Seeberg siger, at hun har ændret opfattelse af Mellemøstkonflikten, og hun siger i det telegram fra Ritzaus Bureau i går, den 6. december, kl. 14.44: Det er et stort problem, at man på ingen måde efterlever køreplanen for fred.
Det siger hun med henvisning til israelernes andel af problemerne.
Hun siger ikke på noget tidspunkt i denne her artikel eller i det her telegram, at palæstinenserne begår fejl.
Hun kritiserer ikke, at palæstinenserne heller ikke har efterlevet køreplanen for fred.
Problemet er jo netop, at begge parter ikke har efterlevet køreplanen for fred på alle punkter.
Så jeg synes, der er brug for, at man får klarhed over, om det er den ændrede holdning, som Gitte Seeberg giver udtryk for, der er konservativ politik, eller om det er udenrigsministerens holdning, der er givet udtryk for i Folketinget.
Per Stig Møller (KF), 2004-12-07:
Jeg synes ikke, man kan tage fru Gitte Seebergs interview, som om det er hele sandheden omkring problematikken.
Hun har været nede at se på de palæstinensiske områder og giver udtryk for den oplevelse, hun har haft, og den kritik, denne oplevelse har givet anledning til.
Det betyder ikke, at hun har forladt tobenspolitikken.
Jeg synes også, at det fremgår af Ekstra Bladet i dag, at hun stadig væk bekender sig til den.
Men hun har jo ret til, når hun har været nede at se det palæstinensiske område, så at udtrykke sig om det palæstinensiske område.
Den konservative politik har jeg også prøvet at beskrive for hr. Holger K. Nielsen.
Der er ikke nogen tvivl om, at den jo netop går ud på at stå på to ben og markere, at både palæstinenserne og israelerne skal levere, for man kan få en fred, og skal befri sig for ekstremisterne.
Det er klart: Israel skal levere besatte områder tilbage, og palæstinenserne skal overbevise Israel om, at de ikke sender selvmordsbombere ind for at smide Israel i havet.
Det er dér, balancen skal ligge.