Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-02-23:
Må man ikke sige hans navn?
Statsministeren, undskyld.
Jeg får at vide, at man ikke må nævne statsministeren ved navn.
Man må håbe, at statsministerens linje en dag bliver den gældende i partiet Venstre.
Jeg synes i hvert fald, at det taler for sig selv, hvilke familiemønstre man har forsvaret, og at man har talt om det danske samfund, som om alle børn vokser op i kernefamilier i stedet for en lang række af forskellige familier, som er alt fra enlige, skilmisseforældre, lesbiske, og man kunne blive ved.
Vi forslagsstillere mener, at det er vigtigt, at man tager hensyn til barnets tarv.
Vi har måske bare en anden konklusion på, hvad barnets tarv er, end der er blevet fremført fra de borgerlige partiers side.
Det er vores opfattelse, at børn skal vokse op i kærlighed, i tryghed og med omsorg, og det mener vi at homoseksuelle par kan give på lige fod med heteroseksuelle par og enlige.
Lad det være slået fast så kraftigt, det overhovedet kan gøres: Vi går ind for, at der skal gælde de samme regler for godkendelse.
Man skal igennem den samme godkendelsesprocedure, hvis man ansøger om adoption som homoseksuelt par, som man skal som heteroseksuelt par, eller hvis der er tale om en enlig.
Så godt nok taler vi om homoseksuelles ret til adoption, men vi taler i virkeligheden om homoseksuelles ret til at ansøge om adoption.
Det er jo ikke sådan, at alle homoseksuelle partout får et adoptivbarn, hvis man gennemfører de her regler.
Jeg håber, at den misforståelse i hvert fald er ryddet af vejen nu.
Til sidst synes jeg, at vi skal se lidt på erfaringerne fra udlandet.
Man har gennemført adoption for homoseksuelle i Sverige.
Det har ikke skabt nogen problemer, viser en undersøgelse.
De borgerlige ordførere tror ikke på den undersøgelse.
Jeg vil appellere til, at de borgerlige partier sammen med oppositionspartierne er med til at sørge for, at vi får lavet en dansk undersøgelse, så vi har et fælles grundlag, fælles fakta, som vi kan gå ud fra, så vi ikke skal basere det på tro, men på viden.
Man har kunnet i Sverige, man har faktisk også indført adoption for homoseksuelle i Storbritannien.
Ja, selv i det katolske Spanien har man gennemført adoptionsret for homoseksuelle.
Kampen er altså rykket lidt længere mod syd, syd for Alperne, så at sige.
Jeg synes, at Danmark på det her område skulle komme på niveau med et sydeuropæisk land som Spanien.
Vi skal ikke lave lovgivning på baggrund af fordomme, på baggrund af at ville tvinge bestemte familiemønstre ned over folk.
Vi skal være liberale.
Vi skal turde sige: Ja, vi har lov til at have en holdning til, hvordan en familie skal være, hvordan jeg som person synes en familie skal være.
Men der skal være frihed til, at andre har mulighed for at have familier, som er anderledes end vores egen.
Med de ord håber jeg som sagt på, at jeg også har fået appelleret til eventuelle tvivlere i den borgerlige lejr, til liberale sjæle i Venstre og til det af hr. Per Ørum Jørgensen omtalte mindretal i Det Konservative Folkeparti – og måske også til et par, der tør slæbe sig ud af den jernhårde partidisciplin i Dansk Folkeparti.
Tak for en lang og spændende debat.
Og så vil jeg selvfølgelig også takke de politiske modstandere, selv om jeg synes, at der har været en meget hård tone i dag, en meget rå debat.
Jeg kunne godt tænke mig lige at summere lidt op på de argumenter, der har været imod forslaget.
Som jeg ser det, har de delt sig i to; der er det, som hr. Søren Pind kaldte praktikken, og så det, man kan kalde den mere fordomsfulde kategori.
Men lad os starte med det praktiske.
Vi foreslår med dette beslutningsforslag, at der skal laves bilaterale aftaler med hvert enkelt land, førend der kan ske adoption til homoseksuelle forældre.
Der er altså ikke nogen praktisk risiko ved det her forslag.
Det er også erfaringerne fra Sverige, og det har vi en konservativ justitsministers ord for, endda justitsministeren i den siddende regering.
Så jeg tror, at vi med al ønskelig tydelighed har fået gennemhullet enhver påstand om, at der skulle være argumenter imod forslaget med hensyn til det, vi kalder praktikken.
Der har ikke været andre argumenter end dem, jeg har nævnt her, men nye argumenter er selvfølgelig altid velkomne, hvis man gerne vil opretholde sin påstand.
Så er der den kategori, som er lidt mere fordomsfuld, og jeg synes, at vi har måttet lægge øre til meget.
Hr. Martin Henriksen mener, at inderst inde ved de fleste danskere jo godt, at det er bedst for et barn at vokse op med en mor og en far.
Man kunne overveje, om de fleste af Dansk Folkepartis vælgere inderst inde godt ved, at homoseksuelle er lige så gode forældre som alle andre.
Der findes endda homoseksuelle forældre i Dansk Folkepartis folketingsgruppe.
Jeg tror også, at der findes medlemmer af Dansk Folkepartis folketingsgruppe, måske endda en større kreds, der i virkeligheden godt kunne tænke sig at stemme for oppositionens forslag.
Hr. Martin Henriksen satte endda trumf på: Kernefamilien er bedst, blev der konkluderet.
Så tror jeg ikke, man kan trække den længere.
Argumenter fik vi heller ikke.
Vi eksperimenterer med børnene, vi spiller hasard med børnene, var hr. Per Ørum Jørgensens ordvalg.
Det er stærke sager, når det i virkeligheden handler om at skaffe gode forældre til børn, der ikke har forældre, for det er jo det, der er sagen.
Men De Konservative vil jeg dog lade hvile lidt.
De har trods alt et fornuftigt mindretal, som vi ikke skal skræmme væk i denne debat.
Tværtimod vil jeg gerne appellere til alle fornuftige folketingsmedlemmer hos Venstre, De Konservative, og Dansk Folkeparti om at overveje, om de inderst inde synes, at man i 2006 virkelig kan stemme imod et sådant forslag.
Dermed kommer vi også frem til partiet Venstre: Hr. Søren Pind, der i folketingsvalgkampen førte sig frem som frisindets forkæmper; hr. Jens Rohde, der også har været ude med positive tilkendegivelser over for homoseksuelle; hr. Anders Fogh Rasmussen, der endda fik prisen som »Årets laks«, fordi han, som han betroede den gratis avis Søndagsavisen, er ret fordomsfri på det personlige plan.
Man må håbe, at hr. Anders Fogh Rasmussens, hr. Søren Pinds og hr. Jens Rohdes linje ...
Det Radikale Venstre og Enhedslisten og i øvrigt Socialdemokraterne og SF er enige om det forslag, der er fremsat.
Det Radikale Venstre kerer sig utrolig meget om barnets tarv.
Børn er nogle af de allersvageste; børn har brug for kærlighed, omsorg og beskyttelse.
Vi vil gerne sikre, at der også i fremtiden er rigeligt med kærlige forældre til børn.
Vi har intet grundlag for at mene, at der er forskel på, hvilken kvalitet børn får ved at vokse op hos heteroseksuelle forældre og homoseksuelle forældre – det har vi nemlig ikke noget vidensgrundlag for eller nogen tro på – hvorfor vi gerne vil tillade adoption både for homoseksuelle og heteroseksuelle forældre.
Om et barn kommer til en kærlig opvækst hos en enlig, en homoseksuel eller heteroseksuelle, er Det Radikale Venstre fuldstændig uvedkommende, da vi mener, at de tre måder at organisere en familie på er fuldt ud lige gode, og at det er op til folk selv at vurdere, om de har lyst til at leve på den ene eller den anden eller den tredje måde.