Pernille Frahm (SF), 1999-04-06:
At man sætter disse tre principper op som ligestillede og ligeværdige, er med til at gøre Europarådet til noget særligt.
I Europa har vi nemlig historiske erfaringer for, at demokrati alene ikke er tilstrækkeligt til at sikre retssikkerhed og menneskerettigheder.
Vi har historiske erfaringer for, hvordan man ad demokratisk vej kan afskaffe først retssikkerhed og derefter menneskerettigheder.
Derfor er de tre principper i Europarådet ligestillede og ligeværdige.
Det bør være noget, alle - også danske - parlamentarikere skriver sig grundigt bag øret.
Og her kan man jo kun rose, at Højesteret er gået ind og har korrekset det danske Folketings Tvindlov. Den europæiske menneskerettighedskonvention får en særlig status, fordi der til konventionen er knyttet Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, som kan sætte magt bag de smukke ord i konventionen. Siden Murens fald i 1989 har Europarådet skiftet karakter.
Fra at være et rent vesteuropæisk forum er nu stort set alle enten medlemmer eller observatører i Europarådet. Udenfor er jo alene Belarus og Restjugoslavien.
En række stater er optaget, på trods af at de ikke opfylder betingelserne i den europæiske menneskerettighedserklæring, og en del af de oprindelige medlemsstater har problemer med at få gennemført konventionens bestemmelser. Der vejes jo konstant for og imod konsekvenser i et forum, hvor magtmidlerne, når det kommer til stykket, er - og skal være - begrænset til diplomati, samtale, vejledninger og henstillinger.
Blandt problemlandene har Tyrkiet og Ukraine en særlig placering: Tyrkiet, fordi de trods et mangeårigt medlemskab og gentagne henstillinger ikke har vist den store vilje til at respektere de mest elementære menneskerettigheder.
Gentagne krænkelser af tyrkiske borgeres menneskerettigheder og den massive undertrykkelse af hele det kurdiske folks demokratiske, kulturelle og sociale rettigheder har jo stof nok i sig til adskillige forespørgselsdebatter i Folketinget.
Det har været taget op i en strøm af resolutioner i Europarådet og henvendelser fra Europarådets forsamlinger, foreløbig uden synderlig effekt.
En indefrysning af Tyrkiets medlemskab af Europarådet ville være den eneste relevante reaktion på den arrogance, som den tyrkiske regering foreløbig har mødt kritikken med.
Her skal det igen understreges, at vi i SF tager meget afstand fra de krænkelser; at vi kræver, at kurderne får mulighed for lokalt selvstyre, og at deres demokratiske og kulturelle rettigheder respekteres.
Ligeledes kræver vi, at der bliver en international overvågning af retssagen mod Öcalan for at sikre en retfærdig rettergang, hvilket jo er stærkt tvivlsomt, som sagerne står nu.
Argumentet har været, at kriminaliteten er høj og ondartet, og at det forestående ukrainske valg umuliggør initiativer i retning af en afskaffelse. Det er naturligvis uacceptabelt, og det strider mod de løfter, som Ukraine selv frivilligt har afgivet for at blive optaget.
Og det skal understreges, at de bestemmelser, der er tale om for såvel Tyrkiets som Ukraines side, jo er bestemmelser, som er underskrevet frivilligt af begge lande. For at følge op på situationen i medlemsstaterne udfører Europarådet en monitorering af en række landes forhold.
Hvis den monitorering skal være reel, så skal den jo ikke alene omfatte de nye medlemsstater, men bør også omfatte gamle - det gør den også - medlemsstater som f.eks. Danmark.
Vi ville også have glæde af at få gennemgået vores lovgivning for at få konstateret, i hvilket omfang vi lever op til Europarådets bestemmelser.
Parlamentarikerforsamlingen har et højt aktivitetsniveau, så højt at det kan være vanskeligt selv for et mellemstort parti som SF at nå hele vejen rundt.
Monitorering er én ting, overvågning af valg er et andet arbejdsområde, og endelig skal man jo ikke glemme de debatter og beslutninger, som tages på sessionerne i Strasbourg.
Her kunne man så godt ønske sig, at aktiviteten i ministerrådet matchede aktiviteten i parlamentarikerforsamlingen.
En række resolutioner er gennemdebatteret og vedtaget i rådet og ligger nu til lagring hos ministrene.
Hvor længe skal man f.eks. vente på, at resolutionen om menneskerettigheder for værnepligtige bliver realiseret?
Hvorfor tager Danmark ikke skridt i retning af at være det foregangsland, som regeringen ellers har udråbt os til?
Skridtet skulle ikke være så svært.
Og kravet om almindelige demokratiske rettigheder til såvel værnepligtige som ansatte i en demokratisk hær i et demokratisk land i fredstid er vel egentlig selvindlysende. I anledning af Europarådets 50-års jubilæum i år har der været talt en del om det frustrerende i, at så megen opmærksomhed tilfalder EU og så lidt tilfalder Europarådet.
Den frustration vil jeg gerne dele, men det hjælper jo altså ikke at klynke.
Hvis Europarådet virkelig skal ind i befolkningens bevidsthed, så tror jeg ikke på, at det hjælper med glittede brochurer og flotte plakater.
De særlige områder, som Europarådet har indflydelse på, bør trækkes frem i lyset.
Når Europarådet f.eks. uddeler menneskerettighedspriser til menneskerettighedsforkæmpere, så gør det virkelig en forskel, en forskel på liv og død.
En organisation eller en person, som på den måde trækkes ud af det ukendte og kommer på pressens og offentlighedens læber, har større chancer for at overleve end dem, som kan blive forfulgt i ubemærkethed.
Den type aktiviteter gør en forskel, der kan mærkes.
Derudover ville danske skolebørn få et indblik i den europæiske virkelighed, som ville sætte dem i stand til selv at tage stilling, selv at tage del og blive engageret i et vigtigt stykke arbejde, i langt højere grad end glittede brochurer og flotte plakater ville gøre det.
Danmark hives jo ofte frem - især i Danmark - som et eksempel på et demokratisk land, hvor menneskerettigheder er i højsædet, og hvor demokratiet er stærkt.
Det er jo langt hen ad vejen også sandt, men vi kunne have godt af langt oftere at vende et kritisk blik mod os selv. I ECRI's rapport om racediskrimination kommer Danmark under kritik for vores manglende vilje til virkelig at sætte ind over for diskrimination.
Vi mangler i Danmark et organ, som kan tage sig af enkeltsager, så mennesker, der udsættes for diskrimination, får et alternativ eller et supplement til retssystemet og politiet.
Nævnet for Etnisk Ligestilling har netop barslet med et udspil, og jeg venter, at regeringen vil tage opgaven alvorligt, så der snart kan blive taget fat på dette problem.
Til sidst vil jeg lige nævne integrationsloven, som efter vores opfattelse er en sort plet.
Forhåbentlig vil regeringen snart, så snart den er blevet evalueret, tage initiativ til at fjerne den negative særbehandling af nyankomne udlændinge, som vi her har indført ved lov.
I SF stiller vi os gerne til rådighed med udarbejdelsen af alternativer til en diskriminerende integrationslov.