Tove Videbæk (KD), 2004-10-26:
Da Kristendemokraternes ordfører, hr. Mogens Nørgård Pedersen, ikke kunne være til stede i dag, skal jeg på vegne af mit parti fremføre følgende: M009S05500649subh.fm Page 610 Thursday, November 11, 2004 4:03 PM
Emnet har været debatteret flere gange i Folketingssalen, og regeringen har indgået de nødvendige aftaler med Dansk Folkeparti.
Alligevel er det udmærket, at Folketinget kan få indblik i, hvad konsekvenserne bliver af den seneste aftale, som regeringen har indgået med Dansk Folkeparti.
Derfor tak til SF for at have stillet denne forespørgsel.
De økonomiske konsekvenser af strukturreformen er stort set et ubeskrevet emne, på trods af at Strukturkommissionen har skrevet over 1.500 sider om emnet.
Finansministeren har sagt, at reformen skal holde sig inden for de eksisterende økonomiske rammer, men når reformen i hvert fald i en overgangsperiode vil medføre betydelige engangsomkostninger, må reformen jo nødvendigvis føre til serviceforringelser på centrale velfærdsområder.
Kristendemokraterne havde gerne set, at regeringen sikrede en folkelig forankring i strukturreformen.
Det indebærer, at der var blevet afholdt lokale afstemninger om, hvilken kommune og hvilken region borgerne ønsker at høre til.
Vi havde også gerne set, at der var blevet afholdt et folketingsvalg, inden reformen blev vedtaget, så vælgerne havde mulighed for at sige fra, hvis de ikke ønsker reformen.
Ingen af disse forhold vil regeringen dog være med til.
Kristendemokraterne mener, at strukturreformen vil føre til forringelse af det lokale demokrati især på det kommunale område.
Sammenlægning af kommuner vil føre til, at mange kommunalbestyrelser nedlægges.
De færre kommunalbestyrelsesmedlemmer vil føre til, at politikerne fremover vil have kontakt med færre personer i befolkningen end i dag – til skade for demokratiet.
Kommunesammenlægninger kan også føre til, at de store partier vil blive endnu større, mens det vil gå ud over de små partier og lokallisterne.
Det påpeges bl.a. af Peter Bogason, der er professor i forvaltning, i en artikel i Berlingske Tidende den 8. januar 2004.
Kristendemokraterne frygter, at kommunalreformen kan føre til, at det lokale demokrati udvikler sig til topartisystemer, hvor de eneste repræsenterede partier er Socialdemokraterne og Venstre.
Kristendemokraterne ønsker derfor, at det maksimale antal kommunalbestyrelsesmedlemmer øges i forhold til i dag.
Vi ønsker også på anden vis at revitalisere det lokale folkestyre.
Når det gælder miljøområdet har aftalen om strukturreformen efterladt en del uløste problemer.
I udmøntningsplanen fra september 2004 har regionerne dog fået tilført lidt flere områder på miljøområdet, bl.a. vedrørende jordforureningsområdet.
Ændringen er en lille forbedring i forhold til aftalen fra juni, men det er dog langtfra godt nok.
Flytning af miljøtilsyn til kommunerne kan føre til, at opgaven vil blive varetaget mindre bæredygtigt end i amterne, fordi kommunerne stadig væk vil være for små til at løfte opgaven.
Der vil også fortsat være problemer med kommunernes dobbeltrolle vedrørende myndighedsopgaver på miljøområdet i forhold til virksomheder og kommunens rolle i forhold til at tiltrække erhvervslivet til kommunen.
Det er vanskeligt for kommunerne at føre tilsyn, når de sådan set har to kasketter på.
På socialområdet havde vi håbet, at regeringen ville rette op på aftalen fra juni og især arbejde for at sikre en høj faglig bæredygtighed i specialinstitutionerne.
Der er desværre ikke sket så meget på dette område.
En del af de nuværende amtslige opgaver skal overlades til kommunerne, og det frygter vi vil føre til en fagligt set mindre bæredygtig varetagelse af opgaverne.
Desværre må vi sige, at de positive økonomiske effekter af strukturreformen er udokumenterede, at strukturreformen forringer det lokale demokrati og betyder en fagligt set mindre bæredygtig varetagelse af opgaver på miljøområdet og socialområdet end i dag.
Kristendemokraterne er faktisk skuffede over disse forringelser, for det betyder, at vi ikke kan tage ansvar for strukturreformen som helhed.
Men når strukturreformen skal udmøntes i konkret lovgivning, vil vi naturligvis arbejde konstruktivt med for at sikre forbedringer i reformen.
Over for det en opposition, som sådan set ikke rigtig er enig med hinanden om andet og mere, end at det, som der er et flertal for, nok ikke er det rigtige, og dermed jo en opposition, som skyder med afsæt i det ene paradoks efter det andet.
På den ene side skal vi høre, at det ikke er rigtigt, når regeringen og Dansk Folkeparti siger, at der på sigt er en også ressourcemæssig effekt i en reform, at der kan frigøres ressourcer.
Det passer ikke, det kommer til at koste milliarder, siger man.
På den anden side, og det er jo så paradokset, er man dybt, dybt bekymret for de, ja, det er vel i tusindvis af offentligt ansatte, der skal fyres, fordi de straks bliver overflødiggjort.
På den ene side skal man høre en opposition, som kerer sig om de offentligt ansatte, og som er meget bekymrede for de offentligt ansatte – det deler jeg sådan set – samtidig med at oppositionen ved den ledende politiker i samlingen her, hr. Ole Stavad, jo ikke har lavet andet end at stå her på Folketingets talerstol og så utryghed og utryghed og utryghed.
Nu kan jeg forstå, at man ikke engang kan regne med den regionsafgrænsning, vi har lavet.
Jeg synes, hr. Ole Stavad skulle lade sig inspirere af formanden for FOA, hr. Dennis Kristensen, som til ugebrevet Økonomisk Fokus den 4. oktober har sagt: Men når der ikke er det – det er det brede flertal – bør det mane oppositionen til meget dyb eftertanke, før den kaster sig ud i at føre valgkamp på at lave det ene eller det andet eller det tredje om.
Men det har åbenbart ikke gjort noget indtryk på hr. Ole Stavad, som jo altså står her og skaber utryghed.
På den ene side lyder der en kritik af en fuldstændig unødig centralisering: Nu vil staten i kølvandet på kommunalreformen omklamre det kommunale selvstyre, og på den anden side, ja, nærmest i samme sætning, lyder der en kritik af, at vi flytter flere opgaver ud.
På den ene side – det var hr. Aage Frandsen – lyder der et argument om, at der først skal være en landskabsreform, altså når vi kender landskabet, kan vi muligvis også over tid flytte opgaver rundt i landskabet.
På den anden side kritiserer man regeringen for, at vi nu får landskabet på plads, uden at man kan kortlægge den præcise økonomi; altså skal økonomien på plads.
Hr. Aage Frandsen vil sådan set lave en reform, hvor end ikke opgaverne er på plads, før man sætter det hele i gang.
Det er jo paradoks på paradoks på paradoks.
Der er jo sådan set ikke nogen som helst linje i det, og det bekræfter mig desværre i det, der har været min antagelse igennem længere tid, nemlig at der her ikke er noget ønske om bære ved og tage ansvar.
Der er en ambition om at købe nogle fribilletter, sådan at man stort set kan skyde på alt, hvad der bevæger sig, også selv om de skud paradoksalt set rammer hinanden.
Sådan er det.
Jeg vil gerne kvittere over for hr. Aage Frandsen, som jo giver meget klar opbakning til det, der også har været regeringens og Dansk Folkepartis logik omkring den økonomiske effekt af reformen, nemlig at vi først må kende landskabet.
Vi må have lovgivningen på plads i løbet af foråret, sådan at vi ved, hvad det er for en ny geografi, de nye opgaver skal virke i, før vi laver den efterfølgende tilretning af udligningssystemet.
»Det er et ræsonnement«, sagde hr. Aage Frandsen, »som jeg godt forstår«, og jeg vil gerne kvittere for, at hr. Aage Frandsen godt forstår logikken i det her.
Det er så en logik og en forståelse, som hr. Aage Frandsen deler med regeringen og Dansk Folkeparti, og som i virkeligheden – da hr. Aage Frandsen jo er en person, man godt kan have tiltro til tænker logisk og stringent – udstiller, kan man sige, tomheden og hulheden i det argument, hvormed Socialdemokratiet i sin tid forlod forhandlingerne.
Det skal specielt ses i lyset af, at det samme parti jo historisk har gennemført reformer, der har haft en byrdefordelingsmæssig konsekvens, der fuldt ud lever op til det, der er tale om her, uden at have lavet så meget som et regnestykke.
Jeg sigter selvfølgelig til de ændringer, der var i grundtakstreformen tilbage i slutningen af 1990’erne.
Tak for det.
M009S05500649subh.fm Page 612
Ellers vil jeg såmænd bare her på falderebet knytte nogle ganske få bemærkninger til det, der jo også har været et tema her i dag, og som indgår i den her strategi med at sprede usikkerhed mellem de offentligt ansatte.
Når man tidligere på mødet oplever en hr. Jakob Jensen stille spørgsmål, der skal skabe den myte, at en medarbejder, der er beskæftiget med at gøre rent på Amtsgården i Ringkøbing, nu som konsekvens af reformen her kan risikere en flytning til Slotsholmen, så må man sige, at så kender hysteriet jo ingen grænser.
Det, der er vigtigt for regeringen at understrege, er, at sigtet med denne reform er at skabe mere helhed i opgaveløsningen ved at placere opgaverne mere hensigtsmæssigt.
Og vi skal bruge medarbejdere, dygtige medarbejdere, til at løse den offentlige sektors mange opgaver og til at sikre, at kommunalreformen gennemføres på en god og ordentlig måde.
De offentligt ansatte er før, under og efter kommunalreformen den vigtigste ressource overhovedet.
Det er baggrunden for, at vi i regeringen meget klart har markeret, at de ansatte vil blive omfattet af virksomhedsoverdragelsesloven, som altså på den ene side betyder, at man må være indstillet på at skifte arbejdsgiver i kølvandet på, at opgaven flytter fra den ene myndighed til den anden, og som på den anden side sikrer, at man kan fortsætte ansættelsen hos den nye arbejdsgiver på de hidtidige vilkår, sådan at vi undgår, at nogen sætter sig mellem to stole.
Det er sådan set en velkendt model.
Det er også den model, der blev lagt til grund i forbindelse med kommunesammenlægningen på Bornholm.
Det er i øvrigt en model, som de nuværende oppositionspartier, de tidligere regeringspartier, jo selv har turneret med og holdt frem for sig.
Derfor er det altså helt utåleligt, at de offentligt ansatte nu skal opleve en debat, hvor man forsøger at skabe usikkerhed omkring den model og i virkeligheden altså bare puster lidt til den naturlige usikkerhedens flamme, som jo desværre nogle steder blafrer lidt lystigt, set i lyset af, at oppositionen i modsætning til regeringen har det privilegium, at den kan mene alting om alting, sådan som jeg også dokumenterede det i starten af mit indlæg.
Det er altså paradoks på paradoks på paradoks på paradoks.
Derfor vil jeg altså afslutningsvis her gerne slå fast, at regeringen vedkender sig de garantier, vi har givet det offentlige personale, og regeringen er glad for at være i god dialog med de offentligt ansattes organisationer inden for rammerne af den dialog, der blev iværksat med finansministerens mellemkomst allerede før sommerferien.
Det skaber sådan set en stor sandsynlighed for, at mens oppositionen på Christiansborg sidder på sine hænder, så vil de offentligt ansatte ude i landet godt hjulpet af kommunalpolitikere på tværs af partiskel skabe sikkerhed for, at denne reform kommer i mål, helt som den har været tænkt.
Vi ved meget præcist, hvad det er, vi vil, men det er jo ikke det samme – og det er så sagt til fru Margrethe Vestager – som at regeringen er ignorant, hvad angår de gode råd, der måtte komme fra nu af og frem til, at lovene er endeligt vedtaget.
Der er sådan set ikke noget, vi havde ønsket mere, end at partierne havde holdt sig i mødelokalet frem for at blive væk fra aftalte møder, sådan at vi kunne have fået landet det her bredere.
Vi er i en fase nu, hvor regeringen i sine egne indre rum som en hvilken som helst anden regering, der har en ambition om at fremsætte lovforslag, arbejder målrettet på at lave lovforslag med henblik på en høring.
Den høring vil blive iværksat den 1. december og løbe hen over årsskiftet med henblik på en samlet fremsættelse af denne pakke den 26. januar næste år.
Vi lytter for at høre, og vi hører for at lytte, så der er ikke tale om, at vi har låst os fast i enhver detalje.
Der er tale om, at der er et meget præcist og velbeskrevet sigte med reformen, det kan man læse ud af aftalegrundlaget – og havde man holdt sig i lokalet, havde man også haft indflydelse på det – og det er det sigte, vi skal nå.
Derfor lytter vi til en hvilken som helst kritisk, konstruktiv røst, hvad enten den nu kommer fra en brugergruppe, eller den kommer fra Det Radikale Venstre eller et andet parti her i Folketingssalen.
Derfor skal der også meget gerne stå det tilbage fra debatten her i dag, at hvis man besinder sig, hvis man får lyst til – sådan som man jo i virkeligheden antyder med de ord, man bruger – at påtage sig et ansvar, og hvis omsorgen for alle de grupper, man nu forsøger at skabe utryghed omkring, er en omsorg, der hviler på noget reelt og ikke bare på en spekulation i at skabe usikM009S05500649subh.fm Page 613
Thursday, November 11, 2004 4:03 PM
kerhed, så er man hjertens velkommen på det tidspunkt, hvor regeringen har gjort sig sine egne tanker klar, har haft dem i høring, har haft mulighed for at reagere, hvad angår den offentlige proces.