runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henriette Kjær (KF), 2005-05-12:
Nu ved jeg ikke, om fru Karen Klint ikke lige var her, da jeg holdt min ordførertale, for jeg sluttede faktisk af med at sige, at noget af det, vi fra konservativ side syntes er spændende, er de her forældreprogrammer, hvor forældre, der virkelig har svært ved at tage hånd om deres børn – de kommer ud i en masse skidt – bliver tilbudt nogle kurser i, hvordan man opdrager sine børn.
Det virker i England, for i England er det lidt en straf.
Altså, barnet har gjort noget kriminelt eller øvet hærværk, og så bliver forældrene kaldt ind til de her kurser.
Det kan umiddelbart virke negativt, som en straf.
Men det er utrolig positivt.
Folk melder sig jo frivilligt til tv-programmer for at blive hjulpet af de her cand.psych.er, og hvad ved jeg, der fortæller dem, hvordan de skal gøre tingene.
Så det er jo alle tiders tilbud, som vi utrolig godt kunne tænke os.
Og det er jo bestemt godt.
Karen J. Klint (S), 2005-05-12:
Jeg vil da godt fortsætte i det sidste her, for jeg synes næsten, det lyder, som om fru Henriette Kjær siger, at den eneste metode, der duer nu, er pisk.
Hvad så, hvis kommunerne ikke ser sig i stand til at bruge piskemetoden, sanktionsmetoden?
Er der så slet ikke nogen motiverende faktorer, nogen motiverende sanktioner, man kan bruge?
Er det kun negative sanktioner, man kan bruge?
Det handler vel også om, at folk, som er her, har nogle forskellige årsager.
Så pisken kan godt være egnet for én slags familier, mens en anden familie måske skal hjælpes til at udvikle en forældreevne, som man ikke er i stand til at bære selv.
Så jeg vil gerne spørge: Hvor nuanceret kan viften af sanktioner være i positiv og negativ retning, og hvad vil man gøre?
Hvordan vil man understøtte kommunerne i at vælge den rette metode til den konkrete familie?
Henriette Kjær (KF), 2005-05-12:
Jeg ved ikke, om det er et middel, at man siger, der er nogle mennesker, der skal sætte sig sammen.
Det er altid fornuftigt, og det står også i regeringens oplæg.
Der bliver nogle arbejdsgrupper, der skal arbejde videre med nogle ting for at gøre dem mere konkrete.
Men igen: Hvad er det så, man godt vil have?
Det mangler jeg lidt mere om.
Selvfølgelig ville det være rart, hvis de opfandt nogle fantastisk gode løsninger, og tingene faldt ned som en appelsin i turbanen.
Det er jo ikke nemt, det her, så vi skal ind og gøre noget utraditionelt, noget, vi ikke har gjort før, og der mangler jeg lidt nogle meldinger på, hvad det så skal være, men det kommer vi jo til, når vi skal diskutere beslutningsforslaget.
Jeg synes, at det bærer meget præg af den sang, vi har sunget i mange år, om mentorordninger og følordninger og projekter.
Og der tror jeg altså, vi skal have nogle mekanismer, der er mere effektive.
Troels Ravn (S), 2005-05-12:
Jeg kan oplyse fru Henriette Kjær om, at vi faktisk har 11 beslutningsforslag.
Og med hensyn til midlerne: Jamen der er vi også meget konkrete.
Jeg vil så spørge, om fru Henriette Kjær er enig i, at det vil være afgørende vigtigt, at arbejdsmarkedets parter skal forpligte sig til konkrete opgaver i integrationsindsatsen på den enkelte virksomhed, sådan som Socialdemokraterne foreslår, og at der for at sikre den nødvendige overvågning af initiativernes succes og muligheder for ændringer nedsættes en politisk følgegruppe bestående af forligspartierne og deltagere fra offentlige og private arbejdsgivere og fagbevægelse, repræsentanter for foreningslivet og de etniske minoriteters organisationer.
Er det her ikke et udtryk for, at man er meget konkret fra Socialdemokratiets side, både omkring mål og omkring midler?
Henriette Kjær (KF), 2005-05-12:
Først vil jeg lige rette en misforståelse, for jeg sagde ikke, at oplægget var luftigt, jeg sagde, at forslaget til vedtagelse var luftigt, fordi jeg synes, det er meget ukonkret, og jeg har svært ved at se, hvad man vil.
Ud over at man siger, at man vil forhandle, og at man synes, at alle skal sætte sig sammen om at finde en løsning, så kunne jeg godt have tænkt mig nogle skarpere udmeldinger på, hvad det er, man vil.
Men det, jeg så kunne anke, nu vi er ved Socialdemokraternes oplæg, er, at man har en masse mål, men med hensyn til midlerne – dér, hvor det gør ondt, og det er jo derfor, jeg godt vil diskutere børnecheck og ægtefælletillæg og de her ting – vil jeg godt vide lidt mere om, hvad det er, Socialdemokraterne vil, for det er jo det, der kan være det ubehagelige at gå i gang med at lave.
Så målene kan vi nok godt blive enige om, men hvordan gør vi det?
Troels Ravn (S), 2005-05-12:
Jeg bliver nødt til at vende tilbage til fru Henriette Kjærs svar til fru Mette Gjerskov, hvor fru Henriette Kjær postulerer, at Socialdemokraternes oplæg til en bedre integration er luftigt og ukonkret.
Er det luftigt og ukonkret, når Socialdemokraterne siger, at egenforsørgelse efter et integrationsforløb skal gå fra 24 til 50 pct., altså at mere end dobbelt så mange, der har afsluttet et integrationsforløb, skal have opnået varig beskæftigelse og selvforsørgelse; at frafaldet skal nedbringes fra ca. 60 til 30 pct.; at vi skal have flere uddannede unge, et tal fra 50 til 60 pct.; at vi skal have flere i arbejde, så erhvervsfrekvensen hæves fra 57 til 70 pct.?
Og vil fru Henriette Kjær forklare, hvorfor De Konservative og regeringen ikke selv sætter konkrete mål på sine oplæg?
Steen Gade (SF), 2005-05-12:
Det er jo en påstand, som ikke er særlig dokumenteret.
Det, jeg synes er vigtigt, er reel integration.
Og det vil jo altså sige uddannelse, danskkundskaber, så man ikke efterlader folk i passivitet.
Det er nu noget, mit parti har kæmpet for også i de år.
Jeg kan godt høre på Dansk Folkeparti, at vi skal have skældud for en hel masse ting, men det har vi faktisk kæmpet for.
Vi har faktisk været i den situation, at vi havde svært ved at få flertal for det, fordi det flertal, der var, jo sådan set bestod af Venstre og Konservative og Socialdemokratiet.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Vi har her i dag haft en forespørgselsdebat, hvor jeg er blevet spurgt, hvordan det er gået de seneste 3 år.
Det har også været om, hvad regeringen vil fremadrettet, og derfor synes vi, at det var oplagt at sikre, at vi kom med vores klare budskab op til debatten her.
I det forslag til vedtagelse, der ligger fra Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti, som regeringen selvfølgelig støtter, er det vigtigt for os at understrege, at der er en klar sammenhæng mellem det, vi har gennemført de sidste 3½ år, snart 4 år, og de muligheder, vi har nu.
Det vil vi gerne signalere med det forslag til vedtagelse, der ligger her.
Hvis jeg skal tage det første, tror jeg, at vi kunne holde en selvstændig debat om Enhedslistens, Venstres og regeringens forskellige syn på, hvordan man skaffer arbejdspladser, hvilken rolle det private erhvervsliv spiller, og hvilke markedsmekanismer man er nødt til at tage hensyn til.
Men det tror jeg vi skal overlade til en anden gang og så her i dag holde os til integrationen.
Jeg er så også enig i, at der skal tages mere fat om de tilbud, der bliver givet til kontanthjælpsmodtagere, og det er også netop det, vi lægger op til i det her oplæg: Dels at vi simpelt hen fører en kampagne over de næste 2 år, hvor vi siger, at der nu skal tages fat om alle de kontanthjælpsmodtagere, som ikke har fået et aktivt tilbud i 1 år eller længere, dels at vi fremover forpligter kommunerne til i endnu højere grad at give aktive tilbud til kontanthjælpsmodtagere.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-05-12:
Jeg bliver nødt til at sige, at skrønen om de 22.000 kr. ikke bliver rigtigere af at blive gentaget.
Hvis Jensen eller Mahmoud, eller hvem der nu er på kontanthjælp, får tilbudt et arbejde, og vedkommende siger nej, får man 0 kr. og 0 øre.
Det kan ikke betale sig at sige nej.
Det kan aldrig betale sig at sige nej.
Det er en skrøne, der er opbygget om, at man skal tjene 22.000 kr. Hvis folk får tilbudt et rigtigt arbejde, som de er i stand til at udføre, skal de sige ja; det er jo rimeligt nok.
I forhold til det med 22.000 kr. kunne man lige så godt sige 42.000 kr., 62.000 kr. eller 82.000 kr.
Det bliver det ikke mere rigtigt af.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Jeg tog det som en kommentar og ikke som et spørgsmål.
Hermed sluttede forhandlingen.
Søren Krarup (DF), 2005-05-12:
Jeg kan ikke lade være at anholde et enkelt udslag af efter min mening dyb uanstændighed eller mangel på moral i debatten her.
Vi hørte for nylig hr. Kamal Qureshi spørge ministeren, om regeringen kunne bære, at de havde støtte fra et parti, hvis formand havde sagt, at alle udlændinge og indvandrere skulle ud, de skulle ikke integreres.
For en time siden blev det samme udsagn fremsat, og da fortalte hr. Jesper Langballe, vores ordfører på sagen her, at det naturligvis er en fuldstændig misforståelse.
Det, der tales om, er flygtninge.
Flygtninge skal ikke integreres, fordi flygtninge naturligvis som flygtninge skal tilbage, men det gælder naturligvis ikke udlændinge og indvandrere.
Alligevel skal vi – en time efter, at udsagnet er aflivet – opleve det fremsat på ny.
Jeg vil ikke stille spørgsmål til ministeren, for jeg vil ikke bringe hende i vanskelighed.
Jeg vil kun sige, at jeg synes, det vidner om en dyb mangel på moral, som gør, at debatten bliver underlødig.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Og jeg er enig i, at rådighedsbegrebet handler om, at hvis man ikke står til rådighed, så ryger man på ægtefælletillæg, eller rettere sagt ens ægtefælle gør det, og så står man ikke længere til rådighed, men det gør den anden ægtefælle.
Samtidig hermed har vi sikret, at der så for alvor er et økonomisk incitament til at tage et arbejde.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2005-05-12:
Det synes jeg er fint, og det ser jeg gerne.
Men jeg vil gerne spørge helt konkret: Gælder det også dem, der er på forklædeydelsen?
Så begynder der at være facon på det, for det er lige præcis rådigheden, vi i Socialdemokratiet er meget interesseret i.
Jeg synes, der er mangel på konsekvens i den her regel, for det er jo rigtigt, som hr. Arbo-Bæhr har sagt tidligere, at der er rådighedsregler i dag, som gør, at man ikke kan sige nej til et arbejde, og det mener jeg absolut heller ikke man skal.
Altså den der gamle traver om, at arbejdet er lønnen i sig selv, er vi jo selvfølgelig kommet over, men det, at man kan sige nej til arbejde, hvor står det henne?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Jeg synes, det ville være interessant, hvis der blev vist den samme store interesse for det, som jeg synes fylder endnu mere i det her udspil: at kommunerne skal gøre en meget mere aktiv indsats for at sikre, at bistandsklienter, kontanthjælpsmodtagere, får et aktivtilbud.
For det er jo det primære, og det er det, vi skal sikre at kommunerne gør; det er der, hvor vi vil poste ressourcer ind, og det er der, hvor vi vil kræve af kommunerne, at nu skal de give mindst ét aktivtilbud om året til en kontanthjælpsmodtager.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2005-05-12:
Men er det ikke lige lovlig vidt at gå, at fordi man har et problem med at få kommunerne til at bruge den forklædeordning, der er i dag, så digter man et nyt forslag, godt nok på et højere niveau og målrettet til en helt anden gruppe, som man trækker en ordning ned over hovedet på for at få kommunerne til at makke ret?
Jeg skal så spørge, om det ikke er rigtigt forstået, at hvis man bare arbejder 1 time om dagen, så vil man faktisk, ud over at kunne være fri for at stå til rådighed for arbejdsmarkedet i løbet af den periode, vi taler om her, kunne komme i en situation, hvor man igen kan få den høje kontanthjælp, og så på den måde ved bare at arbejde 1 time om dagen opnå det store beløb igen.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Det er jeg selvfølgelig glad for at høre.
Jeg håber bare ikke, at vi skal bruge alt for meget tid på at diskutere procentsatser.
Jeg ser meget hellere – det er jeg som minister meget optaget af – at vi får diskuteret handling og hurtigt får sat en handling i gang.
Så hvis vi kan blive enige om det, tror jeg, vi kan nå langt.
Mette Gjerskov (S), 2005-05-12:
I regeringens oplæg står der, at halvdelen af alle unge indvandrerefterkommere falder fra uddannelserne.
At forestille sig, at man skulle gå derfra og så til fuld uddannelse for alle på kort tid, synes jeg er meget ambitiøst.
Det eneste, jeg er interesseret i, er at få nogle konkrete mål, og jeg glæder mig meget over, at ministeren er så positiv over for at få opstillet de mål, for så kan det være, at vi kan få det ind i den fælles nationale handlingsplan, som vi jo så utrolig gerne vil arbejde sammen med regeringen om.
Nu blinker lampen, så jeg kan ikke nå at nævne så mange af dem, men midlerne handler jo også om at følge op på de mål, man stiller sig, og det er vi meget indstillet på, og vi glæder os til at forhandle om det.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Jeg har registreret, at fru Mette Gjerskov er meget optaget af de der procentmål.
Det synes jeg er fint, og dem kan vi godt sætte op, men regeringen er altså bare kommet meget længere.
Vi er altså kommet til handling.
Jeg synes, jeg har hørt nogle positive signaler i dag, men jeg er meget interesseret i at høre, om Socialdemokratiet omvendt er klar til handling.
Man kommer ikke så meget langt ved bare at sætte procenter på.
Der, hvor man kommer langt, er ved at sætte noget handling i værk.
Det er det, vi har gjort.
Vi er nået meget længere i regeringen.
Det er et meget ambitiøst mål med alle unge i uddannelse, men det er ikke specielt luftigt, hvis fru Mette Gjerskov læser det her, for vi anviser også redskaberne til det.
Mette Gjerskov (S), 2005-05-12:
Jeg vil gerne takke ministeren for at være åben over for at opstille nogle helt konkrete mål for integrationsindsatsen og for, hvad det er for en effekt, vi gerne vil have ud af det.
Det er da rigtigt, at der i regeringens oplæg står det her med 25.000 flere i arbejde, men det er for mig at se også stort set det eneste konkrete mål, der er.
Resten er lige lovlig luftigt i mine øjne.
For det er jo det, det drejer sig om: en særlig indsats på integrationsområdet.
Jeg synes, at et mål om, at alle skal have en uddannelse, er et meget smukt mål, men det er også lige lovlig luftigt.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Det gælder begge veje.
Men der er netop initiativer for at sikre flere praktikpladser, særlig målrettet unge med anden etnisk baggrund.
Karen J. Klint (S), 2005-05-12:
Det er fint, at der bliver skaffet flere praktikpladser, men vi ser i hvert fald på de statistikker, der kommer lige nu på skolepraktikpladsområdet, at de er en mangelvare for unge med anden etnisk baggrund.
Det kan godt ske, at der er kommet flere praktikpladser, men hvem er det så, der får praktikpladserne?
Lige nu, hvor vi snakker integration: Hvordan sikrer vi, at den del af ungdommen, som har anden etnisk baggrund, får en kompetencegivende uddannelse?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Jeg er sådan set glad for, at fru Karen Klint giver mig anledning til at fremhæve, at i hvert fald mindst to af forslagene i regeringens oplæg handler om at få skaffet flere praktikpladser, for jeg er helt enig i, at der skal skaffes flere praktikpladser.
Realiteten er så heldigvis også siden den aftale, som regeringen har lavet med bl.a. Det Radikale Venstre, at der nu er skabt praktikpladser.
Jeg tror, det aktuelle tal er i omegnen af 1.200 ekstra praktikpladser.
Den udvikling har vi heldigvis fået vendt.
Det synes jeg er en rigtig god succeshistorie, og det vil fortsætte.
Karen J. Klint (S), 2005-05-12:
Ministeren sagde i sin tale, at vi skulle passe på ikke at opstille barrierer, som forhindrede folk i at blive integrerede.
Det kan godt ske, at mangel på tilbud ikke opleves som en barriere systemmæssigt, men det gør det da for de mennesker, som mangler nogle muligheder for at få en uddannelse, der kvalificerer dem.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Det er ikke noget, der er opfundet til lejligheden.
Jeg sad i morgen-tv i morges med fru Elsebeth Gerner Nielsen, der sagde, at Det Radikales forslag som alternativ til ægtefælletillægget er nul kroner.
Det har jeg ikke opfundet til lejligheden.
Så er jeg bare nødt til igen at understrege, at hele ideen med det her oplæg – det kan så godt være, at hr. Johs. Poulsen har læst det, men så har han læst det med nogle meget forkerte briller på – handler om at få gjort dem, der har været i passiv forsørgelse i alt for lang tid, aktive og få sikret, at de kommer i kontakt med arbejdsmarkedet.
Det er der flere redskaber til.
To af dem er en række tilbud og hjælp fra kommunerne.
Desuden er det at sikre, at der altså også er de økonomiske incitamenter til, at det kan betale sig at arbejde.
Jeg troede sådan set, at Det Radikale Venstre var enig i, at det er ret fornuftigt at sikre, at sådan nogle økonomiske incitamenter er til stede.
Johs. Poulsen (RV), 2005-05-12:
Jeg kan berolige ministeren med, at jeg har læst oplægget.
Jeg kan så sige, at ministerens opfattelse af, at Det Radikale Venstre vil have det ned til nul kroner, er jo en, hun har opfundet til lejligheden.
Hr. Jørgen Arbo-Bæhr har allerede redegjort for, at det er sådan i dag, at får man tilbudt et stykke arbejde, skal man rent faktisk tage det, ellers kan man miste sin kontanthjælp.
Det er situationen.
Udgangspunktet for os er, at man er i en situation, hvor man rent faktisk skal hjælpes videre, dvs. integreres.
Vi diskuterer integration i dag.
Det er det, vi diskuterer.
Det, Venstres ordfører har sagt, og det, ministeren nu også siger, er: Vi tager en gruppe mennesker her, og hvis de i øvrigt ikke foretager sig andet, så lader vi dem blive på en meget lav ydelse resten af livet, uden vi foretager os noget som helst i den anledning.
Det har intet som helst med integration at gøre.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Jeg kan bare sige, at hr. Johs. Poulsen vil sætte det helt ned til nul kroner.
Det må være et meget lavt niveau.
Det er jo det, hele oplægget handler om.
Johs. Poulsen (RV), 2005-05-12:
Det Radikale Venstres løsning er naturligvis, at man skal hjælpe enhver i gang, som har mulighed for at komme i gang på arbejdsmarkedet under en eller anden form.
Det kan i første omgang være uddannelse, det kan være andre tiltag, men det vigtige er at komme i gang.
Jeg synes, at det her efterhånden lyder som en ren tilståelsessag.
Venstres ordfører i debatten, fru Irene Simonsen, sagde, at ja, nu kan man fremover gå på total passiv offentlig forsørgelse resten af livet på en ny ydelse, der så i øvrigt er mindre end kontanthjælpen.
Og dermed naturligvis også fastlåse folk i en social situation, som er på det allerlaveste niveau i det her samfund.
Jeg skal spørge, om det virkelig også er regeringens politik, eller om det, som Venstres ordfører tilkendegav heroppe, nemlig at man resten af livet kan sende folk på en total passiv forsørgelse, hvor det ikke er bedømt, om de under en eller anden form ville kunne deltage i samfundslivet, var en misforståelse.
Er det virkelig også regeringens politik, at man nu sætter en gruppe mennesker på en total passiv forsørgelse og så i øvrigt på et niveau, hvor man må sige, at det er på det allerlaveste sociale niveau i det her samfund?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Regeringen er kommet med sit udspil netop for at komme med sit bud, og vi åbner for en forhandling med Folketingets partier om det her udspil indeholdende det her element.
er, at hvis man ikke står til rådighed for arbejdsmarkedet, så trækker man 100 pct.
Det er selvfølgelig reelt nok, og det kan godt være, at vi er lidt blødere der ved at sige, at vi trods alt vil sikre et vist minimum for forsørgelse.
Det kan godt være, at det er det, der er tilfældet.
Men med De Radikales forslag om at sige, at så er der slet ikke noget forsørgelsesgrundlag, så holder man jo også dermed kvinden, hvis det kun er kvinden, ude af arbejdsmarkedet.
Det Radikale Venstres løsning hjælper jo ingen vegne i forhold til den problemstilling, som fru Elsebeth Gerner Nielsen rejser.
Vi kan bare konstatere i dag, at der er kontanthjælpsægtepar, hvor begge er fastlåst i en situation, hvor det ikke kan betale sig for nogen af dem at tage et arbejde.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-05-12:
I må undskylde, men det her det giver overhovedet ikke mening.
Nu vil man til at give kvinderne penge for at gøre det, man ikke vil have at de skal gøre, for man vil give dem penge for at blive hjemme ved kødgryderne.
Jeg forstår det simpelt hen ikke.
Hvornår er det blevet Venstres politik, at man skal give offentlige penge til hjemmegående husmødre, til mennesker, der ikke står til rådighed for arbejdsmarkedet?
Hvorfor skal det offentlige finansiere, at der er nogle, der bare har lyst til at gå derhjemme?
Er det vores opgave?
Skal velfærdsstaten udvides til at omfatte hvad som helst?
Endelig et andet spørgsmål: Hvordan kan det være, at regeringen ikke har indkaldt den forligskreds, der er om arbejdsmarkedsreformen?
For vi har jo taget hul på hele den her problemstilling med, at det ikke kunne betale sig at arbejde, og hvor f.eks. Det Radikale Venstre var med til at lægge et loft over kontanthjælpen.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Jamen som jeg også sagde før, er situationen bare den, at i dag er det sådan i et ægtepar, at både manden og kvinden er bundet og bevæger sig længere og længere væk fra arbejdsmarkedet.
Det er ikke en ønskelig situation for regeringen, og derfor tager vi fat med det her redskab, så vi kan øge incitamentet til, at det kan betale sig at tage et arbejde, uanset om vi taler om manden eller kvinden.
Sagen er jo, at vi jo ikke har fået kvinderne ud på arbejdsmarkedet, sådan som det er i dag.
Nu får vi da skabt en situation, hvor det i første omgang kan betale sig for den ene at komme ud på arbejdsmarkedet, og så er der faktisk et endnu større incitament for den næste til at komme ud på arbejdsmarkedet.
Det må da vel være det mål, som vi alle sammen går efter.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-05-12:
I indledningen til regeringens nye udspil står der, at det er regeringens klare mål, at integrationen skal forbedres, at der skal være almindelig tilslutning til samfundets grundværdier som demokrati og ligestilling mellem kønnene.
Især formuleringen om, at ligestilling mellem kønnene er et udgangspunkt for integrationen, er enormt interessant set i lyset af det forslag, regeringen er kommet med, for det er lang tid siden, at vi her i Folketingssalen har behandlet et forslag, der indebærer større ulighed mellem kønnene, end netop det her forslag.
Forslaget vil jo indebære, at måske mange tusinde indvandrerkvinder og selvfølgelig også andre kvinder, men nok især indvandrerkvinder, vil blive parkeret på en livsvarig offentlig ydelse, uden at der stilles krav til dem, uden at de behøver at stille sig til rådighed for arbejdsmarkedet.
Det er lige i mændenes kram, i hvert fald i nogle mænds kram, for problemet for mange indvandrerkvinder er jo, at de lever i et traditionelt familiemønster, hvor der ikke er en forventning om, at de bidrager på arbejdsmarkedet.
Kan integrationsministeren forklare sammenhængen mellem indholdet i det her udspil og udgangspunktet for det?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Nu vil jeg sige, at regeringen i de 3½ år allerede har gennemført en række lovinitiativer på integrationsområdet med Dansk Folkeparti, så det har kunnet lade sig gøre.
Til spørgsmålet om ansættelser i staten: Det er personalepolitik, og det er ikke noget, som skal lægges ned til Folketinget.
Det kan regeringen sådan set tage hånd om, som den vil.