Pernille Blach Hansen (S), 2002-01-10:
I Socialdemokratiet er vi meget optaget af, at de miljøpolitiske beslutninger sker på et meget velbelyst grundlag, og derfor er vi også interesserede i, at miljøøkonomi i fremtiden anvendes mere og bredere end hidtil.
Det er jo også det, vi selv har arbejdet for, da vi havde regeringsansvaret sammen med De Radikale i den tidligere regering.
Vores problem med planerne for det institut, miljøministeren netop har beskrevet, er det hastværk, der præger hele processen.
Ja, havde der været tale om en lov og ikke et aktstykke, ville vi nok have kaldt det lovsjusk.
Vi er bekymrede over, at ministeren vil haste det igennem på den her måde.
Når vi taler om det her nye Institut for Miljøvurdering, er det jo kendetegnet ved at være en ny type institut, der ikke findes andre steder i verden, og netop derfor forstår vi slet ikke hastværket.
Hvorfor har miljøministeren f.eks. ikke benyttet en normal procedure, hvor forslaget sendes til høring?
Ministeren lægger også op til, at instituttets direktør skal udpeges før bestyrelsen.
Nu har vi netop hørt ministeren sige, at bestyrelsen er garanten for uafhængighed.
Kort sagt: Hvis ministeren og regeringen ønsker et institut, der reelt skal være fagligt og sagligt velfunderet, hvorfor følger man så ikke de normale spilleregler i forskningsfaget? Al den her usikkerhed kan jo få én til at sætte spørgsmålstegn ved, hvad ministerens reelle hensigter er med instituttet.
På den anden side kan man selvfølgelig sige, at alene det, at det er kommet frem, at Bjørn Lomborg er ophavsmand til ideen, selvfølgelig kan gøres os lidt bekymrede, specielt fordi vi ikke helt kan få afklaret, om instituttet skal arbejde i Lomborgs ånd.
Hvad er egentlig helt meningen med det nye institut?
Efter at have set det aktstykke, der er kommet fra ministeren, og de svar, der er kommet på spørgsmålene fra Finansudvalgets medlemmer, må vi sige, at der er et kæmpestort spørgsmål tilbage, som ministeren heller ikke har kunnet besvare i dag: Hvad er det for en ny viden, det nye institut skal bibringe?
Vi har en miljøvurdering af finansloven.
Vi har en særlig forskningsafdeling under DMU, der netop kigger på miljøøkonomiske opgaver.
Vi har Det Økonomiske Råds formandskab, vi har OECD, vi har Miljøministeriets forskningsinstitutioner, og vi har Naturrådet.
Alle disse institutioner beskæftiger sig med effektiviteten af den danske miljøindsats.
Det er jo ikke ligefrem vurderinger, vi mangler.
Det, vi mangler, er nogle klare svar fra miljøministeren, som vi heller ikke har fået i dag.
Det afgørende for os er, at en eventuel beslutning om at etablere sådan et nyt institut bliver truffet på et godt, gennemarbejdet og vel belyst grundlag og ikke bare som her bliver genstand for lovsjusk.
Indtil vi får nogle mere klare og præcise svar på, hvad instituttet skal beskæftige sig med, og får sikkerhed for, at man følger de normale spilleregler, ansætter direktøren på den normale måde osv., vil vi altså forbeholde os ret til at være kritiske og mene, at Miljøministeren og regeringen nok har nogle skumle hensigter, for hvad er det, vi skal med flere smagsdommere? Vi har jo en statsminister, som har gjort op med ekspertvældet og smagsdommerne, og nu vil miljøministeren så finde nogle flere.
Ja, så meget desto mere grund er der vel til at tro, at der her er tale om nogle smagsdommere, der falder i ministerens og regeringens smag, som alene fremfører de tanker, regeringen gerne vil lytte til, og ikke siger det, som regeringen ikke ønsker at høre.
Så vi frygter, at det her institut skal bruges i ministerens kamp imod en aktiv og progressiv dansk miljøpolitik.
Vi synes, det bliver for sjusket, og vi synes ikke, det giver den kvalitet i arbejdet, som Folketinget rettelig burde stå for.
Derfor vil jeg gerne slutte med på vegne af Socialdemokratiet, SF, Det Radikale Venstre, Kristeligt Folkeparti og Enhedslisten at fremsætte følgende: