runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helle Degn (S), 1999-05-12:
Jeg vil gerne takke statsministeren for at drage det internationale perspektiv lidt ind i vores overvejelser her.
Det er omstillingernes tid, og det er værd at hæfte sig ved.
Jeg synes også, vi har forandret os på den måde, at vi er gået fra proklamationernes tid og til det seje træk, og nu vil vi gerne se resultaterne.
De omstillinger, som statsministeren omtalte, er jeg helt enig i.
Vi så, at de kvindelige vælgere i USA, i England og i Frankrig ved det sidste valg meget klart bestilte varen: De vil have et velfærdssamfund, og de vil have en model, som vi har i de nordiske lande.
Det skal der sættes ind på, og det sætter de kvindelige vælgere alt ind på.
Det var os, der krævede velfærdssamfundet realiseret, vi er i gang med at forny det, og derfor skal vi have opbygget det sådan, at nogle af de værdier, som vi lægger vægt på som kvinder, nemlig at der er bedre sammenhæng mellem job og arbejdsliv, er det ansvar, vi gerne ser, at vi deles om.
Anbefalingerne i betænkningen synes jeg er gode.
Det er det seje træk. For det første vil jeg sige om den departementale model, at det først og fremmest er vigtigt, at der med den bliver etableret en politisk vilje til lederskab.
For det andet synes jeg, det er vigtigt at understrege ikke mindst over for statsministeren, at det drejer sig her om ressourcer.
Der skal simpelt hen afsættes ressourcer til, at vi kan drive det arbejde, og det vil jeg opfordre statsministeren til at gå hjem og overveje efter denne debat.
Med hensyn til klagenævnet: Jeg synes, det er udmærket, at vi har en forsøgsperiode.
Jeg vil gerne sige for mit eget vedkommende, at jeg har den ambition, at vi som i Norge og Sverige får et ombud, der kan klare sagen.
Men nu tager vi denne her prøveperiode og ser, hvordan det fungerer.
Til Ligestillingsrådets nedlæggelse synes jeg, at der fra denne talerstol netop i dag skal lyde en tak, både til de kvinder, som i 1970'erne arbejdede for at få etableret Ligestillingsrådet, lovmaskineriet rundt omkring og de funktioner, der var, og til de kvinder og mænd, som sammen kæmpede den kamp og tog det daglige slid i administrationen for at realisere den vare, vi havde bestilt herinde i Folketinget.
Jeg tror, at vi skal sige tak for indsatsen, og nu vil vi gerne videre.
Det er tid til forandringer.
Det er ærgerligt med fru Pia Larsen, som repræsenterer Venstre, men jeg vil sige tak for talen.
Den er virkelig velegnet til næste valgkamp.
Venstre er her totalt åndeligt fraværende og kommer ikke med et eneste bud. I modsætning til talen fra fru Pia Larsen må jeg rose talen fra Kristeligt Folkeparti.
Fru Tove Videbæks input til denne her diskussion og Kristeligt Folkepartis profil på det her område er al ære og respekt værd.
Det er vigtigt at få det sagt, og derfor synes jeg, at det er en overvejelse, statsministeren må gå
hjem med efter denne her debat.
Til fru Yvonne Herløv Andersen: Jeg synes, det var en meget rigtig bemærkning, der kom, om at vi ikke kun taler om dem herinde, men vi taler netop om dem derude, som vi gerne vil udtrykke vores solidaritet med.
Forslaget til vedtagelse er et godt redskab til en ny aktion i årene fremover.
Susanne Fast Jensen (S), 1999-05-12:
Jeg vil gerne starte med at sige, at jeg er meget enig med statsministeren i, at vi er i en tid, hvor der er behov for nytænkning på ligestillingsområdet.
Det er tydeligt, at der er opbrud.
Derfor er jeg også glad for, at der er så stor enighed, som der trods alt er her blandt partierne i dag.
Det er tydeligt, at der dog er en ligestillingsforskrækkelse blandt nogle partier.
Vi har kunnet høre her fra talerstolen, at der er nogle, der hører noget, der slet ikke bliver sagt.
Der bliver talt om hysterisk debat.
Der bliver talt om en mand, der slet ikke er til stede.
Der bliver talt om, at sådan noget med statistikker og tal har vi da ingen brug for, det skal vi ikke bruge til noget.
Hvad skulle vi dog med det?
Er det også sådan på andre områder, eller er det kun på ligestillingsområdet, at tal og statistikker er uinteressante?
Man kan håbe, at vi alle sammen bliver klogere på, hvad det er, der er så indviklet ved den uligestilling, der stadig væk fungerer, og man kan håbe på, at en debat en anden gang, når vi nu har fået det her videnscenter, vil gøre, at der vil være lidt mere kvalitet og viden i nogle af de indlæg, der kommer, f.eks. fra Dansk Folkeparti, Fremskridtspartiet, Venstre og De Konservative.
De har ganske enkelt været meget præget af uvidenhed på området.
Vi er i en tid, hvor der er behov for nytænkning, og hvor der sker noget på området, og det er en tid, hvor der er stor mulighed for at gøre noget.
Vi har nemlig, som statsministeren også sagde, en god beskæftigelse, vi har en god økonomi, og vi har fået forholdsvis gode børnepasningsmuligheder.
Derfor er der netop god mulighed for at gøre noget nyt og virkelig få gjort noget ved ligestillingen.
Lad os kalde det det, det er.
Det, det drejer sig om i dag, er ligestillingen mellem kønnene, og det er der ikke spor grund til at være bange for.
Vi har netop ressourcer til at gøre noget ved det.
Frank Jensen (S), 1999-05-12:
Vi stillede som bekendt i går en række ændringsforslag til forslaget til lov om undersøgelse af Politiets Efterretningstjeneste.
Ændringsforslagene indeholder et forslag til en ny affattelse af § 3, altså det kommissorium, som er i lovforslaget, og som fastlægger undersøgelseskommissionens samlede opgave.
Det fremgår af bestemmelsens stk. 1, at undersøgelseskommissionen har til opgave at undersøge og redegøre for politiets efterretningsvirksomhed i perioden fra 1945 til 1989 i forhold til politiske partier, faglige konflikter og politisk-ideologisk prægede grupperinger og bevægelser i Danmark.
Bestemmelsens stk. 3 giver imidlertid mulighed for, at undersøgelseskommissionen kan inddrage forhold, der i det hele må henføres til tiden efter 1989, såfremt der er tale om forhold, der i øvrigt ligger inden for kommissionens kommissorium, som er fastlagt i § 3, stk. 1 og 2.
Beslutning om, hvorvidt sådanne forhold skal inddrages i undersøgelseskommissionens arbejde, træffes af kommissionen selv.
Jeg finder det således ikke rigtigt - da det her højst sandsynligt vil blive en del af undersøgelseskommissionens arbejde - at jeg kommenterer de konkrete forhold nærmere.
Baggrunden for, at vi nedsætter en undersøgelseskommission, er at få fakta frem og få belyst, om der i konkrete tilfælde også kan være tale om tilsidesættelse af de opgaver, som PET har.
Det kan jeg ikke i dag sige noget konkret om.
Jeg tror også, hr. Søren Søndergaard er fuldstændig enig med mig i, at det er den bedste måde at løse opgaven på.
Tove Videbæk (KRF), 1999-05-12:
Til fru Pia Larsen
: Mener fru Pia Larsen, at kvalitet og kvalifikationer er noget, der altid kan skrives ind i et eksamensbevis eller i et omfattende CV?
Er fru Pia Larsen kendt med et Ringstedprojekt, hvor Ringsted Kommune har udarbejdet en pjece til alle ansøgere og ansættelsesudvalg om udformning af stillingsannoncer og måder at stille spørgsmål på til en samtale?
Det sker nemlig for at gøre opmærksom på, at mænd og kvinder altså kommunikerer på forskellige måder i en samtale, og dermed kommunikerer mænd og kvinder også kvalitet og kvalifikationer på forskellig måde.
Pia Larsen (V), 1999-05-12:
Jeg bemærkede, at fru Lise Hækkerup sagde, at de kvindelige forskere jo får stillingerne, når de søger.
Ja, det har jeg også noteret mig ved flere lejligheder.
Hvad er så egentlig problemet?
Hvad er vores opgave her?
For det, vi jo netop skal tage stilling til her, er, hvad vi herindefra skal tage af initiativer, så vidt jeg har forstået forespørgslen, og ikke, hvad der skal ske i samfundet.
Man skal også læse mine ord sådan, at det er et spørgsmål om, hvad vi skal holde fingrene fra, og hvad samfundet selv skal udvikle sig til, så udviklingen går vel, som den skal efterhånden.
Fru Elisabeth Arnold spurgte mig, hvad jeg mener om fædrenes retsstilling i familierne.
Jeg nævnede netop i min tale, at det var et problem, og at vi ikke opfattede det, som om man i ligestillingsarbejdet lagde særlig meget vægt på det, hvor det stadig væk handler mere om kvindekampen end om fædrenes retsstilling i familien og andre steder.
Til fru Ingrid Rasmussen vil jeg bare sige, at så vidt jeg er orienteret, har vi stadig væk en lov, der kræver lige løn for lige arbejde, og den kan vel anvendes.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-05-12:
Jeg undrede mig også lidt over Venstres ordførertale, for det kunne næste virke, som om Venstre helt havde mistet interessen for det her område, og det er lidt i modstrid med det, vi oplever, når vi er sammen med Venstre på internationalt plan, men jeg håber ikke, det er rigtigt.
Der er et andet problem, jeg gerne vil rejse over for Venstres ordfører, og det er det, der ikke har med kvindernes stilling på arbejdsmarkedet at gøre, for der har vi, som fru Pia Larsen jo også rigtigt nævnte, faglige voldgifter, der kan tage sig af mange af de ting, og der er vi måske nået længere end så mange andre.
Det er et område, hvor der faktisk er et stort ligestillingsproblem, og hvis nu Venstre havde været interesseret i at få det opprioriteret, kunne de jo faktisk have foreslået en beskeden ændring i det forslag, der er fremsat herfra, som måske kunne have fået en større enighed.
Nu virker det, som om Venstre melder sig helt ud af ligestillingsarbejdet, og det synes jeg er meget beklageligt.
Lise Hækkerup (S), 1999-05-12:
Jeg fornemmede, at en dyb form for konservatisme gennemsyrede fru Pia Larsens indlæg.
Og det er, som om forårets debat om de kvindelige forskere fuldstændig er gået hen over hovedet på Venstres repræsentant.
Det er, som om det, når man kræver flere kvindelige forskere, flere kvindelige professorer, for samfundets skyld, insinueres, at vi forlanger og vi ønsker B-forskere og forskere af ringere kvalitet.
Det er jo ikke det, det drejer sig om, og det er jo i det hele taget ikke det, debatten i foråret har drejet sig om.
De dygtige kvinder er der, men af en eller anden besynderlig grund, når det gælder forskning, støder kvinderne på en usynlig glasvæg, et glasloft, kalder man det også.
De dygtige kvinder er der, for det viser sig såmænd, at når kvinder søger forskerstillinger, når de søger opprioriterede forskerstillinger, når de endelig søger professorater, så får de dem såmænd også.
Det er faktisk et bevis på, at kvinderne er der, men der foregår en eller anden form for barriere, som gør, at kvinderne ikke får de stillinger, som samfundet har krav på de får.
Bjarne Laustsen (S), 1999-05-12:
Fremskridtspartiet udviser med dette beslutningsforslag en imponerende mangel på forståelse for de principper, der ligger til grund for vores velfærdssamfund.
Fremskridtspartiet lider åbenlyst under den misforståelse, at velfærdssamfundets sociale sikringsordninger er en form for privat brugerbetaling.
Sådan forholder det sig ikke, og sådan skal det heller ikke være.
Velfærdssamfundet bygger på social omfordeling og solidariske ordninger, hvor de, der har meget, yder lidt ekstra for at støtte dem, der har for lidt.
Sådan skal det blive ved med at være, også når det gælder arbejdsmarkedsbidrag.
Socialdemokratiet kunne altså ikke være mere uenig i forslagets sigte, og vi tager afstand fra ånden i det.
Dertil kommer, at Fremskridtspartiets argumentation for beslutningsforslaget simpelt hen ikke holder.
Eksempelvis har man misset den afgørende forskel på private forsikringsordninger og den sikkerhed, som velfærdssamfundet garanterer. Princippet bag velfærdssamfundet er jo netop, at man ikke kan melde sig ud.
Listen er ikke fuldkommen.
Men det gennemgående princip er, at uanset om man forventer at få brug for ordningerne, uanset om man sender sine børn på privatskoler eller får skiftet hoften på et privat hospital, ja, så betaler man til fællesskabet mod at få sikkerhed.
I velfærdssamfundet er der ikke nødvendigvis nogen direkte sammenhæng mellem det, man yder, og det, man får igen.
Det kan godt være, at Fremskridtspartiet finder, at det
er usammenhængende, men i Socialdemokratiet synes vi ærlig talt, at det er udtryk for civilisation, at de heldige og privilegerede får mindst fra fællesskabet, og at de uheldige og ressourcesvage får mest.
Et beslutningsforslag, der underminerer dette princip ved at fjerne alles, også unges, også unge i arbejdes, pligt til at yde efter evne, kan Socialdemokratiet på ingen måde støtte.
Socialdemokratiet afviser beslutningsforslaget.
John Vinther (KF), 1999-05-12:
Da Det Konservative Folkepartis ordfører, hr. Brian Mikkelsen, er forhindret i at være til stede under denne behandling, skal jeg kort fremføre Det Konservative Folkepartis holdning.
Vi kan støtte intentionerne i Fremskridtspartiets forslag.
Der er ingen tvivl om, at den danske befolkning er blevet ført bag lyset af det socialdemokratiske begreb »arbejdsmarkedsbidrag«.
Det er i dag i realiteten en ren fiskal skat, en bruttoskat.
I starten var intentionen udtrykkelig, at det skulle finansiere en række arbejdsmarkedsforanstaltninger.
I dag fungerer det kun i teorien som et kassebidrag; i realiteten er det en bruttoskat, som handler om bidrag til statskassen.
Det Konservative Folkeparti har været og er stadig en stor modstander af bruttoskatten.
Med hensyn til det konkrete forslag om fritagelse af bruttoskatten for under 18-årige kan en del af problemet løses ved at indføre et fradrag på de kendte 30.000 kr. for unge mennesker.
Et sådant fradrag vil sikre, at de ikke straffes for et lille fritidsjob som eksempelvis det at være avisbud.
Så altså sympati for forslagets intentioner, tommelfingeren nedad for det konkrete forslag og i stedet signal om et ændringsforslag, hvor der indføres et bundfradrag på 30.000 kr. for unge under 18 år.
Christine Antorini (SF), 1999-05-12:
Da SF's ordfører, hr. Aage Frandsen, ikke kan være til stede, vil jeg fremføre SF's synspunkt. Uanset at det hedder arbejdsmarkedsbidrag, er det en skat som alle andre skatter.
Derfor er en henvisning til, hvad arbejdsmarkedsbidraget oprindelig var tiltænkt, ikke særlig relevant.
Om det er rimeligt, at alle skal betale arbejdsmarkedsbidrag af arbejdsmarkedsindkomst, kan man selvfølgelig godt diskutere, men i stedet for at se på et alderskriterium var det måske mere relevant at se på en bagatelgrænse.
SF afviser forslaget, uanset at SF ikke afviser det rimelige i at vurdere indretningen af arbejdsmarkedsbidraget som en bruttoskat.
Klaus Kjær (DF), 1999-05-12:
Det viste sig at være en god idé, da Folketinget besluttede
at holde en børneparlamentsdag.
Affødt af denne blev der fremsat mange fornuftige forslag, herunder også dette forslag, som nu i dag er til behandling.
Forslaget går i sin enkelhed ud på, at indbetaling af arbejdsmarkedsbidrag afskaffes for unge under 18 år.
I loven om arbejdsmarkedsfonde fra 1992-93 står der om arbejdsmarkedsbidrag, at dette foreslås udskilt fra statens udgifter til arbejdsmarkedet i tre enheder, og at finansieringen af disse enheders aktiviteter helt eller delvis skal ske ved øremærkede arbejdsmarkedsbidrag.
Det kan således diskuteres, om der er tale om en ren bruttoskat, men man kommer ikke uden om den omstændighed, at der er tale om øremærkede midler til helt specifikke formål, hvori unge under 18 år ikke kan få nogen andel.
Således gælder det f.eks., at såfremt en ung under 18 år bliver arbejdsløs, vil der ikke kunne udbetales arbejdsløshedsdagpenge.
Logikken bag beslutningsforslaget er simpelt hen, at det ikke er rimeligt, at grupper af befolkningen indbetaler til en ydelse, som samme gruppe er fuldstændig afskåret fra at få del i.
Dansk Folkeparti støtter forslaget.
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Det Radikale Venstre kan ikke støtte Fremskridtspartiets forslag.
Arbejdsmarkedsbidraget blev indført med virkning fra 1994 som led i omlægningerne på skatte-, arbejdsmarkeds- og pensionsområdet, som vi som bekendt bakkede op.
Forslaget knytter an til en grundlæggende diskussion om velfærdsstatens finansiering.
Det bærende princip må være, at alle betaler efter evne til finansiering af de tilbud, som stilles til rådighed for alle grupper af borgere i det danske samfund, også for gruppen af samfundsborgere under 18 år.
Velfærdsstatens ydelser kommer jo ikke ud af den blå luft, men finansieres af alle dem, der kan bidrage økonomisk.
I Det Radikale Venstre mener vi, at det både økonomisk og som led i opdragelsen til at være en god samfundsborger er vigtigt, at man bliver opmærksom på det rimelige i, at man bidrager til at sikre den fælles velfærd.
Det gælder også, selv om man er ung, selv om man måtte være under 18 år.
På den baggrund kan vi ikke støtte forslaget fra radikal side.
Frank Aaen (EL), 1999-05-12:
Da argumentationen for det her forslag er skruet sammen, som
den er,
så er det jo, fordi bruttoskatten af regeringen af politisk-taktiske årsager i sin tid fik en fuldstændig mærkværdig opbygning med fonde og et postulat om, at det her var nogle særlige penge, der gik til nogle særlige formål, hvad alle og enhver ved ikke passer.
Bruttoskatten er en del af skattesystemet, og derfor betragter vi det også som alle andre dele af det, der er med
til at finansiere velfærdsstaten.
Når vi kigger på, om finansiering af velfærdsstaten, og hvad vi ellers har at bruge penge på, er noget, vi vil støtte, går vi udelukkende ud fra et fordelingsmæssigt sigte: vi vil have, at de, der har de højeste indkomster, bidrager med mest og de, der har de mindste, bidrager med ingenting eller så lidt, som det passer til deres indkomst.
Derfor vil vi heller ikke acceptere, at det er et alderssynspunkt, der skal lægges ind.
Det skal være en indkomstbetragtning, der skal lægges ind.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-05-12:
Oprindelig var arbejdsmarkedsbidraget jo øremærket, men ved senere beslutninger forsvandt denne øremærkethed eller blev i hvert fald nedtonet, så det, vi har at tale om, jo er en bruttoskat.
Sådan som forslaget ligger her, kan vi ikke støtte det, men vi synes, at det ville være rigtigt at have en bundgrænse.
Så kan vi drøfte, hvor den skal være, men vi har jo en bundgrænse, når det gælder den øvrige del af skattesystemet.
Dér er vi tilhængere af, at vi gør tilsvarende med bruttoskatten, og at et bundfradrag selvfølgelig kan overføres til ægtefællen.
Så må man drøfte det, og så skal det være et generelt bundfradrag for nogle.
At sætte en aldersgrænse ved 18 år, som tidligere ordførere har redegjort for, ville jo være en urimelighed over for en 17- og en 18-årig, som måske tjener det samme under samme vilkår.
Så nej til det konkrete forslag, men en bundgrænse siger
vi ja til.
Ingrid Rasmussen (S), 1999-05-12:
Da udvalget vedrørende det fremtidige ligestillingsarbejde efter 2½ års arbejde afleverede sin betænkning i marts i år til statsministeren, var det for alle parters vedkommende et stort og nyttigt stykke arbejde, der fik sin afslutning. Der har i brede kredse været store forventninger til, at den politiske proces herefter meget hurtigt ville begynde.
Derfor er partierne bag forespørgslen i dag meget tilfredse med, at der er gennemført en høringsrunde i ministerier og interesseorganisationer, og at vi allerede nu, inden afslutningen af denne samling, hører regeringens synspunkter og initiativer for det fremtidige ligestillingsarbejde.
Betænkningen vender jo så at sige i sine anbefalinger bunden i vejret på de sidste årtiers ligestillingsarbejde og foreslår en helt ny organisering.
Det, vi skal debattere i dag, er, at hvis Danmark skal sikres et effektivt ligestillingsarbejde, der kan løfte de opgaver, der skitseres i betænkningen, og som lever op til internationale forpligtelser og samtidig konstruktivt inddrager kritikken af det nuværende arbejde, så er en flerstrenget omorganisering nødvendig. Den efterhånden forældede lovgivning for Ligestillingsrådet sætter for mange barrierer.
Sammensætningen af Ligestillingsrådet afspejler tydeligt en tid, hvor ligestilling alene var et kvindespørgsmål.
Samfundsudviklingen har på ligestillingsfronterne vist tydelige behov for at få mændene inddraget i ligestillingsarbejdet som helhed.
Mandevinklen og familiespørgsmålet er lige så nødvendige elementer i dagens debat som kvindespørgsmålene.
Besvarelse
Poul Nødgaard (DF), 1999-05-12:
Jeg synes, selv om jeg kan læse lidt om det i den dér flotte bog med de røde farver på, som statsministeren talte om, at det virker vældig godt, når det foreslås, at det her Ligestillingsråd nedlægges, men jeg synes jo så samtidig, at det måske virker lidt uforståeligt, at man så vil oprette et nyt organ, nemlig et videnscenter.
Viden er jo altid godt at have, men så er det vel sådan set bare Ligestillingsrådet, der fortsætter i en ny iklædning.
Jeg synes, det virker lidt uforståeligt.
Så vil jeg lige sige, når jeg er oppe med en kort bemærkning til den socialdemokratiske ordfører, at statsministeren, som jo tilhører samme parti, talte om et stort løngab.
Det er da også rigtigt, at der kan være nogle steder, hvor der er et løngab, men så kunne man så spørge: Hvorfor?
Hvis der er sådan nogle problemer, så burde de problemer jo for længst være løst.
Med hensyn til uddannelse så står uddannelse jo sådan set frit for alle parter her i dette land, både mænd og kvinder.
Jeg tror, når vi kommer senere frem i debatten, så kan man se, at det vil komme til at dreje sig om, at det skal være kvindernes kamp.
Jeg mener lige så godt, at det kan være mændenes kamp, for hvis vi skal have ligestilling, skal man debattere det på et fuldstændig lige grundlag.
Ingrid Rasmussen (S), 1999-05-12:
Til hr. Poul Nødgaard vil jeg gerne sige, at jeg håber, hr. Poul Nødgaard bemærkede, at jeg i min ordførertale ikke talte om kvindernes kamp eller mændenes kamp.
Jeg sagde tværtimod, at det, betænkningen her lægger op til, er at vende det på hovedet.
Vi skal ud af 1970'erne, for vi kæmper ikke på den måde, som hr. Poul Nødgaard åbenbart kan huske tilbage fra 1970'erne.
Det, vi prøver på at sige i ligestillingsdebatten i dag, er, at begge køn skal inddrages i velfærdsudviklingen som helhed betragtet.
Med hensyn til et videnscenter så er det ikke det samme, som det Ligestillingsråd, der er i dag, hvor Ligestillingsrådet i dag jo netop er forankret tilbage i tiden.
Videnscentret er et videnscenter som en selvejende institution, hvor debattørerne - dem, det nu måtte være - sidder og er med til at formulere det.
Som en selvejende institution vil det jo netop være uafhængigt af det, hr. Poul Nødgaard åbenbart har det lidt skidt med, nemlig at vi som politikere herinde skal styre det hele.
Det vil være uafhængigt af den politiske indflydelse. Med hensyn til løngabet håber jeg, at hr. Poul Nødgaard alene i dag har hørt i Radioavisen, hvordan løngabet stiger og nu også beviseligt for de meget veluddannede grupper; det er den tristeste nyhed, jeg har hørt meget længe.
Ingrid Rasmussen (S), 1999-05-12:
Jeg vil gerne sige tak til fru Pia Larsen for den ordførertale, der er fremlagt fra Venstre.
Jeg vil gerne spørge fru Pia Larsen overordnet og generelt og ikke på så mange pinde om, hvad årsagen er til, og hvad Venstre egentlig mener om det, jeg fremfører nu: at der er forskel på Venstres ligestillingsholdning, når vi har de store internationale ligestillingsdiskussioner og debatter med vedtagelser af vedtagelser og så i dag, hvor vi har den nationale debat.
Venstre støttede, og det var jeg meget glad for, den 24. februar 1999 forespørgslen vedrørende Kvindekommissionens diskussion om Beijing.
Den havde vi her i Folketinget, og den er jeg udmærket klar over fru Pia Larsen ikke kender.
Men der vedtog man med Venstres stemmer at fortsætte og intensivere arbejdet med at gennemføre »Platform for Action«, hvor man bl.a. taler om mainstreaming, som hele begrebet, når vi snakker ligestilling og implementering af ligestilling, jo dækker.
Hvad er årsagen til, at man godt fra Venstres side kan støtte, når det er internationale diskussioner og vi dér fremfører synspunkter fra dansk side, og ikke kan støtte, når det er den nationale danske diskussion?