Keld Albrechtsen (EL), 2004-02-05:
Jeg vil gerne sige tak til Socialdemokratiet, SF og Det Radikale Venstre og da også - et stykke ad vejen i hvert fald - til Kristendemokraterne for støtten til den tanke, der ligger i forslaget, nemlig at vi skal i gang med naturgenopretningen, og at det her er et område, der har en naturlig placering i en plan for naturgenopretningen i Danmark.
Som både fru Elsebeth Gerner Nielsen og hr. Torben Hansen var inde på, er det klart, at der er grænser for, hvor mange penge der kan skaffes.
Der kan nok under en kommende ny regering, hvis der kommer en SR-regering, skaffes flere penge end det meget beskårne beløb, som hr. Dohrmann og ministeren i øjeblikket sidder og administrerer, det kan der ganske givet, og så kan vi få mere skub i det.
Derfor er jeg glad for, at de partier, som lægger afgørende vægt på de grønne interesser, i dag har givet en positiv melding i forbindelse med det her forslag. Det giver jo så også mulighed for, at vi i det mindste efter et folketingsvalg kan få arbejdstøjet på og komme i gang med at føre sådanne områder, som er blevet, faktisk kan man jo godt sige skamferet og endda med statslig støtte i sin tid, tilbage til levende natur.
Det er også rigtigt, som fru Elsebeth Gerner Nielsen var inde på, at det vil give et sammenhængende område, det vil give et sammenhængende naturområde, fordi genskabelsen af søen naturligt vil passe ind i heden og klitterne osv. i hele området.
Derfor vil det faktisk blive et område, når det bliver realiseret, som fuldt ud kan stå mål med de nationalparkprojekter, som ministeren har på bedding.
Vi vil sådan set hellere gøre det praktiske arbejde og så gå ud og skabe naturområder der, hvor det er oplagt.
Så vi har ikke brugt ordet nationalpark, men det vil det egentlig fuldt ud kunne leve op til at være, hvis der var nogen, der ønskede, at det skulle have den betegnelse, for man vil kunne skabe, genskabe, et naturområde af helt enestående art også med hensyn til fugle osv., som man har været inde på.
Jeg er helt med på det, som hr. Mogens Nørgård Pedersen var inde på, nemlig at vi selvfølgelig skal passe på ikke at blive alt for romantiske.
Vi vil aldrig fuldt ud kunne genskabe en natur, som var engang, naturen er kulturbestemt.
Men alligevel viser den her debat jo, at der er to forskellige natursyn her i Folketingssalen.
Der er en række partier, som mener, at vi skal gå ind og genskabe natur, at vi skal gå ind og skabe en balance, således at vi for vores efterkommere sikrer en natur, som ikke er forurenet, som ikke er ødelagt, og som har store rekreative værdier; som sikrer de internationale forpligtelser - hvilket hr. Torben Hansen var inde på også er afgørende i en sag som den her - som vi har indgået, og at det selvfølgelig må ske ved, at vi fører områder tilbage til naturen.
Og så er der partier, hvis holdning ligefrem går i retning af, at man siger - det var jo lige ved, at det kom frem i ramme alvor fra fru Gudrun Laub - at øget svineproduktion ligefrem er løsningen på vores miljøproblemer.
Jamen det er ikke meget galt, at det næsten var det, fru Gudrun Laub kom til at sige, at bare vi kan få nogle flere store svinefarme, så går det fint med miljøet.
Det er ikke meget langt fra, hvad fru Gudrun Laub sagde.
Jeg må indrømme, at det er et andet natursyn end det, som oppositionen har, at vi skal bare have nogle flere svinefarme, og at vi bare skal have dem udvidet, så går det glimrende.
Det er et offensivt standpunkt, det vil jeg medgive fru Gudrun Laub.
Der er stil over det, i den forstand at man kan sige, at der ikke er smålig skelen til kendsgerninger og statistikker og nedsivning til grundvandet og jord, der synker sammen, fordi der bliver drænet for hårdt osv.
Det er der ingen smålig skelen til, det er bare fremad, nogle flere svin ind i nogle flere stalde, og så går det fint, og på de marker, hvor gyllen spredes ud, kan fede gæs jo sidde og ernære sig ved græsset, der vælter op af jorden.
at få det klargjort i en debat som denne her.
Befolkningen får i hvert fald ved et kommende folketingsvalg en meget klar valgmulighed mellem to forskellige natursyn, det må jeg sige.
Så har der været nogle spørgsmål med hensyn til finansieringen.
Hr. Dohrmann måtte jo i virkeligheden indrømme - selv om hr. Touborg jo ikke kunne få hr. Dohrmann til helt at svare på spørgsmålet, fornemmer jeg det sådan, at hr. Dohrmann i virkeligheden var tæt på at indrømme og faktisk også måtte indrømme - at Dansk Folkeparti også godt vil acceptere, at vi brugte penge på at rette op på de ulykker, som skete ved Skjern Å.
Dermed har hr. Dohrmann jo dementeret sin egen indledning, for hr. Dohrmann begyndte med at sige, at det ikke kan være rigtigt, at staten først skal bruge nogle penge på dræning og så bagefter bruge nogle penge på at føre det tilbage.
Men det er altså rigtigt, det har vi faktisk gjort ved Skjern Å, og hr. Dohrmann accepterer, at det gjorde vi; det måtte vi gøre.
Nu er det heldigvis sådan, at der er tid.
Så vidt jeg har forstået, er den ansøgning om en ny udvidelse af svineproduktionen kørt fast på nuværende tidspunkt.
Vi ved faktisk ikke, hvordan sagerne står, om ejeren vil være i stand til at køre en ny ansøgning frem.
Derfor er der heldigvis tid til at få belyst mulighederne i den her sag, og det kan vi så kigge på i udvalget.
Det betyder jo også, at det økonomiske spørgsmål måske ikke bliver så vældig stort, for det er slet ikke sikkert, at der er basis for en godkendelse af en udvidet svineproduktion. Så skal jeg slutte med at sige lidt om EU's støtteordninger, for der har jo også været omtale af dem og af, hvilken betydning de kan få for de her sager.
Nu er fødevareministeren jo heldigvis også til stede, og så vil jeg bare sige, at jeg da håber, at når man nu laver den her omlægning af støtteordningerne, vil nogle af disse midler også kunne anvendes til at føre sådan nogle arealer her tilbage til natur. Det er jo sådan i øjeblikket, at til det her område, som vi snakker om, gives der 2 mio. kr. om året i hektarstøtte efter de oplysninger, jeg råder over.
Men den landbrugsbedrift, der ligger der, er kun i stand til at tilføre ejerne et årsnettooverskud på 800.000 kr.
Det vil sige, at det offentlige yder 2 mio. kr., men at der kun kommer 800.000 kr. ud af det i den anden ende.
Der er det jo samfundsøkonomisk svært at se det store perspektiv i det.
Så kunne man jo sådan set lige så godt forære ejerne 800.000 kr. på forhånd, så ville man da spare 1,2 mio. kr. allerede ved overhovedet ikke at dyrke landbrug.
Sådan er kendsgerningerne jo.
Allerede ved ikke at dyrke landbrug ville de offentlige kasser kunne spare 1,2 mio. kr. om året.
Derfor var det jo måske hensigtsmæssigt, at man kiggede på, om man så ikke i hvert fald kunne bruge nogle af de støttemidler til at knytte nogle betingelser til, f.eks. at der så ikke skulle dyrkes på de arealer, hvor det ikke er hensigtsmæssigt, men at de så kunne overgå til naturen til genskabelse af sø og naturarealer.
Det er bare til fødevareministerens overvejelse, når hun nu alligevel er her og står foran disse vanskelige landbrugsforhandlinger.
Så vil det ikke være nødvendigt at tage penge fra pesticidafgiften eller andre steder, så kunne vi for så vidt bruge de penge, som ligger i EU's meget betydelige støtteordninger.