runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Svend Auken (S), 2001-05-02:
Jeg forstår slet ikke.
Hvis vi kan løse de her problemer, hvorfor så ikke gøre det?
Ellers står vi i en situation, hvor vi så skal finde 2 pct. mere.
Så i stedet for at vi reducerer med de 21 pct., vi har bundet os til internationalt - det går jeg ud fra at Venstre støtter - så skal vi finde 2 pct. mere, fordi forbruget bare vil stige i stedet for at få lidt udvikling den rigtige vej.
Jeg skal nok svare på de sidste to spørgsmål, som fru Thrane og hr. Vibjerg har stillet mig.
Og lad os så få den her dialog med virksomhederne og så finde en forstandig og god løsning, når man har fremført sine synspunkter med styrke.
Jeg har mere som hr. Helge Mortensen fidus til de pågældende virksomheders tekniske ekspertise, end jeg har til hr. Schmidts politiske kløgt.
Betydelig mere.
Hans Christian Schmidt (V), 2001-05-02:
Jo, men sådan er verden jo.
Man skal vurdere ud fra de evner, man har.
Det er der ikke noget galt i.
Jeg vil kun sige til miljø- og energiministeren: Jeg håber, at miljø- og energiministeren har taget den her diskussion meget alvorligt.
Jeg kan forstå lidt på den polemiske snak, at det en gang imellem kniber lidt.
Men det håber jeg, at miljø- og energiministeren har.
Det her er dybt alvorligt.
Det er erhvervsvirksomheder, det er arbejdspladser, og det er et spørgsmål om Danmarks fremtid, og den håber jeg, miljø- og energiministeren vil tage vare på, så godt han kan, set ud fra det område, miljø- og energiministeren har med at gøre.
Svend Auken (S), 2001-05-02:
Sidste år var problemet, at året var 2002 og ikke 2006.
Det var hr. Hans Christian Schmidt, der rejste det.
Da løste jeg problemet, og vi udsatte det til 2006.
De her problemer kom ikke i spil på daværende tidspunkt, i hvert fald ikke fra hr. Schmidts og andres side.
Det er det samme, vi gør nu: Der bliver rejst spørgsmål til os.
Vi har selv bedt folk om at komme med spørgsmål, og så finder vi en løsning, hvor der er en god miljømæssig effekt, hvor vi kan se, vi nærmer os reduktionsmålene, men hvor vi samtidig tager hensyn til arbejdspladserne.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bodil Thrane (V), 2001-05-02:
»Hvilke kriterier agter ministeren at lægge til grund for eventuelle fritagelser fra bekendtgørelsen om regulering af visse industrielle drivhusgasser, hvorledes vil ministeren sikre, at virksomheder får samme behandling af myndighederne, og hvilken retssikkerhed har en virksomhed, der søger undtagelser, herunder om der vil blive givet mulighed for, at et afslag eventuelt kan ankes?«
Hans Christian Schmidt (V), 2001-05-02:
»Hvilke samlede beskæftigelsesmæssige konsekvenser forventer ministeren, at det foreslåede forbud mod import, salg og anvendelse af nye produkter indeholdende de industrielle drivhusgasser HFC, PFC og SF6 vil få for dansk erhvervsliv?«
Ulrik Kragh (V), 2001-05-02:
Jo, så lad os være lidt positive.
Det er fuldstændig korrekt, som ministeren også har redegjort for i nogle bilag før, at med hensyn til de små køleskabe er der sket nogle ting, således at man kan bruge de her drivmidler, men når vi kommer til mellemstørrelsen, altså de køleenheder til restauranter, til mellemstore steder, til banker, siger ministeren, at der ikke er noget problem.
Det er ministerens holdning, og det er jeres holdning, at det kan man sagtens.
I Danfoss' høringssvar står der: »Der drages forhastede konklusioner på et endog meget tyndt grundlag.
De fleste foreløbige resultater peger på øget energiforbrug og dermed CO2...«.
Det er Danfoss' høringssvar.
Svend Auken (S), 2001-05-02:
Danmark er på nogle af de områder gået foran.
Vi var de første, så vidt jeg husker, til at lave et forbud mod metylbromid. Jeg husker også diskussionen omkring de ozonlagsnedbrydende stoffer i industrien, hvor vi havde et stærkt accelererende forbrug af CFC-gasser, altså freon osv. Der var der mange, der sagde, at det ikke kunne lade sig gøre at undvære dem.
Så fandt man en løsning med HCFC'erne, og så sagde man, at dem kunne man ikke undvære, men så viste det sig, man godt kunne klare sig med HFC'ere.
Vores vurdering er, at det er muligt uden de risici, hr. Ulrik Kragh nævner her i dag, også at finde et alternativ til HFC'ere.
Jeg vil ikke forholde mig til det skrækscenario, hr. Hans Christian Schmidt nævner.
Vores holdning er ikke at lukke virksomhederne, men give nye muligheder for danske virksomheder, og det har vores miljøregulering jo hidtil også betydet, på samme måde som det er sket på energiområdet.
Det var derfor, jeg nævnte det eksempel før.
Skal vi ikke prøve at være lidt positive i stedet for hele tiden tro, at tingene ikke kan lade sig gøre, og at det hele flytter til Polen eller Malaysia, eller hvor hr. Hans Christian Schmidt har sine tanker?
Hans Christian Schmidt (V), 2001-05-02:
Jeg hører godt, hvad det er ministeren siger omkring Kyotoprotokollen; den kommer vi også til at diskutere i morgen.
Men det, der er det interessante her - ud over det, der er blevet nævnt - er jo netop to forhold:
For det første om ministeren er enig i, at hvis det går, som DI beskriver det i deres høringsnotat, nemlig at en stor del af produktionen, hvis bekentgørelsen bliver gennemført, som ministeren har lagt op til det, vil blive flyttet til udlandet, og dér vil man i hvert fald ikke sørge for, at det sker på en mere miljøvenlig måde end i Danmark.
Hvis ministeren er enig i det - og det vil jeg gerne bede ministeren om at svare på - så har vi jo da i hvert fald et problem, for så flytter vi kun problematikken fra Danmark til udlandet. Det andet, som jeg synes er meget vigtigt i det her, er, om ministeren kan redegøre for - når vi nu kender procentsatsen og altså ved, hvor meget det her betyder i reduktion - hvilke beregninger der ligger bag, at man er kommet frem til, at det vil være en god idé at gå ind her og indføre et forbud. Hvordan er man kommet frem til det?
Hvad er det for tal, der ligger til grund for, at man siger: Det er simpelt hen det bedste, vi kan gøre; her får vi mest for pengene?
Henrik Dam Kristensen (S), 2001-05-02:
Jeg har sagt, at denne her sag ikke giver anledning til lovændringer på nuværende tidspunkt fra min side.
Jeg vil også gerne sige, at hvis det kun handlede om, at barnet, fordi en mor flytter kommune, så derefter kommer i en situation, hvor det skal rives op fra en anbringelse, som i øvrigt er god for barnet osv., så vil det være imod intentionerne i denne her lovgivning. Jeg skal bare endnu en gang henvise til de sagsakter, som er sendt over til Folketinget Socialudvalg i fortrolighed.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-05-02:
»I hvilken grad er det en departementschefs opgave og ansvar at afstikke grænserne for brug af et ministeriums penge og embedsmænd, og i hvilken grad er det ministerens opgave?«
Skriftlig begrundelse
Den 16. januar i år blev regeringen af et flertal i Folketinget pålagt at præcisere, hvor grænserne går for, hvad ministre bør bruge embedsværket til, så embedsmændenes troværdighed ikke lider overlast.
Statsministeren oplyste i Folketingets spørgetid den 24. januar i år, at regeringen vil have en sådan præcisering klar senest ved begyndelsen af det nye folketingsår, altså i begyndelsen af oktober 2001.
I den mellemliggende fase, som vi befinder os i nu, fortsætter ministeren imidlertid med at bruge sine embedsmænd til aktiviteter, der tidligere som en selvfølge blev varetaget af de politiske partier og deres ansatte eksperter.
Senest har ministeren involveret sine embedsmænd i Økonomiministeriet i Det Radikale Venstres skatteudspil
Under indtryk af Folketingets vedtagelse den 16. januar 2001 og under hensyntagen til, at der netop i disse måneder pågår et arbejde med at præcisere grænserne for brug af statens embedsmænd, forekommer ministerens uhæmmede brug af sine embedsmænd forbløffende og provokerende.
Baggrunden for spørgsmålet er jo naturligvis den forespørgselsdebat, der var her i Folketinget den 16. januar, og som resulterede i en vedtagelse fra et flertal i Folketinget, der ønskede at få præciseret, hvor grænserne går for ministres brug af statens penge og embedsmænd, fordi der havde været en række tilfælde, hvor et flertal i Folketinget syntes, at her var man gået for langt, her var embedsmænd blevet brugt til at lave rene partipjecer, og skal vi sige propaganda. Ikke desto mindre har økonomiministeren været med til at udarbejde det radikale skatteudspil, hvor ministeren ifølge dagspressen har benyttet embedsmænd i Økonomiministeriet til ikke bare at lave tekniske beregninger, men også til at give anvisninger og råd, altså opgaver, der helt klart hører hjemme i et partisekretariat og ikke i et ministerium.
Marianne Jelved (RV), 2001-05-02:
Det er næppe nogen nyhed for hr. Frank Dahlgaard, at det er ministeren, hvis jeg nu skal svare på det konkrete spørgsmål, og i det konkrete tilfælde altså mig, der har ansvaret for ledelsen af Økonomiministeriet.
Det fremgår klart af statsforfatningsretten, og i den forbindelse har jeg et overordnet politisk ansvar for ministeriets personaleorganisationsspørgsmål.
Den daglige ledelse af departementet er en central opgave for departementschefen, der har det overordnede ansvar for den samlede rådgivning og bistand til ministeren, og som skal sikre, at ministeriets ressourcer anvendes i overensstemmelse med de forudsætninger, de er bevilget på, og skal sikre, at departementets opgaver løses på den mest hensigtsmæssige måde.
Sådan har det altid været, og sådan er det stadig væk.
Og hvad dækker ministeriets ressort så?
Det kan man læse om i finanslovens anmærkninger vedrørende Økonomiministeriet, og man kan se det i Hof- og Statskalenderen.
Man kan se det i ministeriets telefonbog.
Kort drejer det sig om økonomiske og politiske analyser, specialanalyser, arbejde med skattegrundlag, edb-baserede beregningssystemer i relation til lovgivning på bl.a. skatteområdet.
Det drejer sig om de offentlige finanser, finanspolitik og skat.
Det turde derfor være hævet over enhver tvivl, at Økonomiministeriet løbende arbejder med den type af analyser, som ligger til grund for spørgsmålet; det er helt naturligt og helt selvfølgeligt - og alt andet ville være ganske usædvanligt - at en minister beder sit apparat om at se nærmere på politiske forslag, tanker og udspil, uanset fra hvilken kant de måtte komme, når de ligger inden for ministerens og ministeriets arbejdsfelt.
Det sker faktisk dagligt i alle ministerier.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-05-02:
Det er klart, at der må være visse albuemuligheder, når man er minister, til at benytte sine embedsmænd.
Spørgsmålet er, hvor grænsen går.
Jeg må spørge ministeren helt konkret: Har departementschefen i Økonomiministeriet haft nogen anfægtelser eller indvendinger eller givet udtryk for betænkeligheder i forbindelse med at skulle sætte embedsmændene i gang med at regne på det, der blev til Det Radikale Venstres skatteoplæg?
Og har der været sådanne indvendinger og betænkeligheder eller anfægtelser fra departementschefen eller fra andre embedsmænd i Økonomiministeriet dengang for 8 eller 9 måneder siden eller for lidt længere tid siden, da man i Økonomiministeriet udarbejdede en valgkamppjece, som hed »Der er ingen forskel«, og som agiterede for euroen?
Marianne Jelved (RV), 2001-05-02:
Det er jo i virkeligheden et meget bemærkelsesværdigt spørgsmål, for jeg tror, at hr. Frank Dahlgaard slår rekorden i spørgsmål til Økonomiministeriet, bl.a. op til euroafstemningen.
Så vidt jeg ved, er de godt 200 spørgsmål, der er blevet besvaret grundigt og ordentligt fra Økonomiministeriet til hr. Frank Dahlgaard, brugt af hr. Frank Dahlgaard i kampagnen for et nej til euroen, og jeg må desværre sige med en vis succes.
De spørgsmål, vi uafladeligt får fra Folketingets partier og medlemmer på den ene eller den anden måde, der indeholder noget, der med god grund kan henvises til Økonomiministeriets ressort, bliver jo besvaret dér.
For tiden får jeg en stribe spørgsmål fra Venstre som f.eks. om, hvilke konsekvenser det har, hvis topskatten afskaffes osv., osv. Der er intet mærkeligt i det.
Derfor må jeg også korrigere hr. Frank Dahlgaards formulering om, at jeg har været med til at udarbejde Det Radikale Venstres skatteoplæg.
Det har jeg faktisk ikke.
Men jeg får nogle spørgsmål fra den radikale ordfører, på samme måde som jeg får spørgsmål fra så mange andre medlemmer af Folketinget fra andre partier.
Og nogle gange går jeg faktisk videre med de spørgsmål.
Det, jeg har spurgt til, er effekten på arbejdsudbud af den ene eller den anden måde at gøre tingene på eller det fordelingspolitiske.
Og det ligger fuldstændig inden for den samme kategori spørgsmål, som jeg får fra andre medlemmer af Folketinget, fra andre partier.
, og derfor har der heller ikke været udtrykt nogen former for betænkelighed fra departementschefens side.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-05-02:
Ja tak.
Og så vil jeg sige: Ministeren siger, at vi stiller
mange spørgsmål.
Jo, det gør vi, når det er store ting, der er oppe at vende som at afskaffe Danmarks Nationalbank og at afskaffe det danske selvstændige pengevæsen, så er det klart, at der kommer nogle spørgsmål fra Folketinget.
Der kommer mange.
Men jeg tror ikke, der omkring euroen kom lige så mange, som der f.eks. kom omkring Amsterdamafstemningen og om grænserne og Schengen.
Så det er vel ikke specielt mange.
Og hellere for mange spørgsmål end for få.
Men: Er det nu rigtigt, når ministeren siger, at ministerens partifælle, hr. Anders Samuelsen, har stillet nogle spørgsmål til ministeren, som er blevet belyst, omkring skatteforholdene?
Som det fremgår af dagspressen, er det netop ikke sket på den måde.
Men ministeren giver udtryk for, at hun ville ønske, det var sket formelt på den måde.
Det er sket ved, at ministeren har sat sine embedsmænd i gang for at lave et radikalt skatteoplæg.
Marianne Jelved (RV), 2001-05-02:
Altså hvis hr. Frank Dahlgaard læste aviserne lidt grundigere, ville det være klart, at selv aviserne ikke har den misforståelse, som hr. Frank Dahlgaard giver udtryk for.
Der er kommet et skatteoplæg fra hr. Anders Samuelsen.
Det skatteoplæg er jeg blevet stillet nogle spørgsmål til.
Jeg har selv stillet nogle spørgsmål vedrørende dette skatteoplæg til ministeriet.
Disse spørgsmål svarer på mange måder til den type spørgsmål, jeg i øvrigt får fra Folketingets partier, og det er gået på arbejdsudbud og fordelingspolitikker.
Det, der er væsentligt også lige at erindre, er, at de svar, der er kommet til mig - det er jo notater til økonomiministeren - er notater, der er svar på de spørgsmål, jeg har stillet.
Og derfor må der jo også være former for vurdering i det, nøjagtig ligesom det sker, når et medlem fra et udvalg i Folketinget beder om at få teknisk bistand i Økonomiministeriet til et ændringsforslag til et lovforslag, der behandles i Folketinget.
Hvis det så viser sig under det arbejde, at den model, der ønskes svar på og teknisk bistand til, er meget uhensigtsmæssig, så kommer ministeriet faktisk med et råd til det pågældende medlem om, hvordan man i øvrigt kunne gøre det.
Det er helt almindeligt, og jeg kan give hr. Frank Dahlgaard mange eksempler på det.
Hvad angår eurokampagnen, ligger det jo noget uden for dagens spørgsmål, men jeg har ikke noget imod, at der stilles mange spørgsmål.
Det vil jeg gerne understrege.
Det, jeg har sagt jeg kunne have ønsket at den radikale skatteordfører havde gjort, var at stille sine spørgsmål formelt gennem Folketinget.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-05-02:
Jo tak.
Men øvelsen her går jo så ud på at finde ud af: Hvor går grænsen for en ministers brug af sine embedsmænd, og i hvilket omfang?
Er det ministeren, der skal sætte grænsen?
Jeg hører da selv til dem, der mener, at det i høj grad er departementschefen.
For en engageret og aktiv minister, og dertil regner jeg jo økonomiministeren, kan jo let komme for langt.
Og økonomiministeren er jo både minister i Økonomiministeriet og partileder for Det Radikale Venstre.
Og når vi har den situation, vi har, at der midt i 1990'erne skete en voldsom forøgelse af statsstøtten både til partierne og til folketingsgrupperne, skulle man da mere end nogen sinde i dag forvente, at skatteudspil, partiudspil på et område er noget, der bliver beregnet og lagt frem fra partierne og partisekretariaterne, som har masser af penge til at ansætte højtbetalte og kloge akademikere og økonomer, og ikke ovre i Økonomiministeriet. Men er det ikke det, der er sket?
Marianne Jelved (RV), 2001-05-02:
Nej, det er ikke det, der er sket.
Jeg vil gerne prøve at give en illustration af, hvor grænsen går.
Hvis en minister, en justitsminister - for nu at tage noget helt andet - beder sit ministerium om at lave beregninger, nogle skatteberegninger, så er det helt ude over grænsen, for det har Justitsministeriet intet med at gøre. Der er en anden ting, hr. Frank Dahlgaard skal være opmærksom på.
Selv om man har fået partistøtte osv., har det ikke mindsket spørgsmålene, heller ikke den type tekniske spørgsmål, til ministerierne som sådan og slet ikke til Økonomiministeriet.
Og det er der god grund til, for Økonomiministeriet er det eneste ministerium, som har lovmodellen, og som dermed kan lave de fordelingspolitiske beregninger.
Derfor laver Økonomiministeriet fordelingspolitiske beregninger til alle ministerier, hvis de beder om dem, og til Folketingets medlemmer, når de beder om dem.
Der er mange eksempler på det, og det er nogle gange et meget omfattende arbejde.
Det har det nu ikke specielt været i denne her situation.
Så spørger hr. Frank Dahlgaard, om det ikke er et problem at være både partileder og minister.
Nej, og det er altså sådan, at uanset hvor gerne det kunne ønskes en gang imellem, så kan man ikke skifte kasketterne ud.
Jeg kan ikke gå udenfor på Slotspladsen og udtale mig om fastkurspolitik på en måde som partileder, som jeg ikke også ville gøre som økonomiminister - for at tage et oplagt eksempel.
Man kan ikke skille tingene ad på den måde.
Men at problematisere, at jeg stiller nogle spørgsmål, som er ressortspørgsmål, til Økonomiministeriet,
vil være højst besynderligt.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-05-02:
Det er klart, at der er en grænse, og det er svært at præcisere den.
Derfor er det et svært arbejde, som Justitsministeriet - tror jeg, det er - er kommet i gang med, hvor de skal komme med den præcisering her inden begyndelsen
Men er det nu ministerens ressort, altså en række skattespørgsmål?
Det var vel mere naturligt, hvis de spørgsmål var blevet stillet til Skatteministeriet.
Men spørgsmålene er ikke engang stillet formelt af hr. Anders Samuelsen, som er ministerens partikollega, og så har ministeren sat embedsmændene i gang.
Men jeg synes, det er interessant at høre - og det var et klart svar fra ministeren - at departementschefen ikke på noget tidspunkt har haft anfægtelser eller bekymringer eller betænkeligheder i forhold til at gå i gang, hvad enten det er europjece eller skatteoplæg.
Og vil ministeren medgive, at omkring det radikale skatteoplæg er der ikke bare tale om tekniske beregninger, men faktisk også om anbefalinger og råd om, hvad man kan gøre alternativt, i stedet for løse tanker, der er fremsat?
Marianne Jelved (RV), 2001-05-02:
Der er ikke fremsat løse tanker.
den størst mulige effekt på, enten den eller den.
Det er der svaret på.
Det er også det, der fremgår af det, der er citeret i aviserne.
Nu vil jeg gerne svare på det første spørgsmål, hr. Frank Dahlgaard stillede her: Hvorfor er skat et spørgsmål, der hører under Økonomiministeriet?
Det svarede jeg på allerede i mit første indlæg.
Nu vil jeg lige citere et spørgsmål, jeg har fået fra Venstres medlem af Folketinget, hr. Kristian Jensen, den 26. februar i år.
Spørgsmålet lyder: »Hvad vil konsekvenserne af en afskaffelse af topskatten være for henholdsvis den offentlige gæld, den holdbare skat og arbejdsstyrken?«
Det er bare ét ud af en lang type spørgsmål, som bliver stillet i Økonomiministeriet, fordi det er det ministerium, der beregner den slags ting.
Så det er samme type spørgsmål, der er stillet af mig, og med udgangspunkt i et andet papir end det, hr. Kristian Jensen formentlig har som sit udgangspunkt.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Ulrik Kragh (V), 2001-05-02:
»Hvor i de internationale aftaler står der, at Danmark er forpligtiget til at forbyde import, salg og anvendelse af nye produkter indeholdende drivhusgasserne HFC, PFC og SF6, og kan ministeren oplyse, hvilke andre lande der har gennemført et lignende forbud eller påtænker det senest den 1. januar 2006?«
Miljøstyrelsen har udsendt et udkast til bekendtgørelse om regulering af visse industrielle drivhusgasser, der var høringsfrist på den 17. april, men som siden blev udsat til den 23. april.
I den forbindelse er industrien kommet med en række
konkrete problemstillinger vedrørende denne her
bekendtgørelse
I forhold til de problemstillinger ville jeg synes, at det var interessant at få at vide: Hvilke internationale aftaler gør, at Danmark er forpligtet til denne her udfasning, der er lagt op til i bekendtgørelsen?
Svend Auken (S), 2001-05-02:
Kyotoaftalen handler ikke om forbud mod disse industrigasser, men handler om krav om reduktion.
Vi går ikke enegang på området, men det er selvfølgelig ingen hemmelighed, at vi ligger flot fremme i førerfeltet.
Der er stor opmærksomhed fra de andre lande, ikke mindst inden for EU, men også fra USA, og store transnationale amerikanske firmaer følger nøje med i, hvad der sker hos os.
Østrig udsendte i slutningen af marts i år et forslag
til en regulering af de industrielle drivhusgasser.
Det er et forslag med afviklingsdatoer, som minder meget om det danske.
Forslaget går på en del punkter endda videre end os, men det er endnu ikke notificeret til Kommissionen.
Så man kan sige, at de er på det samme stadium, som vi var sidste år.
Englands plan for at nedbringe udslippet af klimagasser indeholder et afsnit om de industrielle drivhusgasser.
Her skrives, at disse gasser ikke anses at kunne indgå i en bæredygtig udvikling og bør afvikles, hvor der findes alternativer, der er bedre miljømæssigt.
Noget tilsvarende arbejder den irske regering med.
I Frankrig diskuteres der regulering, herunder også om der i lighed med, hvad vi gør i Danmark, skal lægges afgift på disse produkter.
Og i EU deltager Danmark i en arbejdsgruppe under Kommissionen, der har til formål at fremlægge en strategi om, hvordan udslippet af de industrielle drivhusgasser kan bringes ned i EU.
Arbejdet er ved at være færdigt, og Kommissionen skal fremlægge en samlet plan.
Her har forbud og andre reguleringsformer og selvfølgelig også frivillige aftaler været drøftet.
Der har været enighed blandt de deltagende medlemslande
om, at dette forslag ikke må spænde ben for den nødvendige nationale regulering.
Ulrik Kragh (V), 2001-05-02:
vedrørende denne her sag.
Når det er sådan, at miljøministeren mener, at der er en sandsynlighed for, at der sker noget på det område og fremhæver det som en del af sin argumentation, så vil jeg gerne høre: Hvad er miljøministerens vurdering af det samlede tab fra dansk side, hvis det er sådan, at vi venter, til der kommer et fælles EU-tiltag, således at det ikke er til særlig skade for danske virksomheder alene?
Hans Christian Schmidt (V), 2001-05-02:
Som jeg hørte ministeren, så fik jeg faktisk det indtryk, at Danmark er alene, men alligevel synes jeg, at ministeren sagde, at Danmark ikke går enegang.
Hvordan harmonerer det med hinanden?
Vil ministeren bekræfte i dag her i Folketingssalen, at Danmark er det eneste land, som nu gennemfører et forbud fra den 1. januar 2006?
Og hvor mange andre lande end Danmark har indført afgifter på de her drivhusgasser? Når jeg er nødt til at bede ministeren om at blive meget konkret, når vi taler om det, er det jo bl.a., fordi vi her har et høringssvar fra Danfoss, som skriver: »Vi er fortsat af den bestemte opfattelse, at Danmarks enegang i denne sag er forkert og skadelig.
Enegangen forstyrrer mulighederne for at opnå europæisk enighed om en planlagt, bæredygtig udfasning af HFC.
Enegangen skaber uhensigtsmæssige modreaktioner.
Der er behov for et internationalt samarbejde, som på langt mere gavnlig vis vil medvirke til at reducere den samlede CO2-belastning.
Så derfor er det meget vigtigt at få at vide fra ministeren: Er der tale om en enegang, eller er der ikke tale om en enegang?