runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-07:
Jeg synes, det virker, som om jeg ikke er den eneste, der blander to ting sammen, for som jeg forstår systemet, går der omkring 650.000 gennem vores arbejdsmarkedssystem om året, og vi er oppe på, at der måske er 2.000-3.000, der ryger ud over kanten efter 4 år.
Men hvis dagpengeperioden var 10 år, ville der også være nogle, der røg ud over kanten. Det har egentlig ikke noget at gøre med, at dagpengeperioden er for kort.
Det har noget at gøre med, at man ikke lever op til, at folk skal aktiveres i 75 pct. af tiden.
Det har noget at gøre med, hvor vidt systemerne fungerer tilstrækkelig effektivt og tilstrækkelig målrettet.
Det er dét, der er problemstillingen.
Systemet har ikke levet op til det, det skal, for nogles vedkommende,
og derfor er vi med på at prøve at lappe på det og støtter regeringens forslag.
Jeg beklager, at jeg forlænger debatten, og jeg skulle egentlig også tilbage til Horsens.
Men jeg må spørge hr. Ole M. Nielsen: I hvor høj grad er vi klar over, om de, der ryger ud af systemet, netop ryger ud, fordi de ikke lever op til kravene, når det kommer til stykket, og egentlig slet ikke burde være i det system?
Vi ved godt, at der tidligere har været mange, der har puttet sig i dagpengesystemet, selv om de ikke burde være dér, men burde være i et andet system, hvor man kunne gøre noget mere for dem, eller være på førtidspension.
Det er vel ikke sådan, at fordi man er i systemet, lever man pr. definition faktisk også op til kravene?
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-07:
Nej, men sådan mener jeg det burde være.
Tingene hører sammen, ret og pligt kan ikke adskilles i det system.
Når jeg kom ind på noget, som hr. Samuelsen ikke mener hører hjemme i systemet, var det en slags efterrationalisering af den arbejdsmarkedsreform, som vi lavede i sin tid, og som dette forslag er en konsekvens af.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-02-07:
Jeg takker for tilslutningen til forslaget, hvor vi, som hr. Ole M. Nielsen siger, retter op på det problem, der er opståelse i forbindelse med 75 pct.-aktiveringen.
Til hr. Bøgsted og andre, der har rejst det spørgsmål, om man direkte kan kontakte dem, der er omfattet af kravet
: Jeg vil vende tilbage til og prøve at give et svar på, om det kan lade sig gøre. Jeg har forstået det sådan, at man i forbindelse med den seneste afkortning af dagpengeperioden indførte et krav om 75 pct.s aktivering for dagpengemodtagerne.
Personer, der faldt ud i 2001, var dog ikke omfattet af 75 pct.-kravet, og det er derfor, lovforslaget er opbygget, som det er.
Der var ikke noget 75 pct.-krav dengang, og man kan ikke give supplerende aktivering for noget, der ikke har været krævet.
Derfor synes jeg, at vi stod i en lidt umulig situation, fordi den ordning, man vedtog, omfattede dem, der faldt ud i 2002, mens de, der faldt ud i 2001, ikke var omfattet af et 75 pct.-aktiveringskrav. Med hensyn til de andre spørgsmål, der er rejst, vil vi naturligvis stå til Arbejdsmarkedsudvalgets disposition og besvare alle spørgsmål så godt, vi kan.
Flemming Oppfeldt (V), 2002-02-07:
Altså vi er imod den umyndiggørelse, der sker, blot fordi man bliver lidt ældre.
Vi synes kort fortalt, at den dér 48-års-aldersgrænse er meget hård.
Altså efter 48 år er man jo næsten klar til at blive kasseret i det her samfund, og det synes vi er en hård grænse. Venstre vil skabe et samfund, hvor alle uden skelen til hverken alder eller køn eller etnisk oprindelse bliver inddraget i samfundet og pålagt et ansvar for at få det hele til at hænge sammen.
Derfor vil vi godt gøre op med ordninger, som stempler og fastlåser visse grupper på arbejdsmarkedet.
Forsøget med servicejobordningen havde til formål at aktivere en gruppe af arbejdstagere og fremme deres muligheder for beskæftigelse.
Der skulle gives et tilskud på 100.000 kr. pr. helårsstilling til de arbejdstagere, som var fyldt 48 år, som havde været i aktivperioden i mindst 6 måneder, eller som var omfattet af retten til forlængede dagpenge eller var på overgangsydelse.
Men det her er jo ikke aktivering.
Denne ordning er nærmere passivering, og ordningen stempler langtidsledige personer på 48 år som svage mennesker, en gruppe, der nærmest skal kategoriseres under de ældre på arbejdsmarkedet, og giver et indtryk af, at den gruppe kun kan bruges på arbejdsmarkedet, hvis de får et betragteligt tilskud.
Og det er jo ikke rigtigt.
Der skal selvfølgelig skabes plads til modne arbejdstagere, men det skal ske ved hjælp af en mere målrettet aktivering og mere kvalitet i aktiveringstilbuddene og ikke ved hjælp af et passivt tilskud.
Den bedste aktivering, man kan foretage, er nu engang i varige stillinger på det ordinære arbejdsmarked uden tilskud.
Det er ikke særlig motiverende eller opløftende at blive ansat på baggrund af en kvalifikation som ledig, at det skal være en kvalifikation i sig selv, og med et tilskud i ryggen.
Borgere, der bliver ansat på disse vilkår, er jo klar over deres ansættelsesgrund og ved jo godt, at de udelukkende er ansat eller i høj grad er ansat på baggrund af et tilskud og
ikke på baggrund af deres egne evner og kvalifikationer
Derudover vil sådan en ordning også give splittelse på arbejdsplads.
Det er udtryk for en enorm forskelsbehandling.
18.000 medarbejdere forlader den offentlige sektor hvert eneste år som følge af alder, og så kommer der en yderligere afgang som følge af jobskifte, barsel, sygdom m.v. I de kommende år får vi brug for mange flere hænder, så vi har masser af job til dem, der var omfattet denne ordning.
Så vi må sige, at når vi gør status over ordningen i dag, hvor der var forventninger om, at man kunne ansætte op mod 10.000 i servicejob, er det sådan, at vi har nået at besætte ca. 2.700 i disse job, og så må man sige, at så er det her en ordning, der ikke er værd at køre ud over forsøgsperioden.
Derfor støtter vi, at man standser tilgangen til servicejob fra 1. marts 2002
mod som forudsat ved udgangen af 2002.
Så vi støtter det her forslag.
Ole Sohn (SF), 2002-02-07:
Jeg må indrømme, at jeg bliver en smule forvirret.
Altså jeg er ikke helt sikker på, i hvert fald i forhold til Venstres ordfører, at det er samme lovforslag, vi taler om her.
Mig bekendt står der i bemærkningerne til lovforslaget, at der ikke er tale om beskæftigelsesjob, der er tale om varige stillinger.
Der er tale om, at man indgår i arbejdsstyrken på fuld regulær vis.
Det er netop det, der er pointen.
Det er det, der er hele forskellen fra den traditionelle aktiveringspolitik, som har været gældende, og som vi ved ikke virker.
Altså vi har lige haft et lovforslag, som viser, at folk glider ud, når de ikke får en aktivering, der er kvalitet i.
Her drejer det sig om folk, som det ordinære aktiveringssystem ikke har kunnet hjælpe, de er faktisk langtidsledige.
Så siger man: Hvad kan vi gøre?
Vi kan styrke den borgernære service
vi kan give flere hænder til ældreomsorgen; vi giver kommunerne et forhøjet bloktilskud, et aktivitetsbestemt bloktilskud, hvis de gør noget ekstra for borgernes service.
Så jeg forstår slet ikke, hvad det er for et forslag, hr. Flemming Oppfeldt har argumenteret for eller imod heroppe.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-07:
Ja, det kan jo være rigtigt, men situationen er, at folk måske er blevet aktiveret i 75 pct. af tiden og alligevel ryger bagud.
Det er der desværre nogle der gør, og det mener jeg faktisk ikke er rimeligt.
Man kan jo bo i en egn af landet, hvor arbejdsløsheden er så stor, at der ikke er rimelige muligheder for at forvente, at man kan få et job inden for sit område.
Det er muligt, at der skal kræves større faglig og geografisk mobilitet osv., det er jeg helt med på, men når man ellers lever op til kravene, bør man ikke kunne ryge ud af bagenden af systemet.
Det er det, jeg mener.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2002-02-07:
Nu er der flere andre talere her i dag, der har været inde på, at en bloktilskudsordning meget ofte måske kunne bruges til at lappe huller i vejene med eller sådan noget i stedet for det, den var tiltænkt.
Mit spørgsmål er, om hr. Ole M. Nielsen ikke tror, at det netop var et område, der så kunne misbruges, altså sådan at man ikke brugte pengene til netop at skabe de her job, men i stedet for brugte dem til at lappe huller i vejene med, hvis det var bloktilskuddene, og ikke som vi her har: et tilskud.
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-07:
Den gruppe, fru Karen J. Klint nævner, regner jeg også med, er nogle, der kommer ind i billedet i regeringens projekt om flere i arbejde, som jeg er spændt på at se, hvad vil føre til.
Jeg tror virkelig, at regeringen vil gøre en indsats på det område, så det ser jeg frem til.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-07:
Ordningen med servicejob har jo ikke levet op til forventningerne i omfang.
Som andre har været inde på, forventede man op mod 10.000 servicejob i den offentlige sektor, og det har jo langtfra været tilfældet.
Ved udgangen af 2001 var der oprettet ca. 3.500 servicejob, og heraf var godt 2.700 besatte.
Forslaget er så, at ordningen udløber allerede pr. 1 marts 2002 i stedet for med udgangen af indeværende år, men at det ikke berører de ansættelsesforhold, der allerede er påbegyndt, eller hvor der er givet tilsagn om tilskud inden ikrafttrædelsestidspunktet.
I betragtning af at man generelt skal være meget tilbageholdende med etablering af forskellige former for løntilskudsordninger, og at denne her ordning kun er udnyttet i meget begrænset omfang og slet ikke i det omfang, man oprindelig forventede, og endelig i betragtning af at de ansættelsesforhold, som er påbegyndt, eller som der er givet tilsagn om, ikke bliver berørt af ændringen, kan Det Konservative Folkeparti støtte lovforslaget.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2002-02-07:
Nu fik hr. Ole M. Nielsen det til at lyde, som om alle de servicejob, der er oprettet her i landet, er besat med 48-årige.
Det vil jeg godt vide lidt om, om hr. Ole M. Nielsen har belæg for at sige, altså om han har kendskab til det, eller om det ikke er sådan, at man jo, fra man er 48 og så faktisk, til man træder ud af arbejdsmarkedet, har mulighed for at komme ind i et servicejob, som det er i dag, og om det ikke netop er personer, som har et ønske om at være på arbejdsmarkedet og ikke være parkeret i passiv forsørgelse, der netop søger og ønsker at komme i servicejob.
Ole Sohn (SF), 2002-02-07:
Det er bare lige to faktuelle oplysninger.
At opretholde loven ville også være et besparelsesforslag.
Til det der med løntilskud: Jamen det er jo ikke anderledes, end at staten, regeringen, hvert eneste år forhandler med kommunerne.
Så siger man: I skal få x antal milliarder kroner, til gengæld vil vi have, at I gør sådan og sådan over for ældreborgerne eksempelvis.
Det er jo det samme. Altså det tilskud, der gives ved servicejob, er jo en forhøjelse af bloktilskuddet, fordi man foretager noget ordinært.
På den måde er det jo ikke sammenligneligt med et løntilskud, der er gældende i det normale arbejdsmarkedssystem, hvor man kan komme ud i jobtilbud og lignende.
Så på den måde har hr. Ole M. Nielsen mulighed for dels at lave et besparelsesforslag ved at stemme for opretholdelsen, så hjælper man statens budget, og samtidig at kunne være målrettet over for kommunerne og sige: I får et forhøjet bloktilskud, hvis I gør en ekstra indsats.
Søren Søndergaard (EL), 2002-02-07:
Jamen det er korrekt, at vi på nuværende tidspunkt ikke har et præcist grundlag for at lave en samlet evaluering af denne her ordning, og det er også derfor, det er så ærgerligt, at den bliver nedlagt, især hvis det er rigtigt, som der står i forslaget, at det ikke har nogen økonomiske konsekvenser for staten, altså så er det jo tumpedumt oven i købet.
Men det er da klart, at hvis det viser sig, det ikke fungerer på den måde, så vil man selvfølgelig gå ind og påvirke det, men i vores optik, den måde, vi mener, det skulle være på, skulle det fungere på den måde.
Og det mener vi også at ordningen lægger op til.
Om det har fungeret på den måde har jeg i hvert fald ikke nok viden til at se, men det er jo det, der skulle være en del af en evaluering, som ligger i, at det her var en ordning, der løbende skulle udvikles og forbedres.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-07:
Jeg vil bare spørge hr. Søndergaard, hvor meget han ved om, hvor mange der har oplevet den ideelle situation, som han dér beskriver, nemlig at have en ekstra hjemmehjælper osv.
Vi har vel ikke rigtig nogen viden om, hvad de egentlig bliver brugt til.
Jeg ved godt, at der skal oprettes ekstra job, men der er jo da ofte anledning til i enhver organisation at oprette nye job, fordi der er et behov, og der har man så kunnet bruge den ordning her.
Jeg har ikke hørt om det der med, at der er kommet ekstra hjemmehjælpere på som dobbeltbackere, eller hvad vi kan kalde dem.
Søren Søndergaard (EL), 2002-02-07:
Jo, det er rigtigt, at selvejende institutioner og humanitære organisationer også kan få den type job her.
Jeg vil sige, at det ikke har været afgørende for os for at støtte det.
Men det er rigtigt, de kan få det.
De udgør en meget begrænset del af dem, der er, men det er fuldstændig muligt.
I forhold til det, hr. Flemming Oppfeldt rejser: Jamen vi ønsker ikke den konkurrence.
Hvis vi har en konkret patient eller klient inden for hjemmehjælpsområdet, som er plejekrævende, og hvor man kan vurdere, at det er for tungt for én person eller for vanskeligt for én person at klare, så mener vi, at der skal sættes en person mere på, også selv om det ikke kan betale sig.
Det kan godt være, den ene hjemmehjælper kan klare det i dag, i morgen, om 1 år, måske endda også om 2 år og om 3 år.
Og derefter er den hjemmehjælper slidt ned, kommer først på sygeorlov og bliver derefter, når vedkommende har været på sygeorlov tilstrækkelig længe, smidt ud af hele systemet.
Og så kan de private vaske hænderne; det har de ikke noget at gøre med, det er skatteyderne, der står for den regning.
Det synes vi ikke er rigtigt.
Der vil vi hellere gå ind og sige: Her er behov for, at der er to, at der er flere hænder, der hjælper.
Det er vores måde at se det på.
Og så længe der er ledig arbejdskraft, så længe der er folk, der har hænderne, der vil bidrage til det, så skal vi gøre alt for at inddrage dem.
Det er vores udgangspunkt.
Og hvis det betyder, at der er nogle private, der føler sig forfordelt i en eller anden konkurrence, så betyder det ikke noget for os.
Vi sætter mennesket før markedet.
Flemming Oppfeldt (V), 2002-02-07:
Tak til hr. Søren Søndergaard for det foreløbige svar.
Men min pointe var jo netop, at vi forudsætter, at vi i de kommende år i den offentlige sektor tager nogle dele af denne her sektor og siger: Skal vi ikke lade den være genstand for konkurrence og sammenligne den med den private sektor eller lade den private sektor overtage nogle af den offentlige sektors dele, f.eks. udprægede serviceområder?
Så kunne man jo forestille sig, at en sådan konkurrencesituation ville vanskeliggøres af, at vi har mange tilskudsmæssige bindinger til den offentlige sektor.
Jeg kunne godt tænke mig at høre Enhedslistens vurdering
af det spørgsmål.
Søren Søndergaard (EL), 2002-02-07:
Nej, man kan ikke fuldstændig frit vælge, hvilket job man vil have, og nej, man kan ikke søge i det private.
Det var de to første spørgsmål, som hr. Flemming Oppfeldt stillede.
Så angående det andet: Jamen det er da fuldstændig rigtigt, at det her betyder en fortrinsstilling for den offentlige sektor.
Det er da fuldstændig rigtigt.
Men det er jo sådan set også formålet.
Hvorfor?
Jo, fordi den offentlige sektor skal løse nogle ting, løse nogle opgaver, der ikke nødvendigvis er penge at tjene på.
Det er jo det, der er ideen med den offentlige sektor efter vores opfattelse, at man også skal løse nogle opgaver, hvor der måske ikke er frygtelig mange penge at tjene, men hvor man af andre grunde, af politiske grunde, af sociale grunde, hvad vi nu beslutter, siger: Her skal gøres en ekstra indsats.
Når man kun går efter, hvad der kan betale sig, så prioriterer man nemlig meget kortsigtet, og så lader man nogle andre betale regningen.
Det er derfor, at man i forhold til tunge, plejekrævende klienter inden for hjemmehjælpsområdet kun meget sjældent har to hjemmehjælpere.
Det er meget billigere kun at have én hjemmehjælper og så slide den hjemmehjælper ned, og så kan det offentlige hænge på udgiften til revalidering og sygdom.
Flemming Oppfeldt (V), 2002-02-07:
Jeg vil bare spørge hr. Søren Søndergaard, om de her servicejob.
Det blev tidligere nævnt fra Socialdemokratiets side, at det var en ordning, hvor servicejobpengene nærmest fulgte borgeren.
Som punkt 1 vil jeg spørge: Er ordningen, for sådan har jeg ikke kunnet registrere den hidtil, lavet på den måde, at servicejobberen kan pege på en arbejdsplads og kræve pengene dertil?
Dernæst: Kan den, der vil i job, pege på en privat arbejdsplads og tage pengene med dertil?
Det kan jeg næsten selv svare på: Nej, det kan vedkommende ikke.
Så kommer jeg til spørgsmålet til hr. Søren Søndergaard.
Stiller det her ikke de offentlige og de private arbejdspladser i en ulige konkurrencesituation, f.eks. når det offentlige skal vurdere, hvorvidt man skal til at udlicitere en del af sin virksomhed?
Og vil en sådan servicejobordning, hvis den fortsættes, ikke være med til at forhindre, at man kan lave en fair vurdering mellem offentlig og privat virksomhed, fordi der gives et tilskud til den offentlige arbejdsplads?
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-07:
Jeg mener, det var hr. Ole Sohn, der bragte på bane, at jeg skulle være socialliberal, og det er fuldstændig korrekt opfattet.
Jeg er nemlig ikke socialist, og derfor kan jeg ikke bakke op om den løsning, som ligger dér.
Så vil hr. Søren Søndergaard umiddelbart løbe ind i et problem i form af et marked, som måske på et tidspunkt vil efterspørge yderligere folk, som nu pludselig er ansat - ikke med løntilskud for nu at følge retorikken - men på ordinære vilkår hos en offentlig arbejdsgiver.
Vi ville lynhurtigt løbe ind i den type problemer, og derfor er den socialistiske løsning dér ikke en model at gå frem efter.
Derimod ville det være passende at gå frem efter en socialliberal model, hvor man finder et fleksjob til personer, hvor der kan defineres en nedsat erhvervsevne.
Det er helt fair at gå ind og kompensere dér fra det offentliges side
Når det derimod drejer sig om folk, som har en arbejdsevne, som er fuldt tilstrækkelig eller tæt på at være fuldt tilstrækkelig, må det altså være meningen, at vi skal, så vidt det overhovedet er os muligt, undgå at bremse en holdningsændring, som der er et klart behov for.
Søren Søndergaard (EL), 2002-02-07:
Set ud fra vores synspunkt kan man bare kalde det løn.
Men det bygger jo på denne her ulyksalige trang, der har været til nedskæringer i den offentlige sektor, samtidig med at der er massevis af opgaver, der ikke bliver løst.
Selvfølgelig kan vi overflødiggøre de her servicejob, hvis vi ansatte alle, der var i samfundet, til at løse de opgaver, vi fælles vil have løst.
Hvorfor skal det ikke være sådan, at alle bidrager, og alle får løn for det?
Så kunne vi komme ud
over det her problem.
Men lad være med at kalde det løntilskud, medmindre man vil kalde det, enhver offentligt ansat får, for løntilskud. Det gør man ikke.
Man får løn for det arbejde, man yder, og det, vi skal gøre, er, at vi skal definere nogle opgaver, og så skal vi ansætte folk til at løse de opgaver, tilstrækkeligt med folk til at løse de mange opgaver, der ikke bliver løst i dag.
Karen J. Klint (S), 2002-02-07:
Jeg deler meget de betragtninger, som hr. Ole Sohn kom frem med her, så jeg skal egentlig bare bede om en bekræftelse på, at det da er dybt forunderligt, at når der er en ordning, hvor pengene følger borgeren, så er de borgerlige partier, der oftest bruger det slogan, imod.
Ole Sohn (SF), 2002-02-07:
Hvis fru Karen Klint vil love mig ikke at sige det til andre, vil jeg godt her, når der ikke er så mange, der lytter på, sige: Vi har faktisk lyttet lidt til nogle af de argumenter, som de borgerlige partier er kommet med: at vi skal gøre noget for den borgernære service, vi skal gøre noget for at spare penge for staten, vi skal målrette aktivitetsniveauet i kommunerne, så man ikke bare sjasker pengene bort, så jo, vi har lyttet til den borgerlige ideologi, men desværre var aftagerne her de forkerte, og derfor vil man slagte en god ordning.
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-07:
Så får jeg en mulighed for at genstarte den ordførertale, som jeg fik startet lidt for tidligt tidligere på dagen.
Servicejobbene har aldrig været en idé, som vi har været specielt begejstrede for i Det Radikale Venstre, men det er også en del af et forlig, det forlig står vi ved, og derfor er vi også imod det, som der lægges op til på nuværende tidspunkt; men jeg vil godt lige sådan kort redegøre for, hvad det er for nogle ting, der bekymrer os ved, at man indretter sådan nogle ordninger som servicejobordningerne.
Problemet er jo grundlæggende, at det er med til at demontere muligheden for, at vi får en holdningsændring, og det er jo det, der er brug for.
I stedet for at få de holdningsændringer, som ville være det mest rimelige, går man ind og giver et løntilskud til en gruppe, som vel på mange, mange måder sådan set sagtens ville kunne håndtere jobbet på ordinære vilkår.
Det er jo på mange måder ikke et spørgsmål om, om de ordinært står til rådighed eller andet.
Problemet er, at de, hvis de opfylder nogle bestemte betingelser, kan få et tilskud, og så er der det yderligere problem, at tilskuddet er målrettet nogle offentlige stillinger i kommunerne, og der mener vi, at selv om det er meget, meget vanskeligt at bevise, er der en meget stor risiko for, at der bliver spekuleret i sådan nogle ordninger ude i kommunerne, altså at man siger: Godt, vi har brug for 100 på det her område, og det ser ud, som om vi, hvis vi ansætter på en bestemt måde, kan vi få tilskud, så vi ansætter 99 på ordinære vilkår, og så ansætter vi lige en ekstra på den her måde, og så får vi oven i købet et tilskud eller to ekstra med. Der kommer ikke mere service ud af det, der kommer bare nogle posteringer, så det er nogle andre kasser, som er med til at betale for projektet
, og så er man egentlig ikke nået ret meget videre.
Hr. Ole Sohn siger i sin ordførertale: Alt andet lige - i princippet er det det, hr. Ole Sohn siger - er det ekstra service.
Hvis såfremt ifald vi agerer i en verden, hvor alle opfører sig perfekt, er det rigtigt, at så kommer der faktisk ekstra job ud af det.
Man forsøger i loven at gardere sig mod denne her form
for misbrug
, men vi har vel alle sammen så godt et kendskab til den måde, tingene fungerer på uden for Christiansborg, at vi ved, at i det omfang det kan lade sig gøre, vil der altid være kommuner, som vil spekulere i den her slags ordninger.
Det er derfor, vi har været bekymrede for at oprette den her type ordninger, og det er derfor, vi også gerne vil give udtryk for her, at vi ikke er specielt begejstrede for ordningen.
Men ordningen er der, vi har indgået et forlig om den, og derfor kan vi heller ikke støtte det forslag, som ligger fra regeringen.
Ole Sohn (SF), 2002-02-07:
Men er det ikke korrekt forstået, at hvis markedet fungerede optimalt, ville der ikke være tale om langtidsarbejdsløshed, for forudsætningen for, at man kan gå ind i et servicejob, er jo, at man er langtidsledig?
Okay, det er muligt, man så skubber nogle yngre årgange ud, men det gør endda mindre, for de yngre årgange har væsentlig lettere ved at vinde indpas på det private arbejdsmarked end det grå guld har, så uanset om det er en ordning, der er lavet, fordi markedet ikke fungerer endnu, eller det er, fordi man tager nogle hensyn til, hvor arbejdsløshedsniveauet er højest,
må det da under begge omstændigheder være en fordel set med socialliberale øjne.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2002-02-07:
Jeg kan da ikke være uenig med hr. Anders Samuelsen i, at det er holdningsændringer, der skal til på arbejdsmarkedet blandt arbejdsgivere for at ansætte det grå guld, men jeg kan simpelt hen ikke forstå den udtalelse, der kom fra hr. Anders Samuelsen om, at servicejobbene og kommunernes måde at håndtere det her på er et udtryk for spekulation.
Den tidligere regering havde et mål om, at der i forsøgsperioden skulle oprettes 10.000 servicejob, og fakta er, at i de 2 første år blev der oprettet 2.230 i kommunerne og 501 i amterne.
Hvis det er et udtryk for spekulation fra kommunernes side i forhold til tilskud, så forstår jeg ingenting.