Ole Løvig Simonsen (S), 1997-11-21:
Jeg vil gerne sige til hr. Frank Aaen, at det såmænd ikke kun var venlige ord, men når jeg ser på problemet, vil jeg også gerne se problemets omfang.
Det er jo ikke ubekendt for Boligudvalget, at jeg har haft denne diskussion med hr. Thustrup Hansen siden foråret, og jeg betragter det faktisk som en ting, som vi vil få afklaret stille og roligt, efter at vi har set på, hvordan behovet er.
Jeg må også sige til hr. Frank Aaen, at med hensyn til det med de 29 boliger tror jeg nok, at der ligger et eller andet svar fra Rigspolitichefen, som skulle studeres lidt mere grundigt, men lad nu det være; det er ikke det, der er mit budskab.
Det, hr. Frank Aaen står og venter på, er, at vi selvfølgelig ikke tager noget tiltag for at inddrage lejligheder i den periode, hvor vi undersøger sagen.
Men jeg vil gerne se på omfanget: Er der nogen, der har nogle tilkendegivelser, som de måske har planlagt længere frem, så vil vi da se på det.
Men jeg vender tilbage til Folketingets Boligudvalg, når vi har undersøgelsen.
Normalt plejer ministeren jo at takke for de tilkendegivelser, der er kommet i forbindelse med en redegørelse, og det skal jeg da også gøre, selv om min taknemmelighed kan ligge et meget lille sted. Jeg må faktisk have lov til at sige, at jeg tror, boligministeren har meget mere forstand på, hvad der foregår ude i virkelighedens verden, end mange af de ordførere, der har haft ordet, har.
Jeg er også nødt til at sige, at det måske er lidt vanskeligt for medlemmer af Boligudvalget som sådan at forstå, at de også skal beskæftige sig med byggeri, og det bærer talerne jo klart præg af.
Det er jeg nødt til at sige som udgangspunkt.
måske vil man hellere have en boligpolitisk debat.
Det er jo fair nok, men det er ikke fair over for byggeriets parter. Det er det, jeg vil sige.
Så vil jeg godt have lov til at tilkendegive nogle overordnede synspunkter, som er ret vigtige at tage med.
Når jeg som boligminister i de 3 år, jeg har været det, har haft en stor interesse i at tale med byggeriets parter, så er det da selvfølgelig, fordi jeg erkender - og det vil jeg gerne sige til hr. John Vinther og til hr. Jens Hald Madsen - at byggebranchen er så forskelligartet.
Der er nogle få store, nogle mellemstore og så mange små virksomheder.
Og hvordan i alverden skal vi få den viden, vi har om byggeri, ud til den enkelte håndværker, så han kan bruge det i sin virksomhed?
Det er da i hvert fald et problem, man må forholde sig til.
Hvis ikke vi gør det, så vil vi jo gentage den samme fejl flere gange.
Det er en af tingene, man kan forholde sig til.
Når jeg har nævnt det her med byggeriets parter, så er det, fordi det er vigtigt for mig som boligminister at få disse mennesker i tale og få dem til at tale sammen og erkende, at der er en fælles problemstilling, vi skal prøve på at løse.
Det, jeg har tilkendegivet med min byggepolitiske redegørelse, er selvfølgelig de elementer, som indgår i Boligministeriet, hvor vi har mulighed for at ændre, hvor vi har mulighed for at påvirke.
Det er jo ikke, fordi jeg ikke erkender de indvendinger, der er kommet fra hr. Kim Behnke, hr. Jens Hald Madsen og hr. John Vinther og andre om, at der jo også er andre ting, der skal ind: Skatteministeriet osv. osv.
Det ved vi godt, og det ved byggeriets parter også godt.
Men det, de har en forventning om i dag, er at få en tilkendegivelse af, hvad man mener om indholdet i den byggepolitiske redegørelse.
Det er det, jeg synes, vi nok skulle have nogle mere kontante indlæg om, end vi har fået.
Når jeg kigger på byggeriet, så er det jo glædeligt at se, at vi er inde i en god udvikling.
Det var hr. Hans Peter Baadsgaard jo også inde på.
Derfor er det præcis, sådan som hr. Jørgen Estrup sagde: Boligministeriet er ikke kun et reguleringsministerium, det er også et serviceministerium.
Det er jo ikke mig, der tjener penge som entreprenør.
Det er det da ikke!
Men jeg synes jo, at det er helt fornemt, hvis entreprenører og håndværkere kunne tjene nogle flere penge, for de har et godt produkt at sælge, ikke mindst til udlandet.
Det er indlysende, så derfor er forudsætningen, at vi siden 1993 og frem til nu i hvert fald har haft en god udvikling, altså et stigende byggeri, og dermed også en stigende indtjeningsevne.
Det viser tallene jo klart.
Derved har vi jo altså en baggrund for at gå videre.
Vi kan også se på - det var så nogle af de tilkendegivelser, der kom, og det var med rette, både fra hr. Villy Søvndal og fra hr. Keld Albrechtsen - spørgsmålene om, hvordan det almene byggeri skal være i forhold til det private, byggeriet i det hele taget, udskydelsesordninger, og om det ikke er sådan, at regeringen skyder sig selv i foden.
Jeg er nødt til at sige til hr. Villy Søvndal og også til hr. Keld Albrechtsen, at når vi foretog de indgreb, så var det selvfølgelig for at undgå flaskehalse.
Og imaginære flaskehalse var det jo ikke!
Det diskuterede vi jo også, da vi debatterede ungdomsboliger, og jeg påpegede dengang, at ledigheden inden for den faglærte byggebranche i september i år var nede på 2,7 pct.
Den var altså lavere end i 1986, da vi fik kartoffelkuren.
Det har vi undgået.
Jeg forventer ikke, at vi skal have tak for, at vi har undgået det, men jeg vil bare lige gøre opmærksom på, at det jo var regeringens indgreb, der var med til, at vi undgik at få nogle flaskehalse, der ville starte en inflation, som vi ikke kunne styre.
Selv i byggebranchen erkender man, at det var fornuftigt.
Så er jeg nødt til at rette en enkelt lille ting.
Jeg hørte hr. Villy Søvndal gøre opmærksom på, at det også var regeringens udskydelsesordning, der var årsag til, at man ikke fik en udbygning af de videregående uddannelser.
Der vil jeg gerne sige til hr. Villy Søvndal, at jeg gentagne gange her i salen har gjort opmærksom på, at vi fulgte en udskydelsesordning, og vi lempede den, således at byggerierne kunne komme i gang til tiden og være færdige til tiden.
Og jeg kan glæde hr. Villy Søvndal med, at jeg selvfølgelig har holdt det tilsagn, jeg har givet. Det burde hr. Villy Søvndal vide, for der kommer hver eneste måned en liste over, hvilke byggerier vi har frigivet.
Det er vel ikke så meget ulejlighed at læse den, for det er ikke så mange, 5-6 stykker pr. måned.
Vi når det, vi gerne vil, nemlig en udjævning i byggeriet og noget mere vinterbyggeri på det her område, hvor der ingen flaskehalse er, og derved skaber vi også bedre beskæftigelse om vinteren.
Det er faktisk, undskyld, jeg siger det, sund fornuft.
Det kan ingen være uenige i. Det var hr. Jens Hald Madsen også inde på, og det var hr. John Vinther med visionerne og intentionerne også, og det er jo rigtigt.
Men de overskrifter forpligter da også boligministeren og Boligministeriet til at arbejde videre ud fra det, og derfor har vi selvfølgelig også konkretiseret de fem initiativer, som jeg nok skal komme tilbage til.
Det er jo også et delvist svar på de spørgsmål, hr. Villy Søvndal rejste, nemlig spørgsmålet om boliger til de svage grupper og spørgsmålet om mere alment boligbyggeri i forhold til de kurver, der nu er.
Nu ved jeg ikke, hvordan hr. Villy Søvndal læser kurver, men jeg har kigget på dem en gang til, og jeg mener faktisk, at de siden 1993 er steget. Vi kom først til som regering i 1993, og det vil sige, at vi altså er kommet over den bundgrænse, der var under den borgerlige regering.
Så jeg må sige, at man skal lige læse kurverne lidt mere grundigt.
Det er rigtigt, at det var lavere end årene 1986-1987.
Det er helt klart, vi havde en recession, det erkender vi jo alle sammen.
Regeringens tiltag med hensyn til at sætte mere byfornyelse i gang, med hensyn til at give tilskud til forbedring i private og andre almene ejendomme var jo med til at løfte beskæftigelsen fra de mørke år op til det, vi gerne vil have, nemlig en meget mere stabil udjævning.
Det er jo vigtigt for branchen som sådan, at den kan se, at man fra regeringens side og fra Folketingets side er indstillet på at prøve at skabe nogle bedre vilkår at planlægge byggeri under.
Det er så det, vi prøver på i den byggepolitiske redegørelse for at slutte den del af den boligpolitiske diskussion.
Så vil jeg gå over til det spørgsmål, der er rejst flere gange, og som jeg synes er præciseret både af hr. Kim Behnke, hr. Jørgen Estrup og hr. Hans Peter Baadsgaard, nemlig den kvalitet, at vi nu går ind i substansen, for det er jo dér, vi skal hen.
ikke fordi det er opmuntrende læsning, for det er det ikke; det kan alle og enhver se, og det kan branchen da også selv se, og den forholder sig til det.
Og derfor er det jo klart, at når der er kvalitetssvigt, så er spørgsmålet ikke - jeg tror, det var hr. Kim Behnke, der brugte udtrykket - om det er håndværkerne eller entreprenøren eller arkitekten, der har svigtet, for det, der er det afgørende, er ikke, hvem der har svigtet; nej, det, der er det afgørende, er, at nu deler vi det fælles ansvar for at få en bedre kvalitet.
Det er den tanke, der ligger i det, at alle er ansvarlige, og derfor går vi til bygherrerne og siger til dem, at de må være bedre til de her ting, for vi kan ikke have bygherrer, som ikke er klar til at tage en diskussion og debat om, hvilken kvalitet de vil have.
Det er også årsagen til, at vi har afskaffet rammebeløbene, så der ikke er den anstødssten, at man skal diskutere, hvad man kan få for pengene, men så man derimod - når rammebeløbene er afskaffet - kan få en diskussion om, hvilken kvalitet man kan få, og hvad det koster, for så er det jo indlysende, at det er en helt anden debat, man får, og selvfølgelig med både arkitekten, ingeniøren, bygherren, entreprenøren og håndværkerne, også de enkelte håndværkere, så de alle er klar over, at de er ansvarlige for at gøre deres arbejde bedst muligt.
Og så kan man vælge to ting: Man kan vælge, sådan som jeg har gjort, at sige, at i første omgang var det måske en idé at præmiere det gode byggeri, for når man præmierer et godt byggeri med meget få fejl og så fornemt udført, som det nu kan gøres, kunne man jo forestille sig, at en anden bygherre vil tænke: Det var da nogle gode folk; dem kunne jeg godt bruge til at bygge det næste hus for mig.
Men man kan også gå den anden vej - og det er slet ikke udelukket, vil jeg gerne sige - nemlig at gøre opmærksom på, at her var der altså et byggeri, som der var for mange fejl i, og offentliggøre navnene på dem, der her stået for det, for det betyder jo regulært, at en anden bygherre i hvert fald ikke skal have sådan et firma. Så man kan gå begge veje, og det er det, jeg lægger op til at vi kan tage en diskussion om, men begge dele skal altså i spil, for at vi kan få en diskussion om, hvad vi kan være med til at påvirke branchen til selv at gøre, uden - og nu kommer det jo - uden at vi absolut skal detailregulere og kontrollere
For det skal være sådan, at det er synligt for den enkelte bygherre, at her får man et godt byggeri.
Men ved branchen nu ikke bedst, hvordan der skal bygges?
Jo, det kan jeg garantere for at den ved.
Men når vi taler om udvikling og spørgsmålet om, hvordan vi får bedre og billigere byggeri, så er hjemmemarkedet ikke stort nok til, at den enkelte branchedel, hvad enten det er håndværkerne eller for så vidt entreprenørne, er i stand til at løfte den udviklingsopgave.
Sådan ser det altså ud, og det må man erkende.
Og derfor lavede vi jo de forsøg med bedre logistik og med multisjak og mange andre ting, som vi har lavet - ikke for forsøgenes skyld, ikke for at sætte forsøgene op på en hylde og derefter sige farvel og tak, men derimod for at sige: Her har vi altså en viden, som kan bruges af andre.
Og så er det vores opgave i Boligministeriet at formidle den viden ud, og det er jo nemmere i dag, når vi har computere og IT og den slags ting.
Men vi skal også ud til den enkelte håndværker, for når vi godt ved, at der er problemer med vådrum og med tag og vinduesfag og med afskærmning af fundamentet, er det da beskæmmende, at man så stadigvæk har den slags problemer.
dér vil formidlingen være, og vi er sikre på, at når vi kommer ud med den viden, vil man selvfølgelig også bruge den, for det er klart, at hvis man ikke bruger den, har man selv et langt større ansvar. Ingen diskussion om det.
Når jeg nævner det med forsøgsbyggeri, så er det, fordi forsøgsbyggeri også skal have en vis volumen, og dér vil jeg gerne sige, at det gælder i hvert fald i et par af de forsøg, som vi har sat i gang, for inden for hvert af disse forsøg skal der bygges 300 boliger, og det er jo ikke så nem en proces, når man skal i gang med det almene boligbyggeri.
Det er også til hr. Villy Søvndal: Det, vi taler om her, er almene boliger, støttede boliger, men af en god kvalitet og til en billigere pris, og når byggeriet er billigere, betyder det selvfølgelig også, at huslejen falder.
De to ting hænger jo sammen.
Så det skulle man være stærkt interesseret i, og jeg kan jo glæde mig over, at det forsøgsbyggeri efterhånden er kommet godt i gang.
Og jeg har tidligere tilkendegivet, at det nok er mere i det jyske, man bygger alment boligbyggeri med den klare opfattelse, at når man gør det, så kan de mennesker, der arbejder i kommunen, også bo i kommunen og betale skat dér.
Og det er jo meget fornuftig kommunalpolitik både i Jylland og forøvrigt også i Roskilde. Så derfor bliver der forhåbentlig i de kommende år en større kvalitetsbevidsthed hos de offentlige bygherrer, og dermed får vi også nogle bedre og billigere boliger.
Og kan vi klare dét - og det kan vi, fordi der er den indstilling i branchen, at virksomhederne godt vil være med til det - så har vi selvfølgelig også et langt større potentiale, når vi skal til at eksportere noget af den viden, vi har.
Og jeg vil gerne sige til hr. Kim Behnke, at det har ikke noget med EXSOS at gøre, det her.
Men jeg har det meget fint med EXSOS, for jeg synes, det er en god idé, at den offentlige viden samarbejder med den private; men det skal selvfølgelig gøres på den rigtige måde, og dér vil jeg da godt sige, at en gang imellem kan man jo godt komme galt af sted, og det er jo ikke gjort i en ond mening.
Og i Boligministeriet skal vi selvfølgelig samarbejde med de private virksomheder, og samarbejde med private virksomheder i branchen betyder som sagt, at alle dele af branchen, også fagbevægelsen, skal være med til at diskutere den nye udvikling, vi har her.
Dernæst har spørgsmålet om sæsonudjævningen været oppe flere gange, og det er jeg meget optaget af.
Og hvordan gør man så det?
Ja, dér vil jeg gerne have lov til at sige, at den bedste måde at gøre det på faktisk er at planlægge det ordentligt, og det skal der altså ikke så meget til.
Og hvad har regeringen så gjort?
Ja, vi har i hvert tilfælde med vores udskydelsesordninger gjort det, at vi har påpeget over for kommunerne, at de ældreboliger, de har fået lov til at bygge, og de ungdomsboliger, som vi talte om for nylig, og som de også har fået lov til at bygge, skal de bygge som vinterbyggeri.
Så kan man sige, at det er ikke tilstrækkeligt.
For det er jo ret logisk, at hvis man om efteråret kan komme i jorden og få bygget sit råhus og få det dækket af, så kan man faktisk i december, januar og februar måned gå inde og gøre det færdigt.
Det skal der jo ikke meget uddannelse til for at forstå.
Men for at få den planlægning indarbejdet ude i kommunerne er det jo klart at vi også skal diskutere, hvilke instrumenter vi har til at fremme en sådan adfærd.
Man siger ganske vist, at vinterbyggeri er dyrere end sommerbyggeri, og det er selvfølgelig rigtigt, for der er jo nogle vinterforanstaltninger, der skal betales, men samtidig udnytter arbejdsgiveren altså både sit materiel og sine medarbejdere fuldt ud, og det har somme tider også betydning
for licitationen, nemlig med hensyn til prisen, og derfor kan det altså være udmærket at igangsætte noget byggeri som vinterbyggeri, selv om der er vinterforanstaltninger forbundet med det.
Og dér har jeg så bedt Flaskehalsudvalget, hvor branchens folk sidder, om at diskutere, hvilke incitamenter ministeren kan komme med, for det er klart, at det vil jeg gerne være med til at diskutere.
Og lad mig så sige til hr. John Vinther: Jeg har altid været meget tiltalt af økonomiske incitamenter.
Og hvorfor det?
Jo, fordi de jo i og for sig har en effekt i sig selv, uden at man skal regelforenkle og alle den slags ting.
Men spørgsmålet er, hvordan vi finder den rette måde at gøre det på, for somme tider er det jo en lille gulerod, der skal hænges op, og andre gange er det altså andre midler, der skal i brug, men jeg er meget åben over for de diskussioner, der måtte være om det.
Men under alle omstændigheder er det afgørende for mig, at det klare budskab herfra er, at vi vil have mere vinterbyggeri både af hensyn til en sæsonudjævning og for at undgå flaskehalse i sommertiden. Det tredje, som jeg synes det er vigtigt at komme ind på - det er også nævnt af flere - er så spørgsmålet om de forsikringsordninger, vi skal have, om det f.eks. skal være den type, som hr. Kim Behnke var inde på.
Dér vil jeg gerne sige, at jeg synes, det er konstruktivt, at man går ind i den diskussion, for man kan jo have forskellige opfattelser af, hvilken ordning man vil have.
Og det, vi har gjort - og det er på baggrund af den sag, der har været i Jylland - er selvfølgelig at undersøge, for det første om der er et behov for det, og for det andet, hvis der er et behov, hvordan det så skal udformes.
Men én ting er lysende klar: Det er altså ikke staten, der skal betale; det er vi enige om, og det betyder så, at vi har et fælles udgangspunkt, hvilket jo er vigtigt for at kunne arbejde videre, for derefter kan vi se: Hvad er der behov for?
Hvad koster det?
Og hvordan skal det skrues sammen?
Derfor synes jeg, det var meget tiltalende, at vi fik disse ting med.
Dernæst syntes man både fra hr. Keld Albrechtsens side og, så vidt jeg husker, fra hr. Villy Søvndals, at der måske var for lidt om økologi.
Jamen det er der altså ikke, når man skal se det i en sammenhæng.
Man kan selvfølgelig godt have den opfattelse, men jeg har den altså ikke, og dér vil jeg godt pege på, at der jo inden for de senere år er sket det, at der er kommet en økologisk handlingsplan - som også er nævnt, sammen med den arkitektoniske handlingsplan for øvrigt - og at den handlingsplan altså har en effekt, bl.a. i forbindelse med byfornyelsesloven, som vi jo var enige om at tilrettelægge sammen med V og K og vel faktisk også, når det kom til stykket, med stor forståelse fra SF og Enhedslisten.
Men alt andet lige: Det er med hver gang.
Og som boligminister kan jeg ikke andet end glæde mig over, at når vi laver arkitektkonkurrencer, så bygger vi altså også.
Det er altså ikke bare for at se på nogle tegninger, som jeg kan glæde mig over, men derimod for at sige, at hvis vi laver en konkurrence, så skal den også efterfølges af et byggeri, og så kan de erfaringer stilles til rådighed.
Og i år gik vi altså i gang med to byggerier og tog de første spadestik til økologisk byggeri i Århus og i Ikast, hvor der skal bygges - igen til hr. Villy Søvndal - almennyttige boliger med den viden, vi i dag har om, hvordan man kan putte økologi ind det.
Og det er såmænd ikke så vanskeligt, for det er bare at bruge nogle gode, fornuftige materialer, som vi faktisk godt kender, og dermed undgår man ikke blot emissioner i indeklimaet, men får også reduceret både energi- og varmeforbruget. Og dér vil jeg da gerne have lov til at sige, at et af de steder, hvor man først gik i gang, var i Ikast.
Alle, der kender kommunevalgsresultatet, ved jo, at i Ikast har man en Venstreborgmester, og han har altså den opfattelse; i Ikast laver man grønne planer, også i det industriområde, man har,
og derfor passede det fint ind i det image, som Ikast gerne vil have.
At det så også er lagt i en skulpturpark, så man også har taget kunsten med, siger jeg kun for fuldstændighedens skyld.
Så det vil sige, at der er en lang række tiltag.
Og det fører mig så frem til det sidste, nemlig vores internationale image, for det var faktisk her i Danmark, der
var den første byøkologiske konference med deltagelse af de europæiske boligministerier.
Vi er altså foregangsland, og jeg vil gerne understrege det, for det er ikke sikkert, at det er så kendt, men det er vi altså.
Og derfor er det også utrolig glædeligt for mig, at min kollega dr. Töpfer fra CDU i Tyskland nu formentlig bliver den nye direktør for UNEP og dermed også får FN's habitatagenda under sig, for så har vi igen en global forbindelse.
Men det, jeg har prøvet at skitsere i denne byggepolitiske redegørelse, er, hvad der skal til for at få et bedre og billigere byggeri, og det er altså samarbejde og viden, men selvfølgelig først og fremmest en form for fremtidssikring, så vi giver branchen nogle ordentlige vilkår, hvilket jo også betyder, at både lønmodtagerne og arbejdsgiverne kan være stolte af det arbejde, de leverer, og at vi samtidig sikrer en basis for den videre udvikling af byggeriet i Danmark.