Aage Frandsen (SF), 1998-03-31:
Det kan vi godt støtte, for det er tilsyneladende en
forenkling.
Men jeg vil spørge ministeren om det, som også hr. Knud Erik Kirkegaard var inde på, nemlig i spørgsmålet om udtrykket »en normal ugentlig arbejdstid på 37 timer«: Hvis arbejdstiden ved de næste overenskomstforhandlinger kommer ned på 36 timer, er forudsætningerne for det her så ændret, og skal lovteksten så også ændres, og er det hensigtsmæssigt?
Vi kan godt støtte den del af det, men vi vil altså se nærmere på nogle af de mere tekniske ting i lovforslaget.
Med hensyn til det andet hovedelement, er det jo et eksempel på, at når der opstår en sag omkring en enkelt person, er man i stand til at sætte hele verden i bevægelse - i hvert fald i Danmark og måske især i Nordjylland - men hvis det drejer sig om en hel masse mennesker, som i virkeligheden også er i klemme i forhold til nogle regler, men hvor det altså ikke er personificeret på en eller to personer, så kan tingene køre, som de altid har gjort, og så gør man ikke rigtig noget ved det.
Og med hensyn til det eksempel, vi har her, og som ministeren prøver at rette op på ved at gøre det muligt også at være selvstændig eller arbejde ved siden af, selv om man får overgangsydelse, har vi jo kendt disse regler altid og vidst, at de er, som de er.
Og jeg har også over for den tidligere arbejdsminister sat spørgsmålstegn ved, om det nu var rimeligt, at det var sådan.
Men sådan var det altså, og derfor er det her et eksempel på, hvordan vi lovgiver på grundlag af nogle konkrete eksempler, som vi i øvrigt har vidst var, som de var.
Og at sanktionerne i a-kasse-lovgivningen kan være ekstremt barske, ved vi jo også godt.
Der er måske nogle i højre side af salen, der ikke altid vil vedkende sig, at de er ekstremt barske, men det er de.
Og det, der i mange tilfælde er urimeligt i arbejdsløshedslovgivningen og specielt i det konkrete tilfælde, er, at den sanktion, der iværksættes, ikke står mål med den brøde, man begår.
Og i nogle tilfælde er det jo ikke noget, man har begået bevidst, men bare, fordi man ikke kendte reglerne.
Derfor kan jeg ikke lade være med at betragte det her
både som et eksempel på, hvordan vi lovgiver konkret, og som et eksempel på, at arbejdsløshedslovgivningen på nogle punkter er ganske barsk.
Men det er der altså et flertal i Folketinget der har ønsket, og nogle har endda ønsket, at den skulle være endnu barskere.
Med hensyn til forslaget, som vi altså støtter, vil jeg også sige, at jeg i forbindelse med udvalgsarbejdet vil vende tilbage med nogle spørgsmål om, hvordan overgangsreglerne er, og hvor mange der eventuelt er kommet i klemme i forhold til dem, og om alle problemerne løses i denne forbindelse. Og jeg vil også benytte lejligheden til at sige, at jeg mener, at vi skal se på både efterløns- og overgangsydelsesmodtageres muligheder for at arbejde ved siden af, og her har jeg også et konkret eksempel:
Folk, som gerne vil udøve forfattervirksomhed eller være kunstnere ved siden af, er jo også forhindret i dét i dag, og det er der altså ikke nogen i Folketinget der har blæst op til en stor sag.
Men lige før folketingsvalget bed jeg mærke i, at der trods alt både fra Venstres og De Konservatives side var en åbning over for, at man burde gøre noget ved det.
Jeg ved ikke, om det var noget, der kun skulle gælde før folketingsvalget, eller det også gælder stadig væk.
Jeg mener altså, at vi har brug for at kigge på mulighederne for, at man både som efterlønner og som overgangsydelsesmodtager kan arbejde lidt ved siden af, uden at man bliver cuttet ved præcis 200 timer eller et bestemt kronebeløb, men at princippet vedrørende supplerende dagpenge også bruges i den forbindelse.
Under alle omstændigheder vil vi vende tilbage til spørgsmålet, hvis regeringen ikke kommer med noget i næste folketingssamling, sådan at efterlønsordningen bliver langt mere fleksibel og det kan betale sig at arbejde lidt ved siden af, så man ikke skal vælge enten at være fuldt på arbejde eller slet ikke på arbejde.