runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jan Petersen (S), 1999-12-16:
Til hr. Egil Møller: Det spørgsmål, der rejses, skyldes formentlig, at hvis ikke man har nogen ansatte, så er der nogle administrative belastninger, man er fri for. Men jeg skal så generelt dementere, at vi ikke har omsorg for små erhvervsdrivende; jeg tror endda ligefrem, der er adskillige af dem, der stemmer på os.
Vedrørende efterlevelsesydelsen: Dansk Folkeparti stemte vel imod den besparelse, der var gemt i det.
Det, jeg i og for sig bare forsøgte at sige, var, at dér træder så en efterlevelsesydelse i stedet.
Den er selvfølgelig indkomstbestemt og formuebestemt.
Jamen dér er det så vigtigst for os at sørge for, at det er dem med lave indkomster som ældre og med lav formue som ældre, der får hjælp, ikke nødvendigvis, at alle får hjælp, men at det er dem, der får hjælpen.
Dansk Folkeparti ønsker, at alle skal have alt.
Det må man selv om, men prisen for det er, at de, der virkelig har brug for det, så ikke får ret meget.
Til hr. Hans Christian Schmidt:
Hvis Venstres skattestop, hvor vi fastlåser i satser og på beløb, gennemføres, f.eks. nu i år 2000, med virkning i forhold til, hvad situationen var i 1999, så ville Venstre skylde danske kommuner 4,3 mia. kr. Jeg synes ikke, det er særlig smagfuldt, at hr. Hans Christian Schmidt forsøger sig med at give regeringen skylden for, at Venstre nu, efter at man har tænkt sig godt og grundigt og længe om, stemmer for, at f.eks. daginstitutionspriserne kan hæves.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-12-16:
Når jeg hører en tale, så vurderer jeg altid, både hvad der er sagt, og hvad der ikke er sagt.
Under drøftelserne om vores finanslov var det os
ikke på nogen måde muligt at komme i en dialog med regeringen om en familiepolitik, der giver mulighed for, at forældre og børn kan være mere sammen.
Det talte hr. Thor Pedersen heller ikke om, og derfor vil jeg gerne udfordre hr. Thor Pedersen: Hvilke visioner har Venstre for dette for os og, tror jeg, for den enkelte familie og vort samfund meget vigtige spørgsmål?
Hvilke muligheder er der for, at børn og forældre i højere grad kan være sammen, så børnene ikke bare er overladt til den socialdemokratiske institutionsløsning?
Thor Pedersen (V), 1999-12-16:
Først til hr. Frank Aaen: Det er rigtigt, at Venstre er med til at støtte en politiaftale, der også finansieres ved, at man stopper med at udbetale pensioner på det tidspunkt, hvor folk dør.
Det er altså penge, man ikke udbetaler.
Det er også rigtigt, at der er en budgetreguleringskonto, der forventes mere eller mindre at blive dækket ind af de bøder, der tilgår staten.
Det er ikke sådan, at Rigsadvokaten har fået til opgave i forbindelse med et forlig at finde bøder til staten, men man er vidende om, at Rigsadvokaten er i færd med at justere bødetaksterne.
Det er en budgetreguleringskonto.
Ingen ved, om det bliver mere eller mindre.
Til hr. Jacob Buksti: Det er rigtigt, at der har været et utal af klager også over naturfredningen m.m., og der er tanken så, at man indfører et gebyr, ligesom man gør ved skatteklager.
Man betaler jo også et beløb, 500 kr. så vidt jeg ved, til Landsskatteretten, men det er så penge, man får
tilbage, hvis man får medhold.
Hr. Frank Dahlgaard spørger til helhedsskolen.
Jeg vil sige: Det var nyt for os.
Vi har ikke deltaget i nogen samtale om at ændre på elementer i folkeskoleloven, og derfor er vores udgangspunkt også, at vi kun kan melde, at det, der ligger omkring helhedsskolen, ikke er det, som vi ønsker omkring den danske folkeskole. Om vi bliver inviteret med til en drøftelse, ved jeg ikke, men ellers er det på kanten af det, man kalder forligsbrud.
Hr. Klaus Hækkerup spørger til underskuddet i 1992 og 1993, og der må jeg sige, at det er rigtigt.
Det er rigtigt, som vismændene siger, at det underskud egentlig er dækket ind af konjunkturforløbet.
Det er konjunkturforløbet, der har sikret flere penge i statskassen, og som vismændene rigtigt har skrevet, dækker dette konjunkturforløb egentlig over de underliggende strukturelle problemer, som endnu ikke er løst. Så spørger hr. Klaus Hækkerup, hvor vi vil finde de 63 mia. kr., som staten får mere ind i skatter og afgifter i år 2000
end i 1993
Jamen jeg har jo sagt, at vores model går en anden vej.
Vi siger stop for skattestigninger, og de skattelettelser, vi lover, er dem, der kan finansieres ved rentebesparelsen, fordi vi bruger det økonomiske råderum til at nedbringe statens gæld.
Claus Larsen-Jensen (S), 1999-12-16:
Venstre har i oplægget til finansloven peget på, at man ville skære i ulandsbistanden, 435 mio. kr., ved at tage i stigningstakten.
Jeg ville gerne spørge Venstre, om man ikke kan se, der er mennesker bag det her, det får altså nogle konsekvenser i en verden, der er mere og mere skæv.
Kan Venstre ikke se, at udvikling er vejen til stabilitet, til løsning af konflikter, modvirkelse af krige, flygtningestrømme osv.?
Jeg vil gerne spørge Venstre: Hvad er Venstres mål, når det gælder ulandsbistand, miljø-, freds- og stabilitetsbistand?
Er man enig med Dansk Folkeparti i, at det skal være 0,7 pct.?
Det næste spørgsmål, jeg vil stille, er: Hvordan vil Venstre strikke det her sammen med Dansk Folkeparti, der vil 0,7 pct., og med Kristeligt Folkeparti, der er enig med os om at fastholde niveauet?
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-12-16:
Finanslovaftalen er fyldt med gamle socialdemokratiske dyder.
Man må vel egentlig som socialdemokrat være glad for, at vor finanslov får det skudsmål, og svaret på den konstatering, som hr. Thor Pedersen kom med, er da også ganske bekræftende: Det er rigtigt, finanslovaftalen for det kommende år tager fat på de problemer, der plager de svageste grupper i samfundet.
Vi har altså en regering, som tager kraftigt fat i de resultater, der skal skabes for de svageste grupper: en forstærket politiindsats, forbedringer på sundhedsområdet, kræftbehandlingen styrkes, der forbedres kraftigt på forholdene for de sindslidende, der er uddannelsestilbud til marginaliserede unge, der er i det hele taget taget fat på at styrke indsatsen over for de utilpassede unge, og der er sat penge af til byfornyelse til svage boligområder.
Om de mange forbedringer er der at sige, at det er aftaler, som Venstre for manges vedkommende har sagt ja til efterfølgende uden at rette et komma, uden at få indflydelse på noget som helst af det.
Hvad vil Venstre?
Thor Pedersen (V), 1999-12-16:
Hr. Jørgen Estrup siger, at der har været mannequinopvisning i Venstres folketingsgruppe.
Nej, vi savnede mannequinen.
Vi savnede økonomiministeren, må jeg sige, hvis vi skulle have haft mannequinopvisning. Så siger hr. Jørgen Estrup, at Det Radikale Venstre er godt tilfreds med aftalen.
Men det hænger jo sammen med, at hr. Jørgen Estrup og andre af De Radikale tit og ofte gør det til en dyd nærmest at være masochist. Man elsker at være hård ved sig selv.
Det er jo et stående tema, som man selv koketterer med, men problemet for Det Radikale Venstre er jo blot, at 96 pct. af befolkningen ikke er masochister.
Så det kan godt være, at Det Radikale Venstre synes, det er rart med noget, der gør ondt, men 96 pct. af danskerne synes ikke, det er rart med noget, der gør ondt.
Hvordan kan man begunstige opsparingen?
Og dette at begunstige opsparingen behøver ikke betyde, at det alt andet lige medfører et indtægtstab for staten. Hvis man f.eks. får en lavere beskatning af renteindtægter ved opsparing, er det jo så indtægter, der ellers ikke ville være kommet, hvis ikke man sparede op. Så vi ønsker egentlig, at man har den dæmper, at folk tænker mere over fremtiden end det, vi måske har været vant til i Danmark.
Hr. Ole Vagn Christensen spørger, hvordan vi vil finansiere det her velfærdssamfund.
Det er jo rigtigt, at vi mener i Venstre, at statsministeren har ret, når han spørger: Kan vi ikke gøre det bedre?
Jo, vi kan godt gøre det bedre, og det kan vi, fordi vores model er det dynamiske samfund.
Det er lige præcis det, at man stimulerer til vækst og beskæftigelse i den private sektor, så man får en større tilvækst i de goder, som vi skal fordele i fællesskab.
For at forstå hvor store tallene er, selv om det jo ikke skal være en økonomisk debat i almindelighed,
vil jeg blot sige, at går man 10 år tilbage - fra 1988 og så til i dag - og ser på udviklingen i bruttofaktorindkomsten, altså det, vi egentlig producerer af værdier, når vi renser for indirekte afgifter, så er stigningen på 200 mia. kr. i faste priser - to hundrede milliarder kroner - og det offentlige beslaglægger ca. 60 pct. Det vil sige, det medfører en indtægtsgevinst på 120 mia. kr. i faste priser over en 10-års-periode.
Det skal så lægges oven i de 30-40 mia. kr., som den af Socialdemokratiet udpegede formand for Udliciteringsrådet, hr. Allan Andersen, mener man kan frigøre inden for de nuværende rammer, hvis man i et større omfang kan gøre brug af udbud.
Plus endelig, at det jo kunne være, at ny teknik også gør det muligt at være mere effektiv, at løse opgaver på en anden måde i den offentlige system.
Endelig må jeg sige til hr. Martin Glerup: Jeg har svaret på det med de 500 kr.
Det er nemlig rigtigt, det er ligesom på skattesiden, men pengene kommer tilbage, hvis man får ret.
Martin Glerup (S), 1999-12-16:
Venstre siger nej til enhver stigning i skatter og afgifter.
Alligevel kan jeg forstå på dagspressen, at Venstre omgås med tanker om at oprette en ny afgift, nemlig at det skulle koste
500 kr. at bede Naturklagenævnet undersøge, om der er truffet korrekte afgørelser i miljø- og naturspørgsmål
Jeg vil godt spørge hr. Thor Pedersen, hvordan det falder ind i Venstres almindelige ideologi og i de tal, der ellers kommer heroppefra fra Venstres side.
Ole Sohn (SF), 1999-12-16:
Jeg kunne forstå på hr. Thor Pedersen, at Venstre ikke bryder sig om den nye aftale om servicejob, fordi det giver flere offentligt ansatte.
Men kan hr. Thor Pedersen ikke bekræfte, at de personer, der er tale om, i forvejen er en offentlig udgift, i og med at de enten er på arbejdsløshedsdagpenge eller i primær offentlig jobtræning, og at det, der reelt sker ved at lave en servicejobordning, er, at man i øvrigt for en billigere penge kan få folk til at lave et ordinært arbejde ude i den offentlige service til gavn for borgerne, men på en værdig måde og på en billigere måde?
Kan hr. Thor Pedersen ikke bekræfte det?
Det andet spørgsmål er: Hvad er Venstres alternativ til, at man udvider den offentlige service og lader folk, som i dag er arbejdsløse, virke aktivt?
For virkeligheden er jo, at der er ingen efterspørgsel hos de private arbejdsgivere efter de unge, der er kommet lidt op i årene.
Jørgen Estrup (RV), 1999-12-16:
Jeg kan forstå, der har været mannequinopvisning i Venstres gruppe.
Det skal jeg i øvrigt holde mig fra, men til gengæld blot sige til hr. Thor Pedersen, at Det Radikale Venstre er mere end tilfreds med denne finanslov.
Når hr. Thor Pedersen sådan appellerende siger, at man bliver vel klogere, så spørger jeg: Kan vi nu tro på det?
For hr. Thor Pedersen ved jo bedre, når han lover skattelettelser for de renteudgifter, som måtte blive sparet.
Hr. Thor Pedersen er økonom, så han ved også, at når man giver folk skattelettelser, så stiger forbruget, så øges statsgælden.
Hvad skal vi gøre ved det?
Er det en lempelse af finanspolitikken, Venstre går ind for?
Thor Pedersen (V), 1999-12-16:
Hr. Flemming Kofod-Svendsen spørger om valgfrihed, om, hvordan familierne kan få lov at indrette sig mere frit efter egne valg og efter egne ønsker.
Der ved jeg, at vi er i fuld overensstemmelse med det liberale livssyn, som
Kristeligt Folkeparti har, og at vi har den sociale forståelse, at vi hjælper.
Det gør vi også, når det gælder børnefamilien.
I dag er børnepasning for moderne familier også et fælles ansvar, som vi hjælper med til at finansiere.
Men vi ønsker ikke, at det skal være et diktat, hvor det er folkevalgte, der præcist bestemmer, hvordan familien får den optimale nytte af de penge, vi er villige til i fællesskab at betale til, at familien kan få det liv, som den ønsker.
Det ønsker vi at overlade til familien selv.
Derfor er vores principielle synspunkt, at det, som det offentlige har valgt at yde i bidrag til en families liv, må familien som udgangspunkt selv bestemme over og anvende pengene til den løsning, som giver størst glæde for familien, og det, hvad enten man vælger den kommunale vuggestue, den kommunale børnehave, det kommunale fritidshjem, eller man vælger en privat løsning.
Det, der er det solidariske, er, at man har besluttet at give et beløb i kroner og øre, og så er det op til familien at virkeliggøre familiens livskvalitet.
Det er også svaret til hr. Jørn Pedersen, der spurgte, om det så er dyrere eller billigere.
Al lære om valgfrihed, altså dette, at man stimulerer udbud, har vist, at det bliver billigere, for valgfrihed betyder, at der er flere, altså udbyderne, der efterspørger, om de kan få lov at levere varen.
Ligesom med bagere: Dette, at der er flere bagere til at sælge det daglige brød, betyder ikke, at brødet er blevet dyrere, det er nemlig blevet billigere. I offentlig velfærd, hvor der er konkurrence mellem udbyderne, vil man historisk se, at prisen alt andet lige vil falde. Så har hr. Jens Peter Vernersen endnu ikke forstået, at når Venstre giver løfte om et skattestop, så er det lige præcis ikke bare et løfte om, at skattetrykket ikke må stige, for problemet er, at man kan holde uændret skattetryk, selv om man opkræver mere i skat af borgerne, hvis blot man omlægger fra personbeskatning til indirekte afgifter.
Så kan man gå fra et skattetryk på 50 pct. til et skattetryk på 42 pct., selv om borgeren reelt betaler mere i skat, når man ser på skatter og afgifter. Det, man egentlig burde se på, hvis man overhovedet skulle måle noget, var jo andelen af nettonationalindkomsten, altså den andel af den enkelte borgers indkomst, der rent faktisk betales til skat og afgifter, og det er jo i dag tæt på 70 pct. Derfor siger jeg klart, at skal det være et troværdigt løfte, så taler vi om skattebyrde, og så er vi nødt til at fastholde, at for skatter i procenter fastholdes procenterne, og at skatter i kroner og øre fastholdes i kroner og øre.
Jens Peter Vernersen (S), 1999-12-16:
Der er jo ikke noget at sige til, at både vi i Socialdemokratiet og ikke mindst befolkningen er optaget af, hvad det er, det største oppositionsparti nu engang vil.
Når man sådan ser på, hvad Venstre har meldt på skatteområdet fra marts 1998 og til i dag, så har det jo helt ærligt været noget af en blandet oplevelse, hvor Venstre startede i marts 1998 med at love alt muligt omkring skattelettelser, fra at alt skulle sættes ned, til hr. Anders Fogh Rasmussen, der den 29. august meddeler borgerne, at hvis det er sådan, at man vinder valget, så skal borgerne ikke vente lavere skatter. Det næste, der så bliver meldt ud, er, at ingen enkelt skat eller afgift vil stige.
Det bliver så modsagt 4 dage efter af Venstres skatteordfører, fru Mariann Fischer Boel, idet fru Mariann Fischer Boel siger, at det ikke skal forstås sådan bogstaveligt.
Det skal forstås sådan, at det er det samlede skattetryk, der ikke må stige; det er så i øvrigt præcis det, der har holdt 7 år under en socialdemokratisk ledet regering.
Hvor har vi Venstre henne?
Det kunne være rart nok at høre herfra?
Jørn Pedersen (S), 1999-12-16:
Vi hørte igen i dag Venstres ordfører tale varmt for det frie valg, bl.a. inden for socialpolitikken.
Mit spørgsmål til Venstres ordfører er: Hvordan vil man i grunden finansiere et eventuelt dyrere frit valg, for der var ikke noget med, om det var en dyrere eller en billigere løsning?
Når jeg tager ordet brugerbetaling i min mund, så er det ikke noget, jeg selv har fundet på, det er jo faktisk noget, som i øjeblikket diskuteres voldsomt intenst i Venstres bagland.
Men hvad siger hr. Thor Pedersen til det som en måde at finansiere det frie valg på, som Venstre så gerne vil have på det socialpolitiske område?
Ole Vagn Christensen (S), 1999-12-16:
For lidt siden oplevede vi Venstres legestue med hr. Jan Petersen, og vi oplevede også, at fru Tove Fergo fremførte, at der var mangler omkring børneinstitutioner, mangler omkring ældreplejen, der var mangler omkring sygehusene.
Nu har vi så hørt hr. Thor Pedersen sige, at disse mangler altså skal finansieres med besparelser andre steder.
Kunne vi ikke få noget konkret i stedet for bare disse ord? Vi har brug for at vide: Hvad er det for nogle omlægninger, man påtænker?
Thor Pedersen (V), 1999-12-16:
Hr. Ole Sohn spørger, hvordan vi vil løse opgaven med at få flere i arbejde, især flere af de udstødte.
Vi ved fra en undersøgelse, Socialforskningsinstituttet har gennemført, at omkring en tredjedel af dem, der i dag er på førtidspension, egentlig godt ville tage imod et job selv på ordinære vilkår.
Så det er et spørgsmål om, hvordan vi tilrettelægger arbejdsmarkedet, så man er i stand til at beskæftige langt flere af de personer, der måske ikke har fuld erhvervsevne.
Det er at bryde grænser ned, også af faglig art, det er også i overenskomster at give ret til, at den enkelte kan få lov at arbejde i det antal timer, man selv ønsker, at man kan indgå aftaler med arbejdsstedet, så man både kan få en social ydelse og også en egenindtægt.
Det er også at sige til dem, der er 48 år, at vi ikke mener, vi har ret til at sige til dig på 48 år, at vi ikke tror, du kan få et almindeligt job, så du skal ind i et offentligt system.
det er du mindre værd end dine kolleger på arbejdsstedet.
Jeg synes ikke, det er særlig opløftende for den, der får at vide, at for at han kan være her på arbejdsstedet, skal hans arbejdsgiver, kommune eller amt, have 100.000 kr. i tilskud.
Jeg synes egentlig, det er nedværdigende, for jeg mener, at det, man gør, er, at man egentlig giver op og siger: Det problem kan vi ikke løse.
Men vi vil altså ikke give op.
Hr. Claus Larsen-Jensen spørger til ulandsbistanden:
Vi har gentagne gange fremført ønsket om en større kontrol
med og revision af vores ulandsmidler, hvordan vi sikrer, at vi får mere for pengene, hvordan vi kan se, at det virker på demokrati, på menneskerettigheder og på større velfærd for borgerne.
Det, vi mangler, når vi bevilger pengene, er, at vi har langsigtede, veldefinerede mål, at vi har kontrolpunkter, så vi ikke blot fortsætter med at bevilge penge, hvor det viser sig, efter at år er gået, at det egentlig ikke har hjulpet på den enkelte borgers eget liv i de lande, som vi støtter.
Vi mangler også at se kritisk på Mifresta-rammen, på, hvordan vi bruger pengene, at vi ikke stiller vindmøller op, hvor vinden ikke blæser, at vi lægger øre til det, som Verdensbanken har sagt, til det, Rigsrevisionen har sagt, og det, som andre fagøkonomer, f.eks. Martin Paldam, har udtalt sig om.
Vi er stadig det land i verden, der relativt yder mest i bistand.
Vi ønsker blot at bruge pengene bedre, og for at gennemtvinge den løsning, ønsker vi en ekstern ekspertudredning, før vi løfter niveauet yderligere.
Svend Heiselberg (V), 1999-12-17:
Det lovforslag, som om lidt bliver vedtaget, har ikke en kæft
at gøre med miljøet.
Det er udelukkende for, at man skal skaffe penge til udbygningen af DSB's jernbaner.
Man er på vej til at ødelægge et helt dansk transporterhverv.
Der vil ske udflagning, det er det, som vi ser i øjeblikket, og det er også beviseligt, at danske vognmænd kan købe dieselolie billigere i Tyskland, end de kan komme til at købe den her i Danmark.
Det er svineri ud over alle grænser, sådan som man behandler det danske transporterhverv.
I forvejen har det jo besvær med at klare sig, netop fordi den danske stat pumper eksempelvis ca. 400 mio. kr. i DSB Stykgods og også ad den vej forsøger at ødelægge det private danske transporterhverv.
Ole Stavad (S), 1999-12-17:
Det er et forkert billede, hr. Svend Heiselberg tegner, hvilket også klart fremgår af udvalgsbehandlingen. Der er faktisk ikke engang en særlig uenighed imellem branchen Dansk Transport og Logistik og Skatteministeriet om, hvordan det forholder sig.
Dansk Transport og Logistik har et skøn over, at den nuværende grænsehandel er på 260 mio. l i dansk favør, hvor vores skøn er lidt mindre: 235 mio. l, men det stammer så også tilbage fra 1997.
Så når hr. Svend Heiselberg tegner det billede, at der er grænsehandel i tysk favør, er det simpelt hen forkert. Det ville i øvrigt også være underligt, i og med at de danske afgifter ligger ca. 17 øre under de tyske, og det vil de også gøre efter vedtagelsen af det her forslag. Når hr. Svend Heiselberg derudover siger, at det ikke har noget med miljø at gøre, så tror jeg, de fleste af os har været enige om, at vi ikke uden at skade danske vognmænds konkurrenceevne kunne have højere afgifter end landene omkring os.
Derfor har man ikke kunnet pålægge de sande omkostninger i forhold til vognmandserhvervet.
Det har vi respekteret, for vi ønsker ikke at skade danske virksomheders konkurrenceevne.
Men det, vi kan gøre her, er faktisk, at vi kan komme tættere på den sande omkostning og uden at skade danske virksomheders konkurrenceevne.
Med hensyn til jernbanerne sad hr. Svend Heiselberg selv med, så vidt jeg husker, omkring bordet, den dag jeg deltog i trafikforhandlinger ovre i Trafikministeriet, og hvor jeg fuldstændig klart sagde, at det her var et forslag, men at
uanset om vi skulle bruge penge på jernbaner eller ej, så var det et forslag, som efter regeringens opfattelse under alle omstændigheder skulle fremmes, fordi det ville være helt forkert, hvis det var sådan, at vi forsøgte at tiltage os en ublu konkurrencefordel på et område som det her og i øvrigt til skade for miljøet.
Så derfor er dét, at man i forhandlingerne, som de har været tilrettelagt, har finansieret en bestemt ting, ikke udtryk for, at det her forslag ikke under alle omstændigheder ville være fornuftigt og skulle have været vedtaget.
Ole Stavad (S), 1999-12-17:
Som fru Mariann Fischer Boel givet er opmærksom på, er de forudsætninger, vi lægger ind i svarene, ikke de 50 mio. l, hvilket også fremgår klart af svarene, vi har givet.
Vi mener, at de beregninger, som man i den pågældende organisation har lavet, er urealistiske.
Vi mener også, vi i svarene til Folketingets Skatteudvalg har dokumenteret/sandsynliggjort, at de er urealistiske.
Derudover undrer jeg mig egentlig en lille smule over Venstres holdning til det her forslag, for vi har jo haft mange diskussioner om grønne afgifter, og jeg har faktisk altid hørt svaret fra Venstre sådan, at man ikke er modstander af grønne afgifter, men at man er, synes jeg helt rimeligt, optaget af, at det ikke giver en konkurrenceforvridning for danske virksomheder, og at man derfor synes, det er meget vigtigt - og det synes vi også det er - at der er en sammenhæng mellem det, vi gør, når vi taler om grønne afgifter og erhverv, og det, som landene omkring os gør, dem, som danske virksomheder primært konkurrerer med.
På det her felt har regeringen en fastslået politik, som vi har fulgt konsekvent, siden vi lavede aftalen med Tyskland
og Beneluxlandene om vejafgiften i 1994,
nemlig at vi holder os under det tyske afgiftsniveau.
Det respekterer vi også med det her.
Og derfor er det heller ikke rigtigt eller sagligt, når vi indimellem hører argumentationen om, at den ændring, vi foreslår her, vil bidrage til, at danske vognmænd ikke kan drive virksomhed i Danmark, og at der er nogle flytninger.
Det er nogle helt andre problemstillinger, som gør sig gældende dér, hvilket jeg i øvrigt også mener dokumenteres af branchens egne undersøgelser, hvor man spørger, hvad det er, der får dem til at flytte, for jeg har i hvert fald ikke set i nogen af de svar, som er refereret dér, at dieselafgiften overhovedet har spillet en rolle.
Det ville også være unaturligt, i og med at vi konsekvent - inklusive afgiften - har holdt en lavere dieselpris i Danmark end i vore nærmeste nabolande, derunder ikke mindst Tyskland.
Det er et princip, vi også fastholder med det her lovforslag, og derfor betyder det lovforslag, som et flertal i Folketinget vedtager om et øjeblik, at vi yder endnu et bidrag til miljøet, men uden at det går ud over dansk konkurrenceevne.
Helga Moos (V), 1999-12-17:
Jeg vil gerne sige ministeren tak for hjælpsomheden med at finde en teknisk løsning på at indfri de ideer, vi har fremført.
Især vil jeg sige tak for den imødekommenhed, der er kommet til udtryk i bilag 53 på besvarelsen af spørgsmål
14 og 15.
Det handler om velvilligheden over for idégrundlaget i Elsparefonden.
Tak minister.