Elisabeth Arnold (RV), 2002-04-04:
Som repræsentant for Det Radikale Venstre har det været en lidt ejendommelig debat at overvære, fordi den hovedsagelig har handlet om, hvad folk mente for et år siden, og hvad de mener nu, og der er to partier, der har skiftet mening, og Det Radikale Venstre er ikke iblandt dem.
Vi var medforslagsstillere den 17. maj 2001 til det meget brede forslag, som blev vedtaget ved den lejlighed, nr. V 120, hvor Folketingets meget store flertal udtrykte dyb bekymring over udviklingen eller rettere sagt den manglende udvikling i situationen i Tjetjenien, de fortsatte krænkelser af menneskerettighederne, og vi opfordrede til, at regeringen anvendte alle mulige internationale instrumenter og samarbejdsorganer til at prøve at få en udvikling i gang, som gjorde det mere tåleligt for den tjetjenske befolkning og at få fundamentale rettigheder overholdt.
Det Radikale Venstre var derimod ikke med i initiativet
til at rejse en sag mod Rusland ved Menneskerettighedsdomstolen.
Det var vi ikke af mange forskellige grunde.
Der er i forvejen mange midler til rådighed for stater, som er medlem af Europarådet, og for regeringer, som har sæde i ministerkomiteen.
Der er mulighed for at sende observatører af sted.
Der er mulighed for at komme med hyppige rapporter til Europarådet, og der er mulighed for direkte at kontakte Dumaens medlemmer af Europarådet.
Og jeg kan sige, at som medlem af Europarådets Parlamentariske Forsamling har jeg haft stor glæde af den tilstedeværelse, vi har af de russiske dumamedlemmer i Europarådets Parlamentariske Forsamling, for vi kan derigennem få en fornemmelse af, hvad der rører sig i det politiske miljø i Rusland, hvad det er for kræfter, som kæmper for menneskerettigheder i Rusland
, også for tjetjenernes menneskerettigheder.
Og jeg tror, som flere andre her i salen også tror, at det er dér, man skal lægge presset, når det er den slags organisationer, vi taler om.
Jeg og mit parti har stor respekt for Menneskerettighedsdomstolen og synes, at den er en unik konstruktion og en meget, meget vigtig del af bevarelsen af menneskerettigheder som et bærende element i det politiske og demokratiske liv i Europa, men jeg mener, at noget af det vigtigste ved Menneskerettighedsdomstolen er, at den enkelte borger i det enkelte land kan indklage sit fædreland for Menneskerettighedsdomstolen og sige: Mit land krænker mine fundamentale menneskerettigheder.
Og så kan Menneskerettighedsdomstolen dømme det pågældende land og sige: Du skal rette dig efter vores anvisninger.
Og det skal landet gøre.
Danmark er blevet dømt adskillige gange, fordi borgere har anlagt sag ved Menneskerettighedsdomstolen.
efterfølgende måttet ændre sin lovgivning, fordi Menneskerettighedsdomstolen er gået os imod. Sådan er reglerne, og jeg synes, vi skal være glade for, at vi har et sådant internationalt system, der virkelig forpligter os.
Vi har undret os lidt i Det Radikale Venstre over forløbet af denne her sag.
Vi har kunnet se, at Venstre og Konservative er blevet klogere siden sidste år.
Vi håber, at det er det, der er sket, og ikke andre ting, der er sket.
Man kunne måske forestille sig, at der havde været tale om et politisk drilleri. I hvert fald kan man sige, at det flertal, der tegnede sig uden om den daværende regering for knap et år siden, ikke blev manifesteret i Folketingssalen.
Det kom ikke videre end til et brev til den daværende udenrigsminister, og i mellemtiden har vi i hvert fald fået hørt fra fru Hanne Severinsen som ordfører for Venstre, at hun er blevet klogere ved simpelt hen at undersøge sagen nærmere og tale med folk i Europarådet, som har kendskab til sagen.
Til sidst vil jeg sige, at jeg synes,
det har været en lidt jammerlig debat, hvor vi næsten har skullet konkurrere om, hvem der var mest bekymret for udviklingen i Tjetjenien.
De, der støtter det ene forslag til vedtagelse, er mere bekymrede end dem, der støtter det andet forslag til vedtagelse.
Jeg tror, vi alle sammen er rimelig meget bekymrede.
Dog undrer det mig især, at Dansk Folkeparti som et parti, der offentligt har udtalt, at de ikke giver en pind for menneskerettighederne, nu varmt støtter et sagsanlæg ved Menneskerettighedsdomstolen.
Det undrer mig, men det bliver jo deres sag.
Ja, vi skal tåle kritik, og selvfølgelig kan de, der udøver kritikken, også have fejl, men det faldt mig for brystet sidste år, da rapporten kom, at der var medlemmer af Venstres Folketingsgruppe - herunder den retspolitiske ordfører - som harcelerede over, at der overhovedet var nogen, der dristede sig til at udtale sig kritisk om Danmark; vi skulle ikke overvåges af nogen. Der glæder det mig, og det undrer mig i øvrigt ikke spor, at Venstres europarådsmedlem, fru Hanne Severinsen, støtter varmt op om Europarådets overvågningsmekanismer, for det har fru Hanne Severinsen selv lagt meget arbejde i på fuldt forsvarlig og meget, meget hæderlig vis.
Derfor vil jeg bare slå fast, at overvågningsmekanismen og selve det at lade sig overvåge er en vigtig del af at være medlem af Europarådet.
Det skal altså stå helt klart for alle medlemslande af Europarådet, at vi alle er under overvågning og vi må alle tage imod kritik, hvis det er relevant.