Villy Søvndal (SF), 2002-01-22:
Jeg starter med at takke ordførerne for, synes jeg, en god debat, hvor der i hvert fald, tror jeg, er enighed om to ting, som er de to afgørende ting i forslaget.
Den ene er, at vi i dag ikke i tilstrækkeligt omfang kan forsyne med boliger for de socialt udstødte grupper.
Der er forskellige diskussioner om, hvordan vi løser det, men det er der enighed om: Der er ikke boliger nok.
Jeg tror også, socialministeren nævnte i sit oplæg, at der i dag ikke er tilstrækkeligt med boliger for de dårligst stillede.
Det er det ene udgangspunkt.
Det andet udgangspunkt er, at beskæftigelsen ikke lykkes godt nok.
Der kan så være forskellige vurderinger af, hvordan vi kan få det til at lykkes godt nok.
Det vil jeg vende tilbage til.
Det var også socialministerens udgangspunkt, at vi skal have skaffet mere beskæftigelse til de her grupper.
Hr. Hans Andersen fra Venstre mente, at vi tænkte for snævert i SF, og at regeringen tænkte bredere.
Det kan vi jo vende tilbage til en snævrere diskussion om på et senere tidspunkt. Jeg synes i virkeligheden, det er forholdsvis vidtgående at fremsætte et forslag, der går langt med hensyn til at boligforsyne og sikre beskæftigelse for de dårligst stillede.
Det er jo det, der er de to hovedproblemer, som vi tager fat på.
Hr. Hans Andersen var betænkelig ved offentligt støttet virksomhed.
Den kan vi lige så godt tage med det samme, for flere nævnte det, både Kristeligt Folkepartis ordfører og også regeringspartiernes ordførere.
De, der betaler prisen for de meget høje ideologiske paroler på det her område, er dem, som i årevis er låst fast på kontanthjælp; det er de førtidspensionister, der gerne ville, men ikke kan komme til; det er de langtidsarbejdsløse, der sidder kronisk fast i dagpengesystemet.
Det er en gruppe på måske 300-500.000 - 300.000 siger Dansk Arbejdsgiverforening, 500.000 siger organisationen CASA, Center for Alternativ Samfundsanalyse - et sted derimellem.
Det er dem, der betaler prisen for de høje paroler, mine damer og herrer.
Der synes jeg godt, man kunne overveje: Er det under alle omstændigheder klogt, at vi holder parolerne så højt? Jeg sad og læste i nogle af aviserne i dag, at en gruppe af tidligere misbrugere i København har startet et hotel.
Det er jo konkurrenceforvridende på den måde, at der er nogle offentlige tilskud med, som ikke er på andre hoteller.
Men er det samfundsmæssigt skadeligt, at der bliver drevet et hotel mere i København?
Nej, vel?
Det er utrolig godt for de mennesker, det er utrolig godt for byen, det er godt for turisterhvervet, så København bliver en magnet for turister osv., osv.
Altså lidt opfindsomhed og lidt sænkning af de dér paroler betyder i det her tilfælde, at vi gør nogle mennesker lidt gladere, vi gør en by rigere, vi tjener penge til et land.
Det var jo klogt, at man ikke havde parolerne oppe dér.
I Fakse bliver der drevet et vandrehjem af psykisk udviklingshæmmede.
Det vil sige, at de konkurrerer, kan man sige, på et marked, hvor der også er andre, der konkurrerer.
De får tilskud med, for ellers kunne det ikke lade sig gøre, det er en del af selve konstruktionen.
Bliver vores samfund fattigere af det?
Jeg tror måske, at Folketinget - der rejses jo en del i øjeblikket, kan jeg se - kunne have fornøjelse af at lade sig inspirere af Sverige, hvor man har nogle forretninger, der hedder Samhälle, fordi man i Sverige, tror jeg, er langt mere følsom over for at acceptere udstødningen i det omfang, vi gør i Danmark, og dermed etablerer former for produktion, hvor man selvfølgelig skal have blik for, at der ikke er nogen idé i at udkonkurrere private virksomheder, for så er vi jo lige langt.
Men den liberale myte - og det er vel den, der spærrer specielt for regeringspartiernes ordførere - om, at alle behov dækkes i et frit marked, er vel det, vi har brug for at analysere lidt bedre.
Jeg tror ikke, det er tilfældet.
I så fald ville man ikke have kunnet lave de eksempler, jeg har nævnt.
Fru Karen Jespersen var lidt bekymret over, om regeringen ikke kunne bruge det til at afskaffe reguleringerne i øvrigt, hvis man overhovedet åbnede en dør op.
Man kan være ekstremt meget bekymret over, hvad den her regering kan finde på, specielt når man nævner ting som miljøområdet osv. - fuldstændig enig.
Men jeg synes modsat, at det vil være ærgerligt, hvis det lammer fuldstændig, så man ikke kan bevæge sig.
Vi må jo forholde os til det, når det foreligger, og beslutte, hvad vi vil være med i, og hvad vi ikke vil være med til.
Fru Karen Jespersen nævnte også, at man kunne gå videre med en udvidet målgruppe for beskyttede virksomheder.
Det synes jeg også er en oplagt tanke, og hvis forslaget her kan inspirere til det, er det helt fint. Dansk Folkeparti var sympatisk indstillet over for forslaget - fint.
Men i øvrigt kom der så en slutsætning, som er ny i Dansk Folkepartis parlamentariske praksis, men jeg kan den helt udenad nu, fordi jeg har hørt den så tit.
Den lyder som følger: Men vi afventer regeringens udspil.
Det er blevet et sagtmodigt parti i forhold til at vove noget, må man sige.
Det er åbenbart en helt indøvet sætning, der ligger i tastaturet hos Dansk Folkepartis Pressetjeneste, og som enhver tale i øjeblikket afsluttes med.
Det har jeg kommenteret; jeg skal ikke sige mere til det.
Fru Margrethe Vestager syntes, det var lidt sammenblandet - fordi der både var bolig og virksomhed - og lidt upræcist.
Men sådan vil et beslutningsforslag jo tit være.
Jeg synes også, de skal være en smule upræcise, for jeg synes, beslutningsforslag er til for at pege nye veje ud, som ikke er helt klart afstukket, men hvor man peger på nogle af de store problemer og mulighederne for at få dem løst.
På virksomhedsområdet skal man være lidt mere åben i tankegangen med hensyn til at bære penge med ind i virksomheder, hvor vi producerer noget, der gør både mennesker og samfund rigere uden at ødelægge det private erhvervsliv.
Der synes jeg vi skal have meget mere tankevirksomhed i gang.
På boligområdet: Vi ved jo, bl.a. fra den aktuelle debat, hvor besværligt det er at lave de her ting.
Jeg var så glad, da vi for 2 år siden i satsforhandlingerne afsatte 200 mio. kr. til de hjemløse. Jeg tænkte, det var fint, nu skulle vi have lavet noget ved det.
Det har bare været så usigelig sejt at komme i gang.
Det tror jeg alle sociale ordførere er bekendt med. Her i weekenden har den næste historie så kørt, nemlig at de godt 2.000 yngre handicappede, der sidder fast på somatiske plejehjem, skal ud.
Vi indgik et satsforlig sidste år, hvor vi indførte en ekstrem gunstig finansiering for de kommuner, der går i gang.
Der sker bare ikke nok, og derfor tror jeg, vi har en pligt til konstant at presse på på det her område, nemlig de dårligst stillede grupper, og sikre både deres boligmæssige og virksomhedsmæssige situation, ellers tror jeg slet ikke, det lykkes.
Enhedslisten tilslutter sig forslaget, men var lidt bekymret over den del, der hedder virksomhedsdelen.
Det tror jeg vi har brug for at beskrive lidt nærmere.
Kristeligt Folkeparti havde nogle ret store blokeringer i forhold til enhver type af offentlig tilskudsvirksomhed.
Det her er virkelig ikke sådan en meget ideologisk ting fra min side; jeg tilhører ikke den generation, der har et ønske om at statsovertage alle virksomheder.
Det er ikke den dagsorden, der ligger.
Der ligger den stilfærdige dagsorden, at vi har nogle sjove eksempler på, at mennesker, der ellers ikke havde et job, tager tilskud med ind i en virksomhed og går i gang med at gøre noget, der både hjælper dem selv, og som gør vores samfund rigere.
Der synes jeg simpelt hen, at vi uden de høje, ideologiske paroler skulle sætte os ned og lave hele den store perlerække af forslag, der ville gøre, at langt flere af de her mennesker fik lov til at deltage også i det arbejdsmæssige liv, hvilket jeg tror er meget vigtigt.
Men tak for debatten.