runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Vagn Christensen (S), 1999-05-20:
Hr. Ole Sohn sagde, at det her indgreb var en trussel mod det danske aftalesystem.
Kan det ikke være det modsatte?
Kan hr. Ole Sohn ikke forestille sig, at netop en sådan konflikt som den, der nu har været optræk til, kan være medvirkende til, at man er i den situation, at hvis man vil have det danske aftalesystem, så bliver der faktisk en periode, hvor man får tid til at tænke sig om.
Vi har jo hørt røster herindefra, som gerne vil af med det, når det drejer sig om sundhedssektoren.
Jeg ved ikke rigtig, om hr. Ole Sohn gerne vil af med det.
Jeg mener i hvert fald ikke, at hr. Ole Sohn kan stå her og sige, at man ensidigt har taget parti for arbejdsgiveren.
Jeg mener faktisk ikke, der er nogen vindere, og der er heller ikke nogen tabere, men man står tilbage med nogle problemer også i den kommende tid med hensyn til, hvordan man kan få rettet stabiliteten i den forhandlingsgruppe, hvor også sygeplejerskerne hører hjemme.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-05-20:
Til hr. Poul Erik Dyrlund: Jeg kan ikke rigtig forstå, hvordan mit udsagn om, at vi vil bakke regeringen op, kan opleves som en voldsom trussel.
Vi skal måske så til at formulere os lidt anderledes og sige, at vi ikke vil bakke regeringen op, men så ved jeg ikke, hvordan man vil opfatte det.
Nej, må jeg sige til hr. Poul Erik Dyrlund, som i øjeblikket har travlt med at diskutere med et par udmærkede medlemmer af det danske Folketing i stedet for at høre efter det svar, han selv har bedt om.
Det er måske derfor, han ikke altid opfatter helt korrekt, hvad det er, vi siger fra konservativ side.
Jeg må sige til hr. Dyrlund, at vi har svaret ærligt, reelt, fagligt og sagligt korrekt på et udmærket spørgsmål stillet af de danske journalister, og det bliver vi ved med.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-05-20:
Jeg havde naturligvis ikke forventet, at hr. Knud Erik Kirkegaard havde bekræftet mig i min opfattelse af tingene, for dér kommer vi præcis ind på det her med modet, men det er jo ikke desto mindre en kendsgerning, at det har fremstået lysende klart i samtlige medier, lige siden den konflikt her trådte i kraft, at Det Konservative Folkeparti har været parat til bakke regeringen op.
Det er fremgået lysende klart.
Det kan godt være, man har formuleret sig anderledes i Det Konservative Folkeparti.
Jeg kender også godt journalister.
Jeg ved også godt, hvordan journalister formulerer sig, men man har i hvert fald ikke forsøgt at dementere det pres, der er blevet lagt på regeringen, også fra De Konservatives side, i retning af at gribe ind.
Det er jeg nødt til at konstatere som en kendsgerning, uanset hr. Knud Erik Kirkegaard kan lide det eller ej, uanset jeg har konstateret, at hr. Knud Erik Kirkegaard har markeret for at gå herop igen og forsvare sig, for sådan er det nu engang.
Det var hr. Knud Erik Kirkegaards bemærkning om, at man fra konservativ side var overrasket over, at regeringen greb så hurtigt ind, som har fået mig på talerstolen.
Nu er det lidt siden, at hr. Knud Erik Kirkegaard kom med det udsagn, og jeg har i mellemtiden siddet og gransket min hukommelse.
Jeg er nødt til at spørge hr. Knud Erik Kirkegaard, om ikke det er sådan, at Det Konservative Folkeparti ved enhver lejlighed, lige siden den her konflikt brød ud, har sagt i medierne, at det var parat til at støtte regeringen, så snart der kom et indgreb.
Skulle det ikke opfattes som et pres over for regeringen eller et vink med en vognstang om, at regeringen skulle se at komme i gang?
Jeg tror, der er mange mennesker i det her samfund, der har tolket de udsagn, der er kommet fra De Konservative således - det er jeg i øvrigt overbevist om - at det skulle forstås som et vink med en vognstang til regeringen: Kom nu i gang!
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-05-20:
Jeg takker og beklager; jeg er kun periodisk væk.
Jeg synes, hr. Kirkegaard kom for let om ved det svar til mig før, idet han hæftede sig ved ordene fornøjelse ved at strejke.
Jeg tror, det var let at forstå, at det ikke var, fordi jeg syntes, det var en fornøjelse.
Jeg sagde i øvrigt i et tidligere indlæg: Jeg tror ikke engang, sygeplejerskerne synes, det er særlig sjovt at strejke.
Så må jeg rette det til: Hvilken fordel har sygeplejersker af strejkevåbnet, når vi hver gang tager det fra dem?
Det mener jeg at vi skal gøre.
Jeg mener til gengæld, at sygeplejerskerne skal have noget andet i stedet, fordi det ikke er et konfliktvåben, vi vil bruge på det område her.
De skal selvfølgelig stadig væk have fri forhandlingsret.
Der er altså nogle, der nu har sagt til mig, at det bedste ved sygeplejerskernes strejkevåben er truslen
om det.
Så snart det udløser strejke, mister det sin effekt, og det ser vi jo der nok er noget om.
Men der er jo heller ikke meget ved truslen alene.
Hvis den aldrig nogen sinde gennemføres, så er den jo intet værd. Hvad skal vi give sygeplejerskerne i stedet for strejkeretten?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-05-20:
Ja, det er jo altså betænkeligt, at folketingsmedlemmerne sådan bliver væk, men det er der jo ikke noget at gøre ved.
Hr. Ole Sohn spørger, om jeg føler betænkelighed ved et indgreb på nuværende tidspunkt, og antyder, at der skulle være problemer med det indgreb, der nu er under planlægning, og så forligsmandsloven.
Det er under alle omstændigheder betænkeligt at gribe ind.
Det er en situation, man skal bestræbe sig på, hvad man overhovedet kan, for at undgå
, og jeg vil sige, at vi nu har forladt diskussionen om det livstruende i konflikten. Men vi skal ikke glemme, at konflikten i allerhøjeste grad er velfærdstruende.
Der er nogle mennesker, der er bange.
Der er nogle mennesker, der ikke er trygge.
Der er måske nogle mennesker, der ikke helt får den pleje, som egentlig er rimelig ud fra en sundhedsmæssig vurdering.
Det er en alvorlig sag, og det må Folketinget påtage sig et ansvar for.
Det skal vi gøre.
Det er simpelt hen en del af Folketingets opgave.
Til hr. Frank Aaen: Der er i og for sig ikke meget nyt at føje til.
Ikke desto mindre er langt de fleste forhandlinger jo endt med et lykkeligt resultat, forstået på den måde, at det er endt med enighed.
Det kan altså godt lade sig gøre, selv om Folketinget har en mulighed for at gribe ind.
Jens Vibjerg (V), 1999-05-20:
Hvordan kan hr. Ole Sohn bare holde fast i de der ca. 40 mio. kr.?
Hvordan kan hr. Ole Sohn være sikker på, at det var det? Det er altså for billigt bare at slynge det ud.
Der må komme en bedre argumentation.
Ole Sohn (SF), 1999-05-20:
Det er i øvrigt også et svar til hr. Ole Vagn Christensen.
Hvis Folketinget her havde mandsmod nok til at sige
: »Vi erkender, at vi har begået vold mod forligsmandsloven og grebet ind på et tidspunkt, hvor det ikke var nødvendigt.
Vi lader forslaget falde, og så siger vi til begge parter, også Amtsrådsforeningen: Der er ikke noget sikkerhedsnet i Folketinget.«
Så er jeg ret overbevist om, at så går der ikke mange dage, før der kommer realitetsforhandlinger.
Om beløbet er det ene eller det andet skal jeg ikke tage stilling til.
Jeg har kun refereret - jeg kan ikke gøre andet - det, der har været i den offentlige debat.
Det er da muligt, det er det dobbelte.
Det er muligt, det er mindre.
Det er muligt, det er det tredobbelte.
Så finder man også en løsning.
Til fru Birthe Skaarup vil jeg sige: Ingen konflikt skal nogen sinde have lov at løbe så meget som 5 minutter, hvis det medfører lig på bordet.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-05-20:
Jeg fik ikke hr. Ole Sohns bud på, hvor meget lønudvikling der skal til på en relativt kort periode, for at man stiller sig tilfreds i SF, men never mind.
Hr. Ole Sohn var inde på spørgsmålet omkring de unge.
Jeg er et hundrede procent enig med hr. Ole Sohn i, at vi her har et problem.
Men jeg synes, hr. Ole Sohn i sin retorik talte udenom, for hvad er årsagen?
Hvad er den dybeste årsag til, at vi er i den situation med de unge set i forhold til sygeplejeuddannelsen?
Er sandheden ikke, at sygeplejerskerne på et tidspunkt ved en overenskomstforhandling solgte uddannelseslønnen for de unge til fordel for en SU? Var det ikke det, der var kendsgerningen, der skete i en overenskomstsituation, som betød væsentlig ringere lønforhold for sygeplejerskerne, og som bl.a. er en stærk og en medvirkende årsag til, vi er i den situation, vi er på sygeplejeområdet i dag med de unge?
Så vil jeg også gerne spørge hr. Ole Sohn
: SF har jo punket regeringen - undskyld udtrykket, formand - gentagne gange set i forhold til en behandlingsgaranti for patienterne.
Regeringen har imødekommet SF et stykke ad vejen.
SF har i dag været med til at stemme en generel mammografiordning igennem her i Folketinget.
Hvordan ser
hr. Ole Sohn en harmoni imellem de synspunkter, som SF ellers står for i forhold til konflikt, og så en behandlingsgaranti?
Bjarne Laustsen (S), 1999-05-20:
Hr. Ole Sohn svarede på mit spørgsmål, da jeg stillede det, om hvor meget der mere skal til.
Og da blev der nævnt tallet 40 mio. kr. mere.
Må jeg have lov at oplyse hr. Ole Sohn om, at de ledende sygeplejersker over en periode på 4 år fra 1994-98 har fået 25 pct. i lønstigning.
Basissygeplejerskerne har fået 22,3 pct. i lønstigning, hvorimod de øvrige inden for KTO-området har fået 14,5 pct.
Synes hr. Ole Sohn så, at de andre også har fået for lidt, eller hvordan ligger det med det?
Og så vil jeg i øvrigt gerne høre hr. Ole Sohn om, hvordan det er at få opbakning fra en helt uventet kant, fra et i øvrigt lønmodtagerfjendsk parti, nemlig fra Dansk Folkeparti, i denne her sag, til ikke at lave et indgreb?
Mogens Andreasen (DF), 1999-05-20:
Til hr. Ole Vagn Christensen vil jeg godt sige, at forslaget her kom i morges, og vi har selvfølgelig på den korte tid prøvet at vurdere det.
Men jeg vil også godt sige: Vi har ikke sagt noget om, at vi ikke vil støtte forslaget.
Tværtimod har vi sagt, at vi er nødt til at foretage et indgreb på nuværende tidspunkt.
Vi har ikke haft mulighed for at lave nogen aftaler med sygeplejerskerne på den korte tid, men jeg mener, at vi nu står over for det, som også hr. Kristian Thulesen Dahl var inde på: at vi måske i det arbejde, der nu kommer til at foregå i udvalget, kan finde frem til en eller anden form for kompensation til sygeplejerskerne.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-20:
Jeg vil gerne spørge hr. Mogens Andreasen om to ting.
For det første: Tror hr. Mogens Andreasen, at hr. Poul Erik Dyrlund har taget sygeplejerskerne i ed angående det regeringsindgreb, han som partiordfører er med til at præsentere her i dag?
Og for det andet
: Tror hr. Mogens Andreasen ikke, at det kunne være en model i den aktuelle situation, at man prøvede at blive politisk enige om en kompensation i forbindelse med det konkrete indgreb og så lod parterne på sygehusområdet og Amtsrådsforeningen prøve at forhandle sig frem til en model, som betyder, at strejkeretten ophæves, mod at løn- og arbejdsvilkår bliver markant forbedret?
Ole Hækkerup (S), 1999-05-20:
Først og fremmest vil jeg gerne vende tilbage til kompensationen.
Hr. Kristian Thulesen Dahl sagde tidligere, at han ønskede, vi fik en god og en lang diskussion under udvalgsbehandlingen af Dansk Folkepartis forslag, og derfor bliver jeg nødt til at spørge igen: Hvad ligger der helt præcist i Dansk Folkepartis forslag?
Hvad har man forestillet sig at sygeplejerskerne skulle have i kompensation?
Det er det ene. Det andet, jeg gerne vil spørge om, er: Hvilke andre områder har Dansk Folkeparti fundet som værende lige så vigtige, så man også dér vil lave forholdene om, så folk ikke har lov til at strejke?
Ole Vagn Christensen (S), 1999-05-20:
Jeg forstod, at hr. Mogens Andreasens svar gik på, at det ikke var noget, Folketinget skulle tage sig af.
Jeg forstod, at det var en opfordring til parterne efterfølgende, og jeg forstår også på hr. Mogens Andreasens første indlæg, at hr. Mogens Andreasen er enig i, at situationen er kørt uhjælpelig fast, så der ikke er nogen løsning i øjeblikket, og derfor er dette indgreb en nødvendighed.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-05-20:
Man har også luftet den tanke, at sygeplejerskerne eventuelt skulle tjenestemandsansættes.
Men så er det jo andre aftalevilkår, og så er det jo dette Ting via finansministeren, som formentlig ville ende med at blive overenskomstpart. Man taler om kompensation, og det må vel være rimeligt at få at vide, hvad man skal kompensere, og hvor den kompensation skal komme fra?
Skal den kompensation hentes fra fru Pia Kjærsgaards hjemmehjælpere?
Er det det, man vil?
Det kunne være spændende at vide, og ellers får vi måske senere under udvalgsbehandlingen chancen for at spørge sygeplejerskerne, om de er interesserede i det.
Mogens Andreasen (DF), 1999-05-20:
Jeg må først sige til hr. Ole Vagn Christensen, at det da er klart, at det skulle ske ved en forhandling mellem parterne, hvor de kunne finde en løsning på ansættelsesforholdet for sygeplejerskerne, så vi i fremtiden kunne undgå at stå i en situation, hvor sygehusene blev belastet af en strejke, som går ud over mennesker, der er syge, og vi efterfølgende får, som vi også er sikre på her, en lang, lang, lang, lang venteliste.
Jeg mener helt sikkert, at der vil være mulighed for, at man kunne forhandle sig frem til en løsning på området, men jeg ved selvfølgelig udmærket godt, at det skal vi ikke gøre.
Det skal ordnes ved forhandlinger mellem amterne og sygeplejerskerne.
Ole Hækkerup (S), 1999-05-20:
Jeg kunne forstå på hr. Mogens Andreasen, at sygeplejerskerne skulle opgive strejkeretten og til gengæld kompenseres.
Jeg vil gerne høre, hvad Dansk Folkeparti forestiller sig de skulle kompenseres med.
Hvor meget har man forestillet sig at sygeplejerskerne skal have mere for at opgive strejkeretten?
Ole Vagn Christensen (S), 1999-05-20:
Skal jeg forstå hr. Mogens Andreasens forslag sådan, at Dansk Folkeparti ønsker, at overenskomstdrøftelserne eller i hvert fald principperne for de løn- og arbejdsvilkår, der skal være gældende, skal føres ind i Folketinget?
Jeg ville være meget, meget betænkelig ved, at dette Folketing skulle til at blande sig i parternes egne sager.
Jeg håber, det har været en fortalelse, vi har hørt fra Dansk Folkeparti, her hvor hele drøftelsen har været om dette indgreb.
Frank Aaen (EL), 1999-05-20:
Det er logik, og det er også det, vi har set.
Når så hr. Knud Erik Kirkegaard samtidig er overrasket over, at det er kommet så hurtigt, og også her før udtrykte, og det er jeg helt enig i, stor tillid til effektiviteten i det nødberedskab, der er etableret, er det så ikke argumenter for at undlade at lovgive i dag?
Ville det ikke være et flot signal at give parterne at sige: Vi undlader at lovgive, I skal løse problemet?
Og er hr. Knud Erik Kirkegaard ikke helt sikker på, at så kommer løsningen lynhurtigt?
Mogens Andreasen (DF), 1999-05-20:
Jeg skal indledningsvis sige, at Dansk Folkeparti principielt er imod indgreb i forbindelse med overenskomstforhandlinger på arbejdsmarkedet.
Men i modsætning til indgrebet på det private arbejdsmarked sidste år, er der her tale om et så vitalt område som sygdomsbehandlingen, hvor undersøgelser og operationer udskydes for en længere periode, hvor syge mennesker rammes hårdt, og hvor det i mange tilfælde kan ske, at den enkeltes sygdom forværres, og total helbredelse måske forhindres.
Derfor er det nødvendigt, at det opnåede forhandlingsresultat mellem Amtsrådsforeningen og Dansk Sygeplejeråd bliver ophøjet til lov her i Folketinget.
Jeg er overbevist om, at sygeplejerskerne udfører det ansvarsfulde arbejde, som de er uddannet til.
De har en travl hverdag med skiftende arbejdstider, og det er meget ofte en stor belastning for en sygeplejerske.
Konflikten på sygehusområdet drejer sig ikke kun om mere i løn.
Det ville vi ikke have haft noget imod at sygeplejerskerne fik, men det drejer sig også om forbedrede arbejdsvilkår, som det påhviler amterne at tilvejebringe i samarbejde med sundshedspersonalet på de enkelte sygehuse.
Men jeg mener altså også, at der her er tale om, at sygeplejerskerne har et efterslæb, og det så vi meget gerne at de fik indhentet.
Jeg mener, at ansættelsesforholdet for sygeplejersker i fremtiden skal have en struktur, som forhindrer, at sygeplejersker kan strejke, for vi skal sikre, at syge mennesker til enhver tid kan blive behandlet hurtigt og effektivt på vore sygehuse.
Man kunne forestille sig, at sygeplejersker blev ansat på andre vilkår end dem, de er under i dag, så de ikke havde mulighed for at strejke, men hvor vi gav dem en kompensation for, at de mister denne strejkeret.
Det synes jeg ville være rimeligt, og jeg håber, at vi, når vi kommer over dette her, kan finde frem til en løsning på det område. Jeg mener ikke, vi kan forsvare en fortsættelse af konflikten, og vi vil deltage aktivt i udvalgsarbejdet og den videre behandling af det foreliggende forslag.
Jens Vibjerg (V), 1999-05-20:
Jeg kan ikke forstå, at hr. Ole Sohn ikke synes, at det er et problem, at, som der står i den skriftlige fremsættelse,
6.000 operationer, 28.000 forundersøgelser er blevet aflyst, og at disse tal daglig stiger med 1.400 operationer og 5.700 undersøgelser. Der ligger altså personer, der ligger mennesker bag hvert af disse tal.
Er det slet ikke noget problem for hr. Ole Sohn?
Ole Sohn (SF), 1999-05-20:
Nu er fru Birthe Skaarup naturligvis undskyldt, da hun ikke har været her under hele debatten, for så ville hun have vidst, at jeg faktisk, så vidt jeg husker, endda flere gange har sagt, at en konflikt inden for sundhedssektoren naturligvis vil føre til en forlængelse af ventelisterne og også vil føre til, at nogle ikke får gennemført de operationer, som de har stået skrevet op til.
Det er jo faktisk det, der sker, når der er konflikt inden for sundhedsområdet.
Det, jeg har sagt, er, at der er lavet et nødberedskab, som alle parter faktisk har anerkendt, og det er for mig det vigtigste.
Til hr. Poul Erik Dyrlund: Folketinget skal blande sig i den udstrækning, det drejer sig om at tilrettelægge et sundhedsvæsen, som lever op til de forudsætninger og forventninger, vi har.
Vi ved, der vil blive flere ældre; vi ved, at vi bliver dygtigere til at helbrede, og at det kræver en større og en bedre og en stærkere sundhedssektor.
Min pointe er, at et indgreb i sygeplejerskernes overenskomst ikke vil være med til at underbygge ønsket om at skabe en stærkere sundhedssektor, tværtimod.
Jeg har skitseret nogle af problemerne i det.
Og det, der ligger omkring de unge: Jeg skal ikke tage stilling til, om sygeplejerskerne eller Amtsrådsforeningen har lavet en overenskomst, som er til fordel eller til ugunst for de unge, jeg skal som politiker konstatere, at der er færre og færre unge, der søger ind til sygeplejeuddannelsen.
Og det har vi som politikere et ansvar for.
Hvis vi vil leve op til den sundhedsplan, som regeringen har lagt frem, så må vi også sørge for at skabe et grundlag, så vi sikrer, at flere unge søger ind til sygeplejeuddannelserne, sådan at vi kan få den pleje til ældre, til syge og til at kunne foretage de operationer i forbindelse de nye behandlingsmuligheder, der ligger.
Til hr. Kristian Thulesen Dahl vil jeg gerne sige: SF er imod et regeringsindgreb, det håber jeg efterhånden er trængt igennem rimeligt klart, og at vi er imod regeringsindgrebet, fordi vi faktisk mener alvorligt, ikke bare retorisk, men også alvorligt, at der skal være en fri forhandlingsret.
Den frie forhandlingsret skal også være gældende for sundhedssektoren.
Birthe Skaarup (DF), 1999-05-20:
Eksempelvis i Århus Amt kommer alle de, der står på ventelisten, bagest i køen nu efter konflikten.
Er der ikke mange af de ældre, der kommer til at lide under det her?
Det er næsten ikke til at holde ud at høre på, at der ikke er nogen, der kommer til at lide under det her, og specielt ikke, når hr. Ole Sohn faktisk godt vil være med til, at denne her konflikt kommer til at løbe endnu længere, end der nu er udsigt til.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-05-20:
Jeg vil gerne medgive hr. Ole Sohn, at det er svært at nå at svare på alle de spørgsmål, der bliver stillet.
Men vi fik jo altså ikke noget svar på det spørgsmål om SF's vurdering af de unge, jeg stillede.
Og nu har hr. Ole Sohn gentagne gange sagt her fra talerstolen, at parterne ikke kunne nå hinanden.
Det er jo ikke det, man har udtrykt fra parternes side.
Det er faktisk meget værre.
Man har faktisk sagt, man ikke kan finde hinanden.
Det er faktisk en meget værre situation.
Nu har hr. Ole Sohn stået her og sagt, vi skal ikke blande os i, hvad man skal have i løn, vi skal ikke blande os i, hvad der nu er indeholdt i de dér aftaler.
Så skal jeg da lige erindre hr. Ole Sohn om, at hr. Ole Sohn jo har stået her i dag på talerstolen og sagt, at det var rimeligt med de 40 mio. kr., som i øvrigt efter hr. Ole Sohns opfattelse var et meget lille beløb.
Er det ikke at blande sig?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-20:
Jamen jeg vil bare sige til hr. Ole Sohn, at jeg kan godt forstå, at SF principielt er tilhænger af den frie forhandlingsret, men nu har vi altså en situation, hvor vi af samfundsmæssige, overordnede årsager griber ind i en konflikt.
Det gør Folketingets store flertal, der er slet ingen tvivl om det.
Så er er spørgsmålet: Under hvilke vilkår skal det foregå?
Skal det foregå på de vilkår, som regeringen har skitseret i sit forslag, eller skal SF kunne tælles med blandt de partier, som aktivt - ligesom Dansk Folkeparti - vil arbejde for, at det i forhold til sygeplejerskerne bliver på forbedrede vilkår i forhold til det, regeringen har foreslået?
Det er det, der er sagen i en nøddeskal, og det er det, som vi i Dansk Folkeparti har forsøgt at rejse en debat om også her under førstebehandlingen, fordi det er noget, vi selvfølgelig også vil dyrke under udvalgsbehandlingen.
Og vi vil gerne allerede nu kende SF's indstilling til det arbejde.
Ole Sohn (SF), 1999-05-20:
Det er da imponerende, så meget så mange politikere vil have, at Folketinget skal tage stilling til.
Jeg henholder mig til og respekterer, at sygeplejerskerne og Amtsrådsforeningen har lavet et så bredt dækkende nødberedskab, at forligskvinden ikke har fundet anledning til at udsætte konflikten af livstruende grunde, at hun ikke har fundet anledning til at udsætte konflikten.
Ergo er der et så bredt nødberedskab, at der ikke er folk, som kommer til at lide.
Til hr. Kristian Thulesen Dahl: Svaret burde vel ligge i min ordførertale, nemlig at vi faktisk forsøger at sikre, at den danske model også bliver reel.
Vi mener faktisk, at vi tjener os bedst ved at have en fri aftaleret, så derfor ønsker vi altså ikke at fratage sundhedssektoren dens konfliktret. Til hr. Bjarne Laustsen vil jeg sige, at jeg ikke mener, at Dansk Folkeparti støtter SF's krav.
Sådan har jeg ikke opfattet det.
Jeg har forstået det sådan, at Dansk Folkeparti - men det må de jo selv kunne svare på - ikke støtter et indgreb i overenskomsterne.
Vi skal ikke her i Folketinget tage stilling til resultatet.
Jeg har ikke nogen krav i kroner og øre-størrelse om, hvad der skal til, for at SF bliver tilfreds med en aftale.
Det må da for alt i verden ikke blive politikerne, der skal tage stilling til det, men ifølge den danske model - jeg troede, Socialdemokratiet kendte den - er det jo sygeplejerskerne og Amtsrådsforeningen, der skal lave en aftale, og når de bliver tilfredse med den, så har vi også bare at være tilfredse med den.
Det er jo det, der er hele grundlaget i det.
Men problemet er jo, at Socialdemokratiet og regeringen med indgrebet her forhindrer dem i at gennemføre den fri forhandlingsret og finde frem til et aftaleresultat, som begge parter kan respektere.
Det er sådan set det eneste, vi stiller an til.
Vi skal ikke være dem, der afgør, om de skal have to kroner mere eller mindre.
Det kunne da lige passe, at Folketinget skulle begynde at bestemme det.
Birthe Skaarup (DF), 1999-05-20:
Jamen det var et helt fint svar, hr. Ole Sohn gav, at der ikke skulle lig på bordet, men så vil jeg godt høre: Hvad med hensyn til døgnplejen og hjemmeplejen for de ældre, såfremt der ikke gribes ind?
Vil SF tillade, at eksempelvis sygehjælpere og kommunalt ansatte går ind og hjælper de ældre på det her område?