runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Peter Vernersen (S), 2002-04-10:
Når man nu inden for hvert ministerium selv skal administrere den besparelse, der til næste år vil blive 5 pct. - og det sker så ved at omprioritere - så betyder det vel givetvis også, for at der nu ikke skal være nogen tvivl om den terminologi, man bruger herinde på Christiansborg, at nogle områder i hvert fald skal have betydelig mindre, hvis nogle skal have betydelig mere i en situation, hvor man har den 5 pct.s reduktion.
Klaus Hækkerup (S), 2002-04-10:
Jeg vil godt gentage hr. Jens Peter Vernersens spørgsmål:
Skal det forstås sådan, at hvert enkelt ministerium skal spare henholdsvis de 3, 5 og 7 pct. i de kommende år?
Er det de krav, som Finansministeriet stiller til de enkelte ministerier, så de enkelte ministerier inden for hver deres område selv må finde ud af, hvor de vil finde besparelserne?
Om de vil fjerne en udgift helt, eller de vil reducere den delvist, eller hvordan de vil gøre?
Skal det forstås sådan, at hvert enkelt ministerium fortsat skal spare de 3, 5 og 7 pct.?
Thor Pedersen (V), 2002-04-10:
Det, som hr. Klaus Hækkerup må forstå, er, at i stedet for at have 20 arbejdsdage til at udarbejde en finanslov, så er der jo her reelt tale om 4 måneder for denne finanslov, og det vil sige, at der er bedre tid til at inddrage folketingsgrupperne i den proces, i hvert fald betydelig bedre tid end det, vi havde med 20 arbejdsdage.
Det er sådan set det, der ligger i selve processen.
Så spørger hr. Jens Peter Vernersen, hvad resultatet af drøftelsen på Marienborg er.
Det er selvfølgelig, at vi har
en regering, som har lagt en strategi for, hvordan finansloven udarbejdes for år 2003, og det er på de præmisser, som jeg her har sagt.
Der ligger nogle overslagsår, hvor procenten hedder 3, 5 og 7.
De er velkendte.
Det svarer også til den ramme, der udvælges til ministeriet set under ét.
Men inden for den ramme er der den store fleksibilitet f.eks. til på uddannelsesområderne - de videregående uddannelser - at lægge det mulige provenu, der kommer ud af en reduktion, ned som et rådighedsbeløb, som indlægges i overslagsårene.
Altså at man ikke på det enkelte område nødvendigvis overhovedet oplever en besparelse totalt set, men at man kan omprioritere det beløb, man allerede i dag anvender på området.
Morten Helveg Petersen (RV), 2002-04-10:
»Vil ministeren oplyse, hvorvidt han finder ekstraudgifter i den størrelsesorden, der er nødvendig for at udsende dobbelt så mange danske soldater i internationale opgaver, som udtryk for en fornuftig prioritering?«
Jens Peter Vernersen (S), 2002-04-10:
Svarene må vel forstås sådan, at de regler, der blev lagt til dette års finanslov - 3-,5-,7- og 9-pct.-reduktioner - også vil gælde for de enkelte ministerier forstået på den måde, at Undervisningsministeriet så til næste år eksempelvis skal have den 5-pct.-reduktion eller effektivitetsforbedring, eller hvad man nu vil benævne det.
Er det rigtigt forstået?
Thor Pedersen (V), 2002-04-10:
Jeg skal ikke forudskikke det samlede forløb.
Jeg vil blot sige, at der jo selvfølgelig som altid vil være en drøftelse i regeringen mellem ministre, mellem de partier, der bærer, altså regeringens egne mandater, dvs. Venstre og Det Konservative Folkeparti, om, hvad det er, man ønsker.
Vi vil også kunne vælge, at delelementer kommer ud til en offentlig debat, også før august.
Det valgte vi omkring råd, puljer og nævn her i januar måned.
Dem fremlagde vi til debat, forud for finansloven blev lagt frem.
Det kan være i den samme form for debat, at vi vil præsentere delelementer for finansloven for år 2003.
Klaus Hækkerup (S), 2002-04-10:
Det er noget, regeringen har opfundet.
Når nu grønthøstermetoden er opgivet, og hvert enkelt ministerium skal finde sine besparelser, og det i øvrigt er bebudet, at der skal ske en eller anden bredere inddragelse af offentligheden, så vil jeg godt spørge: Hvordan vil den bredere inddragelse finde sted, så man kan se, hvor det er, der konkret vil blive sparet i de enkelte tilfælde?
Thor Pedersen (V), 2002-04-10:
Jeg vil sige til spørgeren, at jeg stort set har alt andet end en grønthøster.
Jeg er ikke ejer af en grønthøster og bruger for så vidt ikke metoden.
Der udmeldes nogle rammer til de enkelte ministerier, og det er et arbejdsgrundlag for en minister og for det politiske establishment for at fordele de penge bedst muligt. Så er der nogle steder, hvor man kan vælge at bruge flere penge, og nogle steder, hvor man kan vælge at bruge færre penge.
Og ved siden af det vil en regering jo altid tilstræbe at have et rådighedsbeløb, så den, når det arbejde er afsluttet på sektorområdet, bagefter kan sige: Hvor ønsker vi i øvrigt at tilføre flere penge?
Og er der områder, vi i øvrigt mener man skal reducere i forhold til det niveau, som man hidtil har kendt?
Det er en meget fleksibel og bevægelig øvelse.
Man gør egentlig den totale sum op og giver et ministeransvar på delområdet til at finde de optimale løsninger inden for en given sum.
Klaus Hækkerup (S), 2002-04-10:
Det vil sige, at det skal forstås sådan, at grønthøstermetoden bruges fra Finansministeriet over for alle de andre ministerier, og inden for hvert ministerium er det op til ministeriets egen fordeling, hvordan de vil finde de pågældende besparelser.
Det er den enkelte ministers eget ansvar.
Thor Pedersen (V), 2002-04-10:
Der spørges til den metode, vi i givet fald anvender, når vi budgetterer på det statslige område, og jeg vil gerne sige, at det, der er tale om, jo er en rammestyring.
Man gør op, hvor mange penge der i alt er til rådighed, og så fordeler man det beløb på ministerområder som ét stort samlet beløb.
Hvordan det fordeles inden for hvert ministerområde, er der ingen bindinger på.
Så når der i spørgsmålet står, at man har et bestemt sparekrav til institutioner og styrelser, så må jeg sige, at det ikke er korrekt.
Det er en ramme, der tildeles, og hvordan man vælger på enkelte konti inden for det enkelte ministerium at anvende den ramme, er det, der følger af den politiske debat og det politiske arbejde, der ligger i en folketingsgruppe og i en regering, og det er det, der viser sig som et resultat, når finansloven fremsættes til august.
Klaus Hækkerup (S), 2002-04-10:
»Er de i finanslovforslaget angivne grønthøsterbesparelser i 2003-2005 på henholdsvis 3, 5 og 7 pct., som man har bedt de enkelte ministerier, styrelser og institutioner om at planlægge nøje efter, bortfaldet efter statsministerens ønske
om opgivelse af grønthøsterbesparelser
Skriftlig begrundelse Ifølge oplysning i Politiken den 2. april 2002 »vil ministrene få klar besked på, at det er slut med grønthøsterbesparelser«, og VK-ministrene vil »blive pålagt at kaste sig ud i en mere åben debat om, hvordan statens penge skal prioriteres, og hvor der kan spares«.
Morten Helveg Petersen (RV), 2002-04-10:
Jeg skal sige, at det synes jeg er et meget klart svar særlig i forhold til den usikkerhed, der blev bragt på banen med de udtalelser, der fremkom knap 48 timer efter tredjebehandlingens vedtagelse af finansloven.
Så jeg kvitterer for besvarelsen.
Thor Pedersen (V), 2002-04-10:
Svaret på det spørgsmål, der er stillet her, fremgår jo næsten af mine tidligere svar: Der er altså ikke nogen planer om at indbudgettere andre tal for nærværende.
Hvordan finansloven kommer til at se ud for 2003 vil fremgå, når vi fremsætter den til august her i 2002.
Morten Helveg Petersen (RV), 2002-04-10:
»Agter ministeren at indbudgettere forsvarsministerens forslag om at fordoble antallet af udsendte danske soldater i internationale opgaver i finansloven for 2003?«
Thor Pedersen (V), 2002-04-10:
Jeg tager ikke afstand fra noget som helst.
Jeg synes, det er fornuftigt, at ministre også gør sig overvejelser.
Det, der er afgørende,
er: Hvad er det, regeringen vil?
Hvad er det, regeringen foreslår?
Det er som regel et resultat af mange overvejelser.
Så det, vi har indtil videre,
er den finanslov, vi kender, og det niveau, vi har, er, at der er en ramme på 600 mio. kr., og det matcher ca. 1.000 soldater, der er uden for landets grænser.
I det omfang tallet bliver større, er det, fordi Folketinget ønsker, at der skal flere soldater ud,
fordi virkelighedens verden har vist et større behov. Jeg så jo helst, at der ikke var nogen soldat ude overhovedet, fordi verden var så fredelig, at der slet ikke var brug for soldater uden for landets grænser, så vi kunne bruge de penge på anden vis, til velfærdsforbedringer eller mulige skattelettelser.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Helveg Petersen (RV), 2002-04-10:
Men finansministeren må da som kassemester medgive, at de her prioriteringsdiskussioner jo er meget konkrete.
De her overvejelser fremkommer mindre end 48 timer efter, at vi har diskuteret frem og tilbage i forbindelse med regeringens finanslov og vedtagelsen af den, herunder besparelser.
Vi skærer altså 1,5 mia. kr. på ulandsbistanden, og så går der 48 timer, hvorefter man vil bruge 1,5-2,0 mia. kr. ekstra på forsvaret.
I den forstand er det da meget konkret og meget håndfast.
Er de her overvejelser i givet fald udtryk for en prioritering, som man vil stå ved?
Jeg kan forstå, at finansministeren her i dag tager afstand fra forsvarsministerens udtalelser og overvejelser, i hvert fald økonomisk.
Klaus Hækkerup (S), 2002-04-10:
Nu fremgår det af dagspressen, at der den 3. april i år blev holdt et møde på Marienborg, hvor den omtalte grønthøster blev fyret, og hvor regeringen skulle gøre op med traditionen fra finanslovdebatten, sådan at man kunne inddrage offentligheden mere i besparelsesforløbet.
Så vil jeg da godt spørge ministeren, når nu grønthøstermetoden er opgivet, og når man gerne vil inddrage offentligheden mere, hvordan man så vil gøre det.
Hvad har man aftalt på Marienborg den 3. april om, hvorledes offentligheden skal inddrages?
Jens Peter Vernersen (S), 2002-04-10:
Det kan ikke være rigtigt, at statsministeren ikke kan komme det nærmere og ikke vil tage disse ord i sin mund.
Hvis man ser på finansloven for finansår 2002, står der bl.a., at dagpengeudgifter er 100 pct. tilskudsbelagte, og der står, at efterløn er 100 pct. tilskudsbelagt.
Så må det jo forstås på den måde, at disse områder ikke er omfattet af skattestoppet, og derfor kan der ske reguleringer.
Det må jo være det, det drejer sig om.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-10:
Jo, men det er lidt uklart for mig, hvad det egentlig er, hr. Jens Peter Vernersen er i tvivl om, for svaret giver jo nogenlunde sig selv, nemlig at tilskudsbelagte aktiviteter, er aktiviteter, hvortil der ydes et offentligt tilskud
Det er i og for sig ret enkelt, og jeg synes ikke, det er nemt at uddybe denne meget klare definition særlig meget.
Udgifter til tilskudsbelagte aktiviteter er udgifter som alle mulige andre udgifter og er derfor selvfølgelig ikke skatter.
Det er baggrunden for, at tilskuddet ikke er omfattet af skattestoppet, og det fremgår i øvrigt også af det notat om skattestoppet, som ligger på Finansministeriets hjemmeside.
Jens Peter Vernersen (S), 2002-04-10:
Det kan undre, at statsministeren starter med det korte svar og især sådan et kort, intetsigende svar.
Det, det jo drejer sig om, og det, som jeg også gav udtryk for, var ligesom at få et overblik over, hvad det er for nogle tilskudsbelagte aktiviteter, der ikke er omfattet af skattestoppet.
Det er jeg helt sikker på, at statsministeren er udstyret med en lang liste over, og jeg synes, at statsministeren burde fremlægge, hvad det er for nogle punkter.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-10:
Jeg vil bare bede statsministeren endnu en gang om at besvare det spørgsmål, jeg stillede: Om man kan spærre en mand inde, hindre ham i kontakt med omgivelserne og så samtidig påstå, at han gør for lidt ved tingene.
Det er bare det.
Og det bragte statsministeren tvivl om ved, at statsministeren rent faktisk antydede, at den palæstinensiske regering ikke gjorde, hvad den kunne for at bekæmpe terroren i den nuværende situation.
Jamen det antydede statsministeren.
Så bryder han sig ikke om, at jeg siger, at han efterfølgende var på tilbagetog.
Statsministeren kommer først med nogle antydninger, der kun kan forstås sådan, at han betragter den palæstinensiske regering som terrorister, og bagefter trækker han så i land.
Men lad det nu ligge.
Jeg er glad for, at den sidste præcisering kom, men jeg vil altså gerne bede om at få et svar på det helt præcise spørgsmål.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-10:
Allerførst et enkelt ord om hr. Keld Albrechtsens teknik her i salen, som jeg håber alle har lagt mærke til, nemlig at først beskylder hr. Keld Albrechtsen mig for at have et eller andet vanvittigt synspunkt.
Når jeg så præciserer, at det er det rene vrøvl, så siger hr. Keld Albrechtsen, at nu er jeg på tilbagetog.
Det giver jeg ikke noget for.
Så til det saglige indhold i sagen her.
Det, det drejer sig om, er at sige til Arafat og til palæstinenserne: Nu må terrorbombningerne stoppe.
Gør hvad I kan for at stoppe dem!
Og så sige til israelerne: I må trække jer tilbage fra de besatte områder.
Sæt jer til forhandlingsbordet!
Målet må være, at to stater, Israel og Palæstina, kan leve fredeligt side om side inden for sikre og garanterede grænser.
Det er det, det drejede sig om.
Jeg synes, det er lidt væsentligere end de småting, som hr. Keld Albrechtsen opholder sig ved her i salen i dag.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-10:
Jeg er da glad for, at statsministeren trods alt gik lidt på tilbagetog med det sidste svar; det er jeg da glad for.
Men jeg vil godt gentage mit spørgsmål, for nu siger
statsministeren med henvisning til en FN-udtalelse
, at Arafat har ressourcer til at lede.
Jovist, det kan godt være, han har det, men han har jo ikke nogen organisation at lede, når han sidder indespærret af israelerne.
Nu håber jeg, at han kan få adgang til at drøfte sagerne med sine rådgivere.
Jeg ved ikke, om statsministeren har oplysninger om, om det allerede er sket.
Det håber jeg kan komme til at ske.
Men han har jo ikke haft nogen muligheder for at lede noget som helst.
Jeg går ud fra, at statsministeren er enig med mig i, at man ikke først reelt kan spærre manden inde og afskære ham fra enhver kontakt med omverdenen og så bagefter påstå, at han ikke gør nok for at bekæmpe terrorismen.
Det synes jeg er uanstændigt, vil jeg gerne sige til statsministeren.
Det er ikke en kampagne, der burde være en dansk statsminister værdig, så jeg håber jo, vi kan få præciseret, at selvfølgelig kan man ikke sidde indespærret og så samtidig løse alverdens problemer.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-10:
Det har jeg overhovedet ikke udtalt mig om.
Tværtimod kan jeg sige, da nu hr. Keld Albrechtsen tilsyneladende har gjort forsøg på at følge med i, hvad jeg har sagt rundtomkring, at i Athen, som hr. Keld Albrechtsen refererede til, gjorde jeg det meget klart, at israelerne må indse, at uanset hvad de måtte mene om Arafat, så er han altså lederen af den palæstinensiske autoritet, og derfor er det ham, man skal forhandle med.
Det har jeg gjort krystalklart.
Men det er også klart min opfattelse, at Arafat i tidens løb ikke har gjort nok for at stoppe terrorbombningerne, og det er jeg jo ikke den eneste, der mener.
Det er altså sagt på et tidspunkt, hvor Arafat ellers har været, skal vi sige isoleret i sit hovedkvarter.
Så jeg er ikke den eneste, der siger, at Arafat burde gøre noget mere.
Men jeg vil gerne understrege: Arafat er den, der er til rådighed for forhandlinger.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-10:
Nu synes jeg, statsministeren bringer en melding ind i det, som er meget foruroligende.
Statsministeren vender sig på det kraftigste imod terror.
Det gør Enhedslisten også, det er jo ikke derom, diskussionen står; vi vender os alle imod selvmordsbomber.
Men nu siger statsministeren så med et citat
fra den amerikanske præsident, at han ikke vil forhandle med terrorister. Skal det forstås sådan, at statsministeren ikke vil forhandle med den palæstinensiske regering og med Arafat?
Det er jo det, statsministeren nu antyder.
Jeg kan sige, at sådan tror jeg i hvert fald ikke, at verdensoffentligheden har opfattet præsidentens budskab.
Det tror jeg ikke.
Antyder statsministeren nu, at den danske regering er modstander af forhandlinger med Arafat?
Så siger statsministeren, at disse selvmordsbomber skal palæstinenserne stoppe.
Jamen mener statsministeren, at man kan arrestere Arafat og forhindre ham i ethvert initiativ til at kontrollere situationen og så bagefter påstå, at han kontrollerer terrorbomber?
Det er jo - undskyld udtrykket - noget vrøvl.
Jeg vil godt bede statsministeren uddybe den besynderlige bemærkning om, at han ikke vil forhandle.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-10:
Men så galt står det heller ikke til.
Jeg står jo her med den tale, som præsident Bush holdt om Mellemøstensituationen, hvor han siger - med lidt andre ord, men meningen er den samme, som jeg har udtalt, nemlig: Terroren må stoppe.
Ingen nation kan forhandle med terrorister.
Man kan ikke skabe fred med dem, der kun har døden som mål.
Det kan ikke siges stærkere, og det er nøjagtig det samme, jeg gerne vil give udtryk for med de ord, jeg har brugt, nemlig at det er nemt at sætte sig ind i, hvorfor israelerne reagerer, som de gør.
Men enhver kan jo også med sin forstand forstå, at man ikke kan skabe varig fred i Mellemøsten, hvis terror bliver gengældt med modaktioner hver eneste gang, først den ene vej og så den anden vej.
Derfor må vi sige til begge parter: Stop det vanvid.
Stop terrorbomberne.
Ryk tilbage fra de besatte områder.
Sørg for, at to levedygtige stater, Israel og Palæstina, kan leve fredeligt side om side inden for sikre og garanterede grænser.
Det er det, det drejer sig om, og det er der ikke meget nyt i.
Det er altså kun hr. Keld Albrechtsen, der prøver at opfinde nogle stridigheder, der ikke findes.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-10:
Man kan i hvert fald forstå den melding fra statsministeren, at fra nu af er det statsministeren, der bestyrer udenrigspolitikken, og udenrigsministeren og europaministeren er rettet ind efter, hvad statsministeren siger.
Man må håbe, de hører, hvad han har sagt her i spørgetiden, således at man kan være sikker på, at de fører den samme politik som statsministeren; det gjorde de i hvert fald ikke i sidste uge. Så vil jeg godt spørge statsministeren: Efter at statsministeren var i USA, har vi set en voldsom højredrejning i dansk udenrigspolitik, i hvert fald den, der ledes af statsministeren, og vi har set i sidste uge, hvordan statsministeren søgte at tolke præsident Bushs linje, endda så meget, at han, da han kom til Athen, gentog den samme forståelse for den israelske aktion, som han havde fremlagt om tirsdagen, og ikke havde opdaget, at præsident Bush i mellemtiden havde skiftet holdning.
Den danske regering var i et døgn ude af trit, og nu er den da helt ude af trit selv med præsident Bush. Så kan statsministeren more sig over, hvis der skulle være sket det, at den amerikanske præsident er kommet nærmere til Enhedslistens holdninger end til regeringens holdninger, men det viser da, hvor langt ude statsministeren er i sin håndtering af udenrigspolitikken.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-10:
Man kunne næsten, når man hører hr. Keld Albrechtsen, få det indtryk, at er der to, der står sammen i verdenspolitikken, så er det præsident Bush og hr. Keld Albrechtsen.
Det næste, jeg vil sige, er, at det er en rørende omsorg, hr. Keld Albrechtsen viser for den danske regerings varetagelse af EU-formandskabet.
Når man tænker på, at hr. Keld Albrechtsens eneste mission i dette Folketing er at lægge sten i vejen for regeringens varetagelse af EU-formandskabet, så er jeg rørt til tårer over at høre hr. Keld Albrechtsens omsorg for vores varetagelse af EU-formandskabet. Jeg kan bare sige beroligende til hr. Keld Albrechtsen: Der er overhovedet ingen problemer for regeringen i Mellemøstenpolitikken i relation til EU.
Det, jeg har sagt, det, udenrigsministeren har sagt, og det, europaministeren har sagt, ligger alt sammen inden for rammerne af det, der er EU's politik på det her område.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-10:
Desværre må man sige på baggrund af den besvarelse, statsministeren lige har givet Folketinget, at problemet omkring det danske EU-formandskab og statsministerens ledelse af formandskabet jo er vokset bare inden for de seneste minutter, for nu har statsministeren lige stået og gentaget, at han har forståelse for Israels indrykning i de besatte områder - det er jo reelt det, han står og siger, at han har forståelse for - og det er jo i den grad ude af trit med det internationale samfund, det er ude af trit med EU-formandskabet i Spanien, og det er ude af trit selv med præsident Bush.
Statsministeren må da indrømme, at det sætter meget alvorlige spørgsmålstegn ved statsministerens evne til effektivt og ordentligt at lede det danske EU-formandskab.
»Skal statsministerens linje i Mellemøstenkonflikten ses som et mere generelt signal om, at det kommende danske EU-formandskab har tænkt sig at arbejde for en mere USA-styret EU-udenrigspolitik i sager som f.eks. holdningen til Israel og til Irak, eller debatten om et raketskjold?«
Skriftlig begrundelse
Når det spanske EU-formandskab reagerer kritisk over for statsministerens udtalelser om det palæstinensiske selvstyre, kan det have sammenhæng med en spansk bekymring for den samlede linje i EU's udenrigspolitik, når Danmark om kort tid overtager EU-formandskabet.
Statsministeren lægger jo ikke skjul på sin begejstring
for den amerikanske præsident, George Bush, og flere signaler fra den danske regering tyder i retning af, at Danmark i stigende grad vil optræde som USA's repræsentant i EU.
Dette kan få betydning i sager som udviklingen i Mellemøsten, holdningen til en eventuel amerikansk militæraktion imod Irak og debatten mellem USA og de europæiske lande om raketskjoldet.
Det er ikke alle EU-regeringer, der ligesom statsministeren ønsker at deponere deres udenrigspolitiske handlefrihed i Washington.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-10:
Jeg kan sige nej til alt det, som hr. Keld Albrechtsen siger.
Jeg er simpelt hen uenig.
Hvis der skal skabes varig fred i området, skal der to parter til, og ikke kun én part.
Der er to parter, og det, man øjeblikkelig skal, er at indstille terrorbombningerne, og Israel skal øjeblikkelig trække sig ud af de besatte områder, ja.
Men der skal to parter til og ikke kun én, som hr. Keld Albrechtsen siger.
Så spørger hr. Keld Albrechtsen, om det, jeg siger, skal forstås sådan, at europaministeren og udenrigsministeren er blevet banket på plads.
Overhovedet ikke, for der er fuldstændig overensstemmelse mellem det, jeg har sagt, det, udenrigsministeren har sagt, det, europaministeren har sagt, det, det spanske formandskab har sagt, det, FN har vedtaget, og det, præsident Bush har sagt.
Det ligger alt sammen inden for rammerne af samme politik: stop terrorbombningerne, det skal palæstinenserne; og til israelerne: træk jer tilbage.
Det er det, der skal til, og det er det, der er regeringens politik.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Nu siger hr. Keld Albrechtsen, at han er glad for noget af det, jeg har svaret.
Det gør mig helt urolig, at jeg har gjort hr. Keld Albrechtsen tilpas med mine svar.
Jeg vil sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg kom aldeles ikke med antydninger, jeg kom med et meget klart udsagn, og jeg vil gerne gentage det, nemlig at allerede før Arafat blev spærret inde i sit hovedkvarter, havde han gjort for lidt.
Han har været leder af den palæstinensiske autoritet længe nok til, at han burde have gjort sin indflydelse gældende for at stoppe terrorbombningerne.
Det gjorde han ikke.
Så satte israelerne deres aktion i gang, og jeg kan levende sætte mig ind i, hvorfor de gjorde det.
Men for nu at gentage det: Det fører jo ingen vegne hen at gøre det.
Derfor må man sige noget til begge parter, til palæstinenserne: Stop terrorbombningerne!
Og nu tror jeg ikke, at jeg kan udbedre mine svar, sådan at hr. Keld Albrechtsen vil forstå dem.
Jeg tror, hr. Keld Albrechtsen og jeg her med stor fordel kan opretholde en frugtbar uenighed.
Hermed sluttede spørgsmålet.