runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 2004-03-31:
Jeg siger tak for, at det er et konkret tilsagn om, at man vil arbejde for ændringer i politikken.
Men så må jeg spørge: Hvad er der så galt med det vedtagelsesforslag, som er fremsat af Enhedslisten, Dansk Folkeparti, SF og Kristendemokraterne, som mere præcist siger, hvad det er for nogle punkter, man skal satse på i dialogen med Kina, nemlig at den truende adfærd over for Taiwan må indstilles, at den reelle vilje til at finde løsninger for Tibet må iværksættes, samt en markant forbedring af forholdene, f.eks. omkring ytringsfrihed og foreningsfrihed?
Det var nogle konkrete punkter, og mit spørgsmål til statsministeren er altså, hvad det er for nogle konkrete punkter, regeringen forventer at opnå i den dialog, der nu skal i gang?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-31:
Det, der står her, er meget klart, at hvis det spørgsmål kommer op om ophævelse af våbenembargoen, og hvis det tegner til, at det kan der blive en EU-beslutning om, så skal vi arbejde for, at det også kan bruges som løftestang for fremskridt på menneskerettighedsområdet i Kina.
Det er det, der står.
Peter Skaarup (DF), 2004-03-31:
Nu skal jeg ikke blande mig meget i den debat, der er her mellem hr. Jeppe Kofod og statsministeren, men jeg må indrømme, at vi var overraskede, positivt overraskede, efter statsministerens besøg over, at hr. Jeppe Kofod meldte ud, som han gjorde, for det var overraskende i forhold til Socialdemokratiets meldinger hidtil i den her sag. Når det så er sagt, vil jeg gå videre til et par andre spørgsmål.
Det er i forhold til den vedtagelse, som vi jo rent faktisk diskuterer i dag, og der er der i regeringspartiernes vedtagelse sammen med Socialdemokraterne og Det Radikale Venstre en sætning, som jeg godt ville bede statsministeren forklare hvad der sådan mere præcis menes med.
Hvad er det, man har i tankerne, og hvad er det, man vil opnå?
Der står nemlig: »Folketinget konstaterer, at de politiske, økonomiske og handelsmæssige bånd skal styrkes, samtidig med at dialogen og samarbejdet om fremskridt på menneskerettighedsområdet udbygges, herunder i en eventuel sammenhæng med en eventuel ophævelse af EU's våbenembargo.«
»En eventuel sammenhæng«, hvad ligger der i det?
Ligger der noget konkret om, at man vil kræve nogle indrømmelser, og hvad er det så for nogle indrømmelser i forhold til menneskerettighedssituationen?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-31:
Polemikken står hr. Jeppe Kofod alene for og har gjort det hele dagen.
Jeg holdt en tale ved indledningen her, der var bred i sit sigte, som repræsenterede det, som er bredden i dansk kinapolitik, og som et bredt flertal står bag ved, men polemikken har hr. Jeppe Kofod stået for under hele debatten.
Der må hr. Jeppe Kofod have mig undskyldt, men når hr. Jeppe Kofod har fået mange knubbede ord i dag, bl.a. fra venstrefløjen, så er han jo selv ude om det, fordi han her præsenterede en stærkt polemisk tale mod regeringen, mod mig, men står bag en vedtagelse, som et bredt flertal af Folketinget heldigvis står bag ved.
Der må hr. Jeppe Kofod efterhånden lære, at der skal være sammenhæng i, hvad man står og siger her fra talerstolen, og hvad man så stemmer bagefter.
Man kan ikke først stå og polemisere imod regeringen, som man laver fælles vedtagelser med, og så tro, at man kan slippe godt fra det bagefter.
Det må hr. Jeppe Kofod efterhånden lære.
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Jeg synes, det er lidt kedeligt, at statsministeren på den måde forsøger at polemisere debatten.
Jeg holdt mig til det, som udenrigsministeren kom med til pressen efter det nævnsmøde, vi havde den 29. januar.
Jeg er godt klar over, at statsministeren, så vidt jeg erindrer, ikke var til stede på nævnsmødet og heller ikke var til stede bagefter, hvor de ting blev sagt, men jeg leverer gerne dokumentation for, at det ikke kun var spændingen om strædet, som udenrigsministeren omtalte, men også den generelle menneskerettighedssituation, som man ifølge udenrigsministeren ikke fandt var god nok.
Jeg citerede tidligere fra talerstolen, at udenrigsministeren nævnte, at som situationen lå nu, var man ikke begejstret for en ophævelse af EU's våbenembargo.
Det var meget, meget forbeholdent, og det stod altså i skærende modsætning til den udmelding, statsministeren kom med i Kina under et erhvervsdelegationsbesøg.
Det er et faktum, det kan man ikke benægte i denne her sag.
Jeg ved godt, at statsministeren prøver at polemisere det som sædvanlig, men jeg synes, det er ærgerligt, for statsministeren burde mere end mange andre vide, hvor vigtigt det er med de korrekte signaler på de korrekte tidspunkter, især hvad angår udenrigspolitik, og der var det altså efter min opfattelse et forkert signal, man sendte på det tidspunkt, hvor statsministeren var i Kina.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-31:
Lad mig gentage, at det, jeg sagde offentligt, og i øvrigt også på møder med kinesiske ledere, om våbenembargoen, svarer fuldstændig og nøjagtig til, hvad regeringen havde forelagt i Det Udenrigspolitiske Nævn.
Hvis hr. Jeppe Kofod havde gjort sig den ulejlighed rent faktisk at sætte sig ind i, hvad jeg havde sagt, i stedet for at basere sig på mere eller mindre skæve referater af, hvad jeg havde sagt, så kunne hr. Jeppe Kofod have undgået at komme i den pinlige situation, at han løb fra, hvad han havde sagt til Information, citeret den 30. januar, og det var, hvad han sagde efter mødet i Det Udenrigspolitiske Nævn den 29. januar.
Da sagde hr. Jeppe Kofod: Hvis 14 ud af 15 lande ønsker at ophæve embargoen, må Danmark følge flertallet.
Det er fuldstændig uden forbehold, det er fuldstændig uden betingelser.
I forhold til det, hr. Jeppe Kofod dér er citeret for, så har jeg jo virkelig været en hardliner, en strammer, i forhold til Kina, for jeg gjorde det ikke betingelsesløst, jeg stillede betingelser op om, at det selvfølgelig skulle ses i lyset af fremskridt på menneskerettighedsområdet, men det gjorde hr. Jeppe Kofod ikke.
Han ville bare have, at vi skulle lægge os ned og sige, at hvis der var 14, der ønskede at ophæve embargoen, så måtte Danmark følge flertallet.
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Jeg skal blot beklage, at statsministeren ikke kan følge, at det at komme med den melding på den måde, som han gjorde det på i Kina, måske ikke var det bedste sted, det bedste tidspunkt og den bedste sammenhæng - altså hvor man giver udtryk for, at man er parat til at ophæve EU's våbenembargo uden eksplicit at knytte det sammen med fremskridt på demokrati- og menneskerettighedsområdet.
Hvis man ser på vedtagelsen, står der jo først, at der er nogle ting, der skal være indfriet, fremskridt for demokrati og menneskerettigheder, før man diskuterer denne her eventuelle - eventuelle - ophævelse af EU's våbenembargo.
Sådan som jeg erindrer statsministerens udtalelse, som den er gengivet i pressen, så var det ikke det, som statsministeren sagde.
Statsministeren sagde, at man var parat til fra dansk side at overveje en ophævelse af våbenembargoen.
Det var sådan noget i den stil, der blev formuleret, men statsministeren kan jo korrigere mig, hvis det er forkert.
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Nej, det er ikke sådan, det hænger sammen.
Den påstand vil jeg gerne ramme en tyk pæl igennem.
Det, der er vigtigt for Socialdemokratiet i forhold til EU-politikken, der skiller os markant fra både Enhedslisten og til dels også SF, er jo, at vi tror - vi ved - at vi bedst påvirker udviklingen i Kina ved en fælles politik i EU-kredsen omkring de spørgsmål her.
Det er det, der har størst indflydelse i forhold til at udvikle Kina i en positiv retning, hvad angår demokrati og menneskerettigheder.
Det står
lysende klart i vedtagelsen.
Jeg synes da, det er klart, at i forhold til det, som man måske kunne få indtryk af efter statsministerens kommentar i Kina, står det klart her, at det ikke er tilfældet; der er en sammenhæng mellem de to ting, og det var også det, jeg lagde vægt på i ordførertalen, og det, jeg har sagt hele tiden.
Det er et kriterium.
Det er vigtigt, at der er en sammenhæng mellem de to ting: fremskridt for demokrati og menneskerettigheder og en eventuel ophævelse af våbenembargoen.
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-03-31:
Jeg skal gøre det kort, men reglerne forhindrer, at jeg kunne svare direkte på ministerens sidste indlæg.
Der sker det i debatten, at ministeren først citerer omfattende fra, hvad jeg sagde i 1998 - med glæde og med tilslutning, og det var nærmest et hovedpunkt i ministerens svar.
Derefter gør jeg rede for, hvorfor jeg synes, at sammenligningen med 1998 halter og er helt skæv.
Dertil siger ministeren: Nu taler hr. Niels Helveg Petersen uden om det væsentlige.
Det synes jeg ikke er rimeligt.
Det skal ikke have lov at blive stående.
Der er ikke den lighed mellem 1998 og 2003, som ministeren påstår.
Hvad jeg heller ikke kunne nå at sige
er, at alternativet for mig i Irak ikke var, at intet skulle ske.
Alternativet var enten, at man ved våbeninspektørerne kunne verificere, at der ikke var masseødelæggelsesvåben, eller - og det tror jeg ville være sket og kunne være sket - man kunne opbygge en bred koalition. Mange af de problemer, der er i Irak i dag, kan føres tilbage til, at det er en smal koalition, således at det, som sker, ser ud til i mange araberes øjne og i irakernes øjne at være USA's forlængede arm.
Derfor fik den internationale indsats i Irak en forkert start.
Det fremstår som USA's krig, og det fremstår ikke som det internationale samfunds indsats imod forholdene i Irak.
Det er en grundfejl, og det besværliggør og vanskeliggør i allerhøjeste grad arbejdet med genopbygning i Irak.
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Læser man den vedtagelse, som vi er medforslagsstiller til, hedder det: »Folketinget støtter den fortsatte udbygning af Danmarks og EU's forhold til Kina.
Folketinget konstaterer, at de politiske, økonomiske og handelsmæssige bånd skal styrkes, samtidig med at dialogen og samarbejdet om fremskridt på menneskerettighedsområdet udbygges, herunder i en eventuel sammenhæng med en eventuel ophævelse af EU's våbenembargo.«
Jeg medgiver, at sproget kunne være bedre.
Men det, der er afgørende for os, er, at der er en sammenhæng mellem fremskridt på demokrati- og menneskerettighedsområdet og en eventuel ophævelse af våbenembargoen.
Hvad disse konkrete krav og indholdet i det fremskridt skal være, er jo det, man drøfter i EU-kredsen i øjeblikket, og der er et analysearbejde i gang.
Jeg er helt enig med forslagsstillerne, hr. Holger K. Nielsen og andre, i, at de ting, de peger på, er vigtige.
Men der er også mange andre ting, og derfor synes jeg, man skal afvente den diskussion af analysearbejdet, der er i EU-kredsen, før man lægger sig fast på, hvad det er for nogle kriterier eller indrømmelser, man vil have, før man eventuelt overvejer muligheden for at ophæve våbenembargoen.
Per Stig Møller (KF), 2004-03-31:
Nu sagde hr. Frank Jensen også under debatten, at han var sikker på, at der var masseødelæggelsesvåben, og citatet fra statsministeren er revet ud af sammenhængen, som statsministeren også har godtgjort i offentligheden.
Det giver jo ikke anledning til sådanne undersøgelser, at der kommer nogle citatfuskede klip.
Så skal man så bemærke, at det, der var den danske regerings pointe, var resolutionerne, at Saddam Hussein ikke efterlevede resolutionerne. Derfor behøver man ikke at lave en sådan undersøgelse.
Det, vi gerne vil arbejde videre med, er det fremadrettede, som vi jo også har drøftet andre steder, og som vi også drøftede i november: Hvad kan vi lære af det her, for der er jo åbenlyst opstået nye konflikter siden Kosovo?
I den undersøgelse om humanitær intervention, som hr. Niels Helveg Petersen satte i gang som udenrigsminister, taler man jo om det i det brev.
Det er et brev, man skrev, så det kommissorium foreligger faktisk, som hr. Jeppe Kofod manglede, for det var også et brev hr. Niels Helveg Petersen skrev til DUPI dengang, og det er et brev, jeg har skrevet nu.
Dengang talte man om konflikter mellem stater.
Derfor har jeg bedt om, at man udbygger det med erfaringerne siden 1999, som der også står i vores beslutningsforslag, og som også Kofi Annan efterlyser: Hvad er egentlig situationen, hvis man står med transnationale bevægelser, der f.eks. er lokalt forankret, hvad har man så ret til for at få den terrorbevægelse ud?
Det er et ret interessant og væsentligt spørgsmål, som ikke bliver mindre væsentligt, hvis de bevægelser kombineres med, at de kommer i besiddelse af masseødelæggelsesvåben, som vi jo ikke kan være sikre på at de ikke kan få fat i på et eller andet tidspunkt.
Det synes jeg faktisk er vigtigt, og det vil jeg meget hellere bruge skatteborgernes kroner og Folketingets tid på.
Derfor har vi også sat det i gang i DIIS, og jeg ser frem til en senere debat om det fremadrettede.
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Man må virkelig glæde sig over de meget sympatiske og saglige besvarelser, man får fra ministeren i denne her sag; det er virkelig fantastisk. Jeg vil bare spørge udenrigsministeren: Mener udenrigsministeren, at der i alle de oplysninger, der er givet fra udenrigsministeren og statsministeren i denne her sag, er noget, man kan sætte spørgsmålstegn ved om er korrekt eller ej?
Mener statsministeren ikke, at det sidste års diskussion af hele Irakkrigen efterlader en række ubesvarede spørgsmål?
F.eks. kom det frem i den rapport, der kom fra Forsvarets Efterretningstjeneste, der var videregivet til pressen, at man var advaret om, at der muligvis ikke fandtes masseødelæggelsesvåben i Irak, alligevel går man ud og siger fra statsministerens side, at der er masseødelæggelsesvåben i Irak, hvor statsministeren sagde: Det er ikke noget, vi tror, det er noget, vi ved.
Rejser det ikke i et moderne demokrati - på linje med det, man gør i England og USA - behovet for en uvildig, uafhængig undersøgelse, der gør, at vi ikke får de mytedannelser om, at regeringen har ført Folketinget og offentligheden bag lyset?
Jeg skal bare høre, om udenrigsministeren ikke kan se, at der er et behov for sådan en undersøgelse i Danmark,
ligesom de får det i andre lande.
Per Stig Møller (KF), 2004-03-31:
Der skal man jo huske på, hvad det er for informationer, vi videregav, som er de væsentlige, som er basis for vores beslutningsforslag.
De er jo åbne for enhver. At man ikke ville samarbejde, at man havde fået en sidste chance og øjeblikkelig betingelsesløst skulle samarbejde osv., stod jo krystalklart i alle resolutionerne; det behøver man da ingen undersøgelse af. Jeg vil godt give hr. Jeppe Kofod et læsekursus, hvis det er det, der er problemet.
Det behøver vi ikke at ulejlige statskassen med, det kan jeg gøre personligt for at spare skatteborgernes penge.
Der er jo ikke basis for, at man skal have en stor undersøgelse af, hvad der står i de resolutioner, det er jo lysende klart, og det kan enhver jo læse.
Det, der er tale om, og det, der diskuteres i andre lande, er informationerne om masseødelæggelsesvåben.
Men det er jo ikke det, der står i vores 13 punkter.
Der står kun i det første punkt af de 13, at han har brugt masseødelæggelsesvåben.
Her behøver vi heller ikke nogen undersøgelse for at finde ud af, om han har brugt masseødelæggelsesvåben, for der kan jeg låne hr. Jeppe Kofod en historiebog.
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Mit spørgsmål er sådan set også meget enkelt.
Vi er jo siden beslutningen om Irakkrigen blevet præsenteret for en masse forskellige informationer.
Der er rejst en række ubesvarede spørgsmål, som jeg savner tilbundsgående undersøgelser af.
Jeg skal høre udenrigsministeren om, hvad udenrigsministerens begrundelse er for, at han ikke kan støtte, at man laver en uvildig, uafhængig undersøgelse af de ubesvarede spørgsmål, som hele diskussionen om Irakkrigen efterlader i Danmark.
Det er jo en kendt sag, at man har store diskussioner i
England, i USA, i Australien og i andre lande om de her spørgsmål, men i Danmark har regeringen valgt ikke at gå med til at lave en uvildig og uafhængig undersøgelse
Det vil jo kunne bringe sagen videre, vi vil kunne komme videre og kunne undgå mytedannelser om, hvad regeringens grundlag var, og hvad det er for informationer, man har fået og videregivet til offentligheden og Folketinget i hele den her meget alvorlige sag, der handler om dansk deltagelse i en krig.
Per Stig Møller (KF), 2004-03-31:
Der er forhandlinger i gang for øjeblikket i FN's Sikkerhedsråd, og de forhandlinger drejer sig om, hvorvidt man skal lave en ny resolution, som legitimerer, autoriserer en ny regering pr. 1. juli.
Disse forhandlinger kører, lad os nu lade dem køre til ende, lad os se, hvad de fører til.
Jeg synes, det vil være udmærket, hvis de kommer med en klarificerende resolution.
Vi tager dermed ansvar for Iraks demokratiske fremtid, det løber vi ikke fra.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Jeg ønsker bare, at udenrigsministeren svarer på det enkle spørgsmål, der består i, om han mener, at resolution 1511 giver et juridisk grundlag for, at amerikanerne kan opretholde deres besættelse frem til udgangen af 2005 på trods af irakernes ønsker.
Per Stig Møller (KF), 2004-03-31:
Det, der er afgørende for os, er, om den irakiske regering, der kan overtage den fulde regeringsmagt fra den 30. juni i år, inviterer os til at blive.
Hvis den ikke inviterer os til at blive, vil vi ikke blive der.
Det afgørende er altså, om det land, vi skal være i, ønsker vores tilstedeværelse.
Så kan man så diskutere alle mulige paragraffer, men vi må ind til benet: Hvis irakerne ønsker vores tilstedeværelse, vil vi gerne være der.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Jeg vil i denne omgang bare spørge udenrigsministeren, om han mener, at resolution 1511 fra Sikkerhedsrådet giver de amerikanske besættelsesstyrker legalt eller juridisk grundlag for at fortsætte besættelsen frem til den 31. december 2005, uanset hvad den regering, som overtager magten her til sommer, måtte mene.
Per Stig Møller (KF), 2004-03-31:
Nu synes jeg faktisk, at hr. Niels Helveg Petersen skal prøve at koncentrere sig om det egentlige.
Nu kommer det egentlige, lad være med at reagere på, hvad jeg har sagt.
Det egentlige er i virkeligheden: Er hr. Niels Helveg Petersen tilfreds med, at Saddam Hussein er fjernet, at hans programmer ikke længere er mulige at få skabt? Var det så ikke rigtigt at agere?
Det ville ikke være kommet til dette resultat uden.
Jeg har været i en tv-debat forleden dag med hr. Niels Helveg Petersen, hvor han jo bekræftede, at det er bedre nu, end det var før, og det kan hr. Niels Helveg Petersen så også bekræfte nu.
Diskussionen om 1998 bruger jeg kun for at sige, at hr. Niels Helveg Petersen dengang ikke henviste til masseødelægggelsesvåben og til våbeninspektørerne, men til dette, at Sikkerhedsrådets resolutioner ikke blev respekteret.
Det er det samme, vi har lagt vægt på, altså at Sikkerhedsrådsresolutionerne ikke blev respekteret.
Så ved vi stadig væk ikke, hvordan Sikkerhedsrådet ville have reageret i marts måned, for et eller to lande meddelte, at de ville nedlægge veto, og det betød så, at de seks lande meddelte, at de ikke ville meddele, hvad de ville meddele. Det vil sige, at vi faktisk ikke aner, hvordan det flertal var.
Så må man gå tilbage til: Hvor er den sidste beslutning?
Og det var 1441.
Det kunne man jo have gjort.
Hvis man som de fire havde den opfattelse, hr. Niels Helveg Petersen siger, er det jo bare at stille et resolutionsforslag om at få ophævet 1441.
Det var der ingen der forestillede sig.
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-03-31:
Situationen i 2003 var fundamentalt anderledes i Sikkerhedsrådet, og det er jo virkelig afgørende, når det drejer sig om at fortolke en sikkerhedsrådsresolution.
I Sikkerhedsrådet var situationen den, at selv om det ikke kom til afstemning, ved vi fra tilkendegivelser fra lande, at kun fire mente, at man skulle afbryde våbeninspektionen. I 1998 var situation i Sikkerhedsrådet en helt anden.
Det var bl.a. 10 ud af 15 EU-lande.
Det var der jo ikke tale om i 1998.
Så ministeren må more sig nok så meget med citaterne fra 1998.
Det rokker ikke en tøddel ved, at den reelle politiske situation var en anden.
Per Stig Møller (KF), 2004-03-31:
Jo tak, Kofi Annan kunne indgå en ny aftale, men han var da meget skuffet over, at den ikke blev respekteret senere.
Så den aftale, han indgik, var jo ikke meget værd, for dér blev man snydt igen, så den er jo ikke ret meget værd at henvise til. Våbeninspektørerne kunne ikke komme ind dengang: Nej, de var nærmest blevet smidt ud.
Det, der er tale om her, er, at der ikke blev samarbejde med våbeninspektørerne.
Til det, at situationen i Sikkerhedsrådet var en anden i 1998: Ja, der var ikke nogen ny beslutning lige bagved, som 1441 var en ny beslutning lige bagved.
Her er det jo væsentligt at fastholde, at med 1441 opdateres de tidligere beslutninger, og at der var givet en sidste chance, og at man henviste til, at det var en kapitel 7-aktion. Men jeg er enig i slutbemærkningerne fra hr. Niels Helveg Petersen, hans kloge betragtninger fra marts måned, at det jo ikke er det afgørende, men jeg vil bare her i al høflighed over for hr. Niels Helveg Petersen sige, at han sagde nogle meget kloge ting i 1998, og jeg synes stadig væk, at de var kloge.
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-03-31:
Jeg vil gerne takke udenrigsministeren for de mange gode citater, men jeg er ked af, at udenrigsministeren ikke citerede, hvad jeg sagde som afslutning, da vi behandlede B 118: Hvad der interesserer tænksomme danskere i dag, er selvfølgelig ikke, om vi tænkte og handlede rigtigt i 1998, men om vi tænker og handler rigtigt i dag, få timer før krigen starter.
Det synes jeg egentlig er rigtigt sagt.
For situationen i 1998 adskiller sig fra situationen i 2003 på afgørende punkter.
For det første: Situationen i Sikkerhedsrådet var en helt anden.
For det andet: Situationen var dengang den, at våbeninspektørerne ikke kunne komme ind, i 2003 var situationen, at de kunne ikke få lov til at komme ind - en meget væsentlig forskel.
Endelig må jeg da sige, at det er en meget væsentlig forskel, om man bygger op til et pres, som vi gjorde i 1998, eller om man træffer beslutningen på det tidspunkt, hvor krigen er klar til at starte, ikke mindst er det jo afgørende for vurderingen af, hvordan det videre udvikler sig.
Hvad skete der efter beslutningen i 1998?
3 dage efter kunne Kofi Annan indgå en aftale med Saddam Hussein om fornyet våbeninspektion.
Jann Sjursen (KD), 2004-03-31:
Jeg har ikke mange flere kommentarer til spørgsmålet om FE og Folketingets Kontroludvalg, men med hensyn til det principielle ærinde med debatten i dag, som fru Pia Gjellerup også er inde på, vil jeg bare gentage det, jeg har sagt tidligere: Efter vores opfattelse er problemet i denne sag de oplysninger, som jeg bl.a. satte spørgsmålstegn ved tilbage i november, og som hr. Jeppe Kofod nævnte tidligere med henvisning til det forslag til vedtagelse, vi fremsatte dengang.
På baggrund af det, vi ved fra USA, fra England og fra de høringer, debatter og undersøgelser, der er pågået, har Folketinget ikke fået et tilstrækkelig godt beslutningsgrundlag, hverken fra den danske regering eller fra vore nære allierede, og det synes jeg er et kæmpeproblem.
Peter Skaarup (DF), 2004-03-31:
Det er til statsministeren, hvor statsministeren siger, at man vil arbejde for nogle konkrete tilsagn på menneskerettighedsområdet.
Her vil jeg så spørge: Kan statsministeren nævne bare et eksempel på noget af det, som statsministeren nævner vil kunne gøre udslaget i forhold til en ophævelse af våbenembargoen?
Pia Gjellerup (S), 2004-03-31:
Det er fuldstændig korrekt, at i en sådan sammenhæng er det en opgave for Kontroludvalget og andre myndigheder, men det er ikke det, der diskuteres her i dag.
Det, der diskuteres i dag, er, hvilket grundlag Folketinget har haft for at træffe sin beslutning, og
hvilket grundlag befolkningen har haft for at vurdere den beslutning, og i det grundlag formoder vi indgår materiale, der er leveret fra efterretningstjenesterne, også fremmede efterretningstjenester, og fra fremmede nære allierede.
Det er det, man kunne føle trang til at undersøge validiteten af, men der er da intet, der tyder på, at det er frembragt på ulovlig vis.
Tværtimod er der indtryk af, at der via noget, der måske kan kritiseres, er fremlagt noget for os beslutningstagere, som tyder på, at beslutningsgrundlaget ikke stemmer overens med de oplysninger, der reelt er blevet givet til regeringen.