runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-01-18:
Når CD er medforslagsstiller, som det hedder, til det her forslag om hospice, så drejer det sig i realiteten om det problem, der er opstået.
Tre ud af de fire etablerede sagde ja tak.
Kamillianerordenen sagde nej tak, fordi de selv ønskede at have hånd i hanke med visitationen og et par andre ting.
Men i hvert fald er der opstået sådan en skævdeling, og det er jo en hel urimelighed.
Det er søreme svært at sige til dem: Desværre, I var ikke med i et finanslovforlig, så I må vente til en anden god gang, hvor vi vil lægge stemmer til et forlig.
Det synes jeg er den væsentligste problemstilling, som er i det.
Det vil sige, at det menneske, der skal dø, skal være vidende om det. Man skal ville på hospice.
Det er det, der er det væsentlige.
Det er af egen fri vilje, man kommer, fordi det er lige præcis det, man vil, og det er en smal gruppe af patienter, det foreløbig drejer sig om.
På Sankt Lukas ved jeg, man havde 10 senge, og det var utroligt, at de 10 senge kunne slå til, men det kunne de.
Jeg ved, at man opholder sig længere på hospice.
Sundhedsudvalget var ovre at besøge
Sct. Maria
, og dér havde den tid, patienter tilbragte på hospice, ændret sig til en længere periode.
Det kan man jo selvfølgelig også gå ind på, og jeg tror også, man i arbejdsgruppen ser på, hvad det så er for forhold, der gør det.
Der kan jo være mange forskellige forhold.
Så kan vi jo selvfølgelig altid debattere privat/offentlig, og jeg er glad for, man ikke har den hensynsbetændelse mere, som man har haft på privat/offentlig-området.
De private har gjort et udmærket stykke arbejde her.
Jeg kan kun huske ét sted, hvor det gik galt.
Det var i Bjæverskov, og det var med den palliative behandling.
Det er klart, det skal være professionelt arbejde, der bliver udført, for palliativ behandling er også, mener jeg, et speciale i sig selv.
Jeg så i øvrigt gerne, at vi fik et professorat i det i Danmark.
Nu ved jeg godt, at når man nedsætter et udvalg, så kan man have forskellige hensigter med det.
Og jeg tror da, at man har, som jeg har sagt før i dag, en reel hensigt med at få belyst hele området: Hvad har vi af palliativ behandling?
Bare en time?
Så er det, hvad der ligger i hjemmeplejen.
Hvad kan vi tilbyde på hospitalerne osv.?
Det er jo derfor, jeg er så dybt interesseret i, at man så også venter på det for at kunne bruge det som et egentligt stykke værktøj, der kan komme de nye, der gerne vil etablere sig, i møde og hjælpe dem i gang, for behovet er ikke dækket.
Det kan ikke nytte noget, at man har noget under lov om frit valg, for
hvis den enkelte, der skal dø, bor på Fyn, så er man jo ikke interesseret i at komme til Jylland og dø, medmindre det er, fordi man ingen familie har overhovedet, for så ville det være et glimrende tilbud. Kapaciteten på det her område har vi ikke fået udbygget endnu, og de, der gerne vil i gang, står på spring, og alt, hvad de venter på, er, at Folketinget får rettet op på den skævhed, som opstod, da vi gav de fire, som var etableret, en mulighed for at gå ind i lov om frit sygehusvalg.
Anni Svanholt (SF), 2001-01-18:
Jeg har sådan set adskillige gange understreget, at jeg mener, det skal være en offentlig forpligtelse, det skal være skattefinansieret, og at det skal være sammenhængende tilbud, der skal gives.
Det, jeg er optaget af, er, at vi kan sige, at det, man har opnået, er ganske udmærket, men det kan gøres bedre.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-01-18:
Så vil jeg samtidig også bede fru Anni Svanholt om at svare på, om hun ikke er klar over, at det er nonprofitorganisationer, vi taler om.
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-18:
Så vil jeg gerne høre fru Anni Svanholt, om fru Anni Svanholt ikke er enig i, at der aldrig må komme penge mellem en døende og så det tilbud, man har om hospice.
Det er jo netop sådan, at det kunne der gå hen og komme, hvis vi ikke har det antal hospicepladser, som er nødvendige til de her alvorligt syge.
Anni Svanholt (SF), 2001-01-18:
Jeg er udmærket klar over, vil jeg sige til fru Tove Videbæk, at der er faglige vurderinger af de her spørgsmål.
Det, jeg taler om, og som jeg ser frem til, er, at der bliver en drøftelse af forskellige muligheder og tilbud og af, hvad man kan forestille sig i den sammenhæng, og hvor de private organisationer, som her eksisterer, kan indgå.
Tove Videbæk (KRF), 2001-01-18:
Fru Anni Svanholt siger i sin ordførertale, at vi mangler et fagligt grundlag at tage stilling på, og det ser hun frem til at vi får.
Så vil jeg gerne stille fru Anni Svanholt det spørgsmål, om fru Anni Svanholt er bekendt med den vejledning vedrørende kvalitet og en hel masse andre ting på hospiceområdet, og som Sundhedsstyrelsen har udgivet for flere år siden, som omhandler alle områder vedrørende hospice.
Der skal tages hensyn til kvalitet på alle mulige områder.
Denne vejledning indeholder faktisk, hvad man har brug for.
Den er faktisk opfundet vedrørende hospice.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-01-18:
Jeg vil gerne anholde det udtryk, fru Anni Svanholt kom med om, at det var for et fåtal.
Jeg stod jo heroppe og sagde, at med hensyn til Sct. Maria var det amt og kommune, der betalte.
Det andet tilfælde vil jeg gerne holde fast i, nemlig de erfaringer, man har ude på Sankt Lukas og den ildsjæl, man
har lagt i det
Det er helt utrolige resultater, de har haft,
og folk er så tilfredse med det. Man har aldrig spurgt patienter, om de kunne betale.
Så derfor vil det være vanskeligt at gå ind og opgøre, hvor mange der så har penge det ene eller det andet sted fra.
Det har aldrig været et økonomisk spørgsmål.
Det har alene været det menneske, der havde brug for hjælp, der er taget udgangspunkt i.
Anni Svanholt (SF), 2001-01-18:
Jeg kan da kun synes, det er tiltalende, at der er nogen, der har haft mulighed for at betale for patienter, som fru Yvonne Herløv Andersen nævner; men det har jo været et fåtal, kan man sige, der har haft de muligheder.
Vi synes, som jeg her har understreget, at det skal være en forpligtelse, som amtsrådet har, at yde et godt tilbud til døende og uhelbredeligt syge, og vi vil gerne have et sammenhængende og fleksibelt tilbud og ikke et tilbud, som alene handler om nogle enkeltstående private hospicer.
Det er helt i orden, at de enkelte amter laver aftaler med private hospicer, men så indgår det jo også i en helhedsplan fra amtsrådets side.
Det er den model, vi gerne ser, og vi mener, der er basis for at lave sådan et tilbud i ethvert amt.
Ester Larsen (V), 2001-01-18:
Jeg synes, det var meget interessant at høre den tidligere direktør for Kræftens Bekæmpelse pludselig nedtone interessen for hospicer på en helt ny måde i forhold til de tidligere udtalelser.
Når nu den socialdemokratiske ordfører udtaler, at der er god udvikling i hospiceideen, eller noget lignende, så bliver jeg nødt til at spørge, om det ikke er fru Karen Klint bekendt, at de mange hospicegrupper, der sidder rundt omkring i landet, har henvendt sig til Folketinget og tigget og bedt om, at vi får denne her lovgivning på plads, sådan at de kan få etableret de hospicer, som der er så stort et behov for.
Arne Rolighed (S), 2001-01-18:
Der er et klart behov for at forbedre tilbudene til døende, og man kan næppe finde nogen, der mere end jeg ønsker, at døende skal have en omsorgsfuld og kvalificeret behandling og pleje, hvad enten det foregår i eget hjem, på sygehus eller hospice.
Jeg synes derfor, det er nogle rigtig gode tanker, der er lagt ind i dette beslutningsforslag, og jeg vil meget gerne drøfte dem.
Det er dog vigtigt, at vi gør det rigtigt for de døende og ser på indsatsen i et bredt perspektiv, og det er i den forbindelse vigtigt at hæfte sig ved, at mange - og tendensen er stigende - foretrækker at dø i eget hjem frem for på hospice, hvis de kan få en kvalificeret behandling og pleje, som de er trygge ved.
Man skal derfor være forsigtig med ikke at fokusere for ensidigt på etablering af hospicepladser til alle, men huske, at der skal satses på et varieret behandlings- og plejetilbud, der tilgodeser de forskellige behov, som døende har.
Det involverer både amterne og kommunerne, der har som opgave at give døende lindrende behandling og pleje, enten i patientens eget hjem eller på plejehjem kombineret med kortere eller længerevarende sygehusophold og i nogle tilfælde ophold på hospice.
Regeringen har derfor også sammen med Amtsrådsforeningen og Kommunernes Landsforening som opfølgning på finanslovaftalen 2000 vedrørende frit valg til hospice nedsat en arbejdsgruppe, som skal kortlægge den samlede palliative indsats i amter og kommuner samt opstille målsætninger for den fremtidige indsats.
Arbejdsgruppen kommer allerede med sin rapport i løbet af foråret, og jeg så derfor gerne, at vi udskød debatten om hospice, indtil rapporten fra arbejdsgruppen foreligger.
En sådan debat skulle omhandle en bred og varieret behandlingsindsats over for døende med deres forskellige behov.
i terminalfasen, og et andet tema i debatten kunne være støtte i form af hjælpemidler og omsorg for dem, som ønsker at dø hjemme.
Vi kunne også drøfte hospiceteam til smertelindring og anden støtte, og endelig kunne debatten omhandle hospice i murstensform. Jeg vil også gerne lige bruge et øjeblik til et tilbageblik over, hvad der er sat i gang.
For eksempel er der på visse sygehuse etableret hospiceafsnit eller sengepladser samt udgående hospiceteams, bl.a. på Bispebjerg Hospital og Amtssygehuset i Århus, og det ser ud til, at der kommer flere til. Folketinget vedtog med virkning fra 1. juli 2000 at lade tre af de fire eksisterende selvejende hospicer, nemlig Sankt Lukas Hospice, Diakonissestiftelsens Hospice og Sct. Maria Hospice, omfatte af sygehuslovens regler om frit valg.
Dette var en opfølgning på finanslovaftalen for 2000 mellem regeringen, KF, SF og CD, som også fik tilslutning fra Venstre.
Hvor mange det drejer sig om, kunne vi bruge tiden også til at gøre status over.
Selv om jeg er enig med forslagsstillerne i, at vi skal se på hospicemuligheder, synes jeg altså, at vi skal gøre det i forbindelse med en samlet debat, hvor der sigtes mod, at de døende får valgmuligheder, og at de professionelle ikke overtager døden.
Regeringen kan på denne baggrund ikke støtte det foreliggende beslutningsforslag.
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-18:
Jamen jeg vil sige til fru Inger Marie Bruun-Vierø, at netop stereotaktisk strålebehandling, der eksempelvis har fundet sted på Karolinska Sjukhuset, jo har fundet sted i mange år. Der er utrolig mange mennesker, der er blevet hjulpet.
Jeg ville ønske, fru Inger Marie Bruun-Vierø havde været med deroppe og fået en indføring i, hvad det er, man laver i Stockholm.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2001-01-18:
Nu sagde fru Birthe Skaarup selv »veldokumenteret behandling«, og det er her, Det Radikale Venstre siger ja.
Men til det eksperimentelle og det forskningsmæssige, som ikke har været igennem det videnskabsetiske komitésystem, som er et krav, vi stiller til dansk forskning, siger vi nej.
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-18:
Jeg vil spørge fru Inger Marie Bruun-Vierø: Er det overbudspolitik, når man prøver på at hjælpe nogle mennesker ud af en dødsdom, de har fået, og sender dem til en veldokumenteret behandling i udlandet?
Jeg mener det ikke.
Hvad er der galt i det?
Er der ikke noget galt i, at man ikke giver dem det tilbud og lader dem blive her i landet, hvor de ikke kan få nogen behandling?
Er det ikke hasard?
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2001-01-18:
Hvis vi her i Folketinget fortsætter den overbudspolitik, som er trenden, og som dette beslutningsforslag også afspejler, så vil skatten hurtigt nærme sig pari.
Jeg oplever næsten, at vi sidder i et auktionshus, hvor auktionarius råber: Ingen højere?
Jeg kan meddele, at Det Radikale Venstre er stået af.
Vi er ikke rede til at sende patienter til eksperimentel behandling i udlandet, selv om der er eksempler på »lovende resultater.«
Det er et direkte citat fra bemærkningerne til forslaget.
Jeg spørger: Er det 2 eksempler, eller er det 10 eksempler?
Og hvor mange eksempler skal der være på, at det er gået galt?
Også her spørger jeg: Hvad skal vi så med vores videnskabsetiske komitésystem?
Vi ønsker ikke at spille hasard med menneskers liv eller skabe falske håb, det gælder også mennesker med livstruende eller uhelbredelige sygdomme.
Vi ønsker veldokumenterede behandlinger, og der kan det da godt være, at vi skal have nogle bedre definitioner end dem, vi har her, og at grænserne skal flyttes.
Ligeledes mener Det Radikale Venstre, at der fortsat inden for sundhedssektoren er brug for at prioritere inden for en ressourceramme, der ikke er ubegrænset.
Vi er af den opfattelse, at der er områder, der vil blive udsultet, hvis al fokus sættes på livstruede og alvorligt syge, hvis kassen her fuldstændig ukritisk lukkes op.
Jeg synes, det er uværdigt for folkestyret, hvis det bliver sådan.
På den baggrund kan Det Radikale Venstre ikke støtte forslaget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-01-18:
Lovforslaget er en genfremsættelse, og der er sket én ting siden sidst.
Det har ikke været nævnt her i debatten, tror jeg, men det er utrolig positivt, at vi ikke længere skal diskutere kurativ behandling og palliativ behandling.
Vi skal ikke længere separere folk i den gruppe, det kan svare sig at behandle, for de kan blive raske, og så de andre, som skal have en anden form for behandling, som var smertelindrende, altså palliativ.
Det er jeg meget glad for.
Nu er den diskussion begravet, og den har været frygtelig uetisk, og jeg er glad for, at vi ikke har den mere.
Sidst vi behandlede det, sagde jeg, at jeg glædede mig til at se den bekendtgørelse, der kom.
Jeg må sige, at den da også indfrier en hel del af de ønsker, vi havde.
Jeg er egentlig godt tilfreds med den, som den ser ud, og jeg glæder mig til, at den træder i kraft.
Men det, som vi jo diskuterer, er stadig væk: Hvad forstås ved ordet eksperimentel?
Og der har Sundhedsstyrelsen fortalt os, hvad man ifølge dem kan forstå ved det, nemlig ikkedokumenteret behandling.
Så har vi været ude i dét, som jeg synes kan være besværligt, da man jo i Sverige, hvor man har den der extracranielle behandling, ikke betragter det, der foregår på Karolinska, som eksperimentelt.
Det er en del af behandlingen.
Og hvordan i alverden bærer man sig så ad?
Det vil jeg gerne drøfte, altså om vi kan gøre det, og jeg vil meget gerne deltage i den invitation, ministeren har givet.
For det forekommer absurd, at en behandling i et land, der ligger så tæt på os, kan være en del af en behandling til en meget smal gruppe mennesker - hvor det erfaringsmæssigt har gjort gavn, bliver der sagt - men hvor vi har det problem, at der ikke har været ført et egentligt forskningsprojekt.
Så har jeg også lagt mærke til, at efter vi er begyndt på vores eget projekt herhjemme med stereotaksi, har der været behandlet 22, da papiret her blev skrevet, og man regner med, at man kan behandle 50 om året.
Jeg er meget spændt på at se resultatet af de forsøg. Jeg er enig med ministeren i, at det ville være meget godt både for patienterne og for Danmark som sådan med hensyn til den nysgerrighed, der ligger i forskning, hvis man i højere grad kunne foretage eksperimentel behandling herhjemme.
For oftest vil det jo også være en persongruppe, som ikke har så forfærdelig mange fysiske ressourcer, som rejser efter eksperimentel behandling.
Så til allersidst vil jeg sige ja til, at man jo også er nødt til at se på, om det er en dokumenteret behandling, der foretages.
Det vil jeg medgive.
Sidst jeg stod heroppe, nævnte jeg jo, at Kræftens Bekæmpelse havde lovet at betale i en overgangsperiode, fordi patienterne blev sendt ud af landet.
Det er så ikke længere nødvendigt, da man her har påtaget sig det, og det vil jeg sige tak for.
Så der er nogle, der lader ord følge på handling, eller også var det omvendt.
Hanne Andersen (S), 2001-01-18:
Jeg vil da gerne sige, at fru Birthe Skaarup ikke behøver at være i tvivl.
Alle de unge mennesker, der ikke tidligere har fået det her tilbud,
får netop det her tilbud efter ministerens initiativ.
Det er sagt så mange gange i dag, og det står til troende.
Så vil jeg sige: Om 20 mio. kr. er nok, det får vi jo at se.
Vi får jo at se, hvor mange det er, det handler om, men ellers må ministeren jo tage det op i forhandlinger med amterne.
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-18:
Jamen der er da helt klart en åbning i forhold til det, der har eksisteret før.
Det er 20 mio. kr., det handler om.
Det vil så vise sig, hvor meget det rækker.
Det, vi ønsker, er selvfølgelig, at alle de unge mennesker, der ikke før har kunnet få sådan et tilbud, også får det nu; at man informerer læger og sygeplejersker om det
20 mio. kr. er ikke meget.
Jeg mener heller ikke, det var det, sundhedsministeren udmeldte i pressen.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2001-01-18:
Der er ingen tvivl om, at der er nogle eksempler her.
Men der mener jeg så, at man må vise frem: hvor meget er gået godt, og hvor meget er gået skidt?
For vi har jo også et ansvar for mennesker i en meget, meget kritisk situation, og hvis vi så sender mennesker til noget, hvor de måske får en behandling, der gør, at de lever kortere, så er det da i hvert fald ikke noget, som vi kan lægge navn til eller økonomi til. Og det er jo dét, vi ikke ved, og dér mener jeg, at vi udsætter mennesker, der er i en meget, meget svag position, for en risiko, som vi ikke kan forsvare at tage på os.
Hanne Andersen (S), 2001-01-18:
Nu vil jeg så håbe på, at fru Birthe Skaarup denne gang vil høre, hvad jeg siger.
Det er det, ministeren har taget initiativ til med sin bekendtgørelse, der skal træde i kraft den 1. februar.
Så jeg kan ikke se, at ministeren og regeringen ikke imødekommer Dansk Folkeparti også på det her punkt.
Anni Svanholt (SF), 2001-01-18:
Jeg manipulerer ikke.
Jeg henholder mig til, hvad der i øvrigt er sagt fra fagkundskabens side.
Vi har alle her i Folketinget, alle ordførerne, fået henvendelse fra kræftlægerne, som har udtalt sig i forhold til det konkrete projekt på Karolinska.
Det er ikke veldokumenteret, og der er altså faglig uenighed om det.
Det er altså ikke noget, jeg finder på.
Det er noget, jeg henholder mig til.
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-18:
Igen: Fru Anni Svanholt manipulerer, når hun siger, at nogle oplever, at de har fået en god behandling, når det viser sig, at der er nogle, der er blevet raske.
Det er så langt ude i hampen, så jeg synes, at fru Anni Svanholt skulle have lavet
en ny ordførertale til det her forslag.
Anni Svanholt (SF), 2001-01-18:
Jeg vil da gerne tale pænt til hr. Jørgen Winther og sige - jeg har også læst forslaget med stor interesse - at når man mener, at Sundhedsstyrelsen kan vurdere, om noget er eksperimentelt, mener man så i fuldt alvor, at Sundhedsstyrelsen vil være i stand til at foretage den afgørelse uden at henvise til det videnskabsetiske system?
Det er jo ikke sådan, at man i Sundhedsstyrelsen kan sidde og sige: Vi mener, at den dér eksperimentelle behandling er helt o.k. og den dér, den er det ikke.
Vi jo ikke ret meget om den, ja, vi ved nærmest ingenting om det, men vi skal jo sige et eller andet.
Vi har jo på baggrund af grundige debatter vedtaget, at vi har et videnskabsetisk komitésystem - andre lande har noget tilsvarende - og det er dér, man af mange, mange grunde er nødt til at vurdere eksperimentelle behandlinger, for man er nødt til at finde ud af, om det duer eller det ikke duer, og det er altså det system, der er valgt her.
Venstre og De Konservative mener altså og vil faktisk pålægge Sundhedsstyrelsen, at den skulle være i stand til at forholde sig til alle mulige former for eksperimentel behandling uden at have et system, som kan være med til at afgøre det.
Det hænger jo ikke sammen.
Med hensyn til det, fru Henriette Kjær siger om, at jeg siger, at det ikke er et reelt tilbud - det er det, man hele tiden henholder sig til - så er grunden jo, at det ikke er veldokumenteret, at det er virkelig brugbare behandlinger. Jeg kan da ikke afvise, at der er nogle mennesker, der umiddelbart måske oplever, at de får en forbedring.
Men vi bliver altså nødt til at arbejde efter saglig dokumentation, i hvert fald når der er tale om, at det er samfundets midler, der skal stilles til rådighed.
Henriette Kjær (KF), 2001-01-18:
Jeg vil lige starte med igen at slå fast, så vi undgår den manipulation, som fru Anni Svanholt er ude i, at vi bestemt støtter de tiltag, sundhedsministeren tidligere har redegjort for, så absolut.
Så bliver jeg nødt til at spørge fru Anni Svanholt: Hvorfor er det, vi lægger op til i det her beslutningsforslag, ikke et reelt tilbud til patienterne?
Hvorfor er det ikke et reelt tilbud at få en behandling på Karolinska, som kan være livsforlængende for en patient?
Hvorfor er det ikke et reelt tilbud for en patient at få et tilbud om at komme til Tyskland, hvilket kan betyde, at livet forlænges med den behandling, man har fået der?
Jørgen Winther (V), 2001-01-18:
Jeg må sige, at fru Anni Svanholt fortsætter med at manipulere, men alligevel er jeg glad for, at fruen deltager i debatten, for her får vi nemlig afsløret, hvor let det, som regeringen går hen og lover her, er.
Hverken De Konservative, Venstre, Dansk Folkeparti eller øvrige partier er modstandere af det, som regeringen nu har foreslået, nemlig de 20 mio. kr. til forskningsmæssigt samarbejde og behandling.
Det er da udmærket.
Det, vi bare synes, er, at det er for sølle, det er for ringe, og det skulle være meget, meget mere vidtrækkende.
Det er jo sådan, at det kun er ganske få patienter, der kommer til at bruge denne her ordning, vi foreslår, og så skal der være hele det her forskningsmæssige apparatur først!
Vi synes, det er vigtigt, at den enkelte patient har mulighed for at vælge, hvor patienten vil hen, og så skal Sundhedsstyrelsen vurdere, om det er fornuftigt.
Jeg håber, fru Anni Svanholt snart har læst det her, for vi har debatteret det i Folketinget i 5 år.
Anni Svanholt (SF), 2001-01-18:
Først til hr. Jørgen Winther: Jeg kan ikke helt forstå, hvorfor Venstre og De Konservative er så stærke modstandere af den ordning, som faktisk kan blive en realitet og snart kan blive startet, for dér er jo muligheder for, at man netop kan komme ind i et forløb, hvor der er tale om forskningsmæssig behandling, og hvor det skal foregå efter de principper, som man arbejder med inden for de videnskabsetiske komiteer.
Når forslagsstillerne tilsyneladende nu her i dag så stærkt betoner, at der altså ikke er frit slag, men at det er Sundhedsstyrelsen, der skal gå ind og vurdere, hvorfor i alverden vil man så ikke acceptere, at det er i de rammer, der nu er fastlagt, at man kan vurdere det?
Dermed giver man jo de mennesker på tryg vis mulighed
for at medvirke i forskningsmæssigt øjemed
, så man ikke bare sender nogle mennesker af sted og siger, at alt skal kunne lade sig gøre.
Man ved ikke, hvad der sker med de mennesker.
Det synes jeg ikke er at gøre syge mennesker en tjeneste at stille så vidtgående forslag.
Så må jeg sige til fru Henriette Kjær, som vist egentlig ikke stillede mig et egentligt spørgsmål, men måske nærmere kom med en fornærmet kommentar, at jeg opfatter altså i den grad det her forslag på den måde, at man netop prøver at give nogle syge mennesker noget, som ikke er et reelt tilbud, og man ser jo fuldstændig bort fra det ansvar, man har i forhold til økonomi.