runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thomas Adelskov (S), 2000-12-05:
Jeg skal spørge fru Tove Videbæk, om hun ikke synes, hun har fået tilstrækkelig mange tilkendegivelser om holdninger i denne her sag fra talerstolen, for jeg synes at have registreret, at samtlige ordførere, der har være oppe, netop har støttet den grundholdning, der har været bag ved forslaget: at beskytte børn imod skadelige sider, også på Internettet.
Så skal jeg spørge fru Tove Videbæk: Er det rigtigt, og synes fru Tove Videbæk, at det er rigtigt, at vi skal lovgive om noget, som man i dag løser lokalt, og som man ikke har bedt Folketinget om at komme med ekstra lovgivning omkring for at forstærke løsningerne? Og ville det ikke være en idé, hvis vi her i Folketinget i stedet for at lovgive om alt muligt gik ind og understøttede og klappede i vores hænder og gav et skulderklap til de skoler, biblioteker og institutioner, som har tacklet problemet ude omkring?
Tove Videbæk (KRF), 2000-12-05:
SF's ordfører har ret i, at jeg synes, at IT er fantastisk og meget spændende.
Jeg har selv en søn, der arbejder i branchen nat og dag, så jeg får tudet ørerne fulde med alt, hvad det kan og ikke kan.
Så jeg er stadig væk sikker på, at der findes en løsning, hvis man vil nok.
Til Socialdemokratiets ordfører vil jeg sige: Jo, vi har hørt holdninger, men der er noget, der hedder at prioritere, og hvad vejer mest for os i det her: Vejer den holdning, at vi vil beskytte vores børn, mest, eller vejer den holdning, at der skal være frit spil, mest?
Hvad vejer mest?
Det er den prioritering, der kommer til udtryk i det, vi finder ud af i sidste ende.
Så bliver jeg spurgt omkring lovgivningen, om man skal lave lovgivning vedrørende noget, som man løser lokalt.
Det her forslag kommer jo netop på grundlag af, at man ikke løser det.
Derfor mener jeg, det er en god løsning, som er i det forslag, der ligger på bordet i dag.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-12-05:
Jeg synes, det er vigtigt, at vi holder fast i, hvad forslaget drejer sig om.
Det drejer sig om en teknisk løsning
Selvfølgelig kan det lade sig gøre at lukke stort set alle sider, hvis man vil det.
Det kan man teknisk set godt gøre.
Spørgsmålet er, om man kan bygge kriterier ind, der er fine nok til også at skelne mellem det, man vil lukke for, og det, man ikke vil lukke for.
Det er det, der er problemet, og jeg synes ikke, Kristeligt Folkeparti ved fru Tove Videbæk tager nok stilling til det.
Det er alt for let bare at sige: Det kan lade sig gøre. Vi kan lukke det hele, det er da ikke noget problem, selvfølgelig kan vi det.
Men kan vi lukke det på en sådan måde, at vi også får trukket den grænse, vi godt vil trække?
Det er det, der er spørgsmålet.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-12-05:
Jeg har da en oplevelse af, at vi alle sammen vil markere os, om vi hedder CD eller DF, så det er ikke noget overraskende for nogen som helst her i salen.
Forslaget, hr. Frank Dahlgaard kom med, handlede om blade i kiosker, tv-udsendelser, biblioteksudvalg af materialer, dvs. Internet, og det var dér, at det var altomfattende, og at det ikke var konkret.
Det var som - ja, hvad skal jeg sige?
Knud Erik Hansen (SF), 2000-12-05:
Jeg vil godt anfægte, at fordi man har en teknisk dims, så skal der findes tekniske løsninger.
Det er rent faktisk sådan, at det, vi oplever med IT rundt omkring, også i virksomheder og andre steder, er, at de løsninger, man skal have, ofte ikke er tekniske, men i virkeligheden er organisatoriske og sociale løsninger, man skal have for at klare den nye måde, IT går ind i vores hverdag på.
Så jeg vil synes, det var enormt farligt, hvis vi tager det her problem - som er et reelt problem, vi skal gøre noget ved - og alene fokuserer på tekniske løsninger.
Det kan godt være, de kan være en del af løsningen i en eller anden udstrækning, jeg vil ikke udelukke, at de godt kan bidrage, men hvis det her skal løses, skal vi have fat i en hel masse andre ting også, og det vil være meget skævt, hvis Folketinget alene fokuserer på tekniske løsninger.
Den videre diskussion vil jeg så godt være med at diskutere: Er der andre måder at tage fat på det her på, netop nogle sociale løsninger, forholdet mellem voksne og børn, små ting, som vi nævnte før med, hvordan man opstiller computere i rummet, altså hvordan man fungerer generelt på et bibliotek i forhold til, hvad man kan se og hvad man ikke kan se ...
Egil Møller (DF), 2000-12-05:
Som jeg har givet udtryk for heroppe fra talerstolen, har Dansk Folkeparti og jeg sympati for det forslag, der er kommet fra CD, men der er stadig væk noget, der undrer mig, det er, at man den 16. november i år - det er jo ikke lang tid siden - stemte imod et lignende forslag fra hr. Frank Dahlgaard.
Og jeg har et par gange citeret, hvad det var, man stemte imod.
Er det, fordi man i virkeligheden er for, men når det kommer fra andre her i salen, stemmer man ikke for det?
Det skal altså komme fra partiet selv for at få opbakning og støtte.
Jeg forstår simpelt hen ikke sammenhængen i det.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-12-05:
Jeg vil sige til Socialdemokratiets ordfører, hr. Thomas
Nej, det gør man ikke.
Når man spørger børn, om de har set eller oplevet noget på nettet, som de ikke synes var behageligt, så siger ni ud af ti: Ja, vi har set porno, det var klamt, og så skyndte vi os væk derfra.
Det vil sige, at det problem ikke er løst.
Det er ikke løst, når jeg kommer på Gladsaxe Børnebibliotek og konstaterer, at der har siddet børn dagen før mig og surfet og set porno.
Så det problem er ikke løst.
Hr. Knud Erik Hansen nævner, at det måske ikke er en teknisk løsning, vi skal arbejde hen imod.
Det er meget muligt.
Jeg håber, at vi finder en løsning, der er til glæde for børn i denne sammenhæng.
Hr. Egil Møller nævnte, at vi stemte imod et forslag fra hr. Frank Dahlgaard for knap en måned siden.
I øvrigt var jeg heroppe og holde en lille tale i forbindelse med hans forespørgsel nr. F 10. Da sagde jeg: Forslaget er altomfattende, der er ikke noget konkret, lad os arbejde konkret på enkelte områder, så vil jeg gerne se på det.
Og det er også mit bud i dag.
Egil Møller (DF), 2000-12-05:
Jeg kan såmænd udmærket huske, at fru Lone Yalcinkaya nævnte, hvorfor man ikke kunne stemme for det forslag, men så vidt jeg kan se, var det tydeligt afstemt og forklaret, hvad det var, man skulle stemme om.
Jeg har to gange i dag citeret, hvad forslaget gik ud på, og for mig at se, er debatten i dag sådan, at CD naturligvis burde have stemt for det; men jeg tror, det er noget med, at man gerne vil profilere sig, at man fra CD's side godt vil markere, at man er med i debatten.
Når man står her på talerstolen, skal man referere korrekt, hvad der er foregået.
Jeg vil godt citere, hvad forslaget gik ud på:
»Folketinget pålægger regeringen inden den 1. marts 2001 at tage de nødvendige initiativer, som gør det muligt for børn og forældre i Danmark at undgå at blive konfronteret med pornografiske billeder i offentlige rum, herunder bl.a. på Internettet og ukodede tv-kanaler.«
Det var, hvad Folketinget skulle stemme om.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-12-05:
Det var nu ikke hensigten.
Men hvis jeg nu ikke tager fejl, så mener jeg, der findes regler om, hvordan og hvorledes der skal være udsendelser af pornografisk indhold.
Arne Melchior (CD), 2000-12-05:
Af hensyn til dem, der lytter her i salen eller andetsteds ude i landet, synes jeg lige, at det ikke skal stå uimodsagt, at Folketinget tildeler statsborgerskab på samlebånd, som hr. Nødgaard sagde.
Det er naturligvis ikke tilfældet, men Folketinget tildeler statsborgerskab efter loven og regler og aftaler og grundig behandling.
Det fremgår jo også af den omstændighed, at de ændringsforslag, som Dansk Folkeparti har stillet, jo ikke angår tusindvis af mennesker, ergo er de fleste af de sekstusinde og noget, som er på loven, jo altså også omfattet af Dansk Folkepartis velvilje, og derfor kan der slet ikke være tale om samlebånd.
Så skal jeg endelig tilføje, at det at få dansk statsborgerskab ikke er nogen kvalitetsbetegnelse.
Jeg har sagt det før, men jeg ønsker at gentage det: Ligesom hr. Nødgaard og jeg ikke er blåstemplet som særlige kvalitetsmennesker ved at have fået vores statsborgerskab i vuggegave, så er der altså ikke tale om et kvalitetsstempel.
Thomas Adelskov (S), 2000-12-05:
Ja, jeg synes jo, det er vigtigt i denne her sag, at vi ikke taler os fra hinanden, men derimod, hvis det er muligt, taler os ind til hinanden, og derfor synes jeg også, at det er vigtigt, at signalerne her fra debatten i dag, som også fru Lone Yalcinkaya siger til sidst i sin ordførertale, går i retning af, at vi sender det signal til skoler, til biblioteker og andre institutioner, at vi tager problemet alvorligt, og at vi håber, de gør det samme.
Det er jo ikke det samme som at mene, at vi i Folketinget skal gå ind og lovgive om noget, man lokalt så udmærket løser.
Jeg skal spørge fru Lone Yalcinkaya, om hun er opmærksom på, at Danmark via EU er med i et program af 25. januar 1999, en vedtagelse af en flerårig EF-handlingsplan til fremme af mere sikker anvendelse af Internettet ved bekæmpelse af ulovlig og skadelig indhold på globalt net.
Det er et program, der er bl.a. er med til at yde støtte til Red Barnet, som også arbejder omkring netfiltre.
Så der sker altså noget her på området, og der er programmer, der er muligheder, og der er initiativer i gang, som man på en skole eller et bibliotek kan bruge, hvis man er interesseret.
Egil Møller (DF), 2000-12-05:
Den tekniske udvikling går jo forrygende stærkt, og det har flere ordførere før mig også været inde på.
Og man må vel indrømme, at denne udvikling så også har sine skyggesider.
Det er i det lys, jeg forstår at forslagsstillerne har fremsat dette forslag om at begrænse børns påvirkning fra skadelige internetsider i det, man kalder det offentlige rum. Når børnelæger, psykologer og pædagoger udtaler, at det er direkte skadeligt for børn at blive konfronteret med hård porno, psykisk terror og vold, som en surfing på Internettet er i stand til at fremskaffe, jamen så har vi politikere et ansvar for at begrænse denne surfing på Internettet, når computerne er opstillet i offentlige institutioner, hvortil der er almindelig adgang.
Teknologien muliggør, at der kan opstilles netfiltre, som vil begrænse adgangen til internetsider med et bestemt indhold.
Forslagsstillerne henviser til, at man i USA og England har besluttet at bruge netfiltre i offentlige institutioner.
Så vidt jeg ved, gælder det også Norge og Island.
Dansk Folkeparti kan støtte beslutningsforslaget, når det begrænser sig til det såkaldt offentlige rum.
Inden for hjemmets fire vægge må det være forældrenes ansvar.
Som sagt støtter Dansk Folkeparti beslutningsforslaget.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-12-05:
Nu prøver jeg at gøre det ret kort, da det er usædvanligt, at man tager korte bemærkninger, når det er et forslag af slagsen her.
Den sidste taler nævnte, at det ikke skulle være muligt rent teknisk, fordi det rigtige system ikke fandtes, og det at sortere på billeder og tekstfiler kunne være mangelfuldt og ikke fungere optimalt.
Her vil jeg referere til de oplysninger, jeg indhentede så sent som i går, og som går ud på, at man faktisk kan søge på andet end billedanalyse og tekst.
Man kan også søge på metatekst og keywords, som disse hjemmesider markedsføres under, og det skulle faktisk være fuldstændig sikkert.
Poul Nødgaard (DF), 2000-12-05:
Nu ligger det jo sådan, at det i Danmark er grundlovssikret, at man for at få et dansk statsborgerskab skal via Folketinget.
Det er derfor, vi behandler lovforslaget her, det står jo tydeligt og klart i grundloven.
Når jeg brugte udtrykket, at man tildeler det på samlebånd, så har jeg overhovedet ikke fortrudt det.
I hvert fald normalt tænkende danskere vil udlægge det sådan, at det vil køre derudad, når man tre gange om året får et lovforslag indeholdende 6.000-7.000 personer pr. gang, altså ca. 17.000-18.000 om året pr. folketingsår, og at de, der rejser ind i landet, fremover nogenlunde er det samme antal.
Det er altså en form for samlebåndsmentalitet, at man gør det på den måde, hvad enten man kan lide udtrykket eller ej.
Hvis hr. Arne Melchior hørte efter, hvad jeg sagde før til justitsministeren, så sagde jeg: Justitsministeren har frataget os muligheden for at stille flere ændringsforslag end dem, vi har stillet, fordi vi ikke kan få de oplysninger, som vi skal have.
Det er og bliver sagen i en nøddeskal,
vil jeg sige til hr. Melchior.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2000-12-05:
Hensigten med dette forslag er at udjævne den store økonomiske forskel, der er på at adoptere et barn og på at få et barn ved kunstig befrugtning.
Den kunstige befrugtning foretages af det offentlige sundhedsvæsen og er derfor gratis for den barnløse familie, men bestemt ikke for det offentlige.
Ved adoption er det derimod familien, der selv skal afholde en stor del af udgifterne. Så tanken med forslaget er, som det allerede er sagt flere gange, at enten skal der indføres brugerbetaling for kunstig befrugtning, eller også skal det være gratis at adoptere. Jeg vil ikke i dag kaste mig ud i den problemstilling, der handler om brugerbetaling, men koncentrere mig om, hvorvidt det skal være gratis at adoptere.
Så længe der er børn, der mangler adoptanter, er det Det Radikale Venstres holdning, at der skal være så få barrierer som muligt for adoption.
Selvfølgelig taler hensynet til børnenes tarv for, at adoption skal være forbundet med visse procedurer, der i videst muligt omfang skal sikre, at forældrene magter opgaven, men om der også skal være en økonomisk barriere kan diskuteres, og meget kunne tale for, at det er det offentlige, der afholder de udgifter, familierne har i dag, for at ligestille adoptanterne med familier, der modtager kunstig befrugtning.
Men, men, men hver gang det offentlige skal have penge op af lommen, skal man være sikker på, at formålet bliver fremmet.
Det Radikale Venstre erkender, at økonomien er en faktor, men vi er ikke overbevist om, at en offentlig finansiering af adoption vil kalde ret mange flere adoptanter frem, da det langtfra er den eneste faktor, der er i spil, når forældre ønsker kunstig befrugtning.
Desuden har tidligere erfaringer med at hæve adoptionsydelsen vist, at det samtidig har medført stigninger i de samlede adoptionsudgifter. Hertil kommer, som det også er sagt, at der ikke er sat penge af til formålet på finansloven, så Det Radikale Venstre støtter ikke forslaget på det foreliggende grundlag, men vi ser da frem til at drøfte problemstillingen i udvalget.
Søren Kolstrup (EL), 2000-12-05:
Da vores sundhedspolitiske ordfører, hr. Frank Aaen, ikke kan være til stede, skal jeg tilkendegive følgende: For Enhedslisten er det meget vigtigt, at det bliver
så billigt som muligt at adoptere, fordi det er uhensigtsmæssigt, at menneskers privatøkonomi begrænser deres mulighed for at opdrage et barn, som ellers ikke ville have udsigt til en god tilværelse.
Enhedslisten er enig i, at det er uheldigt, at mulige adoptanter går igennem den psykiske belastning, det er at få kunstig befrugtning og anden hjælp på fertilitetsklinikker - der er nemlig også andre teknikker - hvis de ville have valgt adoption i en situation, hvor det var billigere.
Men Enhedslisten mener samtidig, at kunstig befrugtning ligeledes skal være så billig som vel muligt, sådan som det til dels er i dag, og det er vigtigt for os at slå fast, at vores støtte til en udjævning af forskellen i udgiften ikke betyder, at vi støtter, at fertilitetsbehandling, herunder kunstig befrugtning, kan blive dyrere.
Men vi er enige i det synspunkt, at der skal være så få barrierer som vel muligt for at kunne få de mulige adoptanter frem.
Tom Behnke (FRI), 2000-12-05:
I forbindelse med tidligere behandlinger her i Folketinget af spørgsmålet om kunstig befrugtning har vi fra Frihed 2000's side flere gange foreslået, at man indførte en brugerbetaling, vel at mærke en brugerbetaling, som under ingen omstændigheder måtte overstige de faktiske udgifter, således at der ikke bliver tale om en skat, men udelukkende om brugerbetaling. Derfor er vi i Frihed 2000 af den opfattelse, at det er helt fint, at vi på den måde laver en tilnærmelsesvis udjævning af forskellen mellem pars udgifter til kunstig befrugtning og adoption.
Så en 100 pct. udligning på den måde kan vi ikke være med til. Så er der så også den mulighed, kunne jeg forstå på forslagsstillerne i en kort bemærkning her fra talerstolen, hvor fru Tove Videbæk var inde på, at forslaget også kunne tolkes på den måde, at begge muligheder blev gjort gratis.
Og her vil jeg nok sige, at hvis beslutningsforslaget på den måde er så udsvævende, at vi, når vi skal stemme ved anden behandling, ikke ved, hvad det er, vi køber, så er det lidt tvivlsomt, hvor vores stemme vil komme til at ligge til den tid. Jeg tror, det er ret vigtigt, at vi, inden vi når til en anden behandling, er enige om, hvis der er flertal for forslaget her, hvad det så er for en model, man ønsker.
Om ikke andet er det jo også helt urimeligt over for regeringen at sætte regeringen til at lave et lovforslag, som regeringen dybest set er imod, og så derefter give regeringen den opgave at finde ud af at definere, hvad Folketinget ønskede. Så det, der må være et krav, er, at inden vi når til en anden behandling, er Folketinget - det eventuelle flertal, der er i Folketinget - enig om, hvordan det her skal udmøntes, hvordan man ønsker, at udjævningen kommer til at ske.
Her er vores indstilling til forslaget altså, at det er helt fint, at vi laver en brugerbetaling på kunstig befrugtning, men ikke en brugerbetaling, der bliver højere end de faktiske udgifter, og det er ikke engang sikkert, at den behøver at være så høj som de faktiske udgifter.
I øvrigt kan det jo også i nogle tilfælde være ganske vanskeligt at definere lige præcis, hvilke udgifter der går med, og hvilke udgifter der ikke gør.
Men en eller anden form for brugerbetaling har vi bestemt ikke noget imod, det har vi selv foreslået tidligere, og vi støtter gerne beslutningsforslaget, hvis det er det, der bliver konklusionen.
Sandy Brinck (S), 2000-12-05:
Først vil jeg godt sige til fru Videbæk, at når fru Videbæk lægger så afgørende vægt på vejledning, så må det være forbigået fru Videbæks opmærksomhed, at der faktisk i den nye adoptionslov ligger både informationsmøder og kurser.
Så den del skulle der være taget hånd om. Så er jeg meget enig i de betragtninger, hr. Tom Behnke gjorde sig i forhold til, hvor diffust beslutningsforslaget er, og jeg vil godt bede fru Videbæk bekræfte, at vi efter den her behandling kan konstatere, at det bliver meget vanskeligt at finde en bred tilslutning til en model: Der er folk, der ønsker brugerbetaling på kunstig befrugtning; der er folk, der ønsker tilskuddet øget, og der er såmænd også nogle, som ønsker en helt ny struktur.
Det er en meget vanskelig opgave at løse. Samtidig vil jeg godt spørge fru Videbæk, om fru Videbæk mener, at valget mellem kunstig befrugtning og adoption alene afgøres af økonomi.
Jeg synes, det kom til at lyde lidt sådan.
Og jeg synes også, at fru Videbæk skal have lov til at forklare det om at betale alle omkostninger, om fru Videbæk kan bekræfte, at der er masser af omkostninger, som vi ikke har kontrol over, som donorlandene faktisk bestemmer via deres krav.
Tove Videbæk (KRF), 2000-12-05:
Til fru Sandy Brinck vedrørende vejledningen: Her kan jeg oplyse, at forsker og læge Lone Schmidt, Institut for Folkesundhedsvidenskab, erkender problemstillingen: at den her vejledning ikke findes, hvor den bør findes.
En anden oplysning har jeg fra en sygeplejerske på området, og flere andre har mundtligt fortalt, at vejledningen findes simpelt hen ikke.
I en tv-udsendelse i sidste uge var der flere par, som også nævnte, at de ikke havde fået oplysning om muligheden for adoption på det tidspunkt, hvor de stod og skulle vælge, hvad der skulle ske i deres barnløshedssituation.
Det er helt klart.
Men der er adskillige, som også har været i deputation i Sundhedsudvalget, som har nævnt for os, hvor urimeligt det er, at mange er tvunget til at forsøge kunstig befrugtning først, fordi de simpelt hen ikke har råd til at betale de 100.000 kr.
Sandy Brinck (S), 2000-12-05:
Nu er den nye lov om adoption jo ikrafttrådt for ganske nylig, så det er muligt, der er nogle i en tv-udsendelse, som i et historisk perspektiv ikke er mødt med informationskurset, men jeg skal gerne sørge for at give fru Tove Videbæk datoerne for, hvornår de kommende informationsmøder er rundtomkring i regionerne.
Fru Tove Videbæk svarede ikke på det spørgsmål, som gik
på, at vi faktisk ikke har hånd i hanke med en ganske betragtelig del af omkostningerne for adoptanter
Jeg står med en skrivelse fra Adoption og Samfund, som er givet til Retsudvalget, hvor de nævner, at op mod 80 procent af adoptanterne faktisk står med udgifter i forhold til at afhente børnene, hvor man i en vis tid skal være i donorlandet, og at den udgift alene ligger på op mod 45.000 kr.
Det synes jeg bare, man skal have med i sine betragtninger, når man her fra talerstolen slår ud med armene og siger, at det måske skal være fuldstændig gratis at adoptere.
Det er altså nogle voldsomme udgifter, man bevæger sig rundt med.
Tove Videbæk (KRF), 2000-12-05:
Derfor er det også netop, at vi siger, at adoption faktisk er blevet et privilegium for de bedrestillede, sådan som det er nu, og derfor ønsker vi, at udgifterne til adoption simpelt hen skal sættes ned.
Vedrørende vejledning osv. er jeg meget glad for, at fru Sandy Brinck vil vise mig og fortælle mig, hvad der er kommet frem, for alle dem, som jeg har kontaktet om det her, mener, at der er stor mangel på vejledning rundtomkring.
Sandy Brinck (S), 2000-12-05:
Det skal også være min sidste kommentar.
Jeg vil sige til fru Tove Videbæk, at det blot var for at slå fast, at der faktisk i omkostningerne ligger en ganske betragtelig del, som vi ikke kan styre, og derfor, hvis det er sådan, vi siger, at det skal være fuldstændig gratis, så kan det her altså løbe meget, meget løbsk.
Men jeg synes ikke, vi skal tale os længere fra hinanden. Jeg sagde til indledning: Jeg synes, vi skal kigge på tilskuddet til adoption, for jeg er udmærket klar over, at her er der faktisk nogle ret voldsomme udgifter, og der er også en stigning i forhold til, hvad vi tidligere har set.
Men der ligger altså også den store andel af udgifterne, som vi ikke kan styre, og som formidlingsorganisationerne ikke kan styre.
Derfor skal vi passe på med bare at åbne alle sluser.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-12-05:
Jeg vil sige, at jeg synes, der er mange forskellige meldinger på, hvor sikre de systemer er.
Grundlæggende baserer de sig jo på ord eller analyse af billeder, og det er jo egentlig simple maskiner. Hvis Storm P. havde været her og kunne have lavet en tegning, tror jeg godt, han kunne have fået en sjov tegning ud af, hvorledes man laver sorteringer.
Men det er jo ikke spor mystisk. Man sorterer på ord og kan også gøre det på analyser af grafik, og her kan man ikke ramme med generelle søgekriterier.
Jeg har hørt om bibliotekarer, som rent manuelt prøver at gå ind og se, hvilke hjemmesider der nu bliver søgt, og så lukke for dem, og selv her var det svært at ramme præcist.
Enten laver man kriterierne så strenge, at man lukker af for relevant information, eller også slækker man lidt på kravene, og så er det klart, at systemet ikke har den virkning, man ønsker.
Tove Videbæk (KRF), 2000-12-05:
Jamen jeg er da meget glad for, at Socialdemokratiet ønsker at snakke sammen om at finde en model, en løsning på den her store opgave.
Det synes jeg da ville være meget positivt.
Men så kan jeg til oplysning også sige, at formanden for Adoption og Samfund fortæller, at hvis staten skulle bære de totale udgifter til adoption, som de er i øjeblikket, så ville det være en udgift på 35 mio. kr. om året til adoption.
Det er de totale udgifter, som man vurderer det nu i Adoption og Samfund, mens udgifterne p.t. pr. år til gunstig befrugtning er 80 mio. kr.
Den udgift ville jo sikkert falde betragteligt, hvis man gav noget mere til adoption, eller hvis man udjævnede den økonomiske forskel.