Helga Moos (V), 1999-05-19:
Med det her forslag til ændring af direktivet om udsætning af GMO'er i miljøet synes jeg, der er lagt nogle fornuftige rammer for udsætning og markedsføring.
Ser man på formålet med forslaget, er der gode intentioner i det.
Det er fornuftigt, at de procedurer, der skal anvendes, skal stå i rimeligt forhold til den pågældende risiko, at der er proportioner.
Det er fornuftigt, at man vil fremskynde de administrative procedurer, det er fornuftigt med en fælles risikovurdering og ensartede beslutningsprocesser, og det er fornuftigt med et højt beskyttelsesniveau, når det gælder sundhed og miljø.
Jeg synes, at forslaget bærer præg af, at man i EU er indstillet på, at GMO'er er kommet for at blive.
Vi finder, at opsplitningen i en mere omfattende standardprocedure og den forenklede procedure er et
fremskridt.
Det er vigtigt, at vi, som ved standardproceduren, tænker os grundigt om, hver eneste gang vi giver tilladelse til et nyt produkt, men det er lige så vigtigt, at det ikke går over i hysteri.
Når vi ved, at vi her står med et produkt, der opfylder de og de kriterier, kriterier, som Kommissionen vil fastsætte, og kravene til oplysning er opfyldt, så skal tilladelsen kunne gives enkelt og rutinemæssigt.
I de tilfælde, hvor GMO-teknikken er bragt i anvendelse til at lave nye sorter, der med tålmodighed kunne være fremkommet ved helt almindelig krydsning, eller når det er de GMO'er, der nærmest er kopiprodukter af noget, der én gang er risikovurderet, så behøver de ikke at være underlagt den samme strenge procedure, som skal tages i anvendelse, når det gælder nye tiltag på GMO-området. At der kun gives tilladelse til markedsføring for et vist åremål er o.k., ligesom det er o.k., at der er indført en overvågningsrapport.
På den måde har vi et redskab til at opsamle erfaringer.
Er der ingen problemer, kan fornyelsen ske rutinemæssigt.
Jo mere viden, vi opsamler, jo bedre, vi kan håndtere teknikken, jo bedre er det, og når vi ad åre bliver helt fortrolige med teknikken, kan vi jo bare ændre direktivet igen.
Når det gælder forslag til mærkning, er det fuldt tilstrækkeligt med »dette produkt kan indeholde GMO'er«, eller »dette produkt indeholder GMO'er«.
Så kan jeg gennem min efterspørgsel være med til at fremme produktionen af de varer. Så har jeg to spørgsmål til ministeren.
Jeg vil gerne spørge: Hvem skal i Danmark sikre, at mærkningen er korrekt?
Jeg kan se, at man åbenbart ikke forventer, at kontrollen med mærkningen vil koste noget.
Det andet spørgsmål drejer sig om offentlighedens inddragelse.
Hvem er offentligheden?
Er det nogle hundrede millioner EU-borgere, der hver især i forbindelse med en medlemsstats behandling af ansøgninger kan fremsætte bemærkninger til Kommissionen, der så skal fremsende dem til samtlige medlemsstater?
Er det overhovedet håndterbart?
I hvert fald kan jeg se, at med den model gælder det om, at vi får organiseret nogle tilhængere af GMO-teknologien
, så det ikke kun bliver de teknologiske bagstræbere, der kommer til at føre ordet, når ansøgninger bliver sendt til høring. Men det er så en anden opgave.
Den behøver ministeren ikke at tage stilling til.
Så alt i alt: Rammerne er gode, og så bliver opgaven at få udfyldt rammerne på en sådan måde, at fornuftig risikovurdering ikke bliver fejet til side, fordi nogle grupper kan se en interesse i at mobilisere borgernes eksistentielle angst som værn mod fornyelse.