runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Carsten Hansen (S), 2005-06-14:
Jeg må sige, at jeg beundrer Venstres evne til at have fuld tillid til, at det her nok skal løse sig selv.
Det virker, som om man kaster specialundervisningen op i luften og håber på, at den lander på benene.
Vi taler om, at der er 4.400 børn, der er omfattet af den vidtgående specialundervisning.
Det er børn, som også er omfattet af de sociale områder, og jeg spørger mig selv, hvorfor de 4.000, altså 90 pct. af børnene, ikke skal omfattes af en objektiv finansiering, hvilket er en sikkerhed for, at der er udvikling, og at fagligheden er til stede.
Man flytter jo kapaciteten fra 14 amter, der har ansvaret i dag, til 98 kommuner.
Hvordan kan man sikre sig, at fagligheden er til stede, at der er bufferkapacitet, og hvordan kan man sikre sig, at der er udvikling for de forældre og de børn, som har det her store problem, at de har brug for en helt særlig indsats?
Det er mig komplet uforståeligt, at man ikke har sikret de her mange børn med vidtgående M051S44234589KAJE.FM.FM Page 4573 Tuesday, November 8, 2005 5:59 PM handicap og behov for specialundervisning en objektiv finansiering, men har overladt det til kommunerne at blande det med huller i vejen, sygehuse, efterbehandling osv.
Det forstår jeg ikke.
Tina Nedergaard (V), 2005-06-14:
Nu var det en lidt pudsig kommentar, hr. Carsten Hansen kom med til sidst, nemlig at man skulle blande det med huller i vejen, sygehuse, efterbehandling og alt muligt andet.
Situationen er jo den, at i prioriteringen i amterne i dag indgår også andre områder end den vidtgående specialundervisning.
Det, der sker her, er, at flere ordførere, hr. Carsten Hansen deriblandt, vil prøve ligesom at godtgøre, at idealsituationen er den, vi har i dag.
Men situationen er jo den, at der ikke er den store retssikkerhed for unge mennesker eller voksne, som har brug for vidtgående specialundervisning.
Det er ikke sådan, at man kan sige, der er en garanti for, at der til enhver tid er en plads til rådighed på grund af det objektive finansieringsansvar.
Tværtimod.
Carsten Hansen (S), 2005-06-14:
Fru Tina Nedergaard må da medgive mig, at det går ind i kommunernes samlede budget, at det er dem, der skal prioritere, og at fagligheden, hvad angår sagsbehandlerne, spredes fra 14 til 98 kommuner.
Den faglighed, der i dag eksisterer i et sygehussystem og i amterne – alene i Fyns Amt ved jeg at man har 163 personer ansat til at rådgive på det område – skal spredes til 98 kommuner.
Af alle organisationer, ved alle de høringer, vi har været til, og af alle de mange deputationer er det blevet sagt, at selv en kommune med 80.000 indbyggere vil have op til fem autister om året, der er svært handicappede.
Det er altså den sagsbehandler, som måske møder en autist hvert tredje eller fjerde år, der skal rådgive og vejlede de her forældre.
Derfor er det for os uforståeligt, at man for det første ikke har lavet de samme regler på socialområdet som på specialundervisningsområdet, og at man for det andet ikke har sikret den objektive finansiering, altså sikret pladserne, og at ekspertisen er til rådighed.
Det er uforståeligt, at Venstre tør kaste hele det system op i luften uden at have sikkerhed for, at fagligheden, ekspertisen og bufferkapaciteten er til stede.
Tina Nedergaard (V), 2005-06-14:
Det, der jo fremgår, er, at de regionale udviklingsråd og kommunerne i tæt samarbejde vil følge området frem til 2010.
Der skal afgives en årlig redegørelse til ministeren, der også vil følge området.
Det er ikke sådan, at vi kaster noget som helst op i luften og så ser på, hvor det lander henne efterfølgende.
Vi hæfter os ved, at Evalueringsinstituttet allerede i 2003 anbefalede, at man samler en vidtgående specialundervisning med et fælles myndigheds- og finansieringsansvar i kommunerne.
Det er den anbefaling, som følger heraf.
Endvidere: Der ligger dog hele tiden en implicit mistillid til kommunerne, når man siger, at det vil indgå i deres generelle prioriteringer, og at de så nok nærmest vil glemme det her specialtilbud for handicappede og andre.
Hvorfor skulle de dog det?
Anne Baastrup (SF), 2005-06-14:
Jeg er selvfølgelig glad for, at fru Tina Nedergaard i denne her tale til forskel fra under førstebehandlingen ikke var glad for, at den rummelige folkeskole nu skulle rumme disse børn.
Jeg er glad for, at vi nu er kommet et skridt videre.
Men der, hvor jeg så bliver noget nervøs over fru Tina Nedergaards opfattelse af, hvad det er, der rent faktisk kommer til at ske med de børn, er ved beskrivelsen af et handicappet barns liv i en børnehave og så overgangen til en kommunalt drevet specialskole.
Problemet er her, at specialbørnehaverne rent faktisk også efter den nye lovgivning er drevet af regionerne, hvorimod det er specialskolerne, der drives af komM051S44234589KAJE.FM.FM Page 4574 Tuesday, November 8, 2005 5:59 PM munerne.
Det vil sige, at også her laver vi et skift.
Det næste er visitationen af børnene til den specielle behandling.
Den sker allerede i dag i amterne.
Den specialviden forsvinder.
Tina Nedergaard (V), 2005-06-14:
Det, der er interessant, er jo igen, at man lader, som om kommunerne er fuldstændig fremmede over for den opgave, de nu fuldt ud overtager finansieringsmyndighedsansvaret for.
Det er de jo slet ikke.
Der er en række amter, f.eks. Storstrøms Amt og Frederiksborg Amt, som i vidt omfang har overladt det til kommunerne at håndtere disses opgaver over for netop denne gruppe af unge og voksne.
Det er situationen, at kommunerne i vidt omfang har institutioner placeret lokalt, som de driver på basis af kontrakter med amterne.
Derfor er det en fiktiv situation, man opbygger, når man pludselig angiver, at det er amterne, der udelukkende har med disse unge, børn eller små børn at gøre forud for visiteringen til vidtgående specialundervisning.
Det er jo fru Anne Baastrup bekendt, at der også er børn, som ikke er i en specialinstitution forud for børnehaveklassen, og som senere får brug for at visiteres til vidtgående specialundervisning.
Den opgave håndterer kommunerne rent faktisk i dag.
Vi har sandelig taget det alvorligt.
Vi har haft en meget grundig udvalgsbehandling, hvor vi netop også har haft besøg af en række deputationer, som har henvist til, at de er bekymrede på deres børns vegne osv.
Det har vi naturligvis taget højde for, og derfor må vi med tilfredshed konstatere, at det vil blive sådan, at der skal afgives en årlig redegørelse, som tilgår ministeren, som følger området tæt med henblik på at sikre, at der er ordentlige tilbud til rådighed for børn og voksne, som har et behov.
Men derudover er man jo altså også nødt til at forholde sig til, at når vi nu flytter opgaverne fra amterne, så flytter vi også ressourcerne og ekspertisen ud i kommunerne.
Desuden vil kommunerne, når de har behov for hjælp til udredning af eleverne, kunne tage kontakt til VISO.
Det ligger lige for, at kommunerne vil gøre det.
Det, der ligesom ligger i fru Anne Baastrups opfattelse af kommunerne, er, at hvis de ikke har den fornødne ekspertise, så vil de nok svigte opgaverne.
Min erfaring med kommunerne er, at hvis de ikke har den fornødne ekspertise, så vil de indhente den, og det har de gode muligheder for bl.a. i VISO.
Christine Antorini (S), 2005-06-14:
Det er L 38 inden for det sociale område, og så er det det her lovforslag, L 108, inden for den vidtgående specialundervisning.
Det er nogle små grupper, det er handicappede, det er sårbare grupper, det drejer sig om.
I regeringens eget forslag inden for det sociale område, L 38, er det sådan, at kommunerne kan vælge, om de vil hjemtage de institutioner, der varetager ansvaret for de her små, sårbare grupper.
Men når vi snakker om det her område M051S44234589KAJE.FM.FM Page 4575 Tuesday, November 8, 2005 5:59 PM inden for L 108, kan vi konstatere, at regeringen dér har foreslået en anden model, nemlig at uanset hvad, også selv om kommunerne ikke ønsker at hjemtage disse institutioner, så skal de partout overgå til de nye kommuner den 1. januar 2007.
Kan fru Tina Nedergaard forklare mig, hvorfor der skal være forskel på de to forslag, som regeringen fremlægger?
Hvorfor skal man ikke give den samme mulighed til kommunerne i forbindelse med den vidtgående specialundervisning, nemlig at de selv kan bede om at hjemtage institutionerne, og ellers kan de blive i regionerne?
Tina Nedergaard (V), 2005-06-14:
Nu er der jo i hvert fald den forskel, at Evalueringsinstituttet har anbefalet, at man flytter myndigheds- og finansieringsansvaret entydigt til kommunerne i forbindelse med den vidtgående specialundervisning.
Det er sådan set den saglige og faglige begrundelse fra Evalueringsinstituttet, som jeg ikke vil komme nærmere ind på.
Men derudover har man i forvejen i forbindelse med den vidtgående specialundervisning PPR, som er aktiv i kommunerne.
Kommunerne har i vidt omfang store erfaringer med at løfte denne opgave.
Jeg finder faktisk, at det er en god løsning, at kommunerne går sammen om at løfte opgaven i fællesskab.
For så vidt man har valgt en anden løsning på det sociale område, vil jeg overlade det til vores sociale ordfører at redegøre for den løsning.
Jeg vil imidlertid forholde mig til, at vi inden for den vidtgående specialundervisning har tillid til og også erfaring for, at de faktisk er gode til at løfte opgaven.
Man kan jo sige, at det i dag er kommunerne, der finansierer to tredjedele af udgifterne allerede.
Christine Antorini (S), 2005-06-14:
Jeg vil godt holde fast i, hvorfor det har været så magtpåliggende for bl.a. Venstre ikke at give den samme mulighed, og lad os så kun snakke om den vidtgående specialundervisning.
Hvis vi anerkender, at kommunerne selv kan varetage denne her opgave, hvorfor har Venstre så ikke så meget tillid til kommunerne, at de selv kan tage stilling til, på hvilket tidspunkt de er parate til at kunne hjemtage disse institutioner, i stedet for at de partout skal gøre det den 1. januar 2007?
Vi ved, at det er på et tidspunkt, hvor hele omstillingsprocessen skal træde i kraft, og lige præcis i den situation er der en stor risiko for, at de her specialiserede institutioner nok er nogle af de sidste, man tænker på.
Men der skal altså være forskel.
Hvorfor vil Venstre ikke vise den tillid til kommunerne, at de selv kan vælge, hvornår de skal hjemtage, ligesom på det andet område?
Tina Nedergaard (V), 2005-06-14:
Nu har det været interessant i hele udvalgsbehandlingen og i det forhandlingsforløb, der i øvrigt har været, at man hele tiden fra undervisningsområdets side har henvist til alle de gode tiltag, der har været på L 38 på socialområdet, som man jo så endte med heller ikke at kunne støtte.
Jeg må bare konstatere, at det, vi gør på uddannelsesområdet, finder jeg fuldt ansvarligt.
Jeg finder også, at kommunerne med den samarbejdsmodel, der nu er lagt op til, kan løse opgaven.
Så kan man spørge, om det skal være frivilligt eller ej.
Her har vi truffet det valg, at vi ønsker én indgang, at vi ønsker, at det er kommunerne, der har det fulde ansvar.
Vi ønsker ikke længere den meget brogede model med det delte ansvar på både det ene og på det andet område.
Netop hvad angår den vidtgående specialundervisning, har vi fundet, at det er fuldt forsvarligt.
Line Barfod (EL), 2005-06-14:
Fru Tina Nedergaard sagde, at det er en politisk beslutning, at man ikke giver en mulighed for, at kommunerne kan vente med at overtage institutionerne, til de er klar til det, og til, at man f.eks. har sikret, at der er den faglige viden og ekspertise ude i kommunerne.
Men jeg forstod ikke begrundelsen for, hvorfor man så politisk havde besluttet fra Venstres side, at man ikke ville lade kommunerne have muligheden for at vente med at overtage institutionerne, til de syntes, de var klar.
Den måde, vi M051S44234589KAJE.FM.FM Page 4576 Tuesday, November 8, 2005 5:59 PM har gjort det på igennem de sidste 30 år, når vi har flyttet ting ud til kommunerne,
er jo, at vi har gjort det, i takt med at der var en vurdering af, at kommunerne var klar til det.
Derfor vil jeg gerne høre, hvad det er, der får Venstre til at synes, at kommunerne midt i, at de skal overtage en masse andre områder, midt i, at vi skal have en økonomi på plads, som ingen aner hvordan kommer til at se ud, så også skal overtage de her institutioner med nogle grupper, som virkelig er afhængige af, at der er et ordentligt tilbud.
Anne Baastrup (SF), 2005-06-14:
Der er mange forskellige børn, der får vidtgående specialundervisning.
Det, jeg bare anfægter, er fru Tina Nedergaards fuldstændige afvisning af, at det her kan give problemer.
Det gælder først og fremmest med hensyn til børn, der er så handicappede, at de går i regionalt placerede specialbørnehaver også efter den nu vedtagne lovgivning i regionerne.
Vi har den meget specialiserede udredning af børn, som i dag foretages i amterne, og hvor der ikke er nogen, der kunne drømme om, at en kommune kunne stå for det.
Fru Tina Nedergaard må selv have hørt, da institutionen i Sønderjylland beskrev, hvordan de havde organiseret det.
De selv efter kommunalreformen små kommuner, der kommer i Region Syd i det nuværende Sønderjyllands Amt, har ikke kapaciteten til at lave den udredning, den vejledning og de specielle tilbud til børnene.
I Sønderjylland frygter man, at man får Ribemodellen, hvor der laves en enkeltintegration i den almindelige skole.
Det er jo der, problemet ligger, det er jo det, forældrene har fortalt os de er nervøse for.
De er ikke imod en eller anden form for fremskridt, de er nervøse for, hvad deres børn får af tilbud.
Det synes jeg fru Tina Nedergaard skulle tage alvorligt.
Tina Nedergaard (V), 2005-06-14:
Nu er det sådan, at jeg i hvert fald ikke fra KL's side har hørt, at der skulle være kommuner, der ikke var interesseret i at gå ind og løfte den her opgave.
Frivilligheden er jo kun interessant i det øjeblik, man virkelig ønsker at benytte sig af den.
Men det, der er hovedpointen her, er, at der ligger en erfaring i kommunerne, som gør, at de bør være beredte, når vi når frem til målpunktet, til at kunne overtage institutionerne.
Der, hvor vandene jo skilles, også i det danske Folketing, er, at vi grundlæggende mener, at det er sundt og fornuftigt, at det samlede ansvar overgår til kommunerne, herunder ansvaret for institutionerne.
Så kan man diskutere, i hvilken hast det skal ske, men vi har fundet det relevant, at det sker i fælles takt med henblik på at få indgået et tidligt samarbejde mellem de kommuner, der i årene fremover skal samarbejde om at skabe plads til hinandens elever, for så vidt det er det, de ønsker.
Bertel Haarder (V), 2005-06-14:
Det kan jeg helt bekræfte, for graden af åbenhed vil komme til at afhænge af, hvem man fusionerer med, og det skal jeg da gerne beskrive nærmere.
Det skulle ikke undre mig.
Hermed sluttede forhandlingen.
Ændringsforslag nr. 1 og 2 vedtoges uden afstemning.
Ændringsforslag nr. 4-9 vedtoges uden afstemning.
Lovforslaget overgik derefter til tredje behandling.
Men jeg vil godt sige, at bortset fra fru Pernille Rosenkrantz-Theil og ganske få andre er der nu efter den debat, der har været, massiv tilslutning til, at selvejemodellen er den rigtige, og at den kombineret med taxameterprincippet giver det største institutionelle selvstyre og den største mulighed for selvstændig ledelse på uddannelsesstederne.
Det er en model, som nu også Rektorforeningen for gymnasierne tilslutter sig.
Dermed er den sag sat på plads, nu er det modellen for fremtidens uddannelser.
Ordførerne har svaret udmærket på alle mulige spørgsmål, der er rejst, og derfor vil jeg kun føje en ting til, nemlig om transporten.
Det er jo sådan, at i forbindelse med kommunalreformen bliver ansvaret for lokal og regional offentlig servicetrafik samlet i trafikselskaberne.
Kommunerne får stor indflydelse på den lokale offentlige trafik, idet det er kommunerne, der bestemmer omfanget af de lokale busruter, og som betaler dem.
Dermed er der skabt en klar ansvarsfordeling.
Opgaverne forankres sådan, at de ansvarlige myndigheder får redskaber og tilskyndelse til at skabe de bedst mulige trafikale løsninger for borgerne, og der er ingen som helst grund til at tro, at kommunerne ikke skulle være interesseret i at sikre transportservice til gymnasieeleverne.
I den forbindelse er jeg så glad for fru Pernille Rosenkrantz-Theils nylige kærlighedserklæring til det lokale selvstyre, hendes ros til lokale myndigheder i modsætning til staten, fordi de lokale myndigheder tænker på borgernes ve og vel.
Det kan jeg forsikre de også gør i fremtiden, når nu kommunerne skal bestille og betale transport for gymnasieelever.
Så jeg tror, at man kan være ganske rolig.
Med denne lille tilføjelse om transporten vil jeg takke det meget store flertal, som støtter op om denne reform, som er skelsættende for ungdomsuddannelserne i fremtiden, og som jeg tror vil komme til at stå i meget lang tid.
Jeg vil gerne til sidst bekræfte, hvad der står i den stemmeaftale, som er indgået, nemlig at vi jo mødes i gymnasieforligskredsen, altså den, der har med indholdet at gøre, og også drøfter spørgsmålet om udbud af retninger på gymnasierne, og at vi, når taxametrene skal fastsættes, vil mødes for at forsøge at opnå enighed om dem.
Men naturligvis bliver den slags fastsat på de årlige finanslove.
Hermed sluttede forhandlingen.
Bjarne Laustsen (S), 2005-06-14:
Vi har under forhandlingerne forsøgt at få nogle indrømmelser, og det synes vi faktisk vi har fået på en række punkter, hvilket gør, at vi kan sige ja til forslaget.
Men vi synes også, at ministeren under førstebehandlingen var endda meget langt fremme i skoene.
Der var nogle høringssvar, som sagde, at der var en risiko for, at der ville være mangel på sygeplejersker, og der var ministeren meget, meget hurtigt ude med at give en forklaring på, hvorfor vi havde mangel på sygeplejersker.
Ministeren nævnte to årsager.
Den ene var hr. Per Kaalund, der var amtsborgmester på det tidspunkt, og som skulle være skyld i, at vi manglede sygeplejersker.
Og den anden årsag var, at det var miljøministeren, der var årsag til, at vi manglede både læger og sygeplejersker.
Det blev så lidt senere i debatten rettet til, at det var, mens hr. Svend Auken var arbejdsminister.
Ministeren lovede at sende forskellige redegørelser til udvalget om de her meget, meget væsentlige spørgsmål, for det er da ikke godt i et samfund med en god sundhedspolitik, at vi mangler folk i sektoren til at behandle folk.
Efter adskillige dage, hvor der ikke var kommet nogen svar på de spørgsmål, der var rejst under førstebehandlingen, dristede jeg mig til at stille et par spørgsmål om det.
Og jeg synes, at svarene er meget tynde.
Jeg håber da i dag, at ministeren har nogle bedre svar end dem, han har givet til udvalget, for de er som sagt meget tynde.
Når det drejer sig om hr. Per Kaalunds tidligere indsats som amtsborgmester, så blander man både læger og sygeplejersker sammen.
Det er jo sådan, at på det tidspunkt, hvor hr. Per Kaalund var amtsborgmester, var der frit optag på lægeuddannelsen.
Men når det drejer sig om andre områder, tog man dem ind, som man havde aftalt, bl.a. under hensyn til de vilkår, som de økonomiske rammer tilsagde.
Jeg mangler også en klar redegørelse med dokumentation for hr. Svend Aukens indsats eller mangel på samme i forhold til, hvad undervisningsministeren mener om den daværende arbejdsminister.
Det er væsentligt for os, at vi, uanset i hvilket regi de her uddannelser ligger, er sikre på, at vi har de folk, vi skal bruge i hele sektoren.
Da det er væsentlige spørgsmål, som er rejst af de høringsberettigede parter, bl.a. Dansk Sygeplejeråd, synes jeg, det er væsentligt, at vi her i dag får et svar på, om den nye reform sigter på at sørge for, at der ikke bliver mangel, og at vi får nok optag af de nævnte personalegrupper.
Bertel Haarder (V), 2005-06-14:
Med hensyn til hr. Bjarne Laustsens indledende bemærkninger om ordvekslingen ved førstebehandlingen vil jeg henvise til de meget præcise svar, jeg gav ved førstebehandlingen, som helt korrekt fortæller, at der var en dialog mellem Undervisningsministeriet og Amtsrådsforeningen, og at Amtsrådsforeningen dengang var bekymret for, om vi uddannede for mange.
Når både Amtsrådsforeningen og Undervisningsministeriet blev overrasket over, hvad der skete 10 år senere, hænger det sammen med det, jeg nævnte, nemlig at der var en overenskomstforhandling, som ikke passede så godt med en beslutning i Arbejdsministeriet.
Det siger jeg ikke for at ribbe op i noget eller for at bebrejde nogen noget.
Jeg brugte min gode hukommelse til at oplyse hr. Bjarne Laustsen om, hvordan det kunne gå til, at vi i modsætning til forventningen fik en vis mangel på læger og sygeplejersker.
Når så hr. Bjarne Laustsen spørger, om jeg vil sikre mod noget lignende i fremtiden, er svaret, at denne reform handler om noget helt andet.
Denne reform handler om, hvem der ejer institutionerne, og hvordan de finansieres.
Den handler ikke om, hvor mange der skal optages.
Jeg vil til sidst sige til fru Margrethe Vestager, at jeg kan bekræfte, at når to institutioner fusioneres og der gælder et større åbenhedsprincip for den ene end for den anden, er det det største åbenhedsprincip, der gælder.
Det vil jeg da meget gerne fremsende skriftligt til udvalget eller til fru Margrethe Vestager.
Bjarne Laustsen (S), 2005-06-14:
... imellem parterne
Derfor mangler jeg stadig væk et svar på, om der kommer nok ind i systemet i fremtiden.
Bertel Haarder (V), 2005-06-14:
Det første, hr. Bjarne Laustsen sagde, kan være rigtigt nok, men det har bare ikke en pind med det her lovforslag at gøre.
Hvad det andet angår, vil jeg henvise til de ret præcise svar, jeg har givet til udvalget.
Bjarne Laustsen (S), 2005-06-14:
Jamen jeg synes ikke, at det er ret præcise svar.
I høringssvarene, som undervisningsministeren kender ganske udmærket, gør bl.a. Dansk Sygeplejeråd opmærksom på, at hvis ikke man sørger for, at der er et nødvendigt optag, bliver der en sygeplejerskemangel på flere tusinde personer i de kommende år.
Det var jo derfor, vi havde den debat om, hvorvidt vi havde mangel, og hvilken skyld, årsag og virkning der kunne have været igennem tiden.
Det var derfor, at undervisningsministeren bragte de spørgsmål på bane.
Det er derfor, det er interessant, når man laver systemet om, så det bliver mere statsstyret, end det er amtsstyret i dag, om man så kan sørge for, at der kommer nok optag.
Kan man trække nok unge folk ind i uddannelsen i forhold til det, vi gerne vil med vores sundhedssystem?
Uanset finansiering, taxameter og alt muligt andet mener jeg stadig væk, at Folketinget – i og med at det bliver mere statsligt, end det er i dag – har en forpligtelse til at sørge for det.
Derfor synes jeg, det er rimeligt at stille spørgsmålet: Kan ministeren garantere, at vi ikke kommer til at mangle sygeplejersker i fremtiden?
Bertel Haarder (V), 2005-06-14:
Jeg deler helt hr. Bjarne Laustsens bekymring.
Det har bare ikke noget med det her forslag at gøre.
Per Kaalund (S), 2005-06-14:
Således provokeret er jeg nødt til at tage ordet og måske understrege et par historiske kendsgerninger, når jeg tillægges så væsentlig betydning i min formandstid i Amtsrådsforeningen, at jeg skulle være skyld i dagens lægemangel og sygeplejerskemangel.
Om sygeplejersker ganske kort dette: Det er korrekt, at amterne havde ansvaret for sygeplejeskolerne og optog det antal elever, man mente var rigtigt af hensyn til kapacitet osv.
Men undervisningsministeren glemmer en ting, fra han selv var undervisningsminister, nemlig at dengang havde man også økonomiforhandlinger med den daværende regering, hvilket gjorde, at der blev lagt nogle stramme økonomiske rammer, så man ikke bare frit kunne optage.
Den var den ting.
Den anden ting er, at med hensyn til lægemangel er det korrekt, at vi havde et meget stort problem med lægernes uddannelse, 24-timersdøgnvagterne kombineret med 11-timers-reglen og en 40 timers arbejdsuge.
Det er en næsten matematisk uløselig opgave, som ministeren også kan huske.
Men må jeg ikke erindre om, at der jo var frit optag på universiteterne i en del år, også for lægestuderende.
Amtsrådsforeningens synspunkt var det, at med hensyn til lægernes efteruddannelse kunne vi kun tage dem ind, som vi havde behov for, og dem, som vi, understreger jeg, havde økonomi til at tage ind.
Det var meldingen dengang.