runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne-Marie Meldgaard (S), 1997-10-28:
n 3 år har forhandlingerne og forarbejdet til dette lovforslag om korte og videregående uddannelser været undervejs.
Vi må så håbe, at indholdet viser sig at have været værd at vente på, men med udgangspunkt i regeringens bestræbelser på at skabe et sammenhængende og gennemskueligt uddannelsessystem så tror jeg, at netop dette forslag om de korte videregående uddannelser er et skridt i den rigtige retning for at nå målet.
Det har med det nuværende system været ganske umuligt at få et overblik over, hvordan de enkelte uddannelser kunnet kombineres, og hvordan mest mulig uddannelse kunne give merit og på den måde støtte den uddannelsessøgende i et videre uddannelsesforløb.
Det er netop i denne sammenhæng, at den nye lovs fælles rammer med hensyn til adgang, varighed, formål, udbud og rådgivning skal ses.
Jeg synes også, det er vigtigt at se det element i det, hvor man forpligter de enkelte uddannelsesinstitutioner til at styrke både fagligheden og kvaliteten i uddannelserne.
Netop forenklingen af adgangsvejene er meget positiv, og vi ønsker meget at understrege, at fastholdelsen af erhvervsuddannelser som afsæt har stor betydning for den her slags uddannelser og ikke mindst i lyset af, at en hel ny gruppe på forhånd kan se, at de faktisk har muligheder for efterfølgende at forsætte en længere videregående uddannelse.
På den måde tror jeg, at det bliver mere attraktivt for mange unge, og al den forvirring, der er og har været om den lovmæssige forankring, er løst ved dette forslag om et fælles lovgrundlag. Om strukturen på det nye råd nu er nødvendig på den måde, som det er skruet sammen, vil jo vise sig.
: Er det hensigtsmæssigt, at det er så omfangsrigt, som det er?
Jeg så gerne en slankning af rådet, for jeg tror, at beslutningsprocesserne på den måde vil blive lettere og kortere.
Men i princippet er Socialdemokratiet positiv over for lovforslaget og vil gerne være med til at fremme dets gang gennem udvalgsarbejdet.
Jytte Andersen (S), 1997-10-28:
Jeg beklager, at jeg ikke fik svaret på det i første omgang.
Jo, det er klart, at det lovforslag, som blev behandlet her i sidste uge, har noget at gøre med at forebygge flaskehalse. Det, der ligger i det, er jo, at man allerede efter et halvt år kan formidles et job inden for et bredere fagområde.
Det er det ene.
Det andet er, at man i nogle situationer også skal kunne formidles et job inden for et lidt større geografisk område.
Nu har vi været inde på børnehavepædagoger og mangelen i nogle kommuner.
Det kan være noget, det kan løse nogle af de problemer, som spørgeren har stillet og rejst her.
Og på den baggrund vil jeg godt sige, at det kan forekomme at være lidt ejendommeligt, at lige præcis Enhedslisten var så meget imod det lovforslag, som faktisk kan bidrage til at løse nogle af de problemer, som denne forespørgsel handler om.
Poul Nødgaard (DF), 1997-10-28:
Jeg stillede arbejdsministeren et spørgsmål, som hun, da jeg stillede det, ikke havde tid til at høre efter, men det går jeg så ud fra at hun har nu.
Et af elementerne var, at man skulle kunne tage arbejdskraft, der er ledig i ét område, og overføre den til beskæftigelse i et andet område.
Nu bliver det formentlig vedtaget i dansk lovgivning, fordi regeringen fremsætter forslaget.
Mit spørgsmål går så på, i hvilken udstrækning ministeren har gjort sig nogle overvejelser om i forbindelse med flaskehalsproblemerne da at tage den lovparagraf i anvendelse og så via arbejdsformidlingssystemet diktere nogle folk, selv om de ikke passer ind i fagkombinationen, beskæftigelse nogle af de steder, hvor der er flaskehalsproblemer.
Det var i al enkelhed mit spørgsmål.
Poul Nødgaard (DF), 1997-10-28:
I de snart 7 år, jeg har været medlem af Folketinget, har vi ved flere lejligheder drøftet netop flaskehalsproblemerne, og det vil nok altid være sådan i et stærkt, dynamisk samfund som det danske, at problemer af den art vil opstå.
Så er hovedspørgsmålet bare, hvordan samfundet løser problemer som dem, Enhedslisten har opstillet her i dag.
Forleden dag havde vi en debat her i Folketinget, hvor et af elementerne var, at ledige inden for ét fagområde kunne anvises til beskæftigelse inden for et andet fagområde, og jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren, om hun har gjort sig nogen overvejelser om, hvorvidt man kunne løse nogle af disse flaskehalsproblemer ved netop at tage dette element i det lovforslag, som var til behandling forleden dag, op her.
Nu havde det været praktisk, hvis ministeren hørte efter - jeg skal nok gå op og spørge én gang til.
Og hvad skete der så? Så fik vi mangel på lærere, og nu er man faktisk, så vidt jeg har forstået, endda med ministerens velsignelse vendt tilbage til en form for faglærersystem, hvor folk med en god uddannelse inden for et fagområde nu godt kan få beskæftigelse i folkeskolen.
Det var ligesom et fy-ord både i lærerkredse, og jeg tror også ovre i Undervisningsministeriet - det er jeg nu ikke helt sikker på - men dér tror jeg heller ikke, man var begejstret for, at man underviste uden en læreruddannelse.
Og børnepasningsområdet - lad os tage det også.
Jamen der er jo ingen, der siger, at alle børn i dette land skal passes af faguddannede pædagoger.
Der findes masser af mennesker, der kan tage sig af pasning af børn.
Lad os bare tage vores udmærkede dagplejemødre; de har jo ikke anden uddannelse end den, at de har forstand på børn, og det er jo da et aktiv i sig selv.
Så jeg tror også, at der findes løsninger inden for det område, uden at man skal gå hen og uddanne en hel masse ekstra mennesker. Lad os tage sygeplejerskeområdet.
Der er mangel på sygeplejersker, og hvorfor er der det?
Der er ingen, der vil være sygeplejersker mere.
Jamen så må man jo finde nogle nye løsninger, for man kan ikke tvinge folk til at blive sygeplejersker, hvis ikke de vil være sygeplejersker.
Der er jo ingen, der siger, at en sygeplejerskes arbejde i al evighed skal bestå af det arbejde, det altid har bestået af.
Så må man prøve at finde nogle nye veje, så man tager noget af sygeplejerskens arbejde fra hende og lægger over på andre faggrupper.
Jeg mener, at løsningen - sådan en form for overskrift på det hele - er fleksibilitet, og hvis man har den fleksibilitet, kan man også løse nogle af de problemer, som flaskehalsene giver.
Derfor må jeg på Dansk Folkepartis vegne sige, at vi godt kan støtte, at vi har drøftet dette her i dag på demokratisk vis, men vi kan ikke støtte det fremsatte forslag til vedtagelse.
Brian Mikkelsen (KF), 1997-10-28:
Hvad man måske har opdaget ude i samfundet tidligere, kan man i hvert fald opleve her fra talerstolen, må jeg sige: Venstrefløjen er gået i stå og er fuldstændig fantasiløs, for det eneste slogan, den hele tiden bruger, er: Vi vil have flere offentligt ansatte, vi vil have flere offentligt ansatte, vi vil have flere offentligt ansatte!
Ifølge venstrefløjen er det åbenbart løsningen på alle problemer, og det er for tamt og fantasiløst, for hvis vi skal have velfærdsstaten til at overleve og bestå også om nogle år, så sker det ikke ved, at man ansætter flere i det offentlige, men ved, at man ser på, hvordan får man løst opgaverne på den bedste og den billigste måde.
Og nogle af opgaverne bliver altså løst bedst og billigst af private, og nogle bliver løst bedst og billigst af det offentlige.
Vi er ikke hellige på det område.
Og der er mange områder, hvor private kan overtage det og gøre det langt bedre end det offentlige, og der er mange områder, hvor det offentlige er langt bedre end private.
Det må man se på fuldstændig fordomsfrit, og jeg vil ikke som venstrefløjen sige, at vi bare skal have flere offentligt ansatte, for det er der ikke råd til.
Som konservativ vil jeg da gerne lege julemand, for jeg vil godt have nogle flere sygeplejersker, nogle flere lærere og nogle flere politifolk, men det har det danske velfærdssamfund ikke råd til, og derfor har vi sagt: Med de ca. 800.000 offentligt ansatte, der er, er det maksimale niveau nået, og så må man prioritere inden for den styrke, der nu engang er til rådighed.
Det var vel et nogenlunde svar til venstrefløjspolitikerne her.
Bruno Jerup (EL), 1997-10-28:
Det glæder mig, at hr. Jan Petersen lige præcis nævner problemet med mangel på sygeplejersker og de vakante stillinger, for sagen er jo, at inden for byggefagene er det sådan, at hvis der er 4 pct.s arbejdsløshed eller derunder, snakker man om overophedning, og at det er et kæmpeproblem.
Men når det drejer sig om sygeplejerskerne, er det sidste registrerede arbejdsløshedstal, jeg har, 0,4 pct. - det er en tiendedel af det, man normalt kalder overophedningsgrænsen i Finansministeriet og Økonomiministeriet og sådan nogle steder, og det er åbenbart noget, som bare skyldes, at folk ikke er villige til at flytte rundt i landet. Sagen er, at en arbejdsløshed på 0,4 pct. jo stort set ikke er andet end den arbejdsløshed, der fremkommer helt naturligt ved, at folk i løbet af deres liv skifter stilling en gang imellem og derfor har en periode, hvor de ikke er i beskæftigelse, mens de finder en stilling et andet sted, eller mens deres ægtefælle måske finder job et andet sted.
Det er sådan set det eneste, der er tilbage, så argumenterne holder simpelt hen ikke.
Der skal uddannes nogle flere, der skal gøres noget effektivt for at få flere til at uddanne sig til sygeplejerske.
Jens Løgstrup Madsen (V), 1997-10-28:
Jeg vil starte med at fastslå, at jo større problemet er, desto mere seriøst vil virksomhederne tage det, og at jeg faktisk ikke tror, det nytter noget at tage ansvaret fra virksomhederne.
Og det er i hvert fald min fornemmelse, at mange virksomheder, som er stærkt afhængige af edb-systemer, allerede i dag tager det her alvorligt, og jeg synes ikke, vi har noget grundlag for at sige, at vi ved bedre end erhvervslivet, og dermed gøre os klogere end folk ude i erhvervslivet.
Nej, i Venstre forventer vi, at man i erhvervslivet lever op til sine forpligtelser - slut!
Kim Behnke (FP), 1997-10-28:
Det var jo en smuk, liberal tale, for det bør selvfølgelig være sådan, at man uddelegerer ansvaret, og at de pågældende virksomheder så må leve op til deres ansvar.
Men modsat en lang række andre områder, hvor tingene kan gøres om - hvis f.eks. en privat virksomhed har sat en for høj eller for lav skorsten op, kan man jo sige til den, at skorstenen skal bygges om - så har vi i det her tilfælde at gøre med sager, som ikke kan gøres om igen.
Og mit spørgsmål til hr. Jens Løgstrup Madsen er så: Hvor tæt på år 2000 skal vi være og stadig væk opleve apati og ligegyldighed, før også Venstre er parat til at sige, at nu er det i samfundets interesse at gribe ind og sige: Det her går ikke, for det vil medføre så og så store økonomiske tab og bringe så og så mange mennesker i ulykke og uføre, hvis der ikke gribes ind!
Hvor tæt skal vi på, før laissez faire-holdningen bliver afløst af et ansvar, der går ud på, at man af hensyn til samfundets videre virke altså er nødt til at tage fat i de mennesker, som ikke løser det ledelsesansvar, som de faktisk har.
For det hjælper jo ikke noget, at man i januar måned år 2000 sender breve rundt til folk og skælder dem ud.
Det kan vi ikke bruge til noget, når der er holdt op med at være varme i radiatorerne og lys i lamperne.
Jens Løgstrup Madsen (V), 1997-10-28:
Årtusindskiftet er en udfordring for alle dem, der anvender edb-systemer, hvor årstal angives ved hjælp af to cifre, for når datoen skifter ved midnat, kan det medføre, at data, der er genereret af forskellige programmer, ikke længere er korrekte, og det kan påvirke beregninger, sammenligninger og sorteringsrækkefølger i alle former for edb-systemer, lige fra dem, der er i de mindste bærbare pc'er, til dem, der er i de største servere.
Og selv om det kan blive dyrt at forberede alle systemer til år 2000, kan det altså få alvorlige følger for virksomheder inden for handel, industri, uddannelse og forvaltning at undlade at gøre dette.
Vi står altså over for en sag, som kan få alvorlige samfundsmæssige konsekvenser.
Men det er også nødvendigt at gøre sig klart, hvem det er, der har ansvaret for at gøre hvad, og dér må vi sondre meget stærkt mellem den private sektor og den offentlige sektor.
Og lad mig starte med den private sektor:
Her har virksomhederne selv både ansvaret for og en meget stor tilskyndelse til at tage hånd om de år 2000-problemer, som de står over for, for det er jo sådan for en virksomhed, at jo større et problem den har, desto større tilskyndelse har den til at gøre noget ved det.
Derfor er det i selve virksomhederne, ansvaret er placeret, og derfor er der efter Venstres mening ikke behov for en lovgivning på dette område, og regeringen kan i hvert fald ikke forvente at få Venstres støtte til en sådan lovgivning.
Det, der derimod er det offentliges opgave i forhold til virksomhederne - og det er også det, jeg har forstået at man fra regeringens side allerede er slået ind på - er at sprede information og dermed viden om, hvad det er for et problem, man står over for.
Det er der fornuft i, og jeg synes, det er godt at gribe det an på den måde.
Men det er farligt at tage ansvaret fra virksomhederne, for så skaber vi en forventning
om, at når der i fremtiden opstår problemer af forskellig art, vil staten også træde hjælpende til, og det er altså virksomhedernes ansvar. Men når det gælder den offentlige sektor, vil vi fra Venstres side holde regeringen fast på det ansvar, som regeringen har for, at staten sørger for at bringe sine systemer i en sådan orden, at der ikke opstår år 2000-problemer, lige så vel som vi vil rejse problemet i de enkelte kommuner og amter og gøre dem opmærksomme på, at de er ansvarlige for deres systemer, og at de skal leve op til deres ansvar.
Det, som vi skal have, er altså et klart fastslået ansvar for, hvem det er, der skal tage hånd om disse ting.
Og her vil jeg bare sige, at vi forventer, at regeringen lever op til sit ansvar og sørger for, at alle offentlige systemer, som regeringen har indflydelse på, overvinder de problemer, der er i forbindelse med år 2000.
Og hvis ikke regeringen gør det, vil vi selvfølgelig rejse sagen over for regeringen.
Sonja Mikkelsen (S), 1997-10-28:
Det skal netop indsamle viden om, hvor det er, problemerne kan være, og formidle den viden ud til dem, for hvem det kan være relevant at modtage den.
Og jeg vil da gerne spørge forskningsministeren, om hun ikke, når hun tager ordet igen, kan prøve at uddybe præcis det område, for det er jo netop det, initiativerne går ud på.
Kim Behnke (FP), 1997-10-28:
Jeg har ikke gjort mig de fjerneste forestillinger om, at vi skal kriminalisere folk, for det kræver, at folk har et forsæt, og de mennesker, vi taler om her, overser blot tingene.
Så det er jeg helt enig med fru Sonja Mikkelsen om ikke hjælper noget.
Men det, der hjælper noget, er at bruge samfundsressourcer på en kortlægning, der går ud på, at der kigges i alle krogene - ikke forstået på den måde, at vi skal have statslige kommissærer til at gå rundt og kigge i krogene på private virksomheder, men således, at der sker en kortlægning af, hvor det egentlig er, man har valgt at bruge disse mikrochips, altså hvor de sidder, og at der bliver lavet nogle idékataloger osv. til folk, hvori de kan se, at hvis de har den og den type installationer på virksomhederne, skal de altså være opmærksomme.
For den kortlægning har nemlig ikke fundet sted, og hvis man overlader det til ledelsen selv at tage ansvaret for at finde ud af, hvad man har rundt omkring på virksomhederne, så er jeg bange for, at der er nogle ting, der bliver overset.
Og jeg er ligeglad med, at et klimaanlæg måske ikke går i gang hos en smedemester, men jeg er ikke ligeglad med, at nogle af de trafikfyr, som skibene skal sejle efter, måske pludselig slukker eller begynder at blinke med et nyt signal, så nogle skibe forulykker eller nogle olietankere sejler på grund ved Samsø.
Det er jeg ikke ligeglad med.
Sonja Mikkelsen (S), 1997-10-28:
Jeg er fuldstændig enig med hr. Kim Behnke i, at det, der kan være en risiko, er, at man overser problemet.
Og derfor er det jo også helt rigtigt set, at regeringens initiativer baserer sig på en kampagne om at informere.
For vi kan jo vedtage nok så mange love herinde, men hvis man ikke ude i virksomhederne bliver opmærksomme på, at der er vedtaget en lov, har det jo ingen effekt, i hvert fald ikke umiddelbart.
Og det her drejer sig jo om at få løst problemer og ikke om at kriminalisere eller på anden måde gøre det, at man ikke tager fat på det her problem, strafbart.
Så derfor er det helt rigtige sigte med regeringens politik jo en kampagne over for samfundet, altså både over for det offentlige og over for virksomhederne og borgerne i almindelighed, og dér tror jeg også, at et af de elementer, som det er vigtigt at få med, er revisorernes opgaver i den sammenhæng, for revisorerne kan jo lige præcis gøre de uopmærksomme erhvervsledere opmærksomme på det problem.
Og jeg går også ud fra, at den revision, der finder sted i relation til kommunerne, på samme måde har adgang til at gøre lederne opmærksomme på, at de her har et uløst problem.
Kim Behnke (FP), 1997-10-28:
Fru Sonja Mikkelsen brugte flere gange udtrykket edb-freaks, men problemet er, at de folk, der kan de her ting, slet ikke er de traditionelle edb-freaks, og at mange af dem er pensionerede, for det, der gav anledning til problemerne, var faktisk noget, der fandt sted i 1970'erne og begyndelsen af 1980'erne.
Men alle de, der sidder i toget, må altså tage følgerne af, at toget så forulykker.
På samme måde er problemet, at det er nemt nok med de chips, vi taler om her, for når vi har en computer med en skærm og et tastatur og en harddisk stående, ved vi alle sammen, hvordan de ser ud, men chipsene sidder også alle mulige andre steder, og spørgsmålet er så, om ledelserne rundt omkring overhovedet er klar over, hvor mange steder i alt - lige fra deres klimaanlæg til deres mobiltelefon og alle mulige andre steder - denne teknologi rent faktisk er implementeret.
Og hvis de ikke får en viden om dét, er problemet altså, at de kan komme til at overse det, ikke af ond vilje, men simpelt hen fordi de ikke kan overskue det.
Bjørn Westh (S), 1997-10-28:
Jeg vil gerne takke for god tilslutning til et praktisk forslag.
Ole Donner (DF), 1997-10-28:
Jeg må sige fra Dansk Folkepartis side, at det er jo et typisk, vil jeg kalde det, forslag fra Trafikministeriet, hvor man giver bemyndigelse til trafikministeren hele vejen igennem, og det synes vi ikke så godt om; men nu er vi spændt på at se, om udvalgsarbejdet bliver lidt mere dybtgående, end det har været tilfældet her ved førstebehandlingen, og så må vi se på forslaget i udvalget.
Annette Just (FP), 1997-10-28:
Ja, ja, for at det ikke skal være så træls!
Da mit partis ordfører desværre ikke kan være til stede, så skal jeg meddele, for at glæde trafikministeren, at det ikke bliver en enstemmig beslutning.
Fremskridtspartiet kan ikke støtte lovforslaget.
Kjeld Rahbæk Møller (SF), 1997-10-28:
Da vores ordfører, hr. Tommy Dinesen, ikke kan være til stede, skal jeg blot meddele, at vi kan støtte lovforslaget.
Kaj Ikast (KF), 1997-10-28:
Det er jo det strømlinede system, som vi har kørt igennem på Storebælt, vi viderefører her, så det er helt i vores ånd.
Jens Hald Madsen (V), 1997-10-28:
Og samtidig skal jeg sige på CD's vegne, at CD også kan støtte lovforslaget.
Poul Andersen (S), 1997-10-28:
Der er jo tale om et godt, positivt forslag, der lægger op til at få korrigeret i forhold til de ændringer, der er sket med DSB, sådan at Banestyrelsen kommer til at forestå økonomien og opkrævningen på jernbanedelen, og det kan Socialdemokratiet tilslutte sig.
Kim Behnke (FP), 1997-10-28:
Jeg vil gerne komplimentere fru Henriette Kjær for at have interesseret sig for problemstillingen.
Jeg har haft den samme oplevelse, nemlig at ministerens forgænger valgte at besvare spørgsmål fra Folketinget med, at der, så vidt man kunne vurdere i Forskningsministeriet, ikke var noget problem.
Nu har vi så et års tid efter fået et ministerskifte og et temposkifte i ministeriet.
Spørgsmålet er, om Det Konservative Folkeparti kunne være med til at støtte en tanke om, at vi f.eks. hvert halve år i form af en redegørelse fik ministeren til at rapportere til Folketinget om, hvad der foregår.
Den behøver ikke at være lang og omfattende, men bare være en statusredegørelse, for så har Folketinget i givet fald mulighed for at sikre sig, at tempoet bliver holdt.
Vibeke Peschardt (RV), 1997-10-28:
Lovforslaget skal jo bruges til at give Banestyrelsen de redskaber, der skal bruges til at opkræve afgifter for at køre over Øresund.
Det Radikale Venstre kan støtte forslaget.
Henriette Kjær (KF), 1997-10-28:
Jeg vil måske synes, at det er lidt meget, hvis vi skal have en redegørelse hvert halve år her i salen.
Jeg tror, det kan klares på anden vis: at ministeren lover os, at hun vil følge det her område tæt og sørge for, at ordførerne bliver informeret, så vi har lidt lettere ved også at følge op på de her problemer. En skriftlig redegørelse kunne måske gøre det, men jeg synes ikke, det er nødvendigt, at vi tager debatten i salen hvert halve år.
Annette Just (FP), 1997-10-28:
Jeg sad her og lyttede interesseret til, hvad hr. Jan Petersen havde at sige om Socialdemokratiets politik på dette område, og blev noget forundret, da jeg hørte, at hr. Jan Petersen udtrykte forundring over, hvad arbejdsministeren ønskede at gøre angående arbejdsformidlingen.
Jeg må indrømme, at det ville jeg da også gerne høre noget om, men jeg tror sådan set ikke, det er den debat, vi har lige nu.
Men min forundring blev endnu større, da hr. Jan Petersen gjorde vrøvl over, at undervisningsministeren ikke har været konkret nok, og ønskede at få det uddybet endnu mere; hr. Jan Petersen gjorde dog heldigvis opmærksom på, at der ikke ligefrem var tale om decideret mistillid til ministeren.
Men hvad er det egentlig, hr. Jan Petersen er ude efter?
Tror han ikke på det, ministrene i regeringen siger?
Bruno Jerup (EL), 1997-10-28:
Jeg har bare et enkelt lille spørgsmål til hr. Jan Petersen, og det går på, om hr. Jan Petersen er enig i arbejdsministerens vurdering af, at det store problem er mobiliteten på de områder, jeg nævner nu.
Så vidt vi kan se, også ud fra de tal, der foreligger fra arbejdsmarkedsrådene,
er spørgsmålet om mobilitet i virkeligheden ret sekundært på de fleste af de områder, vi overhovedet snakker om, når vi snakker personalemangel, altså f.eks. socialområdet, pædagogområdet, lærerområdet og sygeplejerskeområdet.
Jette Gottlieb (EL), 1997-10-28:
Det kommer ikke helt bag på mig, at den socialdemokratiske ordfører opfattede problemerne som et resultat af de borgerlige regeringers politik, og det er jeg sådan set ikke uenig i.
Men ikke desto mindre har regeringen dog haft 5 år til at ændre på situationen.
Lad nu antallet af uddannelsespladser være givet, også inden for de områder, hvor det ikke er begrænsningen i antallet af uddannelsespladser, der er problemet.
Jeg kunne godt lide at vide, hvilke initiativer man kunne tænke sig her for at fastholde den uddannede arbejdskraft.
På sygeplejerskeområdet er det åbenlyst, at et af problemerne er, at arbejdsforholdene er så umulige, at man ikke kan fastholde folk i jobbet, og her synes jeg, der er nogle meget vigtige ting at tage fat på.
Det kunne dreje sig om ændring
af normeringer, og det kunne dreje sig om begrænsning af overarbejde, for det er nogle af de ting, sygeplejerskerne gang på gang nævner som argument for, at de ikke kan holde ud at arbejde i systemet.
Hvilke initiativer vil man tage for at fastholde den allerede uddannede arbejdskraft i den type erhverv, og og hvilke initiativer vil man tage for at udnytte den mulighed, der er for at uddanne voksne på meritvis?
Jeg ved, at man tidligere gerne ville lave forsøg med det i Århus Amt, men det var ikke muligt at komme igennem med at lave en egentlig merituddannelse.
Men hvilke initiativer vil regeringen tage for at udnytte det potentiale, der er i folk, der allerede har arbejdet inden for sundhedssektoren, så man relativt hurtigt kunne få flere uddannede sygeplejersker?
Det kunne jeg godt tænke mig at høre lidt mere om.
Bruno Jerup (EL), 1997-10-28:
Jeg vil derfor på vegne af af Enhedslisten og Socialistisk Folkeparti fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse