Eva Kjer Hansen (V), 2006-04-28:
Enhedslisten har genfremsat et beslutningsforslag om kommunal anvisningsret i privat udlejningsbyggeri, som vi senest behandlede i Folketinget i november 2004, og som jo i høj grad ligner de beslutningsforslag, der tidligere er fremsat af Enhedslisten og SF.
Der har ikke tidligere været flertal for beslutningsforslagene.
Formålet med forslaget er at skaffe kommunerne flere muligheder for at anvise boligsøgende en lejlighed.
Forslaget vil tvinge de private udlejere til at stille hver fjerde ledige lejlighed til rådighed for kommunal anvisning.
Enhedslisten begrunder forslaget med, at regeringens boligpolitik ikke afhjælper boligmangelen, og at regeringens ghettoindsats må forventes at føre til flere afslag til boligsøgende på venteliste.
Kommunerne har mulighed for at købe anvisningsret til private udlejningsboliger.
Hidtil er loven, lov om kommunal anvisningsret til private udlejningsejendomme, ikke blevet anvendt ret meget.
Det var bl.a. baggrunden for, at regeringen i foråret 2005 som led i udmøntningen af strategien mod ghettoisering valgte at ændre loven.
Der er tale om kommuner, hvor der er almene afdelinger med en stor del af beboere uden for arbejdsmarkedet.
Målet for ændringerne af loven er, at der indgås flere frivillige aftaler mellem kommunerne og de private udlejere.
Derfor er den statslige refusion hævet til 30.000 kr. pr. lejlighed, samtidig med at reglerne er gjort mere fleksible, så udlejeren selv kan udpege, hvilke specifikke lejligheder der skal kunne anvises til.
I øjeblikket er det kun Korsør Kommune, som har indberettet sin beslutning om at anvende kombineret udlejning, og jeg er bekendt med, at også borgerrepræsentationen i Københavns Kommune har truffet beslutning herom.
I betragtning af kommunalreformens ikrafttræden den 1. januar 2007 er jeg ikke overrasket over, at flere kommuner ikke er med på nuværende tidspunkt.
Jeg havde selvfølgelig gerne set, at flere havde truffet beslutning om at anvende regelsættet, men de nye kommunalbestyrelser skal jo have den fornødne tid til at vurdere, om der er behov for at sætte reglerne i anvendelse.
I den sammenhæng skal de også vurdere, om der er yderligere behov for at få anvisningsret til privat ud lejningsbyggeri for at dække det boligsociale anvisningsbehov.
Enhedslisten anfører bl.a. i bemærkningerne til forslaget, at regeringen har holdt kommunerne i en økonomisk skruestik, så det almene nybyggeri ikke har nået de forventede højder.
Det er simpelt hen ikke rigtigt.
Sidste gang, vi diskuterede Enhedslistens forslag, er det da muligt, at forslagsstillerne ikke vidste bedre, men nu taler de ganske enkelt mod bedre vidende.
Regeringen har ikke alene skabt en stor stigning i det almene boligbyggeri, men fastholder med sine initiativer også et højere niveau for det almene boligbyggeri, end før regeringen tiltrådte.
Det ved Enhedslisten udmærket godt, for det sagde jeg også i forbindelse med diskussionen af Enhedslistens beslutningsforslag nr. B 24 i 2004.
Med strategien om flere boliger fra 2002 er der iværksat en lang række initiativer, som indebærer etablering af flere boliger.
Det drejer sig om flere private udlejningsboliger, flere ungdomsboliger, bedre mulighed for at bygge almene boliger, tagboliger osv.
I perioden 2002-2005 er der givet tilsagn om opførelse af i alt omkring 42.000 støttede boliger.
I forhold til treårsperioden fra 1998-2001, hvor der samlet blev givet tilsagn til omkring 25.000 støttede boliger, er det støttede boligbyggeri altså i den seneste treårsperiode steget med knap 70 pct.
Den vigtigste årsag til stigningen i antal støttede boliger fra 2002 og frem er regeringens boligaftale »Flere og bedre boliger« fra efteråret 2002.
Et af initiativerne i denne aftale var nedsættelsen af den kommunale andel af finansieringen af de almene boliger fra 14 pct. til 7 pct. af anskaffelsesudgifterne.
Dette initiativ havde en særlig stor effekt i 2002, hvor der faktisk blev givet tilsagn til i alt 14.200 almene boliger.
Et andet af boligaftalens initiativer var fremme af privat udlejningsbyggeri, herunder støttede private ungdomsboliger, og siden 2003 er der givet tilsagn til i alt knap 4.300 støttede private udlejnings- og ungdomsboliger.
Hvad angår bemærkningerne om huslejeniveauet, vil jeg gerne pege på, at anvisningsretten til almene såvel som til private boliger er et godt redskab, som kan bruges til at løse boligsociale opgaver i kommunerne.
Det er den enkelte kommune, der bestemmer, hvordan den vil administrere anvisningsretten.
Kommunen må dog så vidt muligt sørge for at matche de tilbudte boliger med de rigtige boligsøgende.
Det vil sige, at de billige boliger skal anvises til de boligsøgende, der har beskedne indkomster, f.eks. kontanthjælpsmodtagere.
Hvis kommunen har behov for mange billige boliger og den ikke ønsker eller ikke har mulighed for at indgå aftale med private udlejere, må kommunen naturligvis også sørge for rent faktisk at bruge sin anvisningsret til almene boliger netop i de afdelinger, hvor huslejen ikke ligger så højt.
Der kan også være behov for at aftale sig frem til en højere anvisningsret end fjerdedelen i disse afdelinger.
Netop fordi almene boliger også skal kunne anvendes af kommunerne til løsning af boligsociale opgaver, er det jo vigtigt, at boligerne ikke er for dyre.
Det er derfor også kommunerne, der godkender de enkelte projekter til nye almene boliger og dermed har ansvaret for, at der i kommunen er det fornødne antal almene boliger til rådighed.
Der peges i begrundelsen for B 122 bl.a. på anvisningen i Københavns Kommune, herunder at kommunen sidste år ikke anviste til over 200 af de boliger, som kommunen fik tilbudt fra boligorganisationerne.
Kommunen modtog 1.681 tilbud om boliger og returnerede 222.
Det er jo ærgerligt, at kommunen ikke kan udnytte alle de tilbudte boliger, men det hænger måske bl.a. sammen med den forholdsvis stramme anvisningspraksis, der er i Københavns Kommune, således at kun de allerdårligst stillede kan komme i betragtning i anvisningen.
I øvrigt mener jeg, at Københavns Kommune skulle have gode muligheder for at anvise boliger, også til boligsøgende med beskedne indkomster.
Tal fra Socialministeriet viser nemlig, at den gennemsnitlige månedlige leje for almene boliger i kommunen i 2005 udgjorde 3.700 kr.
Tallene viser også, at næsten to tredjedele af de almene boliger havde en leje på under 4.000 kr. om måneden.
Jeg vil meget gerne understrege, at der er grund til at være forsigtig med at drage alt for håndfaste konklusioner på baggrund af tallene fra Domstolsstyrelsen.
Vi har konstateret en bemærkel sesværdig stigning over en 3-årig periode, men derudover ved vi mest om, hvad tallene ikke siger noget om.
Jeg tør ikke sige, hvad forklaringen er, men det er ikke indførelsen af loftet over kontanthjælpen, i og med at den mest markante stigning i antallet af udsættelsessager er sket mellem 2002 og 2003, altså på et tidspunkt inden kontanthjælpsloftet blev indført.
Det er heller ikke udviklingen i huslejeniveauet, der er løbet fra udviklingen i niveauet i overførselsindkomsterne.
Det er snarere omvendt.
Men for at komme bag om tallene har jeg bedt om, at der gennemføres en spørgeskemaundersøgelse hos fogedretterne.
Undersøgelsen bliver foretaget i de fem største fogedretter og skulle gerne sige noget om, hvor mange lejere der er sat ud, fordi huslejen ikke er betalt, hvor mange udsættelser der vedrører børnefamilier, og i hvilket omfang de sociale myndigheder inddrages i udsættelsessagerne.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at regeringen gerne ser, at de private udlejere deltager i løsningen af boligsociale opgaver, men det skal ske på frivillig basis.
Når det er sagt, vil jeg også gerne sige, at pensionskasser og forsikringsselskaber jo også er private udlejere.
Det ville klæde dem, hvis de viste de øvrige private udlejere et godt eksempel og stillede lejligheder til rådighed for kommunernes boligsociale anvisning.
Efter regeringens opfattelse er tvang over for de private udlejere ikke det rigtige instrument til at løse kommunernes anvisningsbehov.
Det tror jeg ikke der kommer noget godt ud af for nogen af parterne, hverken for kommuner, lejere eller udlejere.
Det er ikke denne regerings politik at begrænse de private udlejeres ret til at råde over deres ejendom, herunder til at bestemme, hvem de skal udleje til.
Derfor kan regeringen ikke støtte dette forslag.