runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Rohde (V), 2001-04-25:
Jamen jeg står så i en situation, hvor jeg kan sige, at vi må vurdere, om det svar, vi fik på, hvad der ligger i den tredje pind, er at sælge elastik i metermål.
Det må vi jo så prøve at se om det er, for det har vi ikke nogen intentioner om at stemme for.
Jeg synes, det er interessant.
Altså hr. Jan Petersen siger, at det vil være useriøst at komme med nogle besvarelser og vurderinger af forskellige modeller, der er ved at blive undersøgt.
Tobin-skatten f.eks. er jo ikke noget nyt.
Den er blevet undersøgt og undersøgt og undersøgt; der er adskillige analyser.
Senest er der kommet en fra den finske regering her
i februar måned, som konkluderer, at beskatning af valutahandel ikke duer, det vil fordyre ganske fornuftige kortsigtede finansielle transaktioner i forbindelse med udenrigshandel, det vil ikke hindre spekulation mod en valuta, og det vil ikke give nævneværdige indtægter, fordi skattegrundlaget bliver mindre. Den finske rapport konstaterer, at valutakursernes volatilitet ikke har noget at gøre med den store mængde af valuta, der handles.
Stor handel er tegn på et marked, der er likvidt, der udjævner kortsigtede variationer i priserne.
Likvide markeder gør det muligt at gennemføre meget store transaktioner, uden at det påvirker valutakurserne.
Er hr. Jan Petersen enig i den konklusion fra den finske regering?
Arne Rolighed (S), 2001-04-25:
Hvis hr. Jørgen Winther har fulgt med i de 4 måneder, jeg har været sundhedsminister, vil han have set, i hvilken grad jeg har været optaget af de kræftsyge og bl.a. også har lavet en politik med amterne og H:S om at realisere behandlingsmål for de patienter, der er i en livstruende situation. Hr. Jørgen Winther må også have fulgt med i de politiske meldinger, der er kommet om, at vi skal fremskynde kræfthandleplanen og sikre, at vi når de mål, der er sat i kræfthandleplanen. Når den nuværende regering har sat så meget fokus på netop kræftområdet, er det jo i erkendelse af, at rammer og vilkår for medarbejderne på centrene og tilbudene til patienterne kan blive bedre.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jørgen Winther (V), 2001-04-25:
Ministeren siger, at den nuværende regering, altså den socialdemokratiske regering, er meget optaget, rigtig optaget af disse her ventetider.
Så kan jeg sige, at det har statsministeren egentlig sagt hvert eneste år i de her 8-9 år, vi har hørt de her taler.
Og jo mere optaget af disse ventetider, statsministeren har været, des længere er ventetiden blevet.
Altså i 1992 var den på 86 dage, i 1993 var den på 93 dage, i 1994 var den på 101 dage, og sådan er det gået opad, til den er helt oppe omkring 109 dage i 1997.
Jeg vil klart sige, at jo mere optaget Socialdemokratiet er af de her ventetider, jo længere bliver de.
Så man må egentlig anbefale, at man ikke er helt så optaget, som man har været.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Det er sådan lidt letkøbt at sige, at der er så mange patienter, der kommer til inden for de 3 måneder og kommer til hurtigt.
Det er jo sådan, at næsten alle medicinske patienter i dag bliver indlagt akut.
Det er omkring en 80-90 pct. Så det hjælper jo ganske gevaldigt i statistikken.
Men altså: Sagen er, at ventetiderne er stadig stigende år for år med den socialdemokratiske regering.
Og spørgsmålet er, om ministeren tør komme med et bud på, hvor lang ventetiden vil være inden for det næste halve til hele år.
Vil ventetiderne stadig fortsætte med at stige, eller hvad tror ministeren?
Arne Rolighed (S), 2001-04-25:
I Danmark er det 93 pct. af alle patientbehandlinger, der bliver behandlet inden for 3 måneder, fra de er visiteret fra praktiserende læge, til behandlingen påbegyndes.
Det vil sige, at kun 7 pct. har en længere ventetid.
Det kan blive spændende at undersøge hen på tværs af landene, om der er lande, der har en flottere ventetidsstatistik, end vi har.
Den første er, at der har været en markant aktivitetsudvikling, et patientpres på det danske sygehusvæsen.
Det er sådan, at vi i dag på de danske sygehuse behandler 200.000 flere patienter end for 5 år siden.
Den anden - også når vi sammenligner med Frankrig - er
Det vil den nuværende regering løfte til omkring 1.000 om året.
Det betyder, at vi over de næste 3, 5, 7 år får genetableret lægestanden, jeg havde nær sagt lægebestanden, så vi kan lave nogle effektive arbejdstilrettelæggelser og nedbringelse af ventetiderne.
Det er de to hovedforklaringer på udviklingen.
Jørgen Winther (V), 2001-04-25:
Det var et lidt interessant svar.
Først får man at vide af ministeren, at der ikke findes nogen tal, og derefter har ministeren så en hel del formodninger om, at der er nogle lande, der måske alligevel ligger dårligere end Danmark, uden at der er skygge af dokumentation for det.
Men så har vi nogle tal, som jeg godt vil gå tilbage til ministeren om.
Nu, hvor vi har haft en hel del års socialdemokratisk regering, er disse ventetider steget med omkring en 15-20 pct. Hvad mener ministeren er årsag til det?
Er det sådan, at det er kommet som en overraskelse, at der er
så mange patienter?
Eller hvad er årsagen til, at ventetiderne stiger så meget?
Og var der egentlig ikke behov for, at Socialdemokratiet ville ofre lidt flere penge inden for det her område eller skabe nogle nye strukturer?
Arne Rolighed (S), 2001-04-25:
Jeg kan oplyse hr. Jørgen Winther om, at der ikke eksisterer
valide informationer, data omkring ventetider, der kan gøre det muligt at sammenligne ventetiderne på det kirurgiske område mellem de europæiske lande.
Det er da også baggrunden for, at vi er en række lande, der har øget den økonomiske støtte til OECD med henblik på, at vi får lavet en ordentlig ventetidsinformation om forholdene i de enkelte lande.
Og det gør vi med det sigte
også at finde ud af, dér, hvor man har lange ventetider, hvorfor har man det?
Dér, hvor man har korte ventetider, hvorfor har man det?
For Danmarks vedkommende har vi puttet 1 mio. kr. ind i dette projekt.
Frankrig, der har spillet så stor en rolle i debatten her i de seneste måneder, har vi forespurgt, om de på nationalt niveau har information om ventetidsforholdene i Frankrig.
Og svaret har indtil videre været, at det har de ikke.
Det betyder, at vi skal ud på departementsniveau eller ud på institutionsniveau.
Derfor bliver det lidt at basere udsagnene på teorier, uanset om man mener, at der er en lang ventetid, eller der er en kort ventetid.
Vi ved f.eks., at England har massive ventetider, hvorfor de er på vej til i den engelske regering at investere 3 mia. pund i sygehussektoren, hvoraf en stor del skal gå til ventelistenedbringelse.
Så der er ingen tvivl om, at der i England er væsentlig længere ventetid, end der er i Danmark.
Norge ligger stort set på samme niveau, men er måske lidt længere også på det kirurgiske område.
Jeg gætter på, at svenskerne ligger på niveau med Danmark og Norge.
Vi ved, at nordmændene og svenskerne har forsøgt at få lavet hjerteoperationer i Danmark som udtryk for, at de har kapacitetsproblemer her, men nogen egentlig mulighed for at lave en reel sammenligning på det område er umuligt.
Jørgen Winther (V), 2001-04-25:
»Kan ministeren oplyse, om der findes nogle EU-lande, der har længere ventetider for kirurgiske heldøgnspatienter end Danmark, hvor den gennemsnitlige ventetid for disse patienter er så lang som 101 døgn?«
Det svar vil jeg bestemt ikke takke for, for spørgsmålet var jo et helt andet end det, ministeren nu svarede på.
Det må ministeren da have en holdning til.
Arne Rolighed (S), 2001-04-25:
Når en patient, herunder i dag en lungekræftpatient, kommer til en lungelæge, så er det dialogen mellem patienten og lægen, der er afgørende for, hvilke undersøgelser og behandlinger der skal sættes i gang.
Man kan få medicinen godkendt på to måder: Den ene er over registraturen i London, hvor det er EU-Kommissionen, der giver tilladelsen til, at en medicin kan markedsføres, den anden er Lægemiddelstyrelsen.
Når de to tilladelser ligger, ligger der i den nuværende regerings politik, at det er op til den enkelte læge at afgøre, hvilken undersøgelse og behandling patienten skal tilbydes.
Har det enkelte center, den enkelte læge, ikke medicinen på hylden, fratager det ikke lægen ansvaret for at tilbyde patienten det, og at det kan ske ved, at patienten visiteres videre til det center, der har behandlingstilbudet som en mulighed.
Jørgen Winther (V), 2001-04-25:
Jeg vil gerne spørge ministeren, om ministeren er tilfreds med, at forskellige kræftlæger og sygehusdirektører nu kan udtale, at der stadig væk her i dag, her i april måned er lungekræftpatienter, som ikke får den helt nødvendige behandling med kemoterapi, også dér, hvor der er dokumentation for behandlingen?
Jeg stiller det spørgsmål, fordi jeg har været rundt og besøge forskellige kræftcentre her i Danmark, og det er mit indtryk, at det mest mørke, sorte kapitel, vi har inden for kræftbehandlingen i Danmark, netop er behandlingen af lungekræftpatienter.
Og jeg har en tydelig fornemmelse af, at det er de manglende ressourcer, der er årsag til, at patienterne ikke får den nødvendige behandling, både kemoterapi og også operation.
Så jeg vil egentlig gerne spørge ministeren, hvor mange patienter med lungekræftder er frasorteret og dermed dør på grund af sygdommen, netop fordi der ikke er ressourcer nok?
Arne Rolighed (S), 2001-04-25:
Først til hr. Jørgen Winther, idet jeg skal gøre opmærksom på, at de resultater omkring kvaliteten i kræftbehandlingen i Danmark er fra perioden 1985 til 1989, på det tidspunkt, hvor vi havde en borgerlig regering.
Vi kender ikke virkningen af den indsats, der er sket i det danske sygehusvæsen fra 1980'erne og frem til i dag, men det forlyder fra Kræftstyregruppen, at den indsats, som er sat i gang i midten af 1990'erne og frem mod nu, hvor også ny medicin introduceres sammen med nye metoder, giver forbedringer, uden at det for nuværende kan dokumenteres.
Hr. Jørgen Winther spørger, hvad forklaringen kan være.
Rygning, kost og motion ved vi er af afgørende betydning.
om, hvorledes partiet Venstre stillede sig til forslaget om røgfrie miljøer: Det stemte Venstre imod.
Jeg tror netop, at tobak er en helt afgørende faktor for udviklingen af kræft.
Derfor kan vi også se på netop lungekræftområdet, at i takt med at de mandlige rygere er faldet i frekvens, er der en stigning i overlevelsen.
Holger Graversen (S), 2001-04-25:
Må jeg spørge ministeren med hensyn til ressourcemangel,
først og fremmest på de menneskelige ressourcer i sygehusvæsenet: Hvad er hovedårsagen til, at vi mangler disse menneskelige ressourcer, læger, sygeplejersker?
En anden ting: Kan ministeren oplyse, hvor stor en del af lungekræftdødsfaldene der skyldes tobaksrygning?
Da det er bedre at forebygge end at helbrede, hvad har regeringen så gjort for at forebygge lungekræft?
Og har hr. Jørgen Winthers parti Venstre f.eks. stemt for nogle af disse forebyggelseslove som f.eks. loven om røgfrit miljø, og hvordan er partiets stilling til forbudet mod tobaksreklamer?
Jørgen Winther (V), 2001-04-25:
Ja, jeg vil gerne takke ministeren for svaret.
Spørgsmålet gik jo nok på 5-års-overlevelsen, og der fik jeg så af ministeren at vide, at Danmark ligger i bund.
Det vil sige, at Danmark blandt samtlige disse EU-lande er det land, der har de dårligste resultater med henblik på overlevelse efter lungekræftbehandling.
Så sent som i aftes i TV-Avisen kunne man jo erfare, at der stadig væk i Danmark er ret mange lungekræftpatienter, der ikke får den optimale behandling i form af kemoterapi, selv om man ved, at der er dokumentation for, at der er en effekt af behandlingen.
Arne Rolighed (S), 2001-04-25:
Spørgsmålet lyder: »Kan ministeren oplyse, om der findes nogle EU-lande, der har dårligere resultater med lungekræftbehandling end Danmark, hvor 5-års-overlevelsen kun er på 5 pct., og kan ministeren oplyse, hvor mange lungekræftpatienter der årligt dør her i Danmark på grund af ressourcemangel i det danske sundhedsvæsen?«.
Der findes ikke nyere undersøgelser omkring kræftbehandlingen, der sammenligner de europæiske lande, men jeg har fundet en publikation, der kom i midten af 1990'erne, der undersøger, hvordan kvaliteten i kræftbehandlingen er for dem, der fik diagnosen i 1985 til 1989; så følger man patienten ét år og ser, hvordan det går, og så følger man dem 5 år for at se, hvordan det går, og her har vi en bred sammenligning af resultaterne i de europæiske lande.
I toppen ligger Finland med knap 40 pct. Ser vi derimod på 5-års-overlevelsen, som spørgsmålet mere direkte går på, ligger Danmark i bunden med en overlevelse efter 5 på 5,7 pct., og så følger der en 3-4 lande lige i nærheden, Skotland, Slovenien og Polen, der ligger dér omkring ca. 6 pct., og helt i toppen ligger Frankrig, Island og Tjekkoslovakiet med omkring 12 pct. Det er desværre den seneste undersøgelse, vi har, men der blev lavet en undersøgelse i 1990'erne for de skandinaviske lande, der viste, at Danmark også her lå i bunden.
Og det er præcis det, der var grunden til, at den nuværende regering satte en kræfthandleplan i gang.
Jørgen Winther (V), 2001-04-25:
»Kan ministeren oplyse, om der findes nogle EU-lande, der har dårligere resultater med lungekræftbehandling end Danmark, hvor 5-års-overlevelsen kun er på 5 pct., og kan ministeren oplyse, hvor mange lungekræftpatienter der årligt dør her i Danmark på grund af ressourcemangel i det danske sundhedsvæsen?«
Egil Møller (DF), 2001-04-25:
Ministeren er jo relativt ny i ministerstolen, men alligevel ret erfaren i at tale udenom.
Så jeg vil sige til ministeren og bede ministeren bekræfte, at vi fortsat, Socialdemokratiet og Dansk Folkeparti, er uenige om begrebet ligestilling på boligmarkedet.
Jeg finder ikke, at der er en reel ligestilling, når udlændinge, der kommer hertil, har et retskrav på inden for 3 måneder at få en passende bolig stillet til rådighed.
Det er ikke ligestilling med danskerne, som også kommer i situationer, hvor de har et behov.
Og så kan man sige nok så meget, at kommunerne har fleksible regler til at boligplacere.
Jamen det hjælper jo ikke noget, når der ikke er et retskrav; så kan de jo næsten gøre, som det passer dem.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Lotte Bundsgaard (S), 2001-04-25:
Først vil jeg til hr. Egil Møller sige, at jeg synes egentlig, vi skal have respekt for Folketinget, og jeg mener ikke, det er at have respekt for Folketinget at ville have, at vi skal bruge tiden i vores Folketing på at sagsbehandle enkeltsager.
Så lad os bruge tiden på det, det handler om, nemlig at sikre, at vi har boliger nok til alle i det her land, boliger, der vel at mærke passer til de behov, vi har.
Til hr. Knud Erik Hansen vil jeg gerne sige, at jeg er også opmærksom på, om kommunerne bygger nok alment byggeri.
Jeg er også opmærksom på, om der er nogle barrierer, der gør, at de ikke bygger tilstrækkeligt alment byggeri.
Derfor har jeg haft flere samtaler med borgmestre om, hvad der skal til, for at de kan bygge noget mere alment byggeri
, derfor er jeg
hele tiden opmærksom på, om det er bestemte kommuner, der ikke bygger, om det er bestemte barrierer, der gør det.
For det er det, det handler om.
at vi med de nye fleksible anvisningsregler giver kommunerne en mulighed for f.eks. at lave anvisningsregler, der gør, at mennesker, der har fået arbejde i deres kommune, også kan få en bolig. Vi har faktisk gjort meget i det her Folketing for at sikre, at man kan få en bolig, der passer til ens behov, og det er det, der er regeringens intention.
Vi vil have et varieret boligmarked, hvor der både er privat udlejningsbyggeri, hvor der er andelsboliger, hvor der er almene boliger, hvor der er ældreboliger, og hvor der også er boliger til dem, der har det sværest i vores land, såvel de hjemløse som de yngre fysisk handicappede.
Arne Rolighed (S), 2001-04-25:
Til hr. Jørgen Winther vedrørende den sidste del af spørgsmålet.
Der ligger ikke mig bekendt en undersøgelse, der tilnærmelsesvis forsøger at udrede, endsige dokumentere spørgsmålet.
At forholdene for den danske kræftpatient kan blive bedre, og at de er for dårlige på en række punkter, er jo baggrunden for, at den nuværende regering her for godt et år siden satte en kræfthandleplan i gang og også dér så på det ressourceproblem, som hr. Jørgen Winther fokuserer på.
Det ser heldigvis ud til, at de danske kræftcentre er bedre til at løse opgaverne og få realiseret kræfthandleplanen, end vi først havde turdet tro på.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-04-25:
»Hvilke lande i Vesteuropa har en kortere barselorlov end Danmark?
Danmark er et af de rigeste lande i verden.
Alligevel har vi en barselorlov på kun 6 måneder.
I Norge er orloven på 12 måneder og i Sverige 18 måneder.
Der er næppe mange lande i Europa, hvor spædbørnsmødre får tilbudt en så kort barselorlov som i Danmark.
Arne Rolighed (S), 2001-04-25:
Til hr. Jørgen Winther kan jeg sige, at når det er mere relevant at anvende det hovedkriterium, jeg har brugt i alle de år, jeg har arbejdet i sygehusvæsenet, nemlig hvor mange patienter der bliver behandlet inden for så og så lang tid, så hænger det jo sammen med, som det må være hr. Jørgen Winther bekendt, at der er en udvikling i det danske sygehusvæsen, som er enestående internationalt set, nemlig i retning af, at patienterne går fra stationær behandling, det vil sige behandles under indlæggelse, til at blive behandlet i dagkirurgi og i ambulant behandling.
Hvis man flyttede de lettere behandlinger væk fra sygehusindlæggelser, fra stationære behandlinger over til dagkirurgi og ambulante behandlinger, bliver det jo patienterne med de lange og komplicerede behandlingsforløb, der bliver tilbage i sygehussektoren.
Jes Lunde (SF), 2001-04-25:
SF har rejst denne forespørgsel for at sætte fokus på de problemer i verdensøkonomien, der bliver skabt, når man giver den globale markedsøkonomi fuldstændig frit slag.
Valutaspekulationen har op gennem 1980'erne og 1990'erne efterhånden fået helt frie tøjler, og virkningerne er heller ikke udeblevet.
I gennemsnit handles der nu valuta
for 10.000-15.000 mia. kr. i gennemsnit hver eneste dag - langt,
langt mere end der handles almindelige varer for i hele verden.
Den internationale valutaspekulation har derfor nået et så kolossalt omfang, at den helt selvstændigt er i stand til at skabe problemer i økonomien, kuldkaste økonomier og skabe social nød, og det rejser spørgsmålene: Hvor længe har verden tænkt sig at leve med det?
Hvornår er vi i fællesskab klar til at gribe ind og bringe en større indflydelse over verdensøkonomien tilbage til de folkevalgte forsamlinger?
Flere regeringer har meldt sig som interesserede i at diskutere forskellige midler til at nå dette mål.
Tobin-skatten har været nævnt som et eksempel, men kun ét.
Der findes flere forskellige muligheder for at gribe ind.
Den danske statsminister har i pressen givet udtryk for, at Danmark også må være villig til at se på forskellige forslag, og vi er derfor meget spændt på at høre statsministerens besvarelse af forespørgslen i dag.
Besvarelse
Frank Dahlgaard (UP), 2001-04-25:
Jeg går ikke ud fra, at forespørgeren eller nogen SF'ere går ind for at købe hus, når det er dyrest.
Jeg går ikke ud fra, at man går rundt i supermarkeder som SF'er og kigger på de dårligste varer til de højeste priser.
Vi er alle spekulanter på varemarkedet, på arbejdsmarkedet, hvor vi prøver på at få nogle spændende job til de højst mulige lønninger.
Det er spekulation hele vejen.
Og valutaspekulation er da gavnligt.
Jeg kan ikke se andet, end at det er gavnligt.
Må jeg spørge forespørgeren, hvad der lå i, at den valutakrise, som han sagde, vi havde i 1998, var skadelig for dansk økonomi?
Jeg fulgte nøje med som uddannet nationaløkonom, og jeg opdagede ikke, den var skadelig for dansk økonomi.
Det var en spekulation - den var ubegrundet -
mod kronen
Vi måtte hæve renten et kort stykke tid og bruge godt af valutabeholdningen; det er det, vi har den til.
Pengene er vendt tilbage igen; det gør de altid.
Renteforhøjelsen var ikke så langvarig, at den overhovedet bredte sig til den reelle økonomi: Der var ikke en kat, der blev arbejdsløs, der var ingen investeringer, der blev indstillet, og arbejdsløsheden fortsatte gennem 1998 med at falde kraftigt.
Det var en krise for 200 mennesker i Danmark i den finansielle verden.
Den ramte overhovedet ikke dansk økonomi.
Valutaspekulation er ikke noget problem for et land, der har orden i økonomien, og det har Danmark.
Jes Lunde (SF), 2001-04-25:
Jeg ville gerne sige tak for gode besvarelser fra regeringen.
SF er helt enig i de overordnede linjer, der lå i svarene, både fra statsministeren og økonomiministeren, at sagens kerne er, at den fri markedsøkonomi giver os utrolig mange muligheder, men også en række risici for social nød, skævdeling af goderne, miljømæssige ødelæggelser, hvis ikke vi har nogle politiske svar. I lang tid har der været en tendens i de regler, man har lavet internationalt, til at tro, at markedet klarer alt, og der er vel også stadig væk i det her Folketing partier, der tror, at markedet klarer alt - det kan være, vi hører noget til nogle af dem senere i løbet af dagen - men sådan er det ikke. Hvis man bare lader markedskræfterne rase fuldstændig frit, ved vi f.eks., at valutaspekulationen får en uhyggelig kraft, så stor en kraft, at det ikke er nok at beskytte sig ved at have en stærk økonomi.
Vi havde en stærk økonomi, der var orden i betalingsbalance, statsfinanser, inflation og det hele, og alligevel blev vi udsat for et angreb, der gjorde, at Danmarks Nationalbank var nødt til at sætte renten markant op til skade for alle borgere i Danmark, til skade for virksomhederne, som fik forringet deres konkurrenceevne, uden at Danmark på nogen måde var skyld i det.
Så det er ikke nok bare at have en stærk økonomi.
Selvfølgelig skal vi fortsætte med at beskytte os ved at have det, men det er ikke nogen garanti.
Det er også nødvendigt at have politiske svar, og her er jeg helt enig i statsministerens formulering, at det selvfølgelig kræver globale svar at kigge på den her slags ting.
Når så stærk en økonomi som Danmarks kan blive udsat for angreb, er det selvfølgelig endnu værre, hvis man har en svag økonomi, og der er altså mange lande i den fattige del af verden, som slet ikke kan holde til sådan et regime, hvor der er så store skvulp, hvor virksomhederne kan blive væltet over ende, hvor landenes økonomier kan bliver væltet over ende.
Vi er meget glade for i SF, at vi kan mærke i øjeblikket, at pendulet er ved at svinge den anden vej.
Hvor det har været helt ude i den yderstilling, hvor de ledende politikere globalt troede, at markedet klarer alt, er markedet nu ved at svinge den anden vej; der er nu ved at være en stigende erkendelse af, at der er brug for politiske svar.
Vi har set det i indtil flere parlamenter, som har vedtaget positive erklæringer på det her område, vi har set det med ATTAC-bevægelsen, vi har set det med FN, som er i gang med at undersøge bl.a. Tobin-skatten.
I SF er vi helt klart åbne over for også at bruge andre virkemidler. Økonomiministeren har redegjort for nogle af dem, der arbejdes med i øjeblikket.
Vi synes, det er yderst positivt, at det arbejde er i gang, og at der er så meget fremdrift i det.
Vi er glade for de svar, vi har fået fra regeringens side, og jeg håber også, at debatten her i dag kan ende med, at vi konstaterer, at der er et flertal her i Folketinget, som er enige om, at der er behov for større international aktion på de her områder både for at forebygge fattigdom, miljøproblemer og de ting, der kan følge af valutaspekulation.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-04-25:
»Agter regeringen i strid med EU-reglerne at opretholde sit forbud mod skattefradrag for arbejdsmarkedspensioner, som er placeret i udlandet?«
Skriftlig begrundelse
Berlingske Tidende den 20. april 2001 beskriver den årelange juridiske og politiske strid om spørgsmålet.
Også andre EU-lande har tilsvarende problemer.
Marianne Jelved (RV), 2001-04-25:
Så vidt jeg ved, er der ikke et krav om, at der inden for et bestemt antal måneder eller en eller anden tidsfrist skal tages det næste skridt efter en åbningsskrivelse, så derfor kan jeg ikke svare konkret på det spørgsmål.
Men det er ikke min forventning, at der er en retssag lige foran os.
Så langt er processen ikke kommet, og spørgsmålet er, om den ikke vil blive overhalet af den meddelelse, der er lagt frem, og det politiske arbejde, der følger på grund af det papir, som nu kaldes en meddelelse fra Kommissionen.
Hermed sluttede spørgsmålet.