Marianne Jelved (RV), 2002-10-03:
Jeg vil gerne gøre et par kommentarer til statsministerens svar på dagens indlæg.
Der er det med statsministeren
, at det nogle gange ikke er helt forkert, hvad statsministeren siger, men det er heller ikke helt rigtigt.
I åbningstalen siger statsministeren bl.a., og jeg citerer - det er fra uddannelsesafsnittet.
Der står: »Vi vil gøre Danmark til et førende viden- og uddannelsessamfund.
Den triste kendsgerning er jo, at den tidligere regering efterlod budgetter med stærkt faldende bevillinger til forskning og uddannelse.
Det hører man ikke så meget til, men det er sandheden.
Det retter VK-regeringen nu op på«.
Og det er jo sådan set rigtigt nok.
Alligevel er budskabet her ikke helt rigtigt.
Sagen er, at der var indgået en bred, flerårig aftale omkring forskningsmidler under SR-regeringen.
Af sådan nogle forskningsmidler er mange af dem
programmidler, og de løber ud med et eller andet årstal.
Derfor tog den tidligere forskningsminister Birte Weiss initiativ til i foråret 2001 at forhandle med alle partierne
Her blev UMTS-midlerne bragt ind i billedet.
Der blev indgået en aftale om, at hvis der var enighed imellem partierne, så kunne de bruges til finansiering, ellers måtte de bruges til gældsafdragelse.
Det var Venstre og De Konservative faktisk ikke meget for dengang.
Så fik vi finansloven fremlagt af SR-regeringen, og der fremgik det ganske klart, at UMTS-midler bl.a. skulle bruges til at fylde det hul op, men det skulle jo, jf. den aftale, der var indgået inden sommerferien 2001 med alle partierne, gøres i enighed i fællesskab med de partier.
Så kom valget.
Og nu har VK-regeringen meget fornuftigt overtaget UMTS-midlerne.
Så det er jo ikke helt forkert, men det er jo heller ikke helt rigtigt at skabe det billede, at den tidligere regering efterlod et hul.
Det gjorde den tidligere regering i samarbejde med de forligspartier, der var omkring forskning.
Det tror jeg ikke vi behøver at være uenige om.
Det, jeg gerne vil bruge det her til eksempel på, er, at jeg synes, statsministeren godt kunne gå ind i en mere reel diskussion om, hvorfor vi egentlig er så meget imod skattestoppet.
Det er jo ikke rigtigt.
Nu taler jeg ikke om, at kommuner og amter skal holde skatterne i ro, for det er SR-regeringens politik.
SR-regeringen havde bare ikke et flertal, som VK-regeringen har det med Dansk Folkeparti, fordi Venstre og De Konservative, da partierne var i opposition, ikke ville hjælpe SR-regeringen med at håndhæve aftalerne.
Men det er også fair nok.
VK-regeringen er heldig at have et flertal med Dansk Folkeparti, der vil det, jeg havde nær sagt, så længe det varer - og det kan vi ikke vide.
Det skattestop, vi er imod i Det Radikale Venstre, er det skattestop, som handler om finanspolitikken.
Og det skattestop betyder i sig selv - alt andet lige - en lempelse
af finanspolitikken
Derfor må regeringen arbejde med en ekstraordinær stramning af udgifterne, for at man kan få en finanseffekt, der er 0,0, som regeringen jo definerer det.
Det er den ekstra stramning, som bl.a. begrundes i en række af de lovforslag, Folketinget behandlede i foråret.
Da vi skulle spare på folkeoplysningsloven, kan jeg bl.a. huske, at det stod som en begrundelse i bemærkningerne, at det var skattestoppet.
Det anfægter vi ikke.
Og de besparelser, regeringen på den måde bruger til skattestoppet, vil Det Radikale Venstre i princippet - hvis vi kunne blive enige om, hvad det var for nogle besparelser - hellere bruge til markante sænkninger af skat på arbejde.
Det er deri, uenigheden består. Så spørger statsministeren: Bliver folk meget glade af at få skatten på arbejde ned, hvis de skal betale højere benzinpriser, når de skal køre på arbejde?
Ja, det gør de, hvis de netto får en samlet gevinst.
Men i øvrigt har Det Radikale Venstre sagt, at vi gerne vil finde andre løsninger end benzinafgift. Men det er jo bemærkelsesværdigt, at hvis det ikke var troværdigt, hvad Det Radikale Venstre har lagt frem, så ville det jo ikke give den effekt, som DI, LO og Finansministeriet har beregnet det vil, på arbejdsudbuddet.
Så ville det jo ikke kunne lade sig gøre.
Så vil jeg gerne sige omkring forbeholdene, at jeg lytter til, hvad statsministeren siger, og jeg er enig i, at det er vigtigt med grundige overvejelser.
Jeg er sådan set ikke ude på at skabe uheldige ting ved at drøfte afskaffelse af forbeholdene, så jeg vil meget gerne også drøfte det med statsministeren, fordi jeg ikke helt forstod, hvad det var, der kunne ske i forbindelse med regeringskonferencen og en ny traktat.
Min bevæggrund for at sige det, jeg har sagt, har været, at jeg tror, det er vanskeligt at behandle forbeholdene og en ny traktat på én gang.
Men det synes jeg da vi kan drøfte.
Jeg synes også, at det er vigtigt, at befolkningen er med i, hvad det er for overvejelser, og hvad det er, der forestår bl.a. omkring en ny traktat.
Så det er vi helt parate til, og jeg lytter gerne.
Til allersidst vi jeg sige, at statsministerens bemærkninger om folkeskolen, både det, der blev sagt i åbningstalen, og det, der er sagt her efterfølgende, ikke gør det nemmere for undervisningsministeren i de kommende dage.
Det er vi nu nogle ordførere, der har vekslet ord om hernede i salen.
Det er min fornemmelse - i hvert fald er det for mit vedkommende sådan - at vi ikke vil lade det gå ud over undervisningsministerens bestræbelser på at finde en løsning.
Men det er ikke en gennemgribende reform af folkeskolen, Det Radikale Venstre sidder og forhandler.
Vi er enige i, at der kan gøres nogle ting for at styrke nogle forhold i folkeskolen.
Det går vi til forhandlinger om.
Men det, der blev sagt i åbningstalen, beklager jeg faktisk meget, for det er ikke en beskrivelse af den folkeskole, vi kender i dag.
De 18 pct. af de 15-årige, der ikke læser godt nok til at kunne tage en ungdomsuddannelse, kan vi ikke acceptere.
Så det er ikke en udlignende skole eller en lighedsskole, hvor ingen må kunne mere end andre.
Det er dybt problematisk, at der bliver skabt det billede af folkeskolen af statsministeren. Men vi vil lade det ligge her og gå til undervisningsministeren i morgen og håbe, at vi kan finde et kompromis omkring de forhold, som vi måske kan blive enige om.