Eva Møller (KF), 2001-05-08:
Den danske energisektor har i de seneste år været præget af store og afgørende forandringer.
For at leve op til internationale forpligtelser såvel inden for som uden for EU, for at gavne miljøet, for at liberalisere, for at åbne markeder, for at effektivisere osv. osv. - alt dette har givet disse store og afgørende forandringer, men jeg tror desværre ikke, at vi har været særlig gode til at forklare os over for de forbrugere, som det hele jo i grunden drejer sig om.
Jeg tror, at de i alt for høj grad blot føler sig udsat for højere priser og flere reguleringer, der besværliggør dagligdagen.
Så i vore videre bestræbelser for at sikre, at vi i Danmark fortsat kan have forsyningssikkerhed på energiområdet, kombineret med et godt miljø og lave priser, bør vi nok også bruge kræfter på at forklare os langt, langt bedre.
Ministerens redegørelse er i alt på 13 sider, så den burde jo ikke være uoverkommelig læsning for borgerne, mængdemæssigt i hvert fald.
Men jeg tror nok, at langt, langt de fleste ville stoppe op, længe inden de var nået halvvejs, fordi de konstaterede, at de ikke forstod en brik af, hvad der stod, sådan sagt på jævnt og almindeligt dansk.
Redegørelsen giver os andre en fremstilling af den aktuelle status på området, som man næppe kan være uenig i, men en række af de foranstaltninger, den lægger op til, kan give anledning til om ikke uenighed så da i hvert fald diskussion.
Danmark satte sig allerede i 1990 det ambitiøse mål, at vi ville reducere CO2-udslippet med 20 pct. i 2005 i forhold til 1988.
Det var en national afgørelse, som siden er fulgt op af internationale afgørelser og aftaler på området.
Derfor finder jeg stadig væk, at en international aftale er langt den bedste.
Vores øjeblikkelige klimapolitiske mål er den reduktion af drivhusgasser med 21 pct., som Danmark har påtaget sig at medvirke til, for at EU kan leve op til sit løfte om en reduktion med 8 pct.
Hvis vi i Det Konservative Folkeparti skulle have bestemt, ville vi på egen hånd nok have været lidt mindre ambitiøse end de 21 pct.
Vi har svært ved at se visdommen i, at det er os, der skal påtage os den store del af byrden.
Men på den anden side er det en aftale, vi har indgået, og dermed også en aftale, som vi føler os forpligtet over for. Jeg skal sige, at det for os er væsentligt at understrege, at det er vigtigt, at EU med sin holdning om at ville undertegne, ratificere Kyoto-aftalen derved også lægger det størst mulige pres på USA for at få dem til også at ratificere, for ret beset bliver det hele jo lidt meningsløst, hvis ikke verdens mest energiforbrugende samfund er med på ideen.
Vi ønsker også denne ratifikation af Kyoto-aftalen, fordi vi mener, at der i de tre fleksible mekanismer, den internationale kvotahandel, det, vi kalder Joint Implementation, som foregår mellem industrialiserede lande, og Clean Development Mechanisms, som foregår mellem industrialiserede lande og udviklingslande, ligger gode tanker og gode muligheder gemt, som, hvis de bliver udnyttet rigtigt, dels kan sikre, at tiltagene gennemføres, og dels og navnlig kan sikre, at vi gennemfører tiltagene på en sådan måde, at vi får mest mulig CO2-reduktion for pengene.
Og det er vel i grunden ikke så galt.
Som jeg sagde i indledningen, er dansk energipolitik underlagt en række vilkår, der kommer til os udefra, herunder EU. Jeg vil i den forbindelse pege på Europa-Kommissionen, som på sit martsmøde fremkom med forslag om at fremskynde liberaliseringen inden for såvel el- som gassektoren.
Disse tanker kan vi helt gå ind for i Det Konservative
Folkeparti.
Vi finder, at det er en rigtig tanke, at forbrugerne snarest muligt også på dette område får fuld valgfrihed til at bestemme, hvor de vil handle.
Vi er også enige i tankerne om adskillelse af lager- og transmissionsdelen, som vi mener fortsat skal være offentligt ejet, fra de kommercielle interesser i salg og produktion.
Vi er også for tankerne om åbne, faste og regulerede priser for tredjepartsadgang, så der er gennemskuelighed i systemet.
Så på alle disse områder vil vi gerne spille med og om nødvendigt også bidrage til at gennemføre eventuelle nødvendige ændringer i det store lovkompleks, som vi er en aftalemæssig del af.
I den forbindelse vil jeg godt komme med nogle bemærkninger om elreformen.
Jeg føler stadig væk, at vi lavede en reform, som på mange områder havde de rigtige intentioner i sig, men som vi også efterfølgende - og det kan vel ikke være anderledes - har været været nødt til at justere af flere forskellige grunde, fordi vi fandt fejl, men også af andre grunde.
Jeg vil gerne her spørge: Er vi sikre på med alle de møller, der kom, og som skulle på overgangsordning, at vi nu har fundet alle dem, som ikke er korrekte og rigtige, eller er der flere?
Jeg synes, det er en vigtig ting, at vi på alle områder overholder og lever op til de regler, som vi selv har lavet; det skylder vi borgerne.
Angående spørgsmålet om al den grønne el, der kommer: Kan vi ikke finde en bedre anvendelse for den end tab ved salg?
Det ville være godt økonomisk, men det ville også, føler jeg, give borgerne en større forståelse af de ting, vi foretager os.
Kommer de vedvarende energibeviser på plads inden år 2003, og kan vi få sikkerhed for, at der også kommer et internationalt marked for dem?
Det er jo en del af energien efter min mening, i hvert fald spørgsmålet om at have VE-beviser.
Det er ikke det smukkeste syn, at sådanne sager kan rejses mod en regering, men jeg føler jo i en vis forstand også, at jeg er ansvarlig for, at den kan rejses imod Det Konservative Folkeparti, fordi vi er en del af elreformen.
Derfor synes jeg, det ville være en god idé, hvis vi kunne prøve at sætte os ned sammen og finde en løsning.
Det ville være smukkere end at skulle have disse retssager kørende. Så skal jeg høre, om vi er sikre på, at øst-vest-udligningen fungerer godt og rigtigt og dermed altså ophører på det tidspunkt, vi talte om.
Hvordan går det med hensyn til forsyningssikkerheden, med Storebæltsforbindelsen og Øresundstolden, om jeg må bruge det udtryk om de 2 øre, vi pålægges, når vi sender strøm til Sverige?
Hvis vi skal nå vores ambitiøse mål, skal der også energisparekampagner, elsparekampagner igennem, og jeg skal sige herom, at Det Konservative Folkeparti er på dette område som på andre områder meget, meget mere for guleroden end for pisken.
Vi går altså ind for mærkning, helst mærkning, som er international.
Vi går ind for afgiftslettelser, det gælder også spørgsmålet om trafikområdet, hvor vi da meget gerne så, at man f.eks. kunne lette registreringsafgiften for biler, som var mere miljøvenlige, at man kunne lette afgiften på benzin, som var mere miljøvenligt, eller på benzinblandinger, som var mere miljøvenlige, og så fremdeles.
Når vi nu ved, at sådan som vi har skruet energipolitikken sammen i øjeblikket, kommer der et eloverløb, kunne vi så ikke begynde at se lidt mere fremtidsorienteret på det?
Sådan som jeg er orienteret, kunne man bruge det til fremstilling af brint, som kunne bruges til brændselsceller, der efter den nyeste teknik inden for en forholdsvis kort årrække skulle kunne installeres i ganske almindelige huse, herunder altså også de huse, der ligger ude i område 4, eller kunne bruges til batteridrevne biler.
Det ville der dog være lidt fremtid i og lidt idé i, og så ville vi kunne bruge eloverløbet.
Energipolitik handler om langsigtede målsætninger, det er store investeringer for samfundet, for den enkelte og for erhvervslivet.
Derfor er det ikke ressourcemæssigt fornuftigt, hvis vi skifter velfungerende anlæg ud for tidligt, eller hvis vi ikke har en langsigtet plan for det. Derfor vil jeg godt slutte med at sige, at jeg er vel vidende om, at Det Konservative Folkeparti, som jeg også har understreget nogle gange i min tale, er en del af et forlig, som vi naturligvis vil leve op til.
Men kunne vi alligevel ikke overveje et samlet systemeftersyn, hvor vi prøvede at se på elreformen?
Vi har set på små justeringer, én ad gangen, kunne vi ikke se på det samlet?
Elreformen synes mig at være lidt for reguleret, for planøkonomisk og for bureaukratisk.