Per Kaalund (S), 2001-04-18:
Statsministeren og justitsministeren har på udmærket vis redegjort for, hvilke initiativer der er taget, som svar på forespørgslen her.
Det gælder dels PET-kommissionen, som vi har, og det gælder dels DUPI, Dansk Udenrigspolitisk Institut, som er anmodet om at udarbejde en hvidbog.
I Socialdemokratiet vil vi selvfølgelig med interesse afvente resultaterne af disse initiativer, og vi har samtidig noteret os justitsministerens bemærkninger om, at afhængigt af, hvordan disse undersøgelser og redegørelser falder ud, og hvad resultatet bliver, kan det være nærliggende i givet fald at foretage en sammenfatning omkring den ydre trussel, som vi var udsat for under den kolde krig, og det indre pres, der var mod Danmark i samme periode. Den kolde krig er jo en næsten 50-årig periode, og den vil helt sikkert også fremover blive genstand for mange historiske beskrivelser, udredninger, forskning, doktordisputatser osv. på samme måde, som Anden Verdenskrig her endnu 55 år efter afslutningen stadig er genstand for stor interesse.
Når omfanget og karakteren af danskernes samarbejde med myndigheder i Sovjetunionen og de østeuropæiske diktaturer, som det fremgår af forespørgslen fra hr. Frank Dahlgaard, ønskes afdækket, som det hedder, så skal man huske på, at der var tale om lande, som Danmark officielt anerkendte.
Vi havde diplomatiske forbindelser med dem.
Disse lande var medlemmer af FN, der blev indgået Helsinki-aftaler, nedrustningsaftaler osv.
Der var sportsligt og kulturelt samarbejde.
Så der var mange danskere, der på forskellig vis samarbejdede både i det officielle offentlige system og privat med de nævnte lande.
Men forespørgeren, hr. Frank Dahlgaard, har jo sikkert tænkt på danskere, der samarbejdede ulovligt, illegalt og samfundsskadeligt med disse lande, og selvfølgelig har disse lande søgt at påvirke Danmark politisk, vores forsvar, vores sikkerhedspolitik, økonomi osv., og de har givet også udført efterretningsvirksomhed her i landet, hvervet agenter, udført spionage mv.
Men derfra og til at gøre alle, der på den ene eller anden måde har samarbejdet med myndigheder i disse lande til såkaldte kollaboratører, der skal stilles til ansvar, er der alligevel et stykke vej.
Jeg har jo så spurgt hr. Frank Dahlgaard, hvad der menes med kollaboratører, og jeg må sige, at det er rigtigt, at man godt kan opfatte, at Sovjet havde besat flere af de østeuropæiske lande, men Danmark har jo som sagt ikke været besat.
I tilknytning til hr. Frank Dahlgaards forespørgsel vil jeg gerne medgive, at der er en hel del danskere fra næsten alle dele af samfundet og især fra den politiske venstrefløj og blandt intellektuelle, der udviste en grænseløs naivitet grænsende til dumhed i forhold til totalitære systemer i Østeuropa og havde romantiske forestillinger om politiske systemer også i Kina, Cuba osv., men heldigvis var demokratiet her i Danmark velfunderet, og det gjaldt i hele koldkrigsperioden.
Det var stærkt forankret, og det vil vel også være uretfærdigt, som det ofte sker, at man afviser al kritik i denne koldkrigsperiode af vores samfund, vores opbygning, med at være venstreorienteret vrøvl.
Men tilbage står, at man har lov at blive klogere, og det er der sikkert mange, der er blevet.
Man har ret til at skifte mening, og det er der sikkert mange, der har gjort, og der er jo stadig væk, også helt tidsaktuelt i den danske politiske debat, partier og partiformænd, der skifter mening om, hvordan samfundsopbygningen skal være her i landet.
Og så må de jo selv vælge både de tidligere og de nuværende, om de vil stå frem og erkende disse ting, det må være op til den enkelte.
Men den kolde krig var selvfølgelig en alvorlig periode.
Jeg skal slutte med at sige, at vi vil stemme imod forslaget til vedtagelse.