runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sandy Brinck (S), 2002-03-14:
Til fru Birthe Rønn Hornbech kan jeg sige, at vi sådan set også godt ville have undgået, at vi skulle diskutere formaliteter.
Det kunne vi have undgået ved, at regeringen ikke havde sjasket det her igennem, men var kommet med det som det sig hør og bør.
Og nej, det skyldes ikke, at Socialdemokratiet ikke har nogen retspolitik.
Det vil sige, at vidnet ikke må være kendt af tiltalte i forvejen, og hvis vidnet er fuldstændig hemmeligt, hvor tiltalte hverken har set vidnet eller kender vidnets navn, må udsagnet ikke være afgørende for sagens afgørelse.
Så er det, jeg spørger: Hvilken effekt har det?
Hvor meget flytter det her?
Derfor skal der altså også være god grund til det.
Vi skal vide, at det reelt flytter noget ude i virkeligheden.
Og derfor synes jeg sådan set ikke, at det er usagligt eller kan skyldes mangel på retspolitik at spørge til: Hvordan virker det, som vi allerede har af vidnebeskyttelse?
Og i øvrigt: Er det de vidner, som rent faktisk har noget at frygte, som det her sigter mod?
De politifolk, jeg har talt med, siger nej.
Vi almindelige dødelige, tilfældige vidner har intet at frygte.
Vi er ikke i rockermiljøets verden nogle, man interesserer sig for.
Det er kun dem, som er inden for det kriminelle miljø.
Sådan nogle udsagn må vi jo have afklaret under udvalgsbehandlingen.
Det er saglighed, det er ikke mangel på politik.
Jesper Langballe (DF), 2002-03-14:
Bag al den formalisme, som lige er blevet omtalt, er der jo et anliggende, som man godt kan forstå.
Jeg kan da godt forstå, at fru Sandy Brinck er betænkelig ved vidneanonymitet.
Anonyme vidneudsagn er en relativ svækkelse af retssikkerheden, det er klart, men risikoen for, at vidner trues og tæves til ikke at sige noget, er simpelt hen retssamfundets totale sammenbrud.
Det kan retssamfundet ikke leve med bare i 5 minutter.
Der er altså tale om en afvejning af to onder.
Og hvorfor tæller det kæmpestore onde ikke i fru Sandy Brincks verdensbillede, mens den relative begrænsning ved svækkelse af retssikkerheden får en kolossal vægt?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2002-03-14:
Nu har vi hele dagen hørt på - undskyld, jeg siger det -
Socialdemokratiets formalitetsindsigelser
Men er sandheden ikke, at alle disse formalitetsindsigelser skal dække over, at Socialdemokratiet ikke har nogen retspolitik selv og er så hundehamrende rædde for nogen som helst ændringer?
Man bliver ved med at efterlyse, man skal have eksperter, det skal være nyt.
Nej, det er et holdningsskift, det er et sporskift i dansk politik, at vi har fået en borgerlig liberal regering med et helt andet flertal for en helt anden ny kriminalpolitik.
Det er det, det drejer sig om, og det synes
jeg ville være velgørende hvis fru Sandy Brinck ville tage stilling til, så vi kunne diskutere politik i stedet for formaliteter.
Og lad mig så lige sige til sidst om dette med lokaler og vidner, der sidder sammen med den tiltalte, at det altså er dagligt politiarbejde at undgå det, når vidner føler sig skræmte.
Sandy Brinck (S), 2002-03-14:
Indledningsvis vil jeg godt sige, at Socialdemokratiet er noget bekymret for lovkvaliteten også ved dette lovforslag.
Justitsministeren farer af sted med 130 km i timen, uanset om det er lovligt eller ej, havde jeg nær sagt.
Dette lovforslag er sendt i høring samtidig med, at det er blevet fremsat, og det betyder jo så, at vi her i dag ikke har kommentarer fra folk ude i virkeligheden, som beskæftiger sig med problemstillingen.
Vi har også pligt til at sørge for en retfærdig rettergang, hvor den enkelte borger er beskyttet af fundamentale principper, det, vi kalder retssikkerhed.
Det må ikke glemmes, at den lovgivning, vi laver herinde, jo ikke kun gælder for banditter.
Du og jeg kan møde selv samme lovgivning i tilfælde, hvor vi er uskyldige, og hvor det er vores uskyld, som skal bevises.
Når vi diskuterer det her lovforslag om forbedret vidnebeskyttelse,
synes vi, man må starte med at spørge sig selv: Hvilken beskyttelse kan fællesskabet yde vidner i dag? I dag kan man beskytte vidner ved helt at fritage dem for at vidne; ved at hemmeligholde vidnets identitet indtil selve domsforhandlingerne; ved at beslutte, at tiltalte skal forlade retslokalet under vidneafhøring; ved at beslutte, at vidnets bopæl ikke må oplyses for tiltalte; ved at udelukke en gruppe personer fra retsmødet, det kunne f.eks. være bandemedlemmer; ved at lave dørlukning, referatforbud samt navneforbud, altså at afskære offentligheden, og ved at have særskilte venterum til vidner, så de ikke møder tiltaltes venner.
Derudover er det strafbart med op til 6 års fængsel at true eller forulempe vidner eller vidners nærmeste. Socialdemokratiet er selvfølgelig meget interesseret i at få at vide, i hvor høj grad disse initiativer virker ude lokalt.
Desværre hører vi ikke så sjældent endda, at vidner stadig venter sammen med folk fra tiltaltes kriminelle miljø og derfor oplever det som meget ubekvemt.
Sagligt set
må det være afgørende, at de muligheder, som er til stede i dag, bruges, førend man tilføjer nye muligheder, som så i øvrigt ellers kunne stå ubrugt hen.
Vi mangler høringssvarene.
Men jeg vil godt sige, at Socialdemokratiet har principielle bekymringer i forhold til det her lovforslag, samtidig med at vi nærer stor tvivl om, hvorvidt det rent faktisk flytter noget ude i virkelighedens verden.
De vidner, som ikke har nogen afgørende betydning for sagen, de tilfældige vidner, som har noget reelt at frygte, bør de ikke fritages for at vidne?
Hvorfor skal de hives igennem dette system?
Det er der faktisk mulighed for i dag.
Derfor nærer vi meget stor tvivl om, hvorvidt det her har den store effekt.
Prisen kan blive meget høj for meget lidt, og derfor kan Socialdemokratiet ikke støtte lovforslaget.
Men der kan selvfølgelig komme helt nye oplysninger i høringssvarene, og dem vil vi selvfølgelig afvente med spænding.
Men jeg vil godt understrege til sidst, at det kunne have været rart, om vi kunne have haft det saglige grundlag at diskutere på, også i denne sag.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2002-03-14:
Jeg skal starte med at sige, at vi i Venstre er imod anonyme vidner, men vi er også imod, at alle vidner tvinges til at træde ind i en retssal med et stort navneskilt på, hvor der står, hvad de hedder, og hvor de bor, til oplysning for den tiltalte.
Dette for at sige, at justitsministeren jo har gjort ret i at kalde dette lovforslag et lovforslag om forbedret vidnebeskyttelse.
Der har jo bredt sig sådan et udtryk i folkemunde, der hedder anonyme vidner.
Det kunne jo lede tanken hen på hemmelig retspleje.
Det er jo ikke det, der er tale om med dette forslag og med den foranstaltning, at vidner altså af og til kan slippe for, at den tiltalte får deres identitet at vide.
Det, der præcis er tale om her, er, at når der er særlige grunde til det, skal retten kunne bestemme, at den tiltalte ikke kan få at vide, hvem det er, der har afgivet vidneforklaring med hensyn til sagens oplysning, af hensyn til det pågældende vidnes sikkerhed.
Det er klart, at det er en foranstaltning, som man skal omgås med megen varsomhed.
Det siger sig selv.
Men der er jo en række sager, hvor vi ved, hvordan det går.
Rockerne truer vidnerne, vidnerne tør ikke stå frem, sagerne bliver ikke opklaret, retshåndhævelsen bliver ikke til noget.
Det er det, vi vil undgå med dette lovforslag.
Meningen er naturligvis, ligesom retstilstanden var for ca. 30 år siden, at domstolene kan træffe disse beslutninger, men skal gøre det med forsigtighed.
Derfor har vi i Venstre ikke nogen betænkeligheder ved, at vi nu indfører denne begrænsede adgang til den forbedrede vidnebeskyttelse.
Jeg skal så ikke gå ind i teknikken med de forskellige ændringer, der er, blot sige, at det naturligvis er vigtigt, at den beslutning også kan træffes på forhånd, men over for befolkningen må det slås fast, at det her altså ikke er noget, politiet bare kan sidde og love et vidne på forhånd, og det er altså heller ikke noget, befolkningen skal tro tilfredsstiller almindelige bekvemmelighedshensyn.
Det er vigtigt at få sagt, at det altså er en borgerpligt at vidne og sørge for, at forbrydere bliver straffet, og at uskyldige frifindes, hvis sagen skulle være nået så langt.
Så man skal ikke gøre sig nogen overdrevne forestillinger om, at alle mulige vidner kan blive fritaget for at opgive navn over for den tiltalte.
Det er ikke meningen. Med den begrænsede adgang, som der er tale om i dette lovforslag, må vi sige, at det har vores fulde støtte.
Lissa Mathiasen (S), 2002-03-14:
Jeg vil da godt takke justitsministeren for, at det er muligt efter debatten her i dag at få det materiale, som jeg synes det havde været formålstjenligt at have haft her til debatten.
Jeg håber ikke, vi en anden gang skal have en debat her, hvor vi får at vide, at vi kan få materialet efterfølgende, når vi har stået og efterlyst det her.
Jeg håber, ministeren vil give det tilsagn, at vi fremover får høringssvar, og når vi f.eks. som nu har diskuteret udgangstilladelser, ja, så lå materialet der inden.
Det var en selvfølge tidligere.
Derfor siger jeg tak for, at vi nu kan få det efter, men jeg håber, at vi fremover får det inden debatten i salen.
Lene Espersen (KF), 2002-03-14:
Den sidste omgang her er vist under overskriften: Man hører jo det, man vil høre.
Vi tror på, at bl.a. det med den begrænsede aktindsigt vil skabe bedre vilkår i fængslerne. Det vil skabe bedre vilkår for personalet, men også for de svage indsatte.
Så det kan vi svare meget kort og præcist på.
Min kommentar om, at man bevægede sig meget langt væk fra lovforslaget, gik på, at jeg lige pludselig skulle til at forholde mig til, hvad jeg ville gøre for at sikre, at der blev iværksat nødvendige initiativer i forhold til klimaundersøgelsen, og der var mit svar - og der er mit svar - at jeg fuldt ud har tillid til Kriminalforsorgen.
Det har jeg fortsat.
Endelig må jeg sige omkring udgangstilladelser, at når fru Lissa Mathiasen stiller et spørgsmål om, hvor ofte det er blevet misbrugt, hvor mange der f.eks. begår kriminalitet osv., synes jeg da, at det bedst tænkelige ville være, hvis fru Lissa Mathiasen får oversendt de statistikker, der er på området, herunder også en kopi af den bekendtgørelse, som vil foreligge, og som indeholder de nye regler på udgangsområdet.
Det vil da være den bedst tænkelig måde, hvorpå fru Lissa Mathiasen så kan deltage i den her diskussion fremover, for jeg synes, det virker, som om man kritiserer og man kritiserer, men når man går ind til benet, forholder man sig jo ikke til, hvad det er for ændringer, der nu administrativt er blevet gennemført, og hvordan forholder man sig rent faktisk til de ændringer?
Vi har fundet det mest rigtigt - og det kan man politisk være enig eller uenig i - at indføre ændringer af udgangstilladelserne i en retning, hvor de bliver begrænset i forhold til i dag, og der har jeg allerede over for fru Elisabeth Arnold redegjort for et par af dem.
Men derudover er fru Lissa Mathiasen jo altid velkommen til at spørge til, hvordan reglerne bliver.
Endelig igen til fru Sandy Brinck, der var inde på hele forløbet, der allerede for mange år siden er sat i værk, for så vidt angår det nye fængsel, der skal bygges ude på Enner Mark:
Jeg forsøgte bare ydmygt at give udtryk for, at der nu er afsluttet en arkitektkonkurrence, man har nu afsløret, hvordan de nye rammer bliver, og det er da i hvert fald ikke noget, der er sket i den tidligere regerings tid, for det var en arkitektkonkurrence, hvor jeg selv var i Horsens i december måned for at afsløre, hvem vinderen var, og jeg synes faktisk, der er grund til at glæde sig over, at man har fundet frem til en ganske fornuftig løsning.
Sandy Brinck (S), 2002-03-14:
Jeg må indrømme, at jeg synes, det er kækt af ministeren
sådan at stå og sætte spørgsmålstegn ved, om vi, der sidder i salen i dag, kender det nye statsfængsel på Enner Mark, al den stund vi sådan set har siddet og forberedt det og taget beslutningen om, at det skulle være der
, så jo, det kender vi godt, vil jeg sige til ministeren, og personligt glæder jeg mig da over, at ministeren glæder sig over de beslutninger, der er truffet.
Jeg har ligesom ministeren stor tillid til Kriminalforsorgen, men er ministeren ikke enig i, at Kriminalforsorgens forudsætninger for at gennemføre konklusionerne fra klimaundersøgelsen, nemlig mere indhold og større kontakt med fangerne, er væsentlig ændret med det her lovforslag og med det tidligere lovforslag, hvor vi altså får flere fanger i de danske fængsler, og hvor ministeren ikke har givet en løsning?
Forudsætningerne er ændret, og det er dem, som Kriminalforsorgen skal kæmpe mod.
Lissa Mathiasen (S), 2002-03-14:
Jeg blev forundret, og jeg forstod ikke ministerens udsagn, da der blev sagt: Vi er ved at bevæge os meget langt væk fra forslaget.
Det var i forbindelse med, at vi snakkede om arbejdsmiljøet for de ansatte, og hvordan resocialiseringen vil komme til at fungere.
Hvis ikke ændring af udgangsregler, ændring af frihed kommer til at betyde noget for personalet, så vil jeg godt have ministeren til at forklare det.
Hvordan kan flere ledsagede udgange undgå at give et øget pres på personalet?
Så kan det godt være, ministeren måske ikke synes, det er så rart og så nødvendigt i dag at snakke om udgangstilladelser, men jeg vil egentlig godt høre, om ministeren herfra vil sige lidt om: Er det egentlig så alvorligt, måden, hvorpå udgangstilladelserne bliver misbrugt?
Mig bekendt har vi langt over 50.000 om året, der får udgangstilladelse.
Hvor ofte bliver det egentlig misbrugt?
Line Barfod (EL), 2002-03-14:
Jeg er stadig noget forvirret med hensyn til, hvad regeringens retning egentlig er på hele det her område, og jeg bliver ikke mindre forvirret efter ministerens seneste indlæg, hvor ministeren taler om, at fangerne jo er der delvis frivilligt, de har jo selv valgt, men derimod skal der være forhold for personalet, så de kan trives.
Jeg mangler stadig væk en afklaring af: Mener regeringen, at de forslag, som vi behandler her i dag, går i retning af en større resocialisering, bedre vilkår i fængslerne, eller er det nogle forslag, man gennemfører, vel vidende at de fører til hårdere forhold i fængslerne og dermed mindre resocialisering, men man gennemfører dem, fordi man gerne vil sende den besked ud til befolkningen, at det skal være hårdt at sidde i fængsel?
Lene Espersen (KF), 2002-03-14:
Jeg vil gerne runde af med at sige nu, hvor vi var inde på hele diskussionen om klimaundersøgelsen - man må jo sige, at vi er begyndt at bevæge os noget uden for det lovforslag, som vi førstebehandler her i dag - at jeg har da fuld tillid til, at Kriminalforsorgen først og fremmest ser på denne her klimaundersøgelse og så går ind i en drøftelse af, hvad man kan gøre for at gøre vilkårene bedre, ikke mindst for Fængselsforbundets ansatte.
Det er jeg helt overbevist om vil ske.
Til fru Line Barfod, der spurgte sådan meget fremtidsrettet, hvad det så er for en type fængsler, vi skal have fremover, hvad det er for type omgivelser, som ikke kun Fængselsforbundets ansatte, altså personalet, men også de indsatte skal leve under, vil jeg sige, at i hvert fald den ene del af de mennesker, der befinder sig i fængslerne, nemlig dem, der har begået kriminalitet, sådan set gør det delvis frivilligt, fordi de selv er skyld i, at de er endt der, mens det i hvert fald er sådan, at for den anden del, nemlig personalet, er det deres arbejde, og det er et sted, de skal trives og være i det daglige, og dér har jeg den opfattelse af fængslerne, at det ikke skal være et sted, hvor det er smadderubehageligt at være.
Det skal selvfølgelig være et sted, hvor man lever under tålelige vilkår i den tid, man er indsat.
Nu ved jeg ikke, hvor meget de ordførere, der er i salen i dag, har studeret de planer, der er for det nye fængsel på Enner Mark, men jeg synes faktisk, at den type ny fængsel, der skal bygges dér, er en rigtig god måde at tilrettelægge et fængselsbyggeri på.
For det første fordi de fængsler, der skal bygges fremover, selvfølgelig skal være så sikre som overhovedet muligt, ikke mindst af hensyn til de mennesker, der bor omkring dem, men også af hensyn til de mennesker, der er personale på stedet.
Man kan lige så godt lave nogle fængsler, der er sikre fra starten af.
For det andet skal udformningen også være på en sådan måde, at det ikke virker gammeldags og truende.
Det, at man placerer et fængsel ude på en åben mark, hvor der er lidt højt til himlen, hvor det ikke ligger inde midt i en storby, har faktisk også utrolig mange andre fordele.
Jeg synes faktisk, der er utrolig mange spændende perspektiver i det nye fængsel, som flerårsaftalen jo har medført at man har under igangsætning uden for Horsens.
Det må være den retning, vi skal bevæge os i.
Det, jeg tror bliver den store udfordring ikke mindst for de partier, som indgår en flerårsaftale, ud over at der skal findes penge, hvis det er sådan, at vi skal have fornyet og moderniseret fængselsmassen, bliver at finde egnede steder, hvor der blandt den lokale befolkning er en velvillighed til at få etableret fængslerne.
Vi ved jo, at det ikke altid er en særlig folkeligt populær sag at skulle være nabo til et fængsel.
Så der får vi en stor opgave i at sørge for, at et flerårigt forlig også skal indeholde det her perspektiv.
Sandy Brinck (S), 2002-03-14:
Jeg kan sådan set godt forstå, at justitsministeren ikke synes, at det er nødvendigt at tærske mere langhalm på det her spørgsmål, men det er faktisk noget, som bekymrer os.
Altså arbejdsmiljøet og dermed den klimaundersøgelse, som ministeren henviser til, er jo en del af det forlig om Kriminalforsorgen, som bl.a. Socialdemokratiet er en del af,
et forlig, som vi kan have vores store tvivl om holder, i hvert fald fik vi i forgårs et bilag fra justitsministeren, hvori det erkendes, at forudsætningerne for forliget nu er skudt i sænk.
Men hvordan i alverden skal konklusionerne fra klimaundersøgelsen føres ud i livet, når der bliver flere fanger, ikke alene pr. celle, men også pr. fængselsfunktionær?
Det synes jeg ministeren bliver nødt til at forholde sig til, uagtet at det måske kan være lidt
ubehageligt.
Line Barfod (EL), 2002-03-14:
Ministeren talte om, at klimaundersøgelsen havde vist, at det, som personalet i fængslerne efterlyste, i høj grad var et større indhold i arbejdet og mere kontakt med fangerne. Vil ministeren så være imødekommende over for det ønske, vil ministeren sørge for, at det bliver gjort mere attraktivt at arbejde i fængslerne ved f.eks. en højere normering, så man ikke er totalt underbemandet og derfor ikke har tid til at have den kontakt med fangerne, ikke har tid til at få det indhold i arbejdet, men alene kan udføre kontrolfunktioner? Vil ministeren tage initiativ til at se på, om man måske skulle indrette fængslerne fuldstændig anderledes og droppe de meget store og gamle og nedslidte fængsler, vi har i dag, bygge nogle helt nye, helt anderledes fængsler, som gav mulighed for at have nogle helt andre forhold i fængslerne, så man kunne gå i en anden retning, i stedet for dette forslag og de forslag i det hele taget, vi behandler i dag, som i den grad vil medvirke til at gøre det mere råt at sidde i fængsel og gøre det mere råt at arbejde i et fængsel?
Lene Espersen (KF), 2002-03-14:
Der har været en lang række spørgsmål, som har handlet om udgangsbestemmelserne, og jeg synes ikke, at der er nogen grund til, at vi tager en lang diskussion om noget, som man kan sige kun i udkanten har noget som helst at gøre med lovforslaget.
Der finder jeg det faktisk mest rigtigt, at der må vi under udvalgsbehandlingen naturligvis besvare de mange spørgsmål, der måtte være, når udvalget har fået forelagt udgangsbekendtgørelser osv.
Det tror jeg vil medføre, at debatten bliver væsentligt mere kvalificeret.
Jeg vil da gerne sige om hele det her spørgsmål om klimaet i fængslerne og inden for Kriminalforsorgens institutioner, at der for kort tid siden netop er gennemført en klimaundersøgelse, hvor man har forsøgt at spørge personalet om, hvad det så er for forhold, der gør, at man føler, at hverdagen er stresset.
Hvad er det, der gør, at der er behov for at iværksætte nye initiativer, hvad kan man gøre, for at arbejdsklimaet bliver bedre?
Der er det måske overraskende for nogle, men jeg synes egentlig meget positivt, at klimaundersøgelsen viser, at det, Fængselsforbundets ansatte først og fremmest efterspørger, er mere indhold i deres hverdag og større kontakt til fangerne.
Og jeg ved, at Kriminalforsorgen allerede nu er i gang med - om jeg så må sige - at gennemføre de erfaringer, der er fra klimaundersøgelsen.
Så før vi sådan begynder at hidse hinanden op med, at nu kommer der strafskærpelser, og nu bliver der øget pres på fængslerne, så synes jeg altså, at man skal prøve at erindre, at der er en klimaundersøgelse, som jeg faktisk mener også peger på, at der er andre aspekter, som skal tages med i det større perspektiv, og som også kan medvirke til at give et bedre miljø end det, vi oplever i dag.
Til fru Elisabeth Arnold vil jeg sige, at jeg synes, det
var en fin udlægning, som fru Elisabeth Arnold kom med, men jeg og regeringen har fortsat den opfattelse, at det virker
mest ret og rimeligt, at når man kriminaliserer forholdet for den, der hjælper, kriminaliserer man det også for den person, der rent faktisk flygter.
Jeg synes faktisk, at hr. Helge Adam Møller kom meget rigtigt ind på hele den problemstilling, der er i, at bl.a. politimyndighederne bruger utrolig mange ressourcer på at få de her mennesker tilbage i fængslerne igen.
Der er utrolig meget ressourcespild forbundet med det.
Det er ikke i nogens
interesse, at man forsøger at flygte fra afsoning
, og vi har fundet det mest rigtigt, at det så også har en konsekvens i form af en kriminalisering af det forhold.
Elisabeth Arnold (RV), 2002-03-14:
I forbindelse med forslaget om fangeflugt sagde justitsministeren, at det var forekommet regeringen lidt besynderligt, at der var en ubalance mellem, at fangeflugt i sig selv ikke blev straffet, men at den, der havde hjulpet fangen, blev straffet.
Nu er hverken jeg eller ministeren jurister, og derfor må jeg jo tillade mig at komme med min egen lille husmoderlogik, som siger, at det vel er logisk nok, i den forstand at den, der hjælper fangen med at flygte, måske er en, der slet ikke er i politiets søgelys, er en person, der er på fri fod, og som simpelt hen overhovedet ikke har været straffet for noget som helst, og derfor har man kun den mulighed at sige til vedkommende: Du skal altså ifalde en eller anden sanktion.
Den person, der flygter fra fængslet, er en, der i forvejen er i systemets magt, og som man kan sanktionere over for inden for fængslets mure.
Det er min udlægning af, hvordan det kunne være, at det var sådan, for jeg giver ministeren ret i, at det godt kan forekomme at være en ubalance.
Til sidst vil jeg blot bede ministeren om at bekræfte, at der aldrig har været uenighed om i det danske Folketing, at narkoproblemet i fængslerne skulle bekæmpes med alle midler.
Sandy Brinck (S), 2002-03-14:
Jeg var jo næsten rørt til tårer over ministerens indlæg
om det psykiske arbejdsmiljø for fængselsfunktionærerne
, særlig når jeg tænker på den debat, vi i øvrigt har haft i salen i dag, hvor overbelægningen i fængslerne jo stiger på baggrund af det lovforslag om de øgede strafskærpelser, som vi behandlede før det her, hvor ministeren ikke har noget forslag til, hvordan det skal kunne lykkes ude i Kriminalforsorgen, og nu også en begrænsning i udgang.
Derfor har jeg lyst til igen at fremhæve den tidligere konservative justitsminister Hans Engells skriverier i B.T. i november 1990.
Han siger det så tydeligt: »Ud over at begrænse risikoen for kriminalitet er udgang også med til at forhindre en forråelse af selve fængselsmiljøet med de følger, det har for den enkelte fange.
Er det en holdning, som ministeren deler med den tidligere konservative justitsminister?