Marianne Jelved (RV), 1999-02-24:
Ja, det er næsten så tårerne begynder at løbe.
Jeg indrømmer det.
Vi hører ordet spekulation og spekulative bevægelser brugt utrolig mange gange.
Vi har endnu ikke fået beskrevet fra talerstolen, hvad det er, der er galt, eller hvad det er, der er odiøst.
Og dog.
Selv hr. Jes Lunde indrømmer, at landmanden spekulerer over, hvornår det bedst kan betale sig at sælge sit korn.
Det er der jo ikke nogen der vil betegne som odiøs spekulation.
Det var nemlig milliarder af kroner, der på få sekunder kunne flyttes.
Muligheden for at flytte milliarder af kroner på få sekunder.
Så må jeg sige til hr. Frank Aaens og resten af Folketingets oplysning, at uanset om det er en krone, man flytter, eller det er milliarder, man flytter, så tager det i dag kun sekunder, uanset med hvilket motiv man flytter.
Så hvis hr. Frank Aaen vil tage konsekvensen af den sætning, jeg citerede ham for, så skulle vi forbyde at bruge elektroniske midler for at flytte valutaer.
Men en afgift, et økonomisk styringsinstrument, virker kun, hvis det kan gennemføres, så det gælder alle transaktioner. Hvis der er bestemte biler, der ikke er pålagt afgift, så vil køberne jo selvfølgelig vælge de biler, medmindre der er et eller andet specielt tiltrækkende ved en bil, som man skal betale meget høje afgifter på.
Men jeg anerkender, at en af metoderne til at prøve at skaffe flere indtægter - det kan være ét motiv - eller for at ændre adfærd, er afgifter; dér er afgifter et velegnet instrument.
Verden er bare ikke så god, at det kan lade sig gøre, og der er i hvert fald ikke nogen, der har anvist vejen, ikke engang en nobelpristager har anvist vejen til, hvordan man får hele verden til at gå ind i det her.
Jeg hører, at et af spørgsmålene var - jeg tror, at det enten var hr. Frank Aaen eller hr. Jes Lunde - at vi skal undersøge, om vi kan få tilstrækkeligt mange med.
Nu vil jeg henvise til de nordiske myter og minde om Balders død: Hvis man ikke får misteltenen taget i ed, så virker det ikke; så giver det anledning til etablering af skattely. Hr. Frank Aaen skaber et billede af det modbydelige liberale, globale samfund med de frie markeders reaktioner.
Jeg vil godt understrege, at det, der sker globalt i øjeblikket, er den socialliberale regulering af det globale, finansielle marked.
Det er mit indtryk, at langt den største del af partierne i Folketinget tilslutter sig det grundlag, de værdier, de principper, der ligger bag ved det.
De reguleringer går ud på at opstille faste, globale standarder for, hvordan banker beregner risiko ved forskellige typer kreditgivning, hvilke tilsyn der skal være, hvilke kapitalkrav der skal være, hvilken gennemsigtighed der skal være, hvilke oplysningsforpligtelser der skal være.
For eksempel oplyser Danmarks Nationalbank en gang om måneden, tror jeg, valutareservens størrelse.
Det gør man ikke overalt i verden.
Det er et af de forslag, som der opereres med globalt, og som EU, Valutafonden, G7, G10, alle, der er optaget af de her spørgsmål, og som optager os, Enhedslisten og SF, arbejder med. Men vejen frem er ikke efter vores overbevisning et afgiftssystem, som ikke kan garanteres at virke, og jeg er stadig væk uenig med hr. Jes Lunde i, at 0,1 pct. i givet fald ville være tilstrækkeligt.
Det ville overhovedet ikke afskrække de pensionskasser, som flytter deres midler fra danske investeringer, når der skabes usikkerhed om kronen - overhovedet ikke.
Dér skal man virkelig op i helt andre større bevægelser.
Men det kunne være interessant at få det belyst, og det, jeg gav et tilsagn om at medvirke til, er at prøve at belyse og tegne nogle af de transaktioner, som både hr. Jes Lunde og hr. Frank Aaen beskriver.
Lad os tegne på et papir, hvad det er, der sker, og lad os så få en diskussion på et fælles referencegrundlag, for det er ikke særlig frugtbart at tegne skrækvisioner og give en forestilling om, at fordi én nobelpristager har fået en idé, som jo ikke er særlig genial - undskyld jeg siger det - så er det en autoritet, som vi alle sammen skal bøje hovedet for.
Jeg minder om, at det var to Nobelpristagere, der skabte ideen om den såkaldte sikre hedgefond, som virkelig kom i uføre på grund af sine spekulationer i forbindelse med Sydøstasienkrisen.
Det var endda to Nobelpristagere.
Skulle vi ikke tage at diskutere sagens substans og prøve at få belyst nogle af de påstande og forestillinger, der bliver givet udtryk for, hvis vi skal fortsætte diskussionen, i stedet for at slå hinanden i hovedet med autoriteter som Nobelpristagere?