Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-06-01:
Jeg bliver simpelt hen nødt til lige at begynde mit ordførerindlæg med at fortælle hr. Ole Stavad, at det der med, at man kan stille spørgsmål til en ordfører, der er på talerstolen, ikke er noget, jeg har opfundet.
Det er noget, der står i Folketingets forretningsorden, og det går ud på, at et medlem stiller et spørgsmål, og så svarer ordføreren simpelt hen heroppefra.
Det er altså ikke noget med, at man som ordfører bare sender spørgsmålet videre til regeringen.
Derfor synes jeg stadig væk, det svæver fuldstændig i det uvisse, hvad det egentlig er, Socialdemokratiets politik går ud på, og jeg takker selvfølgelig for, at hr. Peter Christensen forsøgte at følge op på det, da jeg ikke havde mulighed for at komme igen.
Nu kan det være, hr. Ole Stavad så vil svare i et spørgsmål, for han kan jo stille spørgsmål til mig her senere.
Det er jo en hel nyskabelse i Folketingets måde at agere på.
Men det er da helt nødvendigt, at man har en holdning til, hvor meget de offentlige udgifter må stige.
Det var det, hr. Ole Stavad var talsmand for i hvert fald at have en holdning til tidligere, da han selv havde ansvaret.
Det kan jeg så forstå at han er fuldstændig ligeglad med nu.
Han kan i hvert fald ikke give noget svar på det, med det resultat at vi jo må stå tilbage med det indtryk, at Socialdemokratiet slet ikke ønsker at tage et medansvar for, hvordan den offentlige økonomi udvikler sig.
Vi vil meget gerne tage et medansvar.
Derfor er vi også glade for, at SF også i år har rejst den her debat, så vi får mulighed for at høre, hvad regeringens overvejelser er.
Det siger jo sig selv, at når det drejer sig om kommuneforhandlingerne for 2006 med henholdsvis kommuner og amter, er de svar, vi kan få under sådan en debat her, rimelig få, al den stund at forhandlingerne pågår.
Derfor er det selvfølgelig meget svært for regeringen at løfte sløret for, hvad der præcis foregår, nøjagtig som det var, da det var tidligere regeringer, der sad.
Da valgte man også at holde kortene rimelig tæt til kroppen med hensyn til, hvad der konkret foregik.
Men selvfølgelig er det vigtigt, at Folketinget viser interesse for det her, diskuterer det og også viser sine positioner.
Vi har en forventning til, at regeringen selvfølgelig forsøger at lave en aftale, som den også vil have en forhåbning om at et flertal i Folketingets Finansudvalg den 22. juni, hvor jeg tror, vi har den til behandling, hvis de bliver færdige, vil kunne støtte.
Det er klart, og det er udgangspunktet for, at vi vil kunne støtte sådan et aktstykke, der baserer sig på en aftale – og det knytter sig i virkeligheden også meget til de bemærkninger, der allerede har været – at når man har en realvækst i de offentlige udgifter, der er så lille i forhold til tidligere tider, så er det selvfølgelig ekstra vigtigt, at de ressourcer, der er at bruge, bliver brugt klogt og retter sig derhen, hvor behovene er størst.
Det er også derfor, vi er med i et forslag til vedtagelse, hvor man lige præcis skriver i det midterste afsnit, at det er helt afgørende, at de offentlige ressourcer prioriteres, og at de prioriteres, så de retter sig derhen, hvor der er størst behov.
Vi vil så i modsætning til andre have det synspunkt, at det her ikke alene er et spørgsmål om at bruge de penge, der ekstra er til rådighed i 2006, altså de få penge, der ekstra er til rådighed.
Vi har den ambition, at den offentlige sektor kan blive langt, langt bedre til at yde en ordentlig service til vores medborgere og kolleger ude i befolkningen.
Det, jeg nu mener er opgaven, er at sikre, at det system, vi laver, i langt højere grad sikrer en sammenhæng for den enkelte, der kommer i berøring med det offentlige system.
Hvis det skulle gøre, at den pågældende ikke kommer i et nyt behandlingstilbud, fordi der rent faktisk bliver taget hånd om vedkommende med hensyn til eksempelvis en ordentlig genoptræning, så en ny behandling forebygges, vil det da betyde, at der bliver frigjort nogle ressourcer, som kan sættes ind til at behandle nogle andre, nogle flere, som har hjælp behov.
Der synes jeg simpelt hen, at for mange ordførere her tror, at verden ser sådan ud, at det, når man har sådan en kommunalreform, kun kan gå en vej, og det er, at det alt sammen bliver meget dyrere.
Derfor er der som det ene en diskussion om de sparsomme ressourcer næste år.
Hvordan skal de bruges?
Der har vi signaleret til regeringen, at den virkelig skal handle klogt, for de skal bruges målrettet til de områder, hvor der er størst behov.
Det har vi også sagt i forbindelse med valgløfter, som regeringen har givet – hele den der debat.
Så er der en anden diskussion, der handler om, at når vi får mulighed for at bruge de ressourcer, vi har i den offentlige sektor, bedre, er det vigtigt, at vi får det gjort,
Det er altså en ambition, vi har med kommunalreformen.
Så er det klart, at der er nogle engangsomkostninger, at der er nogle omstillingsomkostninger, men det er der jo altid.
Der kan man så have den holdning, at staten skal betale engangsomkostningerne og også høste fordelene, eller man kan have det udgangspunkt, at man selv etablerer sig i de nye rammer, men at man til gengæld også har mulighed for at høste nogle af de fordele, som det er åbenbart at der er muligheder for at høste.
Der har vi valgt den sidste vej, fordi vi også tror på, at det bedst motiverer vores kolleger ude i lokalområderne, altså i byrådene, til at få høstet den gevinst, der selvfølgelig også er, når man lægger sig sammen med andre.