Bendt Bendtsen (KF), 2002-05-22:
Et enstemmigt Folketing pålagde i marts sidste år regeringen
at udarbejde en analyse af mulighederne for udflytning af statslige institutioner og fremlægge konkrete planer for udflytningen af statslige institutioner.
Dette arbejde er nu afsluttet, og regeringen har den 7. maj 2002 fremlagt redegørelsen om udflytningen af statslige arbejdspladser.
Jeg synes, at vi har fået et godt udgangspunkt for på et solidt, gennemarbejdet grundlag at debattere den regionale udvikling og de statslige arbejdspladsers rolle heri.
I de senere år er der sket en betydelig indsnævring af forskellene i velstandsfordelingen mellem hovedstaden og det øvrige land.
Forskellene i regionernes beskatningsgrundlag er således væsentligt mindre end for 30 år siden.
Der er fortsat forskelle, og der er områder, som i forhold til gennemsnittet er svage.
Nogle områder vil naturligt også være svage områder, når regionerne ikke er fuldstændig ens stillede.
Forskellene er imidlertid små, når vi sammenligner os med andre lande.
Faktisk ligger Danmark på en andenplads, når velstandsfordelingen mellem storby og opland i en række europæiske regioner sammenlignes.
Danmark overgås kun af Skotland, der har et lavere BNP end Danmark.
Hvordan ser det så ud med fordelingen af de statslige arbejdspladser?
Folketinget diskuterer med jævne mellemrum de statslige arbejdspladsers fordeling, men grundlaget for netop denne debat har gennem de senere år løbende ændret sig.
Fra 1994 til 2000 er den statslige andel af beskæftigelsen inden for den offentlige sektor i gennemsnit blevet reduceret med 0,2 pct. hvert år.
Staten fylder således mindre i den samlede offentlige beskæftigelse.
Dette hænger bl.a. sammen med, at der er gennemført en meget betydelig udlægning af opgaver fra staten til amter og kommuner.
Dernæst er der gennemført en række privatiseringer.
Beskæftigelsen i den offentlige sektor er i de seneste 30 år steget med ca. en kvart million ansatte.
Langt den største del af denne stigning har fundet sted i kommunerne og amterne.
I de seneste år har den årlige vækst i amterne været 3 pct. og i kommunerne 0,5 pct. Derimod har der op gennem 1990'erne været et årligt fald i den statslige sektor på 0,2 pct.
Den samlede offentlige beskæftigelse er dermed blevet bedre fordelt mellem stat, amter og kommuner.
Regeringen vil fortsætte denne udvikling.
Oveni kommer den slankning af den statslige sektor, som regeringen har igangsat.
Den vil sammen med den allerede gennemførte sanering af råd og nævn trække i samme retning.
Vi er altså på rette spor.
Det afspejler sig også i opgørelser af udviklingen i den statslige beskæftigelse.
I perioden fra 1994 til 2000 er der sket to ting: For det første er den samlede statslige beskæftigelse faldet.
For det andet er de statslige arbejdspladser blevet mere jævnt fordelt over landet.
I perioden fra 1994 til 2000 har hovedstaden således oplevet et fald i antallet af statslige arbejdspladser på 1 pct. pr. år, og i det øvrige land er antallet af statslige arbejdspladser omvendt steget med 0,5 pct. i hvert af årene.
Tallene for den aktuelle situation og udvikling peger altså i den rigtige retning, men vi skal fortsat gøre det bedre.
Det kan vi, og det skal vi.
Den gunstige udvikling giver os i imidlertid nogle muligheder, så også andre nødvendige hensyn kan inddrages i overvejelserne.
Vi har i regeringsgrundlaget slået fast, at alle borgere i landet skal sikres gode og ligelige levevilkår, uanset hvor de bor.
Alle områder skal være attraktive områder for udvikling og bosætning, således at der kan oppebæres en geografisk spredning af befolkningen og den økonomiske aktivitet.
Jeg vil godt understrege, at det er den enkelte region, der er det centrale omdrejningspunkt, når vi taler om regional udvikling.
Det er de lokale aktører - private eller offentlige - der må tage fat og skabe udviklingen, men betingelserne skal også være til stede, og her har staten en vigtig rolle.
Det må sikres, at det private erhvervsliv kan udvikle sig i alle egne af landet.
Der er en fælles udfordring i forhold til at sikre virksomhederne de rette vækstbetingelser.
Regeringen fremlagde i sidste uge sin vækststrategi, »Vækst med Vilje«.
Vækststrategien indeholder en række initiativer, der sikrer optimale rammer for erhvervslivets nødvendige vækst.
Regeringens vækststrategi vil blive fulgt op af en regional vækststrategi i foråret 2003, som særligt vil rette fokus på den regionale erhvervsudvikling. Alle dele af landet rummer værdifulde ressourcer og kompetencer med et betydeligt økonomisk potentiale.
Danmarks samlede vækst og velstand afhænger i høj grad af, hvor dygtige vi er til at udnytte de styrkepositioner, som allerede findes i regionerne.
Den regionale vækststrategi skal styrke vækst- og beskæftigelsesmulighederne i hele Danmark, både i storbyregioner, som f.eks. hovedstadsregionen, og i områder, som oplever en større risiko for økonomisk afmatning og tab af arbejdspladser.
For regeringen handler det ikke om at opfinde nye regionale puljer og ordninger, heller ikke om at putte nye småbeløb i eksisterende ordninger.
Udfordringen er i stedet at få de betydelige midler, som vi allerede i dag anvender til regionale udvikling, bragt i spil på en ny og bedre måde.
Som led i strategiarbejdet vil regeringen bl.a. se nærmere på, hvordan man har håndteret den regionale udfordring i lande som Sverige, Norge og England.
Disse lande har bl.a. gjort en del for at sikre en bedre koordinering af de statslige politikker med regionale effekter.
Det er et område, hvor jeg tror, at vi kan blive bedre i Danmark.
Regeringen ønsker, at der skabes større gennemsigtighed, bedre koordinering, en klarere ansvarsfordeling i den statslige regionalpolitik.
Regeringens regionale vækststrategi vil blive udarbejdet af en arbejdsgruppe med deltagelse af de ministerier, der har aktiviteter med regional effekt.
Målet med den regionale vækststrategi er at sikre størst mulig effekt af de midler, som vi i dag bruger til regional erhvervsudvikling.
Såvel den netop fremlagte vækststrategi som den kommende regionale vækststrategi er de første i en række af regeringens initiativer til styrkelse af udviklingen i hele Danmark, også i de dele af landet, hvor udviklingen ligger under gennemsnittet. Samtidig vil vi etablere en overvågning af den regionale udvikling.
Der er jo heller ikke tvivl om, at statslige arbejdspladser kan bidrage til en regions vækst og beskæftigelse.
Det er der to gode grunde til: For det første kan og skal staten ikke overtage ansvaret for udviklingen.
Det ligger som sagt i den enkelte region.
Det er de lokale myndigheder og først og fremmest det lokale erhvervsliv, der må sikre regionens fremtid, udvikling og velstand.
Jeg vil gerne understrege, at lokaliseringen af især nye statslige institutioner får større opmærksomhed end hidtil.
Regeringen ønsker at slå fast, at nye statslige institutioner som udgangspunkt placeres uden for hovedstadsområdet medmindre konkrete grunde, herunder hensyn til kompetence og effektiv administration, taler imod en sådan placering. Med henblik på at sikre en konkret stillingtagen til lokaliseringsspørgsmål finder regeringen derfor, at der i aktstykker og lovforslag om nye institutioner skal gøres rede for overvejelser om institutionens fremtidige placering.
Regeringen har sat navn på tre statslige institutioner, som fremover helt eller delvist placeres uden for hovedstadsområdet.
Udflytningen af statslige institutioner kan have både fordele og ulemper.
Fordelene er, at tilflytningen af en statslig institution kan øge en regions beskæftigelse og styrke den regionale erhvervsudvikling gennem positive samspilseffekter med regionens erhvervsliv.
Udflytningen kan imidlertid også medføre betydelige ulemper ikke alene for den konkrete institution, men også for de mere overordnede bestræbelser på at effektivisere centraladministrationen.
Svenske og hollandske erfaringer viser, at der i forbindelse med udflytning kan ske et meget stort tab af medarbejdere.
Det er klart, at det i så fald kan blive vanskeligere for en udflyttet institution at opretholde det hidtidige kompetenceniveau.
Dermed kan der vise sig klare ulemper i forbindelse med udflytningen af en statslig arbejdsplads.
Udflytningen kan medføre merudgifter og nok så vigtigt problemer med at fastholde og rekruttere kvalificeret arbejdskraft til den udflyttende institution.
Det er ikke kun et problem for den pågældende institution, men også for de mere overordnede bestræbelser på at effektivisere statsforvaltningen.
Der er derfor ikke tvivl om, at regeringen, inden vi træffer en beslutning om udflytning, nøje vil afveje fordele og ulemper ved den konkrete udflytning.
Her må vi selvfølgelig også vurdere institutionens muligheder for at sikre sig kvalificerede medarbejdere.
I redegørelsen har vi lagt op til en åben debat om, hvor den optimale placering kan findes.
I redegørelsen kaldes det at udbyde placeringen blandt interesserede kommuner i regionerne, men udtrykket er nogle steder blevet misforstået.
Det er ikke meningen, at kommunerne skal kaste sig ud i en hidsig konkurrence f.eks. på billige byggegrunde eller lignende.
Vi ønsker at give kommunerne lejlighed til at tjekke, hvad de har at byde på af infrastruktur, boligudbud, offentlig service, kulturtilbud osv.
På det grundlag kan der gives et bud på, om der er gode rammer for institutionen, herunder institutionens muligheder for at fastholde og tiltrække medarbejdere i forbindelse med udflytningen.
Også flere kommuner kan gå sammen og byde på placeringen.
Jeg håber, at kommunerne i forskellige regioner vil tage handsken op, så vi får en konstruktiv debat, der vil være til gavn for os alle og for de institutioner, der er omfattet af beslutningen.
tre institutioner fra hovedstaden.
Det har tilsyneladende givet anledning til en del bekymring i hovedstaden.
Vi får nemlig ikke ved udflytningen en vækst i modtagerområdets beskæftigelse uden samtidig at påføre hovedstaden et tilsvarende tab.
København skal fortsat være og udvikle sig som en stærk metropol, der kan tage konkurrencen op med Europas øvrige metropoler.
Der vil derfor også fremover være et stort antal statslige arbejdspladser placeret i København. Vi opretter en ny sikkerhedsstyrelse.
Det endelige navn ligger ikke helt fast.
Det væsentlige er her, at forbrugerne får den bedste og den mest koordinerende betjening og kun skal henvende sig ét sted, når det drejer sig om sikkerheden.
Jeg har besluttet, at styrelsen, der i dag ligger i Økonomi- og Erhvervsministeriet, skal placeres i Jylland.
Regionaliseringen af Skov- og Naturstyrelsen går ud på at kunne yde den bedst mulige service til lokale offentlige myndigheder, borgere og erhvervslivet, samtidig med at den overordnede koordination kan fastholdes i en central placeret enhed her i København, bl.a. til betjening af ministeren og Folketinget.
Der er gode trafikale forbindelser og nærhed til universitetet.
Løsningen er billigere og mere fremtidssikret end det oprindelige forslag om en placering i Ørestaden.
Endelig kan jeg sige, at regeringen fastholder den tidligere aftalte udflytning af Flyvestation Værløse til Aalborg og Karup.
Samlet har vi truffet beslutning om den største udflytning af statslige administrative arbejdspladser i 10 år.
Det er derfor min opfattelse, at regeringen med redegørelsens initiativer på fornuftig vis lever op til Folketingets vedtagelse fra sidste år.
Forhandling