Lene Espersen (KF), 2004-01-30:
Beslutningsforslaget fra Enhedslisten opfordrer regeringen til i indeværende folketingsår at fremsætte de nødvendige lovforslag og foretage de fornødne administrative ændringer, som sikrer, at alle enrumsanbringelser under afsoning ud over 3 måneder i træk eller over 6 måneder inden for 1 år skal kunne indbringes for en domstol, samt at unge under 18 år ikke kan enrumsanbringes. Et næsten identisk beslutningsforslag har været fremsat tidligere og blev førstebehandlet den 7. februar 2002.
Indledningsvis vil jeg sige, at langt de fleste enrumsanbringelser eller tvangsmæssig udelukkelse fra fællesskab, som er den terminologi, der bruges i straffuldbyrdelsesloven, afsluttes inden 14 dage.
Det var også, hvad jeg oplyste her fra talerstolen, da vi sidste gang behandlede enrumsanbringelser.
Ser man på første halvår af 2003, var der i denne periode i alt 333 udelukkelser fra fællesskab.
Ca. 80 pct. af disse udelukkelser blev afsluttet inden for 14 dage, og kun ca. 3 pct. af dem varede mere end 28 dage.
Tallene fra 2002 viser det samme billede.
Når der er truffet beslutning om udelukkelse fra fællesskabet, skal afsoningsinstitutionen mindst én gang om ugen overveje spørgsmålet om helt eller delvis at bringe udelukkelsen til ophør.
Ved udelukkelse fra fællesskabet i over 4 uger skal der ske indberetning til Direktoratet for Kriminalforsorgen, og herefter skal indberetning ske efter hver efterfølgende 4-ugers-periode.
Justitsministeriet vurderede da, at afgørelser om udelukkelse fra fællesskab under afsoning ikke skulle være omfattet af den særlige domstolsprøvelse.
Der blev i denne forbindelse lagt vægt på, at afgørelser om udelukkelse fra fællesskab under afsoning er begrundet i hensynet til opretholdelsen af orden og sikkerhed i Kriminalforsorgens institutioner, og at en beslutning om udelukkelse fra fællesskab i vidt omfang beror på en kriminaforsorgsmæssig vurdering.
De afgørelser, der er omfattet af straffuldbyrdelseslovens regler om domstolsprøvelse, er navnlig afgørelser, som har lighed med straffesager.
Jeg vil gerne understrege, at det forhold, at afgørelse om udelukkelse fra fællesskab ikke er omfattet af den særlige adgang til domstolsprøvelse efter straffuldbyrdelsesloven, ikke er ensbetydende med, at afgørelsen slet ikke kan påklages.
Afgørelse om udelukkelse fra fællesskab under afsoning kan påklages til Direktoratet for Kriminalforsorgen og indbringes for Ombudsmanden, og der er desuden naturligvis også mulighed for at lade afgørelsen indbringe for domstolene efter den almindelig regel i grundlovens § 63 om domstolskontrol.
En sådan sag er for tiden under anke til Højesteret.
I foråret 2001 nedsatte Direktoratet for Kriminalforsorgen en arbejdsgruppe med henblik på at overveje, i hvilket omfang ændringerne af reglerne for isolationsfængsling i sommeren 2000 burde have en afsmittende virkning på reglerne om udelukkelse fra fællesskab under afsoning.
Jeg orienterede den 30. marts 2003 Retsudvalget om arbejdsgruppens indstilling og om de væsentlige tiltag, indstillingen gav mig anledning til at iværksætte.
Blandt tiltagene var fastsættelse af særlige regler vedrørende indsatte, der er udelukket fra fællesskab i mere end 14 dage.
Dette har medført, at Justitsministeriets bekendtgørelse om udelukkelse fra fællesskab er blevet ændret med virkning
fra den 29. juli 2003
De nye regler indebærer bl.a., at personalet i fængslerne i særlig grad skal være opmærksomme over for indsatte, der tvangsmæssigt er udelukket fra fællesskab i over 14 dage.
Personalet skal også i hvert enkelt tilfælde overveje, om der kan ske gradueringer i udelukkelsen, f.eks. i form af fællesskab med en eller flere andre indsatte, mulighed for at arbejde i fællesskab, eneundervisning eller lignende.
De nye regler medfører også, at denne særlige gruppe af indsatte skal have mulighed for regelmæssige og længerevarende samtaler med præst, læge, psykolog eller lignende, og at de skal tilbydes gratis tv.
For de indsatte, der er udelukket fra fællesskab i mere end 3 måneder, er der fastsat regler om, at ud over de ting, jeg netop har nævnt, skal de i videst muligt omfang tilbydes særlig veludstyrede celler, og der skal være mulighed for udvidede besøgstider.
Jeg kan desuden henvise til, at for at begrænse brugen af fuldstændig udelukkelse fra fællesskab har Kriminalforsorgen inden for de sidste år etableret såkaldt særlig sikrede afdelinger i statsfængslerne i Vridsløselille og Nyborg.
På disse afdelinger har de indsatte, som der er meget stor risiko for vil forsøge at undvige, mulighed for et begrænset fællesskab med medindsatte på afdelingen.
Også i det nye statsfængsel i Østjylland etableres der en særlig sikret afdeling.
Arbejdsgruppen fandt imidlertid ikke grundlag for at foreslå ændringer i de gældende regler.
Gruppen henviste ligesom Justitsministeriet til, at afgørelser om udelukkelse er udpræget skønsmæssige afgørelser, som træffes ud fra et indgående kendskab til miljøet i institutionen - et kendskab, som domstolene af gode grunde ikke kan have i samme omfang som Kriminalforsorgen.
Som det fremgår, er jeg helt enig med arbejdsgruppen i vurderingen af spørgsmålet om domstolsprøvelse, og regeringen kan således ikke støtte denne del af beslutningsforslaget.
For så vidt angår den anden del af beslutningsforslaget, nemlig spørgsmålet om forbud mod enrumsanbringelse af unge under 18 år, kan jeg oplyse, at arbejdsgruppen om enrumsanbringelse også drøftede udelukkelser fra fællesskab specifikt vedrørende denne gruppe.
Spørgsmålet var, om der burde indføres en ufravigelig tidsmæssig overgrænse for anbringelse af unge i enrum.
Et flertal i arbejdsgruppen anbefalede, at der ikke blev indført en sådan overgrænse.
Flertallet lagde i den forbindelse vægt på, at det er de mest afvigende unge, som ikke rummes i lukkede sociale institutioner og derfor er indsat i fængsler og arresthuse.
Flertallet lagde også vægt
på, at antallet af udelukkelser er meget begrænset for denne gruppes vedkommende, og at udelukkelserne som oftest er kortvarige.
Endelig fandt flertallet, at der i ganske særlige tilfælde vil være behov for at kunne udelukke disse unge fra fællesskab uden en absolut øvre tidsbegrænsning.
Et mindretal i arbejdsgruppen fandt, at der burde indføres en overgrænse på 8 uger på baggrund af samme hensyn, som førte til fastsættelse af en ufravigelig overgrænse i reglerne om varetægtsfængsling i isolation.
Jeg er enig med arbejdsgruppens flertal i, at der i relation til unge under 18 år skal være mulighed for, at de i særlige situationer kan udelukkes fra fællesskab på samme måde som andre indsatte.
Regeringen kan således heller ikke støtte den anden del af beslutningsforslaget.