Line Barfod (EL), 2003-11-14:
Når danske søfolk har ret til at være organiseret i fagforeninger og udenlandske søfolk ikke har ret til at være organiseret i de danske fagforeninger, så har jeg svært ved at se andet end, at de er stillet ringere.
Jeg håber, at De Radikale, når de ser på det, også vil nå frem til, at vi skal have ændret bestemmelsen.
Danske rederier har det godt.
Der er tale om et erhverv, hvor beskæftigelsen er stigende, og ikke mindst hvor virksomhedsejerne tjener usædvanlig godt. På den anden side kan det ikke være nogen hemmelighed for Folketingets medlemmer, at der er store problemer for de ansatte i søfarten, og at disse problemer hænger sammen med DIS-loven.
De seneste par måneder har vi alle modtaget bunker af eksempler på, hvordan verden ser ud for udenlandske søfolk på DIS-skibe.
Man kan roligt sige, at virkeligheden er kommet tæt på lovgiverne, og det vil jeg godt rose SiD for.
Jeg vil ikke her gøre DIS-loven ansvarlig for alverdens ulykker om bord på DIS-skibene eller for den sags skyld for »Thor Emilie«s forlis, men eksemplerne understreger, at der er behov for bedre kontrol med forholdene om bord og sikring af søfolkenes arbejdsforhold.
Det er en opgave, som på andre arbejdspladser i vid udstrækning udføres af de faglige organisationer kombineret med offentlige tilsynsmyndigheder.
De danske faglige organisationer må ikke sikre udenlandske søfolks løn- og arbejdsforhold.
Det følger af DIS-lovens § 10. Ved fremsættelsen af forslaget til DIS-lov sagde
den daværende industriminister: »Jeg er opmærksom på, at disse regler betyder en nydannelse for det danske arbejdsretlige system.« Og det tør nok siges, at der er tale om en nydannelse, som jeg nu hellere vil omtale som en misdannelse eller misvækst.
Sandheden er jo, at der er tale om en klokkeklar begrænsning i aftalefriheden på arbejdsmarkedet, en begrænsning, som bl.a. har ført til kritiske bemærkninger fra den internationale arbejdsorganisation ILO.
En følge af § 10 i DIS-loven er, at der er betydelige lønforskelle mellem udenlandske og danske søfolk, der arbejder side om side i skibene, i den udstrækning skibene ikke udelukkende er bemandet af lavtlønnede udlændinge.
Til illustration har en filippinsk sømand en månedsløn på under 9.000 kr. for en 48 timers arbejdsuge plus 103 overarbejdstimer.
Det er klart, at sådan en lønforskel fremmer redernes motivation til at udskifte danske søfolk med den billigere udenlandske arbejdskraft, hvilket da også er sket, mest tydeligt for de menige søfolks vedkommende.
Et mindst lige så stort problem som følge af den manglende adgang for de danske faglige organisationer til at tegne overenskomst for de udenlandske søfolk er, at det forhindrer de faglige organisationer i at forsvare søfolkenes lovmæssige rettigheder, f.eks. i forhold til arbejdsskadeloven.
Godt nok er de udenlandske søfolk dækket af dansk lovgivning, men uden hjælp fra en faglig organisation i Danmark er det mere end almindelig svært at sidde som arbejdsskadet i Filippinerne og gennemskue mulighederne for en arbejdsskadeerstatning.
Så der er flere gode grunde til at få ændret DIS-loven, så vi får gjort op med den forskelsbehandling, der i dag finder sted mellem udenlandske og danske søfolk om bord på DIS-skibe.