Margrete Auken (SF), 2000-01-14:
At biltrafikken både i byerne og på landet
er et voksende problem, tror jeg nok de fleste, når vi lige ser bort fra hr. Heiselberg og hr. Ikast, er klar over.
Det giver problemer
Jeg vil igen godt lige minde om Delors' rapport fra et par år siden, som gjorde opmærksom på, at vejtrafikkens eksterne omkostninger, altså støj, ulykker, miljø og trafikpropper, udgjorde et par procent af bruttonationalproduktet.
Når ministeren snakker om, at man ikke bryder sig om spildtid, så er det jo forbløffende, så mange der finder sig i den spildtid, hvor man sidder fast i trafikken.
Jeg må indrømme, jeg har svært ved overhovedet at bryde mig om spildtid, men det skyldes min egen psyke.
Det er så en af grundene til, at jeg, når jeg skal langt, altid foretrækker at tage kollektiv trafik, for så kan jeg lave noget fornuftigt.
Men sådan er vi jo skruet sammen forskelligt.
Der er det min tid, der åbenbart er lidt kostbar, siden jeg ikke kan det. Jeg tror, at vi godt kunne blive enige om de fleste af de ting her.
Det sørgelige ved den redegørelse, ministeren har fremlagt,
er, og jeg nævnte det også før, at jeg simpelt hen ikke kan finde nogen målsætninger. Der er ingen henvisning til den gamle CO2-målsætning.
Så kan ministeren selvfølgelig sige: CO2-målsætningen kommer strengt taget ikke bytrafikken så meget ved.
Og det ville jeg godt medgive, hvis jeg kunne se de andre målsætninger være der.
Man nævner ikke støjmålsætningen fra den natur- og miljøpolitiske redegørelse fra 1995.
Der er ikke nogen mål for partikelnedbringelsen, og der er hele den der åbenhed i den, hvor formuleringerne går blødt til alle sider - man skal endelig ikke genere nogen, og vi skal finde afbalancerede løsninger.
overhovedet at lave en trafikpolitik, hvor man ikke går ind og siger, der er en målsætning
Og jeg vil godt, for at sige præcis hvad jeg mener, henvise til Socialdemokratiets trafikvisioner fra 1998, hvor der på side 37 står: »For at begrænse luftforureningen, støjgenerne og det store udslip af CO2 er det nødvendigt at nedbringe bilismen i København«.
Jeg må gå ud fra, at det fra Socialdemokratiets side også gælder i de andre storbyer, for at hr. Heiselberg ikke skal føle sig helt fortabt.
Jeg går ud fra, at den målsætning, der er i Socialdemokratiets program - den er der i hvert fald - et eller andet sted jo måske også nok havde været hos ministeren, og jeg vil så bare undre mig over, at den ikke er til at få øje på, at det altså er blevet til de mange bløde formuleringer og lidt er i forlængelse af, hvad vi har set de sidste par år: en stribe kataloger, handlingsplaner osv., men igen ikke konkrete indgreb.
Jeg var derfor også forbløffet, da hr. Heiselberg sagde, at der var nogle økonomiske indgreb, og jeg slog jo straks op på den side, han henviste til, og kunne se, at det, der udtrykkeligt stod der om afgifter, var skudt langt ud i fremtiden.
Altså, hvor det tidligere var noget, vi snakkede om, vi skulle indføre, roadpricing osv., så er det - det står der, og det kan så siges til hr. Heiselbergs beroligelse, men til alle andres forskrækkelse - skudt langt ud i fremtiden.
Jeg synes faktisk, det er lidt fortvivlende, at det niveau, vi er på nu, er så uambitiøst, og jeg prøver at bore lidt i, hvordan det i grunden er blevet sådan, og det kan jeg selvfølgelig ikke svare på uden at komme til at fornærme for mange - for mange til at jeg vil kaste mig ud i det her.
Hvis en bil skal vente bare et øjeblik, så er der økonomiske belastninger.
Der regner man altså på, hvad det koster, hvorimod hvad det koster for andre mennesker, som skal rundt i byen og se på det, er der ikke nogen henvisning til.
Jeg vil godt bagefter vise ministeren, hvis hun er interesseret i det, hvor det står i de der rapporter. Men det er faktisk lidt nedslående, at man kan se, at sådan et baggrundsmateriale udtrykkeligt siger, at her skal der ikke være begrænsninger af bilismen.
Men hvis ikke vi gør det, så kan vi altså ikke løse problemet.
Selv hvis vi får de mest elegante benzinøkonomiske biler eller for den sags skyld elbiler, så fylder de stadig væk lige meget.
Og de slår stadig væk dem ihjel, der er uden for dem, selv om de måske så ikke forurener så meget - det vil jeg godt medgive - men alle de andre gener har de også, og det er alle disse gener, vi skal have kigget på, hvis vi skal have gjort noget ved det.
Derudover står vi med problemerne med den kollektive trafiks koordinering.
Jeg var glad for, at hr. Heiselberg henviste til Wien.
Det er jo præcis den model, vi skulle have haft i Danmark, hvor vi havde haft koordinering.
Hele kaos med Nørreport er jo bare - ikke bare, for man siger ikke »bare« om det, der sker der - en illustration, en tilspidsning af, hvordan det er, når man i den grad har spredt ansvaret ud på så mange, der sidder med særinteresser og i hvert fald ikke samarbejder og åbenbart også indimellem, jeg havde nær sagt, direkte skubber til hinanden for at komme til selv.
Man kunne håbe på, som ministeren jo også henviser til, at Hovedstadens Udviklingsråd kan løfte noget af det her, men det er ikke på plads endnu.
Og jeg har ikke kunnet se, at der heller dér lå en målsætning, hvor man lagde det op til Hovedstadens Udviklingsråd: Hvordan kan vi gøre det her?
Jeg synes, det er fint, at man flytter rundt på myndighederne i forhold til politi og kommunale myndigheder.
Vi har lidt for mange gange set politiet modsætte sig initiativer i byerne.
Her i København var det mest pinlige eksempel jo Vester Voldgade, hvor politiet var imod kommunens vedtagelse, og da politiet var imod, så saboterede de det også ganske åbenlyst.
De gjorde intet for at få det overholdt.
Jeg har ikke selv prøvet at køre igennem med min egen bil, men jeg har da snakket med folk, der har sagt: Det kan man da roligt gøre.
Der er ingen grund til at lade være med det, for der er ingen.
Der kan stå en politibetjent og være splintrende ligeglad.
En sådan åbenlys sabotering burde jo selvfølgelig under ingen omstændigheder have været mulig, heller ikke under den gældende lovgivning.
Vi har set det i Færdselssikkerhedskommissionen.
Da vi i sin tid foreslog 10-meters-parkering, var politiet imod, hvorfor det jo altså har været et værre hyr at få politiet til overhovedet at overholde den der 10-meters-parkering, skønt det er en billig løsning, som i forhold til i hvert fald den gamle plan i Færdselssikkerhedskommissionen havde en meget høj gevinst i forhold til indsatsen.
Men da politiet syntes, det var synd for bilisterne, at man tog nogle parkeringspladser fra dem - og sådan omtrent begrundede i hvert fald Københavns Politi det i de fjerne tider i den første Færdselssikkerhedskommission - ja, så kom det ikke.
Jeg går ud fra, at det nu er kommunen, vi skal skælde ud, når det ikke bliver respekteret, i København i hvert fald.
Der er jo 14 kommuner, hvor de kan det, og det er stadig væk meget sølle.
Det er stadig væk meget sølle. De oversigtsproblemer, det giver, når bilerne parkerer helt frem, har vi mange steder i byerne endnu, så kommunen har altså, i hvert fald i København, ikke fået tilstrækkeligt ud af det.
Jeg håber, at i de 14 andre kommuner, hvor man så har påtaget sig det, dér får færdselssikkerhedsmæssig gevinster ud af det.
Så får man også økonomiske.
Det skal jeg ikke bebrejde nogen.
Men først og fremmest vil vi gerne have de færdselssikkerhedsmæssige gevinster.
Men det er bare for at sige, at jeg synes, det er fint, at man nu lægger fast, at vægten skal flyttes.
Jeg synes også, det er fint, at man gør noget ud af, at vi skal have »park and ride«, som det hedder, eller »parkér og rejs«.
Det er noget, der skal sættes mange flere ressourcer af til.
Det er i hvert fald et af de forslag, vi meget gerne vil støtte.
Jeg vil godt sige til ministeren i den sammenhæng, at jeg godt ved, at det ikke direkte sorterer under ministeren, men altså Kgs. Nytorv-parkeringen er det stik modsatte af alt, hvad der er foreslået her.
Jeg har ikke tænkt mig at prøve at forklare hverken hr. Heiselberg eller hr. Ikast, hvorfor sådan en parkering giver mere trafik, men jeg er ikke i tvivl om, at ministeren ved det.
Jeg er ikke i tvivl om, at når man laver en stor central parkeringsplads, så kommer der mere trafik.
Og jeg vil da godt sige, at der er et råd, som man i hvert fald kan give, og der er oven i købet mange løsninger i det på én gang.
Jeg vil dog godt bede ministeren prøve at forklare sine partifæller på Rådhuset - jeg tror ikke på, at borgmester Søren Pind kan bruges til en pind - at hvis man nu gjorde det, at man tog den store Israels Plads-parkering, hvor der jo hele tiden er ting, der er uudnyttet, det er udlejet til fjernparkering, og byggede en lille fodgængertunnel fra den parkeringsplads og hen til metrostationen, så ville vi der kunne løse mange ting på en gang.
Så kunne man tage metroen ind til Kgs. Nytorv, hvis man skal derhen, og der var jo ingen grund til at bygge den der kæmpe parkeringsplads inde på Kgs. Nytorv.
Et punkt, som jeg slet ikke har kunnet berøre nok, er hele partikelproblemet og miljøproblemerne i de store byer, hvor jeg er meget glad for de forsøg, vi nu har fået i Odense.
Men vi er hele tiden på forsøg, på forsøg, på forsøg.
Er det ikke snart på tide, at vi kan få lavet noget og vi siger: Nu gør vi det altså sådan her?
Det er igen altid forsøg og forsøg.
Tænk hvis ministeren sagde: Jamen den forsøgsperiode med miljøzonerne skal i hvert fald være kort, ligesom vi meget hurtigt vil skride til, at færdselssikkerheden også skal styrkes ved, at de nu uendelige forsøg med fotofartfælderne bliver gjort permanente og også en del flere steder kommer til at lave en masse af det helt nødvendige arbejde for færdselssikkerheden.