Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-02-12:
Af samfundsøkonomiske grunde er det nødvendigt at begrænse tilgangen til efterlønsordningen, den efterlønsordning, der jo kom til verden i 1979 i SV-regeringens tid.
Det forhold, at det har været nødvendigt at begrænse tilgangen, har vi længe kendt til i Det Konservative Folkeparti.
Og formentlig har man også haft den samme viden i regeringen.
Men i modsætning til regeringen har vi ikke holdt vores viden for os selv.
Vi har sagt det åbent og ærligt, også under valgkampen i marts sidste år, hvor statsministeren i stedet for at sige sandheden om efterlønsspørgsmålet rendte rundt og gav garantier om efterlønnens evige uforanderlighed.
At statsministeren nu har fortrudt sin angribelige optræden, ja, det er en anden sag.
I det konservative finanslovoplæg fra sidste efterår spillede vi konkret ud om efterlønnen.
Vi foreslog, at satsen højst kunne udgøre 82 pct. af maks. dagpenge, hvis man ønskede at gå på efterløn som 60-årig.
Ventede man, til man fyldte 63, kunne man derimod få 100 pct. af maks. dagpenge udbetalt som hidtil.
Desuden foreslog vi en afskaffelse af 200-timers-reglen og i stedet ubegrænset adgang til at arbejde, mod at der blev foretaget modregning time for time.
Den nye ordning skulle efter vores forslag ganske vist vedtages nu, men først træde i kraft om 2 år.
Under finanslovforhandlingerne i de mørke novembernattetimer bag nedrullede gardiner i Finansministeriet blev efterlønnen et centralt tema.
Nu var regeringen pludselig blevet meget mere modig end under valgkampen et halvt år tidligere, og der blev truffet en omfattende aftale mellem regeringen og Venstre, De Konservative, CD og Kristeligt Folkeparti, og det er denne aftale, vi nu har til første behandling.
Det Konservative Folkeparti støtter aftalen og kan derfor meddele tilslutning til de fem efterlønsforslag, som vi har til behandling i dag.
Men vi gør det ikke uden betænkelighed, for der er rent ud sagt
elementer i aftalen og i forslagene, som vi ikke er glade for.
Jeg tænker her først og fremmest på modregningen for kapitalpensioner samt det forhold, at forslagene får virkning
allerede fra i år
Det giver meget kort tid for befolkningen
til at indrette sig på de nye regler.
Vores oprindelige forslag om en 2-års-periode fra vedtagelse til ikrafttræden havde været at foretrække. Det skal heller ikke være nogen hemmelighed, at vi havde foretrukket, at det ekstra efterlønskontingent blev indsat på en egentlig personlig konto under sådanne vilkår, at pengene ville blive betalt tilbage, hvis forudsætningerne for indbetalingen blev afgørende ændret.
I stedet må vi nu nøjes med det meget omtalte notat fra Justitsministeriet, hvori det antages, at indbetalerne under henvisning til grundlovens § 73 ville kunne få pengene tilbage, hvis efterlønsordningen helt afskaffes.
Nu diskuterer så landets klogeste jurister, om Justitsministeriets antagelse er rigtig.
Og i øvrigt forholder notatet sig som bekendt ikke til en situation, hvori efterlønnen ganske vist ikke afskaffes, men alligevel ændres afgørende.
Derfor er der stadig væk usikkerhed i befolkningen, og det er udelukkende regeringens ansvar.
Jeg vil heller ikke undlade at gøre opmærksom på, at den nye efterlønsordning i praksis vil vise sig at være en meget bureaukratisk og kompliceret ordning.
Jeg sagde allerede under førstebehandlingen af lovforslaget om efterlønsbeviset i efteråret, at denne statsministerielle opfindelse fra valgkampens tid medfører en helt overflødig dobbeltadministration i a-kasserne til ingen verdens nytte.
Af problemer vil jeg endvidere gerne nævne spørgsmålet
om de personer, der i henhold til deres ansættelsesforhold opsiges til fratræden på deres 60-års fødselsdag
Der har ikke været enighed om at ændre efterlønsforliget, så der bliver taget højde for denne situation.
Ganske vist har de pågældende 60-årige mulighed for at søge andet arbejde, men det vil nok være svært for mange af dem i 2 år at opfylde det arbejdskrav, som er opstillet som betingelse for at undgå modregning for kapitalpensioner.
Derfor vil jeg gerne opfordre regeringen til som offentlig arbejdsgiver at medvirke til en aftale med de pågældende, som giver dem mulighed for at beholde deres arbejde i længere tid end oprindelig forudsat.
Det falder jo i øvrigt smukt ind i finansministerens filosofi om, at vi alle skal arbejde mere.
I den sidste fase af forhandlingerne blev der opnået enighed om efterlønsvilkårene for selvstændige erhvervsdrivende.
Det er fremgået af pressen, at man fra regeringens side havde planer om at modregne forpagtningsafgifter.
Jeg kan hilse med stor tilfredshed, at dette ikke er med i det forslag, som vi behandler her i dag.
Den gamle delefterløn for selvstændige bliver næsten ikke brugt, og det er der to grunde til.
Dels er der ingen mulighed for at variere arbejdstiden uge for uge, dels stilles der meget skrappe krav om dokumentation for arbejdstidsnedsættelsen, en dokumentation, som kan være vanskelig at fremskaffe, også selv om arbejdstiden angivelig er nedsat.
I den nye ordning kan arbejdstiden varieres.
Der stilles naturligvis stadig krav om dokumentation for arbejdstidsnedsættelsen.
Men det må nu være muligt at administrere dokumentationskravet på en sådan måde, at den nye ordning kan fungere i virkelighedens verden.
Det Konservative Folkeparti kan som sagt tilslutte sig de fem fremsatte lovforslag, idet vi dog må tage forbehold over for uforudsete problemer, som kan dukke op under den kommende udvalgsbehandling.