Thor Pedersen (V), 2002-03-19:
Hvis jeg lige må starte med hr. Kuupik Kleist og sige, at når det gælder overslagsårene på Mifresta-rammen, så fastsættes beløbene år for år.
Sådan har praksis været hidtil, og sådan vil det også være fortsat.
Så man kan ikke tage overslagsårene, når det gælder det grønlandske område, som udtryk for den bevilling, der vil være det pågældende år.
Det, vi har i alt, som jo også har været kendt tidligere, er miljøbistanden til det arktiske område på 41,8 mio. kr. Og vi har stadig efter aftalen fra juli 1999 afsat 50 mio. kr. til sektorprogrammer vedrørende miljø- og energiforbedring i Grønland
Der er afsat støtte til arktisk forskning på 6,5 mio. kr., støtte til logistik og feltstationer på 2 mio. kr., og der er også afsat de 5,6 mio. kr. til undersøgelse i forbindelse med FN's havretskonvention.
Om der er overflyttet på kontorhold i Udenrigsministeriet, er jeg ikke vidende om, men det vil vi jo kunne få afklaret ved et spørgsmål til udenrigsministeren, altså det spørgsmål, der var nævnt om N.7.
Men ellers følger vi den linje, der har været lagt hidtil over for det grønlandske hjemmestyre - det bevillingssystem, vi har kendt til.
Nu har vi jo i godt og vel 7 timer drøftet generelt finansloven og også ændringsforslag til finansloven.
Så jeg har ikke tænkt mig at begynde på det på nuværende tidspunkt, men gemme det generelle til i morgen og sige om ændringsforslagene, at nu har jeg lyttet meget, og min konklusion er egentlig, at det, regeringen har fremsat, støttes af Det Konservative Folkeparti, det støttes af Venstres folketingsgruppe, og det støttes af Dansk Folkeparti, og så er der i det væsentlige ikke den store støtte hos andre partier.
Der er delområder, hvor vi reducerer en besparelse på uddannelsesområdet, de videregående uddannelser, hvor der er støtte, men ellers støtter partierne i store træk det, de selv har stillet som ændringsforslag.
Det er ikke helt overraskende, vil jeg sige.
Men det undrer mig lidt, at man var så opmærksom på fra fru Pia Gjellerups side, hvad det egentlig var, Dansk Folkeparti havde fået ved at indgå en aftale med regeringen.
Det er jo også det, der har gjort, at vi står med et finanslovforslag nu, hvor der kun er 200 ændringsforslag fra regeringen mod tidligere ca. 600.
Så det siger jo noget om, hvad det er for en politik, regeringen får igennem, at der er en tredjedel af det antal ændringsforslag, som regeringen normalt har måttet stille for at få deres finanslov igennem.
Så det er klart, at det er meget tæt på, at det, vi fremsætter, selvfølgelig er optimalt for regeringen.
Og det er jeg glad for.
Opgaven er vel også at få mest mulig politik igennem, og derfor er det jo ikke så underligt, at vi er glade for sygehuse, ældre, barselsorlov og konkurrencepakke og i øvrigt at have fjernet ca. 3 mia. kr. i nye skatter og afgifter.
Men sandheden er jo altså også, når nu fru Pia Gjellerup går meget op i, om Dansk Folkeparti har fået noget, at der altså ikke var givet 1½ mia. kr. til at bekæmpe ventelisterne på sygehusene, uden at man havde fundet pengene.
Så havde vi ikke leveret de penge uden et flertal i Folketinget, som så viste sig at være med Dansk Folkeparti, og vi havde ikke fået ½ mia. kr. til at forbedre vilkårene i ældrepleje, frit valg, altså i øvrigt det, som vi har lovet at vi ville gøre alt for at få igennem, det havde vi heller ikke fået igennem uden Dansk Folkeparti.
Vi havde heller ikke fået de 150 mio. kr., som Dansk Folkeparti ønskede, til en særlig pulje, som står på finansloven, som skal udmøntes.
Vi havde heller ikke kunnet fjerne næsten 3 mia. kr. i nye skatter og afgifter, for det er det helt afgørende for det flertal, som det har været lagt til rette.
Det gælder også barselorloven og som sagt også konkurrencepakken.
Så der er ikke noget mærkeligt i, at der er flere, der må dele æren, og det er noget, der er meget borgernært.
Det er noget, som er mærkbart for dem, som har brug for den service og den støtte og den hjælp af samfundet, at vi har været i stand til at få de ønsker igennem.
Jeg vil blot lige til fru Pia Gjellerup, der spurgte til Mifresta, sige - og det sagde jeg også under førstebehandlingen - at vores holdning til Mifresta er, at den aftale, som vi kender, er uholdbar, hvis vi får held med det, der er den danske regerings hovedprioritet under det danske formandskab her i andet halvår, nemlig at vi kan udvide Det Europæiske Fællesskab med helst 10 nye lande, og det har virkning fra den 1. januar år 2004, for det betyder, at hele forudsætningen for den måde, vi har behandlet Mifresta på, er fundamentalt ændret, i og med at de lande, der tidligere er tilgodeset af Mifresta-midler, nu bliver tilgodeset af direkte støtte som medlemmer af det store europæiske fællesskab.
Der har vi også sagt, at vi ønsker at genforhandle Mifresta-ordningen inden sommer, forstået på den måde, at vi vil tage kontakten til partierne, og så må vi se, hvor langt det vil bære, men det udgangspunkt, der lå for de tidligere aftaler, er fundamentalt ændret.
Fru Pia Gjellerup var også inde på en del af det, der selvfølgelig omkranser den finanslov, regeringen har fremsat, og forudsætningerne herfor, nemlig det kommunale forbrug.
Og det er også det, hr. Ole Sohn var inde på. Der er mange påstande omkring den aftale, der nu er formidlet mellem Kommunernes Landsforening og regeringen, om det brev, der sendes ud.
For hvad er det egentlig, regeringen har gjort?
Ja, det er selvfølgelig at have taget udgangspunkt i, at den aftale, som den daværende regering i juni måned sidste år indgik med KL, jo er en væsentlig forudsætning for udvikling i den samlede samfundsøkonomi, som den selv har beskrevet i den daværende regerings publikationer, som vi er enige i.
Derfor er det et legitimt mål at have, at man forsøger at nå at overholde den aftale, som den tidligere regering har indgået med det kommunale selvstyre.
Regeringen har samtidig sagt: Vi skal nok levere alle de aftaler, som den tidligere regering har indgået som regering, vi skal nok levere nøjagtig det samme som det, man dengang gjorde.
Det, vi så konstaterer, er jo desværre, at der er et udgiftsskred på ca. 2 mia. kr. i alt på kommuner og amter i år 2002-budgetterne i forhold til aftalen.
Og der har vi været på grænsen af det, som det egentlig kan bære, når vi så så på finansloven, nemlig forudsat, at der var plads til 1 mia. kr. mere til det kommunale og amtslige konsum end det, der var aftalt med den tidligere regering.
Derfor kom vi frem til, at der skulle en begrænsning til på ca. 1 mia. kr.
Det har vi gjort i god forståelse med amterne.
De har gennemgået deres budgetter, de har reduceret deres forventede forbrug med 350 mio. kr. Og det, der ligger tilbage med kommunerne, er en forventning om, at de også bidrager til en reduktion.
Men det er jo ikke en beskæring.
Det er en mindre vækst.
Der er trods alt tale om et forbrug, der ligger 1 mia. kr. over det, man aftalte med den tidligere regering, når det gælder kommuner og amter.
Og det er ikke penge, som regeringen inddrager, det er penge, der bliver i den kommunale kasse.
Og de 500 mio. kr., der er tale om i forbindelse med bedre ældreomsorg, er penge, der kommer som et nettotilskud til kommunerne, 500 mio. kr.
Det gør de i år, og det gør de også i de efterfølgende år.
Det er jo ikke et engangsbeløb.
Så der er altså tale om en merbevilling netto til det kommunale selvstyre på 500 mio. kr.
Se, når det var muligt at få en aftale med Kommunernes Landsforening, er det, fordi der er en fælles opfattelse af problemet, nemlig at man i år 2003 vil være ude af stand til at finansiere det niveau, man var nået op på, hvis man udfyldte sine budgetter.
For det, der skete fra juni måned og frem til budgetlægningen, var, at man fik ca. 800 mio. kr. mere i afregning af selskabsskatterne, og det er egentlig dem, man har brugt til et øget primært kommunalt forbrug.
Derfor er der en fælles interesse i, at i stedet for, at man får en meget stor vækst og er tvunget til at reducere, fordi det kan finansieres i 2003, at man så får en mere glidende vækst.
For vi taler om vækst fra 2001 til 2002, og vi taler om en vækst, der fortsat er 1 mia. kr. større end det, der var aftalt med den tidligere regering.
Så vi taler om en begrænset vækst for det kommunale selvstyres egen skyld.
Der er altså ikke tale om at aflevere en eneste krone til statskassen, og de 500 mio. kr. får man, og forudsætningen for de 500 mio. kr. er den lov, der sikrer, at borgerne får en ret, når det gælder valg af hjemmehjælp, valg af plejebolig, valg af ældrebolig.
Så sådan hænger tingene sammen.
Så der er altså også her tale om, at vi i enhver henseende behandler og respekterer det kommunale selvstyre, og hvad der sker næste år, hvis man ikke overholder en given aftale, der er indgået med regeringen, ja, det må jo i virkeligheden afvente de forhandlinger, som regeringen skal have med det kommunale selvstyre her i maj og juni måneder.
Men jeg må sige, at jeg er meget tilfreds med den tilslutning, der er til regeringens ændringsforslag, og jeg kan sige, at regeringen selvfølgelig stemmer for sine egne ændringsforslag og stemmer mod ændringsforslag, der ikke er stillet af finansministeren.