Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-28:
Med fare for at lyde en lillebitte smule bedrevidende vil jeg alligevel prøve at starte med at påstå, at hvis de tilstedeværende vidste, hvor lemfældigt det her foregår ude i det virkelige liv, tror jeg ikke engang, vi ville være uenige.
Jeg kan måske også starte med at spørge
: Hvad var egentlig formålet med den her lov, som kom fra et direktiv?
Jo, det var, at lønmodtageren skulle kende vilkårene for sin ansættelse, at lønmodtageren ikke på nogen måde skulle være i vildfarelse med hensyn til, hvilke vilkår der gjaldt i ansættelsen.
Hvad var der aftalt på væsentlige områder som ferie, væsentlige områder som mulighederne for barsel, væsentlige områder som muligheden for at få en firmabil eller ikke få en firmabil, ganske væsentlige områder, som meget centralt har med forholdet at gøre?
Nej, virkeligheden har jo vist, at der kom en praksis for, at man betalte 5.000 kr. for en hvilken som helst overtrædelse.
Det er muligt, at der er ordførere her, der er bekendt med enkelte domme eller to, hvor det er sådan, at man har gjort det, som domstolene normalt altid skal udmærke sig ved, nemlig foretaget en konkret bedømmelse.
Men praksis har altså været fuldstændig ureflektorisk og konformt at betale 5.000 kr., hvis der var en hvilken som helst overtrædelse, Jeg kan bekræfte det, for jeg har selv været en af de advokater, der gang på gang har sagt til klienter: Drop at slås med det her, betal 5.000 kr.
Det kan måske være en af årsagerne til, som hr. Thomas Adelskov sagde, at der kommer flere og flere sager, det kan måske være en af årsagerne til, at der er kommet flere og flere sager.
Det har nemlig været nemme penge at hente, utrolig nemme skattefrie penge at hente, hvis medarbejderen kunne få 5.000 kr., blot fordi der stod nr. 2 i stedet for nr. 3 på ansættelsesbrevet, eller fordi man ikke fik indført Jensen, efter at vedkommende var blevet gift.
Det er jo konformt.
Til hr. Jørgen Arbo-Bæhr, der stillede spørgsmålet til Bent Bøgsted, vil jeg sige: Ja, der er også givet 5.000 kr. for de rene bagateller.
Det ved jeg positivt, for det har jeg set.
Det, der er det smarte i den her lovgivning, vi prøver at indføre her, er, at man sender et signal til domstolene om, at de skal lade være med at slå ned på alle mulige bagateller, der ikke betyder noget, bagateller, der ikke sætter lønmodtageren i en vildfarelse med hensyn til, hvad der er gældende og ikke gældende for ansættelsesforholdet, men at de skal slå ned på det, der bringer lønmodtagerne i en vildfarelse.
Det kunne være, hvis der stod noget forkert om ferie eller slet ingenting stod, hvis der ikke stod noget om barselorlovsmuligheder, hvis der ikke stod noget om, at man havde mulighed for at få en firmabil, hvis det var sådan, at man havde et avancementsskift.
Det bringer folk i en vildfarelse vedrørende de faktiske forhold.
Det er det, der skal slås ned på, og her skal der være langt større bøder end beløb på 5.000 kr. og 10.000 kr., som har været den helt ufuldstændige, ureflektoriske praksis.
Lad os så kigge på det, der er sagt om de to retstilstande, ud over at der her er tale om et direktiv, som vi som lovgivningsmagt har været nødt til at indføre, og det synes jeg sådan set er uvæsentligt i den sammenhæng, som hr. Thomas Adelskov bringer bemærkningerne om de to retspraksis op i.
Det er jo sådan, at på det ikke overenskomstdækkede arbejdsmarked har der ikke været nogen tid til at rette op, når først en fejl i ansættelsesbeviset – populært kaldet ansættelseskontrakten – blev konstateret.
Der var man altså fuldstændig ureflektorisk ifalden en bøde på 5.000 kr., mens der på det overenskomstdækkede arbejdsmarked for den sags skyld godt kunne – i gåseøjne – trues med meget større godtgørelsesbeløb, for efter at en eller anden fejl er kommet frem og alle er opmærksomme på det, har arbejdsgiveren 15 dage til at få rettet den, altså få tilføjet Jensen eller få skrevet nr. 2 om til nr. 3 eller få skrevet de virkelige vilkår ind med hensyn til, om medarbejderen har ret til firmabil eller ej.
God lovgivning virker ikke fuldstændig ureflektorisk som noget, man putter ind i en computer, og så er der et Excel regneark, der regner noget ud, og så spytter det løsningen ud.
God lovgivning bliver brugt af domstolene konkret, og man finder ud af: Har den her brøde, der nu er sket, påført nogen en skadevirkning?
I virkeligheden kalder man det en godtgørelse, fordi man ikke kan bevise et tab.
Det er det, der sker, for hvis man skal have erstatning, skal man bevise et tab.
Men mener man virkelig, at der er nogen, der er blevet påført et tab, fordi der står nr. 2 i stedet for nr. 3 på ansættelseskontrakten?
Nej, og derfor bringer det her tingene i overensstemmelse med ganske almindelig sund fornuft.
Når vi taler om L 70, kan jeg allerede her tilkendegive, at det kan Det Konservative Folkeparti ikke støtte.
Vi mener, at det i øvrigt må være en debat mellem Socialdemokraterne og den siddende beskæftigelsesminister.
Der er masser af ministerbemyndigelser, og de har fungeret godt.
Men hvis man har et horn i siden på en minister, er det ikke svaret at lave lovgivningen om, så er det nogle andre ting, man skal gå efter.