Holger K. Nielsen (SF), 1998-03-27:
Valget var en gyser, men resultatet blev godt.
Med en kraftanstrengelse til sidst lykkedes det at afvise et borgerligt alternativ baseret på stemmer fra den yderste højrefløj.
Valget var et blokvalg mellem højre og venstre, og statsministeren havde fuldstændig ret, når han i valgkampen sagde, at det var en kamp mellem to vidt forskellige menneskesyn.
Det var stillet klart op: Skal opsvinget bruges til at styrke solidariteten og forbedre velfærden, eller skal det bruges til skattelettelser til dem, der har i forvejen?
Det førstnævnte synspunkt vandt.
Det vandt knebent, men det vandt.
Det vandt, fordi vi på venstresiden i den afgørende fase stod sammen i en overbevisende afvisning af de borgerliges økonomiske uansvarlighed og deres sociale urimelighed.
Det blev ikke accepteret, at vi i en tid med økonomisk fremgang skal solde fremgangen op i skattelettelser i stedet for at fjerne de mangler, der
vitterligt er i vort velfærdssamfund.
Vi har en økonomisk højkonjunktur, javel, men i sådan en konjunktur er det urimeligt, at mange ældre stadig får en for dårlig hjemmehjælp.
Det er urimeligt, at ventelisterne på børnepasning er konstant høj, samtidig med at kvaliteten mange steder er for dårlig.
Det er urimeligt, at der er for mange problemer i vores sundhedssystem.
Der er stadig for mange urimeligheder, som ikke er afhjulpet på trods af højkonjunkturen.
Regeringen fastholdt magten, fordi den allersidste fase gjorde det klart, at den i modsætning til de borgerlige vil satse på bedre velfærd.
Det vandt den på.
Det var klart for vælgerne
Vi har tidligere i dag hørt udtalelser fra de borgerlige, ikke mindst fra partiet Venstre, men også fra De Konservative, som lægger meget vægt på, at nu bliver regeringen nødt til at arbejde på deres nåde.
De vil trække regeringen i deres retning.
Vi har hørt udtalelser fra den socialdemokratiske ordfører gående på, at det bliver interessant at afprøve, hvad Venstre er til, og at vi nu må prøve det brede samarbejde her i Folketinget.
Jeg håber, at disse bestræbelser på et bredt samarbejde, der blev formuleret af den socialdemokratiske ordfører, vil blive udført på den betingelse, at valgløfterne om bedre velfærd ikke bliver gjort til skamme.
Det vil sige, at det menneskefjendske alternativ, der blev afvist af vælgerne, ikke skal gå ind og få indflydelse på regeringens faktiske politik.
Vi har dårlige erfaringer, når regeringen er gået sammen med de borgerlige.
Vi vil en velfærdspolitik, som vi har sagt det til vælgerne.
Hvis de borgerlige vil være med på den, hvis K og V vil bide al skam af sig og renoncere på deres menneskefjendske politik, så okay, okay, men det er vel ikke sandsynligt, og her håber jeg så, at vi kan regne med, at den socialdemokratisk ledede regering vil slå hælene i og sige: Hertil og ikke længere.
I øjeblikket er det lidt uklart, hvad regeringen vil.
Regeringsgrundlaget er tyndt, og statsministerens åbningstale var også tynd.
Det er ikke, fordi der mangler ord.
Der er masser af ord i regeringsgrundlaget, også i statsministerens åbningstale, men det afgørende spørgsmål er: Hvordan skal der sættes handling bag ordene, og hvornår vil regeringen sætte handling bag ordene?
Familiepolitik og børnepolitik spillede en stor rolle i valgkampen.
Børnepasningsgarantien og mere fleksible orlovsordninger kom igen på dagsordenen.
Kan vi her forvente handling, eller var det blot mundsvejr?
Er det forslag forsvundet, eller kan vi forvente handling fra regeringen? Der blev lovet en særlig indsats over for truede børn.
Kan vi forvente, at der sker noget her?
Præcist hvornår og hvordan kan vi konkret forvente handlinger bag de centrale velfærdsmålsætninger, målsætninger omkring de ældres tryghed, angående problemerne i sygehussektoren, kvaliteten i uddannelserne osv.?
En række af de her spørgsmål fører frem til den kommunale økonomi.
De centrale velfærdsmålsætninger skal jo i høj grad realiseres ude i kommunerne og amterne, og det er derfor afgørende, at der her er økonomisk råderum.
Vi har tidligere i dag fra den socialdemokratiske ordfører fået dementeret, at regeringen pønser på et økonomisk indgreb i forhold til den kommunale økonomi, men det er jo ikke nok.
Vi er også nødt til at have klarhed over, at der er reel økonomisk råderum i kommunerne.
Børnepasningsgarantien er et godt eksempel.
Statsministeren har to gange i åbningstaler her i Folketinget sagt: Nu skal vi have en børnepasningsgaranti.
Men den er ikke virkeliggjort endnu, og argumentet er, at der er for dårlige økonomiske muligheder ude omkring i kommunerne.
Så er det, vi siger, at så er det i forhandlingerne mellem staten og kommunerne da en opgave at sørge for, at denne målsætning kan realiseres.
Tilsvarende med ældreområdet.
De ældre skal have en bedre hjemmehjælp.
De ældre skal sikres tryghed.
Der skal bygges flere plejehjem og ældreboliger, men det forudsætter også økonomisk råderum ude i kommunerne.
Kan vi have sikkerhed for, at regeringen i forhold til den kommunale økonomi vil sørge for, at det, den sagde i valgkampen i forhold til velfærdssamfundets udvikling, også kan virkeliggøres?
De borgerlige blev slået på målstregen, ikke mindst fordi venstresiden afviste en politik, som liberaliserede den private udlejningssektor med store huslejestigninger til følge.
Vi sad sammen i tv, statsministeren, Enhedslisten og SF.
Vi kørte en hård kampagne imod de borgerliges forslag, og de borgerlige afviste ikke vores argumenter.
Jeg har sagt det tidligere i dag: Det er dumt, og jo længere dagen er skredet frem, er det ikke blevet mindre dumt.
Man kan ikke det her.
Regeringen må besinde sig og feje de tanker af bordet.
Når man kører en valgkamp, og når man vinder et valg på løfter om ingen huslejestigninger, så må man ikke gå ud og alligevel fremsætte sådanne forslag.
Her er vi rede til forhandlinger med det udgangspunkt, at det er lavindkomster, som skal have skattelettelser, at skattesystemet skal have en grønnere profil, og at vi er nødt til at se på en begrænsning af rentefradraget.
Meldinger fra V og K om bruttoskat, om rentefradrag tyder på, at det vil være halsløs gerning at forestille sig en skattejustering med De Konservative og Venstre.
Vi håber alligevel, at regeringen vil gå i gang med forhandlinger med de partier, der har et socialt ansvar, og som har et ansvarligt forhold til de økonomiske balanceproblemer.
Det har venstrefløjen tidligere vist; det er vi villige til at gøre igen.
En særlig indsats over for de udstødte på arbejdsmarkedet har fået en høj prioritet hos den nye regering.
Det centrale er her, at der etableres reelle job og tilbud til de pågældende, og det kræver en ekstra indsats fra det offentlige, ikke mindst kommunerne, men også fra de private virksomheder.
Skal indsatsen have mening, må der opstilles forpligtende målsætninger; der må bruges både pisk og gulerod.
Regeringen er forhåbentlig villig til at tage en sådan målsætning alvorlig.
Vi er parate i SF til reelle forhandlinger.
Miljøpolitikken synes jeg ikke er særlig stærkt beskrevet i det nye regeringsgrundlag, men der er mange ting at tage fat på.
Det er vigtigt, at pesticidforliget kommer i land.
Vi er enige med regeringen i, at der skal være en større indsats i forhold til kemiske stoffer - det, vi kalder kemikaos - men så må der også opbygges de nødvendige strukturer og det nødvendige beredskab.
En ting, der er stedmoderligt behandlet, er hele trafikområdet.
Regeringen er nødt til at erkende, at der er en nær sammenhæng mellem miljø og trafik, og det betyder, at vi må styrke omlægningen til den kollektive trafik.
Vi startede sidste forår gennem et udmærket forlig med venstrefløjen på at billiggøre den kollektive trafik.
Vi kunne ønske os betragtninger, målsætninger fra regeringen om at fortsætte en sådan udvikling, for vi er nødt til at have færre biler, og vi er nødt til at have mere kollektiv trafik, hvis ellers man skal tage miljømålsætningerne alvorligt.
Når man læser regeringsgrundlaget, så er der masser af målsætninger, man vil realisere, sådan langsigtede målsætninger, men vi mangler stadig væk konkrete tiltag: Hvordan vil man begrænse CO2-udslippet, hvordan vil man satse på den kollektive trafik, hvordan vil man begrænse forureningen osv. osv.?
Det er glædeligt, at regeringen vil satse på besparelser
på forsvarsudgifterne.
Vi har rejst det adskillige gange.
Vi skal omdefinere sikkerhedspolitikken fra en militær til en økonomisk sikkerhedspolitik, og i den situation er det altså svært at se, hvad vi skal med Hjemmeværnet.
Jeg kan godt unde hr. Poul Andersen et godt job, men det er svært for mig at se, hvad vi skal med dette hjemmeværn, og derfor er der bl.a. her grundlag for besparelser, men også på forsvarsområdet i øvrigt.
Det er vi villige til at diskutere og forhandle med regeringen. Vi har forstået, at regeringen vil stramme kontrollen med efterretningsvæsenet.
Det er kommet frem i valgkampen, at der har været nogle helt skandaløse overvågninger fra PET i forhold til lovlig politisk virksomhed.
Vi tvang regeringen til at fremlægge en rapport om disse forhold, som skulle komme senest den 1. april; den regner vi stadig væk med vil komme, og vi må så se på den.
Men for os er det afgørende, at vi får en tilbundsgående undersøgelse på uvildig basis, hvor alle sten vendes, så vi ved, hvad der er sket omkring efterretningsvæsenets overvågning af lovlig politisk virksomhed.
Det er ikke PET's opgave at overvåge lovlig politisk virksomhed, og derfor er vi nødt til at få alle sten vendt i disse sager.
Vi må så have det her ført frem til, at vi nu får en reel politisk kontrol, en demokratisk kontrol af efterretningsvæsenet.
Vi er alle - går jeg ud fra - enige om, at et land skal have et efterretningsvæsen.
Det er klart, at der er aktiviteter, som man er nødt til at overvåge.
Men så er det afgørende, at man ikke får en stat i staten, som det tilsyneladende er blevet tilfældet.
Så er det afgørende, at der er en reel demokratisk kontrol, og den måde, det såkaldte Kontroludvalg fungerer på i øjeblikket - jeg sidder selv i det - er altså ikke af en karakter, hvor det er forsvarligt. Derfor vil jeg godt opfordre regeringen til bl.a. at se til Norge, se til Tyskland, se til USA, som alle er demokratiske lande, hvor man har etableret en langt mere vidtgående kontrol af de pågældende landes efterretningsvæsener.
Også det er vi villige til at diskutere med regeringen.
Vi går ind til et arbejde her i Folketinget, hvor vi afviste de borgerlige ved folketingsvalget, og hvor vi på den baggrund naturligvis går ud fra, at det menneskesyn, der blev afvist dér, ikke får nævneværdig indflydelse på Folketingets arbejde og på den politik, som regeringen vil føre.
Regeringen har et flertal bag sig, og det vil naturligvis være absurd, hvis en regering, der er kommet til verden på et så klart grundlag, alligevel lægger sig ned i forhold til de holdninger, som de borgerlige giver udtryk for.
Der er en lidt mudret situation i disse dage.
Det erkender vi.
Men vi er sikre på, at det vil finde sin ordning hen ad vejen med den forudsætning, at venstrefløjen naturligvis kan og vil gå ind og få konkret indflydelse.
Vi vil fortsætte en sådan linje, og for os er det afgørende, at de mennesker, der stemte på venstrealternativet ved det her valg, de mennesker, der afviste det menneskefjendske borgerlige alternativ, også kan have sikkerhed for, at deres stemme bliver brugt til en menneskevenlig politik, til en politik, der bygger på solidaritet, og til en politik, der bygger på økologisk ansvarlighed. Det vil vi gøres vores til også bliver tilfældet i den faktiske politiske udvikling, og i den sammenhæng vil jeg da godt gentage det, som jeg har sagt adskillige gange, at det er de borgerlige partier, der er konsekvent økonomisk uansvarlige.
Sådan som det har vist sig ved forhandlingerne om de seneste finanslove, sådan som det viste sig i valgkampen, hvor man oplevede den største overbudspolitik, jeg tror man har oplevet i det her århundrede, så må det være indlysende, at regeringen ikke kan basere sig på et sådant menneskefjendsk alternativ. Vi vil gøre vores til, at venstrefløjen kommer ind, får indflydelse og trækker regeringen i den rigtige retning, men vi vil også være kritisk vagthund, for der er stadig væk ting
i vores samfund, der trænger til at blive gået efter i sømmene
: ting omkring skattespekulation, ting omkring erhvervslivets forhold, ting omkring lukkethed i den offentlige forvaltning, ting, hvor demokratiet skal ind og have større indflydelse i forhold til lukkede systemer; det måtte være i erhvervslivet og også i den offentlige sektor.
I den forstand vil vi også gå ind og være kritisk vagthund i forhold til en samfundsudvikling, som på trods af økonomisk opsving har store sociale problemer. Der sker et fald i arbejdsløsheden, javel, det er fint, det er flot, men vi har stadig væk over 200.000 arbejdsløse, vi har stadig væk omkring en halv million mennesker, som kunne være på arbejdsmarkedet, men som ikke er det.
Det vil de menneskefjendske partier naturligvis ikke; det vil vi.
Samtidig skal vi have i baghovedet, at hvis vi skal have ændret de her ting, så kræver det altså nogle forandringer i den måde, vi prioriterer økonomien på, prioriterer politikken på.
Det kræver, at vi får en debat af det værdigrundlag, vort samfund udvikler sig på.
Det mener vi, det vil vi arbejde for, og derfor vil vi til stadighed slås for, at valgets tale om en afvisning af højrefløjen også bliver til faktisk politisk realitet her i Folketinget.