runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 2006-02-22:
Jeg vil besvare de spørgsmål, der er stillet skriftligt, og jeg vil besvare dem under et.
Jeg vil med det samme sige, at det jo er det rene sludder, når hr. Rune Lund siger, at valgresultatet i de palæstinensiske områder skyldes Europas svigt.
Det er faktisk Europas og ikke mindst Danmarks store støtte pr. capita, der har holdt det palæstinensiske selvstyre oppe og sikret, at palæstinenserne har haft mulighed for at have et selvstyre og har haft mulighed for at fungere.
Det er til gengæld ikke Europa, der har leveret den korruption, som har betydet, at mange vælgere i det palæstinensiske område har stemt på Hamas for at få stoppet korruptionen.
Så det var det sædvanlige Enhedslistevrøvl – men det er vel normalt.
Så vil jeg om situationen sige, at vi i øjeblikket befinder os i en overgangsfase, hvor vi selvfølgelig i det internationale samfund er interesserede i, at den mellemøstlige fredsproces kan fortsætte.
Som det fremgår af konklusionerne fra rådsmødet den 30. og 31. januar 2006, opfordrer vi i EU Hamas og andre fraktioner til at afstå fra vold, anerkende Israels ret til at eksistere og nedlægge våbnene.
Det vil sige, at EU og Danmark således er enige med USA og Israel i dette spørgsmål.
Regeringen har sammen med vores EU-partnere erklæret os rede til at samarbejde med en ny palæstinensisk regering, og vi har også sagt, at vi vil støtte den palæstinensiske økonomi og den demokratiske udvikling på grundlag af en fredelig forhandlingsløsning baseret på gældende aftaler og køreplanen for fred samt på retsstatsprincippet, reformer og sund finanspolitisk styring.
Vi er overbevist om, at det er i alle parters interesse at undgå et økonomisk kollaps af det palæstinensiske selvstyre – og det er så svar på det mundtlige spørgsmål.
Derfor må der sikres en bæredygtig økonomisk udvikling i de palæstinensiske selvstyreområder, men jeg vil understrege, at det nu er op til Hamas at acceptere Israels eksistens, at gå ind for en forhandlingsløsning og ikke at anvende terror og vold, for så sætter man sig uden for muligheden for at få støtte.
Rune Lund (EL), 2006-02-22:
Der er sket det, at der har været et valg i Palæstina, og på grund af det svigt, der har været fra Vestens side i årevis, og på grund af den fortvivlede situation, der er i Palæstina i dag, er det sådan, at Hamas er gået ud som vinder af det her valg.
I den forbindelse er der sket det, at Israel og også USA begynder at lægge økonomisk pres på det, som tegner til at blive den nye regering i Palæstina, at lægge pres på Hamas.
Det kunne jeg godt tænke mig udenrigsministerens kommentarer til.
Specielt kunne jeg godt tænke mig udenrigsministerens kommentarer til, at Israel i øjeblikket tilbageholder 300 mio. kr. i form af told og afgifter, som skulle betales til det palæstinensiske selvstyre, for at de bl.a. kan aflønne nogle af de 135.000 offentligt ansatte, der er der.
Så det er begrundelsen.
»Hvad er regeringens holdning til Israels og USA’s planer om at lægge økonomisk pres på det palæstinensiske selvstyre, og hvad vil regeringen gøre i den forbindelse?«
Holger K. Nielsen (SF), 2006-02-22:
Jo, men vi skal nok få en ny debat, når man har fået rapporten fra Rigsrevisionen.
Men når nu vores forslag til vedtagelse bliver rundsendt og hr. Tom Behnke får set på det, kan man se, at der rent faktisk står, at der i forlængelse af Rigsrevisionens rapport skal placeres et ansvar.
Vi siger ikke, at der skal placeres et ansvar i dag, men at man naturligvis skal afvente Rigsrevisionens undersøgelse.
Rune Lund (EL), 2006-02-22:
Egentlig tror jeg, jeg vil starte med at sige, at det faktisk er væsentlig sjovere og mere behageligt at snakke med udenrigsministeren om Palæstinaspørgsmål i den her Folketingssal, end det er at snakke med statsministeren om præcis de samme sager.
Jeg synes, det er en langt mere frugtbar og konstruktiv debat, vi får her i salen, når det er udenrigsministeren, der er til stede.
Det andet spørgsmål her drejer sig netop om, hvad udenrigsministeren egentlig har tænkt sig at gøre for at sikre, at det pres, der i øjeblikket bliver lagt på Palæstina, ikke fører til, at Palæstina i sidste ende bliver kastet i armene på stater som Iran eller andre islamistiske præstestyrer, der står for en politisk linje, som på sigt langtfra, faktisk overhovedet ikke, vil give fred i Mellemøsten.
I den forbindelse kunne jeg også godt tænke mig, at udenrigsministeren lige fulgte op på mit tidligere spørgsmål om, hvorvidt udenrigsministeren vil henvende sig til Israel og sige, at Israel skal stoppe med at tilbageholde de 300 mio. kr.
Bjarne Laustsen (S), 2006-02-22:
Jeg er også lidt interesseret i at høre, hvor vidtgående den fastfrysning, som ministeren taler om, er.
Vi har kendskab til en række sager, hvor manden eksempelvis har fået opholds- og arbejdstilladelse i Danmark, mens hans hustru fra hjemlandet ikke har.
Hvad betyder det i de her tilfælde?
Betyder det noget som helst overhovedet for den sag?
Betyder det noget den anden vej, hvis der er en ægtefælle her, som har opholdstilladelse?
Kan man så rejse den anden vej?
Derfor vil jeg gerne vide, hvad det betyder for de sager her.
Hvor mange sager er der eksempelvis?
Jeg har jo kendskab til, at der er sager, der har været flere år undervejs, og hvor man ikke har været i stand til at træffe en beslutning.
Betyder det noget for sagsbehandlingen i den her situation, hvor ministeren har taget action på det her?
Hvad betyder det for sagsbehandlingen konkret?
Jeg har tit oplevet ministeren sige, at spørgsmålene er alt for konkrete, når vi har både cpr-nummer og flygtningenummer.
O.k., jeg stillede et generelt spørgsmål om, hvorvidt det betyder noget i de sager, hvor manden eksempelvis har fået opholdstilladelse, og hvor hans kone af forskellige årsager ikke er vurderet endnu – hun er i hjemlandet og har ikke opnået status her i landet – og hvor sagerne bliver behandlet.
Betyder det noget som helst for de sager med hensyn til den måde, man behandler dem på?
Er de sat i stå, eller er der skred i dem, eller hvad sker der?
For ministeren må formodes at vide, at der findes, jeg ved ikke, hvor mange der findes, jeg vil tro måske flere hundrede sager, hvor manden har lov til at være her i Danmark, men ikke kan få sin kone her til landet.
Det er da selvfølgelig et stort problem for den pågældende familie.
Derfor spørger jeg, om det er den vej, det her også gælder; har det nogen betydning?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-02-22:
Det, jeg kan svare, er, at hvis vurderingen er, at man ikke kan have sit familieliv i ansøgerens hjemland, jamen så bliver der givet familiesammenføring til Danmark.
Med hensyn til fastfrysningerne er det måske værd at understrege – det tror jeg nu nok medlemmerne her er klar over, men jeg har fået en række henvendelser, hvor det er blevet misforstået – at det jo ikke er fastfrysninger af tilladelser, vi har lavet.
Vi giver familiesammenføringstilladelser, som vi hele tiden har gjort, når kravene opfyldes.
Vi fastfryser, hvis man står til at få et afslag, på den måde at vi så siger: Vi ser lige tiden an.
Tom Behnke (KF), 2006-02-22:
Jeg har med nogen undren set frem til i dag, men håbede så, at hr. Holger K. Nielsen ville løfte sløret for, hvad formålet var med den her forespørgselsdebat.
Det, jeg kan forstå ud fra det, som hr. Holger K. Nielsen netop har sagt, er, at det er at få præciseret ansvaret.
Der skal rulle nogle hoveder, vi skal simpelt hen have sat nogle navne og nogle personnumre på dem, der har ansvaret i den her sag.
Så vil jeg godt spørge hr. Holger K. Nielsen: Havde hr. Holger K. Nielsen virkelig forventet, at Folketinget i dag under en forespørgselsdebat ville nå frem til at sætte navn, personnummer og rang på de personer, som har ansvaret?
Og havde hr. Holger K. Nielsen forestillet sig, at disses hoveder så skulle rulle her i salen i dag?
Holger K. Nielsen (SF), 2006-02-22:
Kort før jul besluttede partierne bag forsvarsforliget at opgive projektet om Tårnfalken.
Det betød, at 422 mio. kr. måtte anses for at være spildte, at de blev smidt ud ad vinduet.
Det er næsten 0,5 mia. kr., og det er mange penge.
I mange kommuner skæres der voldsomt ned i denne tid, regeringen har sat kommunerne økonomisk i spænd på en måde, som gør det vanskeligt at leve op til det, som man gerne vil leve op til.
Mange børn må leve med nedslidte folkeskoler; der er dårlige personalenormeringer i mange daginstitutioner; og det er i det hele taget svært at få det til at hænge sammen.
Tilsyneladende må den offentlige sektor vende hver en femøre alle andre steder end i forsvaret.
Derfor kan det undre, tror jeg, også folk uden for det her hus lidt, at man sådan med et fingerknips bare lige kan sige: Det her projekt vil vi ikke have længere, og vi erkender så, at der er spildt næsten 0,5 mia. kr.
Det er også vigtigt at få placeret et ansvar, så jeg ser frem til besvarelsen fra regeringen.
Bertel Haarder (V), 2006-02-22:
Vi har jo i regeringen stået kompromisløst fast på ytringsfriheden, men samtidig har vi jo f.eks. lov at mene, at Jyllands-Posten ikke skulle have bragt de tegninger.
Det har man lov at mene, samtidig med at man står kompromisløst fast på ytringsfriheden, og det er måske det, som pastor Jørgen Christensen har ment.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-02-22:
Jeg er meget glad for ministerens svar, og jeg er også glad for, at ministeren konstaterer, at selvfølgelig repræsenterer man jo ikke den danske regering eller den danske regerings synspunkt, fordi man nu engang tilhører den trosretning, som er repræsenteret ved den danske folkekirke.
Så vil jeg bare lige som tillægsspørgsmål have ministeren til også at give sin mening til kende med hensyn til, hvad det var sognepræst Jørgen Christensen rent faktisk sagde, nemlig det, som han er citeret for i Kristeligt Dagblad: »Vi vil understrege, at det er beklageligt, at ytringsfriheden bruges på den måde, men at den på den anden side også er en fundamental rettighed.«
Har det ikke måske i virkeligheden medvirket til en bedre dialog mellem forskellige kirkeretninger?
Det kunne jeg egentlig godt tænke mig at høre kirkeministerens holdning til som person.
Jeg ved godt, at det ikke er noget, som han kan udtale sig om på hele regeringens vegne.
Jeg synes jo, at det her spørgsmål er vigtigere end som så og måske siger noget om hr. Søren Krarups noget dobbeltsidige forhold til ytringsfrihed.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at få kirkeministeren til meget klart at svare mig på, om det er i orden efter kirkeministerens opfattelse, at en sognepræst i den danske folkekirke på den kongres i Kirkernes Verdensråd giver udtryk for nogle holdninger, der ikke stemmer fuldstændig overens med den danske regerings.
Er det et led i brug af ytringsfriheden efter kirkeministerens opfattelse, eller er det den slags udsagn, som kirkeministeren vil påtale over for en sådan sognepræst?
Er det i orden med ytringsfrihed også for sognepræster i Danmark?
Bertel Haarder (V), 2006-02-22:
Jeg synes personligt, at vi skal lade andre kirkesamfund om at blande sig i påklædningen, når det gælder borgere så vel som ansatte i kirken, så jeg har ingen kommentarer til biskoppernes påklædning.
Jeg ved ikke, hvordan de har ført sig frem, ud over at jeg kan se i pressen, at de har understreget, at de har gjort alt, hvad de kunne, for at forklare, at den danske ytringsfrihed er et led i det danske demokrati, et led i dansk kultur.
Så har de samtidig villet understrege, at det ikke forhindrer, at vi kan have en dialog.
Og jeg mener kun, at en dialog er interessant, hvis man står fast på sine egne værdier, og jeg forstår, at det er det, biskopperne har gjort på deres rejse.
Søren Krarup (DF), 2006-02-22:
Jeg synes, at i en situation som denne, der er så elementær, handler det slet og ret om Danmarks eksistens som et frit samfund, hvor der ikke er en hellig lov, der skal tyrannisere os, hvor modsætningsforholdet til islam er så krystalklart, fordi det slet og ret handler om vores identitet, vores frihedsrettigheder, og så er der overhovedet ikke noget, der hedder dialog.
Der er der kun ét, der gælder: Vi står fast på det, der er vores ret her i landet.
Når kirkeministeren siger, at der ikke er gået skår af Danmark, at der ikke er gået skår af noget ved at deltage i en dialog, vil jeg nok sige til ham: Jo, der er gået skår af den danske folkekirke.
Den danske folkekirke er en evangelisk-luthersk kirke, der er bundet til evangeliets forkyndelse.
Jeg synes, at der er gået skår af den danske folkekirke.
Bertel Haarder (V), 2006-02-22:
Jeg kan bekræfte, at de to biskopper har rejst på Udenrigsministeriets regning og også med Udenrigsministeriets velsignelse, med regeringens velsignelse, og det har de gjort af den grund, at landet er i en situation, hvor vi har brug for dialog med den muslimske verden på så mange fronter som muligt.
Der er hverken gået skår af den danske regering eller af folkekirken eller af den danske ytringsfrihed, ved at to biskopper har forsøgt at forklare deres kolleger, at ytringsfriheden er noget, der hører til i et demokrati, og noget, der er nedarvet og umisteligt i det danske demokrati.
Det var det vigtigste budskab, de havde, og det vil sige, at hvis vi skal have forståelse for muslimers følelser, så må muslimer have forståelse for vores følelser, og der er ingen tvivl om, at biskoppernes rejse kan have bidraget til en lidt bedre forståelse for dette.
Det kan jeg kun svare et fuldtonende ja til.
Naturligvis kan præsterne sige, hvad de vil, bl.a. fordi de hverken repræsenterer den danske folkekirke, regeringen eller Folketinget.
Det er jo den frihed, de har, og den er oven i købet nedfældet i betænkningen til loven fra 1990 om Det Kirkelige Verdensråd og samtidig omtalt af den daværende kirkeminister, som vistnok var hr. Torben Rechendorff.
repræsenterer de kun sig selv.
Holger K. Nielsen (SF), 2006-02-22:
Nej, det forekommer mig, at den konservative ordfører stiller et temmelig naivt spørgsmål.
Selvfølgelig havde jeg ikke forestillet mig, at der skulle rulle hoveder her i Folketingssalen i dag, og det fremgår heller ikke af det forslag til vedtagelse, vi har fremsat.
Men det, som har undret mig, er, at regeringen og partierne bag forsvarsforliget tilsyneladende har været helt uinteresserede i at få placeret et ansvar, og jeg må sige, at det virkelig undrer mig meget.
Det Konservative Folkeparti himler op i tide og utide om, at nu skal vi stramme op i retspolitikken, nu skal vi stramme op her, og nu skal vi have disciplin der.
Når det drejer sig om forsvaret, accepterer man uden at ryste på hånden, at der smides næsten 0,5 mia. kr. ud ad vinduet, uden at der skal placeres et ansvar, uden at der råbes op om, at nu skal der strammes op, nu skal der være mere disciplin.
Jeg synes måske, at hr. Tom Behnke, når talen handler om disciplin, skulle tale lidt mindre om folkeskolen og lidt mere om forsvaret.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-02-22:
Hr. Bjarne Laustsen taler om, sådan som jeg kan forstå det, i det her tilfælde en mand, som har fået arbejds- og opholdstilladelse i Danmark.
Det vil sige, at jeg ikke forventer, at han er dansk statsborger, fordi så er det ikke det, der er situationen.
Fastfrysninger handler om, at vi ikke henviser danske statsborgere til at leve familielivet i de lande, hvor der er meget opstand vedrørende Danmark i øjeblikket.
Så det har ikke noget med de fastfrysninger at gøre.
Det her handler om, hvor vi henviser danske statsborgere til at leve deres familieliv.
Søren Krarup (DF), 2006-02-22:
Jeg må tilstå, jeg synes, at folkekirken i denne sag har optrådt så kompromitterende, at det bør få konsekvenser.
Her kan jeg heller ikke lade være at tænke på, at jeg har set billeder af to danske biskopper i katolsk skjortebryst med katolsk præstekrave optræde på en forsoningsrejse til muslimske lande, og jeg spørger mig selv: Er vi blevet katolske i hovedet?
Hvad laver hr. Karsten Nissen og hr. Steen Skovsgaard i Cairo?
Jeg synes virkelig, at den sidste handling her, hvor jeg tilmed kan forstå, at det er for Udenrigsministeriets penge, de denne gang rejser, gør folkekirken til nar og er en forfalskning af en evangelisk-luthersk kirkes opgave.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-02-22:
Nu er der jo en del mennesker, der lever i det her land, som har levet her hele deres liv, og som føler sig som danskere, men som ikke er danske statsborgere.
En del af dem snakker stort set kun dansk.
På den ene side er der danske statsborgere, som kan få mulighed for, at deres ægtefælle kan få lov til at blive i hvert fald et stykke tid, afslag eller ej, mens den mulighed på den anden side ikke er til stede, hvis den samme person ikke havde været dansk statsborger, uafhængigt af at vedkommende har boet hele sit liv i Danmark.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-02-22:
Ja, for jeg betragter den situation, der er i øjeblikket, som rettet mod Danmark og danske statsborgere.
Men jeg forventer sådan set, at man sagtens kan være pakistansk statsborger.
Hvis man stadig væk har fastholdt sit pakistanske statsborgerskab, selv om man har boet i Danmark hele sit liv, er det vel nok også, fordi man stadig væk har en tilknytning til Pakistan.
Og jeg har ikke indtryk af, at det er de personer, som nogle retter en vrede imod i de muslimske lande i øjeblikket.
Så derfor: Ja, det her handler om danske statsborgere.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-02-22:
Jeg kan forstå, at ministeren har den grundopfattelse, at for at blive betragtet som dansker, skal man være dansk statsborger.
Jeg er ikke sikker på, at det holder sådan helt i virkelighedens verden, men jeg synes, at det vil være meget interessant også med henblik på fremtidens diskussioner at høre, om det virkelig er sådan ministeren opfatter det, nemlig at hvis man skal være betragtet som dansker, skal man have et dansk statsborgerskab.
Er det sådan, ja eller nej?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-02-22:
Jeg tror ikke, at den her situation handler så meget om, hvornår vi opfatter nogle som værende danskere eller ikkedanskere, det er mere et spørgsmål om, hvordan man bliver modtaget i nogle muslimske lande, i hvert fald blandt nogle befolkningsgrupper i de muslimske lande, hvis man kommer som dansker.
Her til sidst synes jeg jo selv, at fru Elsebeth Gerner Nielsen understregede det her med, at det handler om danske statsborgere og ikke om alle.
I den situation, vi er i nu, er de rejsevejledninger, som Udenrigsministeriet laver, rettet mod danske statsborgere og ikke mod pakistanere eller syrere eller libanesere.
Vedrørende det første, fru Elsebeth Gerner Nielsen siger om en indrømmelse fra regeringen, er der altså intet nyt under solen.
Hvis det konstateres, at det ikke er muligt at leve familielivet i det andet land, jamen så bliver man ikke henvist til det.
Det er der intet nyt i, så der ligger sådan set heller ikke nogen indrømmelse i det.
Sådan har det været, og vi lever fuldt op til de internationale konventioner, som der også er på det her område.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Søren Krarup (DF), 2006-02-22:
»Når sognepræst Jørgen Christensen ifølge Kristeligt Dagblad den 17. februar 2006 som folkekirkens repræsentant på Kirkernes Verdensråds generalforsamling i Brasilien i øjeblikket er optaget af at få Kirkernes Verdensråd til at fordømme Jyllands-Postens Muhammedtegninger, hvorledes vurderer ministeren da en sådan aktion, og hvilke konsekvenser mener ministeren der bør drages af dette misbrug af den danske folkekirke, også vedrørende folkekirkens medlemskab af Kirkernes Verdensråd?«
Jeg står her med en side fra Kristeligt Dagblad fra fredag den 17. februar 2006, hvor der er en reportage fra det, der hedder Kirkernes Verdensråds generalforsamling, der foregår i Brasilien, og der står, at den danske delegation har stillet sig i spidsen for en officiel fordømmelse af offentliggørelsen af Muhammedtegningerne.
Det vil altså sige, at den officielle danske delegation, der rejser for statens penge – som bekendt får Det mellemkirkelige Råd op mod 5 mio. kr. om året fra staten – altså har taget et skridt, som går ud på, jeg kan godt sige at falde Danmark i ryggen i forbindelse med denne muhamedanerophidselse.
Så vil jeg godt af elementær uvidenhed spørge kirkeministeren: Er dette en teologisk, en kirkelig eller en politisk aktion?
Bertel Haarder (V), 2006-02-22:
Jeg kan forsikre hr. Søren Krarup om, at deltagere fra Danmark i denne mellemkirkelige konference i Brasilien hverken vil udgøre en synode eller en delegation, der repræsenterer den danske folkekirke.
De vil repræsentere sig selv.
Siden 1990 har Det mellemkirkelige Råd haft lovhjemmel til at bestemme, om folkekirken skal være medlem af Kirkernes Verdensråd.
Folkekirken er fortsat medlem, og derfor er der også i Brasilien delegater fra Danmark.
Men det blev understreget, da lovforslaget blev vedtaget, både af kirkeministeren og i Kirkeudvalgets betænkning, at Det mellemkirkelige Råd ikke har synodal karakter, og at det ikke har kompetence til at vedtage udtalelser om kirkepolitiske og dogmatiske spørgsmål.
Det blev også understreget, at under møder og konferencer tegner deltagerne kun deres egne synspunkter.
Det blev understreget af ministeren, det blev understreget i betænkningen.
Og det gælder naturligvis også i den udstrækning, danske deltagere i Kirkernes Verdensråds generalforsamling i Brasilien arbejder for, at generalforsamlingen skal udtale sig om Muhammedtegningerne.
Så det er klokkeklart: De kan gøre det, men de gør det i givet fald på egne vegne og ikke som repræsentanter for en folkekirkelig synode, for sådan en har vi ikke, og det skal vi heller ikke have.
Søren Krarup (DF), 2006-02-22:
Jeg tror i og for sig ikke, at kirkeministeren og jeg er meget uenige, men når ministeren siger, at det ikke er en synodal ordning, denne folkekirkelige delegation optræder med, må jeg jo spørge: For hvis penge rejser de?
Rejser de for private beløb?
Det mener jeg ikke.
Kort sagt, det er folkekirken som sådan, der deltager.
De rejser for folkekirkens penge, og det vil sige, at de er med til at give folkekirken et bestemt politisk ansigt.
Det er det jeg synes er et meget groft misbrug af folkekirken.
Jeg tror egentlig, ministeren vil være enig med mig i, at det er fuldstændig uacceptabelt, at den slags foregår.
Og jeg tror også, ministeren vil være enig med mig i, at denne grove handling, der er et misbrug af folkekirken som en kirke, der skal forkynde evangeliet og ikke optræde som politisk faktor, egentlig er anledning til, at man skal genoverveje hele folkekirkens forhold til Kirkernes Verdensråd og dermed også overhovedet overveje spørgsmålet om det, der hedder Det mellemkirkelige Råd.
Bertel Haarder (V), 2006-02-22:
Jeg står her med artiklen fra den 17. februar i Kristeligt Dagblad, og det fremgår heraf, at man hverken er færdig med det eventuelle forslag, man har tænkt sig at stille, eller at man ved, hvad andre lande helt præcis vil foreslå.
Jeg synes også, det fremgår af artiklen, at de danske deltagere har stor sans for, at ytringsfriheden ikke er til diskussion.
Det synes jeg lige skal med.
I øvrigt er jeg enig i, at det er godt endnu en gang at få slået fast her i Folketinget, sådan som det blev det i 1990, at når man deltager i Kirkernes Verdensråd, fordi Det mellemkirkelige Råd har bestemt det, så gør man det på egne vegne.
Man gør det for offentlige midler, i hvert fald midler, som er inddrevet på den ene eller den anden måde ved skat, men enhver folkehøjskole kan jo også holde kurser og rejse rundt i verden for offentlige midler og vil meget gerne have sig frabedt, at den taler på statens vegne.
Så det har vi en righoldig tradition for i Danmark: at man kan rejse rundt for midler, som i den sidste ende er skatteyderpenge, som folk har været nødt til at betale uden at vide, hvad pengene gik til, uden at de, der rejser for de penge, derved har nogen som helst autoritet eller hilsen med fra hverken Folketinget eller regeringen eller i dette tilfælde folkekirken.