Margrethe Vestager (RV), 2004-05-25:
Vi bliver hverken rigere eller dygtigere af at flytte statslige arbejdspladser rundt.
Vi må opbygge offentlige arbejdspladser der, hvor opgaverne kan løses tilfredsstillende, samtidig med at vi forfølger det, som efter alt at dømme er et fælles mål i Folketinget, nemlig en balanceret udvikling af Danmark regionalt så vel som nationalt. Men der er jo så mange ting, der er afgørende for en god og balanceret udvikling.
Først og fremmest er det afgørende, at der kan tages et regionalt ansvar for, hvad der skal ske i den konkrete region.
Hvad er det, der er styrken her hos os?
Hvordan spiller vi en rolle i det nationale billede?
Man kan bringe relevante parter sammen, uddannelsesfolk, folk, som arbejder med forskning, udvikling, folk, som har konkrete erhvervsansvar, de forskellige organisationer, som trives i regionen, dem, som står for den kulturelle udvikling, og man kan gøre det i en institution, som har en demokratisk forankring, sådan at man kan få en demokratisk diskussion om, hvilken vej man vil gå.
Det er jo rigtigt, som det er blevet sagt mange gange, at det er rammevilkårene, der er afgørende for, om der kan ske noget i den konkrete region, men rammevilkårene kommer ikke af sig selv.
De kommer heller ikke af regeringens godgørenhed over for regioner, der er blevet særligt udvalgt.
Rammevilkårene skulle meget gerne skabes i en dialog mellem stærke, velfunderede regioner og staten i et samarbejde.
Dermed kan udviklingen også skabes af en fælles forestilling om, hvor det er, man gerne vil hen og i en fælles forestilling om, hvad man skal løfte selv, og hvad staten skal bidrage med.
Meget af debatten i dag har cirklet om, men ikke rigtig villet tage fat på hele spørgsmålet om struktur, som forhandles i disse dage, og det er jo egentlig lidt ærgerligt, for det er meget vanskeligt at forestille sig, at vi overhovedet kan forholde os til spørgsmålet om regionernes udvikling og om de områders udvikling, som i dag er ramt af tilbagegang, arbejdsløshed og fraflytning, uden at tage stilling til, hvordan Danmarks struktur skal være.
Fra radikal side har vi meget vanskeligt ved at forestille os, hvordan vi skulle få den balancerede regionale udvikling, hvis ikke vi har regioner, som har et overordnet ansvar for at samle de folk, som i flok kan løfte vækst, erhverv, vidensskabelse.
Det hænger jo også sammen med, at udflytning af statslige arbejdspladser hverken kan eller skal bruges til at matche en eventuel udflytning til udlandet af private arbejdspladser.
Dermed er jo også sagt, at Danmark ikke kun står over for en udfordring med hensyn til regionernes udvikling.
Danmark står over for en national udfordring, der skal løftes med særlig respekt for det fælles ønske om en balanceret udvikling i hele landet, for der kan meget nemt ske det, at når vi kaster os over og forfølger regeringens initiativer om innovation, og hvad ved jeg, så glemmer vi i virkeligheden den balancerede udvikling, som er et samtidigt krav til os.
Det hænger jo sammen med det, vi har set i de seneste år, nemlig at udviklingen i it, i biotek, i mange af de ting, som vi havde håbet kunne give en stærkere regional udvikling, i virkeligheden er noget, som styrker de områder, hvor de store byer er lokaliseret.
Hvis man ser historisk på det, så må man sige, at vi historisk har fundet særlige danske måder at håndtere kriser på med en historisk, med en økonomisk og en organisatorisk nyskabelse, en idérigdom, en kraft, som vi har fundet via de sociale kompetencer helt tilbage fra udskiftningen,
andelsbevægelsen, opdyrkningen af heden
, alle de mange forskellige måder, hvorpå danskere har skabt vækst og udvikling.
Det er ikke ved brug af ny teknologi alene, det er ved at organisere os på nye og stærkere måder i forhold til det at bruge ny teknologi.
Derfor er der brug for en dialog, en forpligtende dialog, der placerer klart ansvar og klare opgaver mellem regeringen og regioner om rammevilkår og indsatser.
Det gælder uddannelse, det gælder forskning og udvikling, det gælder samarbejde mellem institutionerne og ny organisationsform.
Det Radikale Venstre anerkender for så vidt, at regeringen har gennemført initiativer, der ligger i udmærket forlængelse af SR-regeringens regionalpolitiske initiativer.
Den diskussion, som bliver sat, oplever vi i meget vid udstrækning som en tilbageskuende diskussion, en diskussion, som ikke handler om fremadrettet at investere og se mulighederne i, hvad Danmark faktisk kan bidrage med i en global dagsorden.
Hvis man ikke sætter den dagsorden og overvejer, hvilke forpligtelser det medfører for den regionale udvikling, så tror vi, at den her diskussion bliver til ren og skær illusionsmageri, hvor vi forsøger at bilde hinanden ind, at det at flytte arbejdspladser rundt vil løse problemet, når det, der er karakteristisk for os, er, at Danmark står i en ny position i forhold til den globale værdikæde og i forhold til, hvad vi kan bidrage med.
Danmark har en historie, som vi kan øse af med hensyn til inspiration til, hvordan ting kan gøres, og Danmark står med en kiste af viden om, hvordan ting kan laves anderledes.
Vi skal jo ikke udlægge de regioner, som i dag har en mindre vækst end andre og har høj arbejdsløshed, til en slags turismereservater, i hvert fald ikke turisme forstået som et frilandsmuseum, men tværtimod se regionerne som et reservoir og som en mulighed.
Derfor er det eneste rigtige også set med vores øjne, at vi får demokratisk funderede regioner, som kan tage ansvar for det, som foregår regionalt, og som kan tage en dialog med regeringen om, hvad det er, vi skal levere her fra det centrale hold til det, som skal løftes regionalt og lokalt.
Det Radikale Venstre har med interesse fulgt diskussionen i dag og støtter selvfølgelig det forslag til vedtagelse, som vi selv er en del af, og vi håber, at det kan danne baggrund for, at vi får en fremadrettet diskussion, ikke kun om regionernes placering, men også om, hvordan Danmarks placering skal være i den globale værdikæde, og hvordan den udvikling inkluderer de randområder, som i dag er usædvanlig svært stillet.