Tom Behnke (FP), 1998-12-04:
Der er ingen tvivl om, at Fremskridtspartiet støtter forslaget fra regeringen og fra ministeren.
Vi har i Fremskridtspartiet længe presset på, for at vi får gjort noget mere i forhold til den virksomhedsrettede revalidering m.v.
Det, der jo er sagen, er, at man meget vel kan sige en masse flotte ord om, at nu skal virksomhederne være med i de her ordninger, skal være med til, at vi foretager revalidering og skal være med til fleksjob og skånejob osv.
Min erfaring er, at virksomhederne er med, og at virksomhederne rent faktisk efterspørger medarbejdere.
Ud fra en social bevidsthed ønsker de, hvis virksomheden har en vis størrelse, at nogle af de ansatte kan være medarbejdere på fleksjob eller i skånejob, men når man som virksomhedsejer henvender sig til det offentlige og siger, at det kunne man godt tænke sig at være med i, så er det næsten ligegyldigt, hvilken offentlig instans man henvender sig til, så er det ikke lige deres bord, og de ved i øvrigt ikke, hvor man skal henvende sig.
Det er jo ikke hensigtsmæssigt, og derfor skal man passe på.
Når vi med det her forslag siger, vi skal have gjort meget mere for den virksomhedsrettede revalidering, så skal vi også huske, at man griber i egen barm i hele den offentlige sektor, også ude i arbejdsformidlingen og andre kroge, så alle ved, hvad spillereglerne er, så enhver medarbejder på rådhuset, der tilfældigt tager telefonen den dag, hvor en virksomhedsejer ringer, er i stand til at svare på, hvordan man får en ud i et skånejob, i revalidering eller i et fleksjob, eller som minimum ved bare en omstilling kan stille videre til den rigtige person.
Man bliver jo stillet om og stillet om og stillet om, indtil man til sidst er nødt til at lægge røret på, fordi man skal til frokostpause.
Det er ikke hensigtsmæssigt.
Men vi er i Fremskridtspartiet helt enige i, at vi her gør en ekstra indsats for at få det til at fungere.
Vi har dog undret os lidt over, men det kan være, at der er en fornuftig forklaring på det, at man nu skal bruge yderligere 145 mio. kr. på bureaukrati.
145 mio. kr. til koordinationsudvalgene til fremme af særlig virksomhedsrettede lokale initiativer.
De penge havde vi hellere set udmøntet i konkrete tiltag i forhold til at gøre noget for den her gruppe af borgere, som reelt har et problem, og som har brug for at få hjælp her og nu til en revalidering, og når det så er på plads, at vi både har fleksjob og skånejob nok.
Jeg vil så også sige, at jeg troede egentlig, at det var en selvfølge, at sygdagpengene bortfalder, når den sygemeldte undlader at medvirke ved den kommunale sygedagpengeopfølgning.
Sådan troede jeg sådan set, at det allerede er i dag.
Sådan bør det da i hvert fald være.
Noget for noget.
Men omvendt vil jeg da give fru Jette Gottlieb fuldstændig ret i, at hvis kravene fra kommunen så pludselig bliver så specifikke, at det f.eks. siges, at for at man kan få sygedagpenge skal man underkaste sig en eller anden form for medicinsk behandling eller kemoterapi eller lignende, så må jeg nok sige, så står vi i Fremskridtspartiet også af.
Det vil vi ikke være med til.
Man kan lave meget omkring revalidering og arbejdsprøvning og alt sådan noget, men hvis man går ind og begynder at betinge sygedage af, at man indtager en medicin, som en eller anden socialrådgiver oppe på kommunen synes, at det er sjovt, at man skal indtage, så slutter festen
selvfølgelig.
Men jeg tror ikke, det er sådan.
Jeg nægter at tro, det er sådan, men jeg kan selvfølgelig blive klogere.
Så er der det med førtidspensionen, at den kan gøres hvilende uden tidsbegrænsning, således at de, der er på førtidspension, får en mulighed for helt eller delvis at hoppe tilbage på arbejdsmarkedet i en eller anden form for fleksjob, skånejob, deltidsjob, et eller andet.
Det er jo en knaldgod idé.
Og så vidt jeg husker, har jeg også argumenteret for det tidligere her fra Folketingets talerstol, for det er jo et skørt system, at fordi man én gang er røget ud i at få førtidspension, så skal man være låst dér resten af sit liv.
Det kunne jo godt være, at man enten fik det bedre eller delvis bedre, eller at der lige pludselig opstod arbejdspladser, hvor man med sit handicap lige præcis havde mulighed for at deltage på arbejdsmarkedet alligevel, og så skal man jo ikke være afskåret fra det.
Og det skal slet ikke være sådan, at hvis man prøver, om man kan klare at være på arbejdsmarkedet, at fælden klapper i samme sekund, man prøver det, for nu har man valgt, og nu kan man ikke komme tilbage igen.
Det er urimeligt, for det betyder alt andet lige, at der ikke er nogen, der tør tage det spring, så derfor skal vi selvfølgelig give en mulighed for, at man kan springe tilbage.
Samlet set stemmer Fremskridtspartiet for forslaget.