Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-11-04:
Nu har jeg jo prøvet at forholde mig lidt til juraen i denne her sag, og derfor vil jeg sige, at den lov, vi taler om, er om forbud mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet, som forbyder bl.a. direkte og indirekte forskelsbehandling på grund af religion.
Og så stiller vi os naturligvis til rådighed under udvalgsarbejdet med juridisk fortolkning af de her spørgsmål.
Så står jeg her igen.
Jeg må sige, at jeg synes, det er beklageligt, at nærværende lovforslag er fremsat.
Det er beklageligt, fordi vi bryder med en glimrende tradition for minimumsimplementering af arbejdsmarkedsdirektiver.
Som jeg redegjorde for før, er fordelene ved denne metode åbenbare.
Det tilgodeser den danske model, idet arbejdsmarkedets parter ved, hvad de har at holde sig til i forhold til kommende EU-krav, og de undgår dermed, at direktiverne bruges som løftestang for at få gennemført mere vidtgående regler eller mere restriktive regler.
Så er der selvfølgelig også de principielle parlamentariske problemer, som jeg mener Socialdemokratiets forslag rejser.
Det er lige præcis de forhold, der gør, at jeg mener, at L 37 er problematisk.
Hvad angår indholdet af forslaget, kan regeringen naturligvis støtte den del af forslaget, som svarer til regeringens eget forslag.
Derimod kan regeringen ikke støtte etableringen af det nye nævn for ligebehandling på arbejdsmarkedet, først og fremmest af den simple årsag, at vi ikke mener, at der er brug for et nævn.
De eksisterende fora sikrer efter min bedste overbevisning lønmodtageres rettigheder.
Selvfølgelig skal mennesker ikke diskrimineres på grund af deres etnicitet eller seksuelle præferencer.
Det er forhold, der er komplet irrelevante i forhold til den enkeltes evner til at yde et stykke arbejde.
Hvis en person i dag føler sig diskrimineret, kan vedkommende gå til sin fagforening, og den afgør så, om sagen skal forfølges fagretligt.
Hvis fagforeningen afstår, må den enkelte ligesom de uorganiserede lønmodtagere gå til domstolene for at få sagen afgjort.
Det er et temmelig godt system, vi har fået etableret i Danmark.
Organisationsprocenten er jo også skyhøj.
Hver gang vi lovgiver unødvendigt om ansættelsesretlige forhold, så underminerer vi jo trepartsmodellen, og jeg ved ikke, hvorfor det lige er mig, der skal sige det, men forslaget tilskynder jo ikke ligefrem lønmodtagerne til at organisere sig.
Hertil kommer så, at vi har oprettet Institut for Menneskerettigheder som en selvstændig enhed under Dansk Center for Internationale Studier og Menneskerettigheder.
Instituttet har netop til opgave at bistå ofre for forskelsbehandling med at få behandlet deres sager, og hermed lever Danmark op til sine internationale forpligtelser.
Jeg synes, det er meget betænkeligt, hvis man allerede nu opretter et nyt nævn til at behandle de samme sager.
Hvad er behovet for det?
Hvorfor afventer vi nu ikke resultaterne af instituttets virksomhed?
Hvor mange sager er der?
Hvad vedrører de sager?
Hvordan ser instituttet på situationen?
Føler de sig begrænset i deres handlemuligheder?
Forslaget er endda så snedigt affattet, at når vi om nogen tid skal implementere forbuddet mod forskelsbehandling på grund af alder og handicap i loven, vil nævnet automatisk også få kompetence på disse områder.
Må jeg i øvrigt spørge forslagsstillerne: Hvordan skal forholdet være mellem det nye nævn og instituttet?
Skal instituttet bistå med at få sager behandlet i nævnet?
Skal instituttet fratages sin kompetence, eller skal man kunne vælge frit, om man vil gå det ene eller det andet eller begge steder hen med sin klage?
Sammenfattende er det min opfattelse, at der er tale om en meget betænkelig, voldsom overimplementering af et direktiv, som Danmark i dag skylder at implementere, uden at der fra forslagsstillernes side er gjort skyggen af et forsøg på at godtgøre et behov.
Det, der er brug for, er, at vi nu giver Institut for Menneskerettigheder en chance for at spille den rolle, de er tiltænkt.
Hvis nogle så på et senere tidspunkt kan godtgøre, at der er brug for supplerende foranstaltninger, så lad os tale om det til den tid på en ordentlig og forberedt måde og ikke som et kupforsøg, fordi vi i dag skylder at implementere et direktiv.