Elisabeth Geday (RV), 2006-11-24:
Det her lovforslag er resultatet af et løftebrud.
Beskæftigelsesministeren lovede i forbindelse med behandlingen af L 154 i sidste folketingssamling at indkalde Folketingets partier til forhandlinger om en lempelse af varighedsbestemmelsen i sygedagpengeloven.
De forhandlinger har aldrig fundet sted.
I stedet har regeringen og Dansk Folkeparti under finanslovforhandlingerne bekræftet hinanden i, at den beskedne lempelse, som ministeren allerede før sommerferien havde bebudet, var nok, selv om det reelt kun er 400 ud af de 5.000 mennesker, som hvert år falder for varighedsbestemmelsen i sygedagpengeloven, som bliver hjulpet.
Og Dansk Folkepartis rolle i sagen er ynkelig.
Hr. Bent Bøgsted har fra talerstolen den 30. maj sagt, at der skulle laves om på det forslag, regeringen var kommet med, for at stille Dansk Folkeparti tilfreds, og at der skulle holdes forhandlinger efter sommerferien.
Begge ting er Dansk Folkeparti løbet fra.
Der har ikke været forhandlinger, og der er ikke lavet om på forslaget fra regeringen.
Det største problem med varighedsbegrænsningen i sygedagpengeloven består, nemlig for den gruppe af patienter, der er uafklarede efter 52 ugers sygdom.
Disse mange mennesker, som måske lider af gigt eller sklerose eller er psykisk syge, kan stadig væk ikke få forlænget dagpengene ud over 1 år, fordi ingen læge kan sige, om de vil være klar til at arbejde i løbet af 1 år eller 2.
Eller også kan lægerne se, at de måske nok bliver klar til at komme i job, men det bliver i form af et fleksjob.
Ingen af disse mennesker vil kunne få sygedagpenge mere end 1 år, selv om de fortsat er syge.
De ca. 4.000 ryger fortsat på kontanthjælp eller ud i ingenting, hvis deres ægtefælle er i arbejde.
Vi mener i Det Radikale Venstre helt principielt, at mennesker, der er syge, ikke bør miste deres offentlige forsørgelse, før de er blevet raske eller har fået tilkendt et fleksjob eller førtidspension eller på anden måde har fået afklaret deres situation.
Derfor ønsker vi varighedsbegrænsningen helt afskaffet eller i hvert tilfælde lempet langt mere, end regeringen og Dansk Folkeparti her lægger op til.
I juli 2005 vedtog et stort flertal i Folketinget en række opstramninger i sygedagpengereglerne.
Kommunerne har nu meget præcise regler for, hvornår og hvordan der skal følges op, når en borger sygemelder sig, afhængigt af hvilken type lidelse borgeren har.
Og hvis kommunen ikke følger op på den sygemeldte, mister kommunen sin statsrefusion for sygedagpengene, og efter 52 uger på sygedagpenge skal kommunen M023S15441643KAJE.FM Page 1557 Wednesday, February 7, 2007
12:50 PM
selv betale hele gildet.
Disse regler gør, at der ikke længere er grund til bekymring for, at mennesker risikerer at blive parkeret på sygedagpenge.
Vi vil dog gerne være med til, at der sker en endnu tættere opfølgning på den enkelte sygemeldtes situation, f.eks. ved at der jævnligt skal udarbejdes handlingsplaner, samtidig med at vi så fjerner varighedsbegrænsningen helt.
Problemet er jo, at marginaliseringen bliver selvforstærkende, fordi den syge, samtidig med at vedkommende mister dagpengene, også mister den tætte opfølgning fra kommunens side, som jo ellers skulle hjælpe ham eller hende tilbage i job hurtigst muligt.
Vi er glade for, at forslaget her retter op på de forsørgelsesproblemer, der er med de delvise raskmeldinger, som vi jo sådan set selv har været med til at skabe med de seneste ændringer af sygedagpengeloven, og vi kan godt acceptere, at forslaget finansieres ved, at arbejdsgiverperioden for betaling af sygedagpenge udvides med endnu en dag.
Vi ender formodentlig med at stemme for det her lovforslag, selv om vi er stærkt fortørnede over forløbet og ærgerlige over, at de virkelige problemer ikke er blevet løst for de 4.000 mennesker, der mister sygedagpengene.
Men det gør vi, fordi det trods alt er bedre at hjælpe 400 end ikke at hjælpe nogen, og vi gør det, fordi vi så får løst problemet omkring de deltidssygemeldte.