Peter Duetoft (CD), 1999-12-16:
Så kom finansloven i hus og tillykke til finansministeren for det.
Det blev jo det forventede kludetæppe.
Det var jo meget forudsigeligt, man kunne jo se på de emner, som partierne tog op allerede i den allertidligste fase, at det ville være svært at skrue et stort forkromet forlig sammen, og derfor blev det jo så altså kludetæppet.
Forhandlingsmåden synes jeg, man kan diskutere.
Jeg er ikke sikker på, at finansministeren også næste år bør bruge den meget decentrale facon, der blev brugt i år.
Jeg synes, det var svært at have det store overblik hele tiden.
Det kan godt være, at finansministeren havde det, men jeg synes også, at det ville være rart med en mere central gennemførelse og en mere central følgen de forhandlinger op, der er rundtomkring.
Der har været et par ordførere her i debatten i dag, der har undret sig lidt over, hvad CD render rundt og laver, og jeg vil godt her i starten slå fast, at vores holdning til folkestyret, vores holdning til Folketinget, såmænd er, at man, når man går til valg, siger hvilken regering man vil have.
Sidste gang lagde vi ikke skjul på, at vi ønskede en borgerlig regering.
Færøerne afgjorde noget andet.
Derfor skal man da ikke melde sig ud af dansk politik, derfor skal man da ikke sige, at nu er det umuligt
at have med at gøre, og hvad ved jeg
Naturligvis er det ethvert partis ansvar over for dets vælgere at forsøge at få så mange resultater i den retning, som man under valgkampen og også i sin generelle politik ønsker.
Derfor er der ikke noget at sige til, at ethvert parti prøver at prioritere nogle områder, og de områder kæmper det så for under en finanslovforhandling.
I år viste det sig altså, at den dagsorden, som CD var med til at sætte, faktisk havde ganske stor gennemslagskraft, bl.a. fordi der var nogle fælles interesser mellem SF og CD, nogle fælles interesser, der jo så tvang regeringen til, fordi den nærmest var omklamret, at følge en retning, som den måske ikke helt ville, men heller ikke havde voldsomt meget imod.
Og sådan er det vel.
Vi skal jo også stå ansigt til ansigt med vores vælgere og sige, hvad vi så fik ud af det.
Der må jeg sige, at i de mange forlig, der nu er indgået omkring finansloven - der er jo ikke ét stort forlig, der er mange forlig - er der mange resultater, som CD bestemt hilser med glæde.
Ja, vi benyttede os faktisk for nogle aftener siden af en lille huskeliste og sad og hakkede af, hvordan det nu var, vi havde sagt dér og dér, og jeg vil nok sige, at hvis jeg kunne få lige så mange rigtige i tips, så ville jeg blive rig, for rent faktisk var der om ikke 13 rigtige så ganske tæt på.
Vi er glade for et politiforlig.
Vi er glade for servicejobbene.
Vi er glade for forsøgspuljen på folkeskolen.
Vi er glade for de diskussioner, der er om de store investeringer.
Vi er glade for adskillige af de kulturforslag, der ligger, for bevarelse af landbrugets vikar- og konsulentordning, for den styrkede indsats over for de udsatte grupper.
Vi er glade for, at vi nu endelig får kød på forslaget om, at virksomheder, som lever op til miljølovgivning osv., ikke skal undersøges i én uendelighed, men ved stikprøver skal det kontrolleres, at de stadig er i eliten.
Vi er glade for, at beskæringen af hjemmeservice blev bremset, og vi er glade for, at der også kom nogle trafikinvesteringer i motorvejene, som ellers var blevet glemt.
Resultatmæssigt har CD intet at skamme sig over.
Jeg ved ikke, om hr. Bendt Bendtsens farvesans er blevet for dårlig, eller om rødt ikke har den valør, som rødt havde i gamle dage, men jeg må nu nok sige, at hvis CD er blevet en del af det røde Danmark, så er det unægtelig gået tilbage for det røde Danmark.
Der er ikke så meget tilbage af den røde farves klarhed
i de aftaler, der ligger her
Hold nu lige lidt igen.
Når man nu kalder det den ræverøde finanslov, så er sandheden jo den, at finansloven omfatter omkring 400 mia. kr.
De cirka 395 mia. kr. er partierne enige om.
Her har Venstre og De Konservative ikke nogen problemer.
De synes jo også, det er udmærkede forslag, der ligger, og udmærkede bevillinger, der ligger.
Jeg har ikke hørt, at Venstre eller De Konservative sådan lige vil lave om på 100 eller 200 mia. kr., nej, de 395 mia. kr. er man enig om.
Og det skulle kaldes rødt!
Af de tilbageværende er der jo så et politiforlig, der er et arbejdsmarkedsforlig, der er et aktiveringsforlig, der er sundhed, der er satspulje, der er kultur, hvor Venstre eller De Konservative eller begge jo også er med.
Det vil sige, vi kommer meget, meget tæt på, at det beløb, der er for den samlede finanslov, i virkeligheden er omfattet af regeringspartierne, V, K og også SF.
At kalde det en ræverød finanslov
er da i hvert fald at bruge en falsk varebetegnelse om den lov.
Det ganske lille beløb, der så er tilbage, hænger V og K så deres hat på.
Det er knagen, man hænger hatten på, men i virkeligheden kan man ikke engang have en solhat på den knage, den kan simpelt hen ikke bære.
Der er ingen rød finanslov.
Hvad er det så, vi finder i den der ræverøde finanslov?
Ja, vi finder jo altså et politiforlig, der er bedre end det forlig, som V og K stod og råbte hurra for hos justitsministeren.
Den sidste forhandling førte rent faktisk til flere politibetjente end det, V og K med tak havde sagt ja til.
Det var jo ikke politiforligets indhold, V og K sagde nej til, det var finansieringsdiskussionen.
Nu får V og K altså noget, der er endnu bedre end det, de selv sagde ja tak til.
Det vil vi gerne sige tak for, og vi var bestemt også varme tilhængere af, at Venstre og De Konservative skulle blive fuldgyldige medlemmer af forligskredsen, så de er med til udmøntningen.
Tak for det.
Men det var en stor, stor, stor risiko, de løb med deres taktik i mellemfasen.
Jeg må sige specielt til Venstre, uden at jeg skal belære Venstre eller Venstres leder om noget specielt, det tilkommer ikke mig, at det kunne godt være, at risikoen for at tabe et forlig, et godt forlig, et strålende forlig, på et
af ens egne mærkeområder måske skulle give stof til eftertanke.
Er det sådan, at man skal hæve en masse faner på sine landsmøder og så med djævelens vold og magt stå fast ved dem i enhver forhandling?
Husker Venstres leder ikke, at VKR-regeringen under Hilmar Baunsgaard faldt, fordi der var en dyb frustration i det borgerlige Danmark over, at alle de skattelettelser, den havde lovet før valget, blev til skatteforhøjelser?
Den mistede i 1971 regeringsmagten og dannede basis for Mogens Glistrup.
Det var den betaling, det borgerlige Danmark fik for at have lovet en hel masse, inden det gik i regering, noget, det så ikke kunne holde.
Det ærgrede mig lidt tidligere i debatten i dag, at hr. Jacob Buksti faktisk brugte et af de citater, jeg ville have brugt, men read my lips og præsident Bush er jo et andet godt eksempel på, at man skal lade være med at gå ud og love den slags, når man ikke kan holde det, og det kan Venstre og De Konservative ikke.
Jeg synes, det er lidt trist, hvis en regering derefter får afkortet sin periode, fordi frustrationen i befolkningen over, den ikke holdt det løfte, blev for stor.
Det her er ingen kritik af, at man har kørt den der taktiske linje, det blander jeg mig ikke i, vi er midt i en valgperiode, men jeg vil bare advare om, at man kan risikere, at for firkantede meldinger på de områder ødelægger muligheden for at få en borgerlig regering i dette land.
Hvad så med servicejobbene?
der nærmest sagde, vi var socialdemokratiske vikarer, eller hvad det var for et udtryk, han brugte.
Altså hvad borgerligt skulle der egentlig være i, at man holder mennesker på en aktivering, som er udsigtsløs?
Hvad specielt borgerligt skulle der være i at foregøgle folk i en alder af 52, 53, 54, 55 år, som har været langtidsledige, at de med et edb-kursus skulle kunne komme i arbejde?
Er det specielt borgerligt at sige det til folk? Hvad borgerligt er der i at betale penge til dagpenge og aktivering uden at få noget for det?
Var det ikke et godt borgerligt synspunkt at få noget for pengene?
Var det ikke et godt borgerligt synspunkt at få mennesker i gang?
Så siger hr. Thor Pedersen og andre, at de skal i gang i det private.
Jeg må igen spørge hr. Thor Pedersen
: Hvor er de job?
Hvis de job var der, var de mennesker jo ikke langtidsledige!
Det er da ikke for deres fornøjelses skyld, de er langtidsledige!
Det er da ikke, fordi de her langtidsledige har stabelvis af job, de kan få.
De er da langtidsledige, fordi man enten ikke vil ansætte mennesker i den aldersgruppe eller siger mennesker i den aldersgruppe op. Det er da derfor, og derfor er det da at foregøgle nogle noget at sige, at det bare lige ændres 1,2,3, nu stiller hr. Thor Pedersen sig op under finanslovdebatten og siger, nu skal de arbejde, og så kommer de i arbejde, halleluja, halleluja.
Nej, de gør ikke.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor det skulle være specielt borgerligt at bygge på en illusion i stedet for at gøre noget godt for de mennesker, der gerne vil være med.
Som et lille kuriosum kan jeg da nævne, at de der planter i SF's og CD's baghave, nemlig servicejobbene, vi diskuterede i går, for CD's vedkommende faktisk startede, mens CD sad i firkløverregeringen og havde socialministerposten.
Det var faktisk de første gange, CD begyndte at diskutere den tanke, og da var vi jo i hvert fald ikke præget af en rød finanslov.
CD står jo selvfølgelig også uden for noget på finansloven, for ellers var det et stort finanslovsforlig, og det er det jo ikke.
Vi står uden for trafikområdet, og det gør vi, på trods af at der er mange gode forslag.
Men vi er altså imod forslaget om Københavns Havn, vi er imod dieselafgiften, og vi kan ikke forstå, at man skal gå ind i de her ting, men det område gør da ikke loven ræverød.
Det er ting, vi er imod, men igen er det jo en lille flig af det store.
En af de gode borgerlige ting, der er i denne finanslov, er jo kampen mod kassetænkningen, det er kampen mod, at man kan spekulere mellem amter og kommuner.
Vi har stabelvis af eksempler på, ikke mindst på de sindslidendes område, at mennesker ikke får de tilbud af kommunerne, de skal have, fordi kommunerne spekulerer i, at de så nok bliver tvangsindlagt.
Den type kassetænkning findes der mange, mange steder i det danske samfund, og det må være et godt borgerligt synspunkt af få has på det.
Det går man faktisk i gang med i den lov, der ligger her, og det har vi jo ikke det store problem med.
CD er et borgerligt midterparti, har vi gentaget mange gange, men jeg må have lov til at sige til Venstre og De Konservative
på 200 kr., er man blevet rød, ræverød og uborgerlig.
Jeg synes faktisk, det er synd for borgerligheden, at man vurderer det på den måde, for jeg mener faktisk, at det borgerlige livssyn er langt, langt mere værd end det, der kan være i et gebyr, for borgerlighed handler jo altså om respekten for det enkelte menneske.
Det er derfor, at CD støtter forslaget om, at introduktionsydelsen for flygtninge sættes op.
Hvad er det, vi har været ude for?
Da vi så lovens virkninger, var vi ude
for, at der var så mange af de mennesker, der var nødt til at have tilbud ved siden af, at vi i virkeligheden kom op på samme ydelse, men samtidig havde vi opdraget dem til at blive sociale klienter, der kunne gå op på et offentligt kontor og bede om tingene.
Hvorfor i alverden skulle det være en specielt god borgerlig dyd at vænne mennesker til at gå op på et offentligt kontor, hive hånden frem og bede om noget?
Er det ikke i stedet for god borgerlig politik at sørge for, at mennesker kan leve af det, de får? Hvorfor skal det ikke være en god borgerlig politik, at der tages udgangspunkt i, at også de udsatte grupper i det danske samfund kan noget?
Hvorfor skal der ikke tages udgangspunkt i, at de sindslidende, at de handicappede, at de mennesker, der på mange måder kan have det svært, også har en plads i det danske samfund?
Den respekt for det enkelte menneske må da være udtryk for en god borgerlig tankegang.
Det at få mennesker med i stedet for at de skulle være noget på sidelinjen uden at have nogen muligheder for at være med, kan det være specielt uborgerligt?
Det må da være borgerligt at sørge for, at de mennesker vil nogle ting.
Det må også være en god borgerlig holdning at sørge for, at skolen er opbygget sådan, både fysisk og indholdsmæssigt, at børnene faktisk ikke bliver kede af at lære noget, men at børnene faktisk bliver tilfredse med at være i den skole, de er i, og at der kommer sammenhæng i deres tilværelse og sammenhæng i deres dag.
Jeg forstår ikke, at det skulle være specielt uborgerligt.
Jeg synes også, det er underligt at vurdere, at det skulle være specielt uborgerligt at støtte Det Kongelige Teater, støtte en række af de kulturtilbud, der ligger her.
Skulle det være ræverødt?
Er det et udtryk for den ræverøde finanslov, at vi nu gerne vil have lov til at se flere teaterstykker på Det Kongelige Teater, hvor de fire kunstarter spiller sammen, i stedet for at det kun er »Elverhøj«, som jeg ellers holder meget af med min borgerlige tankegang, men jeg kunne godt tænke mig lidt produktudvikling derovre. Er det specielt ræverødt?
Jeg undrer mig over, hvad der er ræverødt nu om dage.
Det er min opfattelse, at der er meget lidt ræverødt i denne finanslov, og derfor er jeg ked af her til sidst at skulle provokere og gøre finansministeren ked af det.
Men da denne finanslov var til første behandling, kom jeg med det, som finansministeren senere erklærede var et af de største bagholdsangreb, han havde været ude for, nemlig som jeg sagde: Hvis nogen for 20 år siden havde sagt til mig, at jeg skulle stå og rose en socialdemokratisk finansminister for at komme med en af de mest borgerlige finanslove, der var, så ville jeg have rystet på hovedet.
Men i dag er jeg i stand til at sige, at det gjorde han.
Den er nøjagtig lige så borgerlig, for det, der er blevet flyttet, er så små marginaler, at det er helt tåbeligt i dag at fremstille det, som om det er den ene halvdel af Folketinget, der står over for den anden halvdel, og nu gennemføres de røde faners revolution i Danmark med det her. Der er sket nogle gode ændringer.
Der er sket det med servicejob og en række andre ting, men det er ikke noget, der pludselig har ændret farve på den finanslov.
Og det kan man så lide eller lade være med at lide.
Det er udtryk for et samfund i balance, og det er udtryk for et samfund, hvor den største gave til erhvervslivet og til os alle sammen
i virkeligheden er, at man tør tage en risiko, at man tør foretage nogle investeringer, og man tør at regne med, at verden i morgen ikke er så anderledes fra verden i dag, så man tør godt gøre noget.
Jo, tak for den finanslov.
Den er ikke så ringe endda.