runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 1999-06-16:
Jeg kan forstå, at hr. Jann Sjursen ligefrem vil tvinge danske soldater til at deltage i den her styrke.
Jeg vil godt spørge hr. Jann Sjursen, om det måske ikke ved nærmere overvejelse trods alt er et lidt vidtgående synspunkt at komme med i en situation, hvor der jo helt klart ikke er tale om noget, som er begrænset til en fredsbevarende styrke, men snarere i realiteten er det, man kalder fredsskabende.
Måske hørte jeg forkert, men jeg håber da ikke, at det kan være Kristeligt Folkepartis opfattelse, at danske soldater skal tvinges til at deltage.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-06-16:
Ja, det er ofte gentaget fra Enhedslistens side, at vi skal støtte de demokratiske kræfter, vi skal støtte oppositionen.
Skal vi give dem våben?
Skal vi være med til at starte en ukontrolleret borgerkrig?
Eller skal vi gå ind og være konsekvente?
Skal vi undlade en situation, som vi ikke undlod, når det gælder Bosnien, da vi havde sikre områder, vi rendte fra efter at have erklæret dem sikre? Jeg mener, Enhedslistens generelle holdning på det her område er ord og dyb omsorgssvigt for en demokratiudvikling i Europa.
Søren Søndergaard (EL), 1999-06-16:
Jeg synes, det var lidt tidligt at proklamere sejr, så længe de, man anklager for krigsforbrydelser, stadig væk bor i deres paladser, men o.k., temperamenter er jo forskellige.
Men jeg synes, det er et godt spørgsmål, for det er jo det, der er kernen i det her.
Løsningen på Milosevicproblemet, løsningen på det problem, der er i Serbien, er, at den serbiske befolkning gør op med det styre, der er.
Det er løsningen.
Og derfor er den centrale opgave, vi har i dag, vi havde i går, og vi i øvrigt har haft de sidste 10 år, at støtte de kræfter, der kæmper for demokrati og menneskerettigheder i Serbien, ligsesom vi skal støtte dem andre steder, f.eks. i Kroatien.
Og problemet er, at det er blevet svigtet.
Og derfor kommer vi hele tiden i de situationer, hvor der tilsyneladende ikke er andre muligheder end at gribe til meget drastiske metoder, fordi hjemmearbejdet ikke er blevet gjort.
Befolkningerne er løsningen.
Vi bliver altid spurgt: Hvad er alternativet?
Vi har fremsat et forslag.
Det kan desværre ikke komme til behandling på grund af et eller andet procedureproblem.
Det synes vi er beklageligt.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-06-16:
Jeg har ved gentagne lejligheder spurgt Enhedslisten, om det er muligt at være mere antimilitarist end humanist.
Jeg har i de korte indlæg i dag fra hr. Søren Søndergaard hørt, at Mladic, Karadzic og nu Milosevic ikke bliver fanget og kommer for en domstol.
Hvad har hr. Søren Søndergaard tænkt sig?
En massiv militær intervention, en gang faldskærmsstyrker, der laver et rent blodigt raid og henter dem ud?
Det ville være ideelt.
Idealitet i denne her sammenhæng er et stærkt udtryk for omsorgssvigt for Europa og for befolkningen.
Det er klart, at vi gerne ville se de forbrydere for en domstol, men hvad er det for et svar?
I det ene øjeblik må vi ikke bruge kampkraft og magt.
I det andet øjeblik siger man, at de ikke bliver hentet.
Men hvad er konsekvensen af at hente dem, og hvordan skal man gøre det?
Jørgen Estrup (RV), 1999-06-16:
Ja, men hvis vi er i gang med konstateringerne, så vil jeg da gerne have lov at konstatere, at Enhedslisten altid gør en dyd ud af at sige, at FN skal man støtte, at FN er baggrunden for al international indsats, der vil stabilisere fred og arbejdet for at skabe ordentlige vilkår for befolkningerne ude omkring.
Det, der står i FN-resolutionen, er hr. Albrechtsen og hans parti altså ikke parat til nu at støtte. Hr. Albrechtsen ved udmærket godt, at der i resolutionen står, at der skal ske en demilitarisering.
Det var det, vi snakkede om.
Det undrer mig godt nok, at Enhedslisten er nået så langt.
Søren Søndergaard (EL), 1999-06-16:
Jamen jeg kan jo kun gentage, at da vi havde desertørerne fra den serbiske hær i Danmark, da sagde vi fra Enhedslistens side: Lad os sende et klart signal til Milosevic.
Lad os give dem asyl her i Danmark, fordi de siger nej til at kæmpe i nationalistiske krige.
Flertallet i Folketinget inklusive Centrum-Demokraterne gik ikke med på det.
Så hvem der laver omsorgssvigt, hvem der i virkeligheden fører en politik, der gavner Milosevic, ja, det kan vi jo lade andre afgøre.
Jeg har min bestemte opfattelse af det.
Jeg vil godt give et konkret eksempel på, hvad man kunne gøre, bortset fra at jeg ikke kan lade være med at nævne, at det jo var meget interessant, at Texaco 2 uger inde i krigen leverede olie til Milosevic.
Man havde glemt at lukke for olieforsyningen til ham, samtidig med at man bombede olieraffinaderier.
Det viser jo nogenlunde, hvor latterligt det hele er.
Peter Skaarup (DF), 1999-06-16:
Jamen jeg har én gang sagt til hr. Arne Melchior, at der ikke er nogen grund til at hidse sig op over det her, for vi er nok politisk uenige - det tyder det på - og vi har altså haft den holdning, også når det gjaldt de flygtninge, der kom hertil i forbindelse med Bosnien-krigen, at man skulle sørge for at planlægge at hjemsende de mennesker, når der var fred i området.
Hr. Arne Melchior stemmer i dag for et beslutningsforslag, der bl.a. er med til at cementere, at Danmark vil yde et bidrag til, at den fred, der nu er, bliver bevaret.
Derfor er det vel naturligt for et parti som vores, der ønsker, at de flygtninge skal vende tilbage, at pege på, at det skal de, og at regeringen selvfølgelig bør overveje, hvornår det kan ske.
Det burde dog være logik.
Så har hr. Hans Engell været oppe på talerstolen og spurgt til Dansk Folkepartis kurs i denne her sag.
Og den er sådan set meget enkel, for der er jo glædeligvis den nye situation, at der er en fred at bevare, idet FN nu enstemmigt har vedtaget en resolution, der betyder, at flygtningene kan vende tilbage, og at der bliver indsat en styrke, hvori også Rusland deltager, som jo har været en vigtig forudsætning for, at det kunne hænge sammen, og at der også var opbakning fra jugoslavisk side. Derfor er det naturligt, at et parti, der går ind for at bevare fred, men ikke går ind for at opnå fred og frihed gennem krig, siger, at nu vil vi gerne være med til at sende det styrkebidrag af sted.
Må jeg minde om, at vi i forbindelse med de aktioner, der har været fra dansk side, altså afsendelsen af soldater fra dansk side, også har været med til at støtte den indsats, der skulle til for at hjælpe flygtninge i området, altså beskyttelsen af flygtninge i området.
Det eneste, vi bare ikke vil være med til - og det vil vi fortsat ikke - er, at Vesten skal være en politimand rundt omkring i verden, som i tide og utide ved hjælp af krig skal prøve at påtvinge andre lande Vestens ønsker.
Dér sætter vi grænsen, men vi vil gerne være med til, når der er fred i et område, at bevare den fred, og det er det, der sker med det beslutningsforslag, som regeringen har fremsat i dag.
Søren Søndergaard (EL), 1999-06-16:
Jeg vil da godt opfordre den konservative ordfører til her i de her dage, vi skal have, inden det her forslag skal til anden behandling - for det skal jo gennemarbejdes grundigt - at læse bladet The Nation, hvor George Kenney sad på den desk, der havde med det område at gøre, og som i øvrigt gik af i protest mod, at man ikke gjorde nok mod de etniske udrensninger fra serbernes side, som mente, at man skulle have gjort mere mod de etniske udrensninger, og han refererer præcis det her.
Så det vil jeg da opfordre den konservative ordfører til.
Derudover vil jeg godt spørge hr. Hans Engell: Hvad er det i den aftale, der er kommet nu, som Milosevic ikke var villig til at acceptere i Rambuillet?
Nogle af de ting, som var anstødsstenen i Rambuillet,
er jo ikke med i den her aftale.
F.eks. spørgsmålet om, at NATO-soldater skal optræde i forskellige funktioner i selve Serbien, er jo ikke med.
Så hvad er det præcist for nogle punkter, som Milosevic har givet sig på, når vi sammenligner i forhold til Rambuillet?
Hans Engell (KF), 1999-06-16:
Jeg vil gerne sige til hr. Villy Søvndal og til hr. Søren Søndergaard, at det, hr. Uffe Ellemann-Jensen, den amerikanske republikaner og jeg har tilfælles, er, at ingen af os er i regeringsposition og ingen af os har deltaget i forhandlingerne i Rambuillet.
Vi har her i Danmark fået udførlige redegørelser fra den danske regering om dette forløb, og jeg må sige, at jeg har ingen grund til at betvivle, at der på serbisk side ikke var
den vilje til at opnå et forhandlingsresultat, som man nu påstår.
Ser vi på erfaringerne både fra Bosnien og også forhandlingerne omkring Kosovo, har der jo været ét spor, der har gentaget sig, nemlig Milosevics evne til at trække forhandlinger ud, og når han til sidst blev tvunget til at indgå en aftale, så løb han fra den meget hurtigt.
Hvis vi skal se på krigen og de 78 dages kampagne og NATO's indsats i bakspejlet, er det da indlysende, at der var nogle ting, der kunne have været overvejet gennemført anderledes.
Man kunne stille spørgsmålet om, hvorfor man ikke var bedre forberedt til at modtage de mange flygtninge, når man vidste, de ville komme.
Man kan diskutere, hvor klogt det var fra starten stort set at afskære en landmilitær indsats og derved fjerne presset på Milosevic.
Og sådan kan der være en række andre spørgsmål, som er af mere historisk interesse.
Det, jeg mener der i dag er det afgørende, er, at vi nu samler os om den opgave sammen med vores NATO-allierede at være med til at bygge en stabil og fredelig udvikling op i Kosova og først og fremmest sikre flygtningenes tilbagevenden.
Jeg overser ikke, at der i en række af NATO-landene og også i USA har været og er elementer af indenrigspolitik i denne diskussion.
Jeg har ikke opfattet, og det er heller ikke Det Konservative Folkepartis opfattelse, at man var i en situation, hvor det gjaldt om at give serberne nogle bomber.
Målet var en fredelig løsning, det syntes ikke at være realistisk, og derfor måtte NATO ty til luftangrebene, og det er det, der nu er kronedes med en politisk løsning.
Søren Søndergaard (EL), 1999-06-16:
Jeg kan være fuldstændig enig med den konservative ordfører, hr. Hans Engell, i, at Milosovic er en vanskelig herre at bide skeer med.
Det er jo sådan set også derfor, at vi fra venstrefløjen i 10 år har tigget og bedt skiftende regeringer om at støtte oppositionen i Serbien og hjælpe med til at komme af med ham.
Den tiggen havde ikke nogen effekt på den borgerlige regering.
Den har heller ikke haft nogen effekt på den nuværende regering.
De trænger til at få lidt bombning, og det er, hvad de får.«
Tyder sådan nogle udtalelser virkelig på, at alt har været gjort for at få forhandlingerne til at lykkes?
Villy Søvndal (SF), 1999-06-16:
Jeg må sige, at hr. Hans Engell ikke er meget i tvivl, når han skal vurdere de to centrale spørgsmål, nemlig om bombardementerne var nødvendige.
Hr. Hans Engell svarer ja.
Og var forhandlingsmulighederne udtømt?
Hr. Hans Engell svarer ja.
Og det kan i og for sig ikke overraske.
Det vil bl.a. afhænge af viljen til at gennemføre fredsaftalen, men den anden diskussion kan vi ikke længere skubbe bag os.
Var det rigtigt at starte krigen, og blev den ført på rette måde?«
Jeg citerer så videre: »Man havde ikke udtømt alle økonomiske og politiske og diplomatiske midler, før man greb til magt.«
Det var tidligere udenrigsminister, ministerkollega med hr. Hans Engell, der udtaler det her.
Jeg synes, det er ganske interessant, at afgåede ministre er i stand til at vurdere historieskrivningen måske knap så rørstrømsk, som hr. Hans Engell er i stand til.
Er der ikke grad af tvivl i hr. Hans Engells sind efter måske 10.000 døde på begge sider og to totalt sønderbombede nationer om, at det her nu også var det rette?
Erik Jacobsen (V), 1999-06-16:
Ved starten af den militære aktion på Balkan har vi fra Venstre påpeget, at det på et tidspunkt kan blive nødvendigt at indsætte landtropper, også af hensyn til den humanitære situation og for at medvirke til, at de titusinder af flygtninge kan vende tilbage til deres hjemland under betryggende forhold.
Derfor er vi i Venstre ikke overrasket over at se dette beslutningsforslag, som vi har til behandling her i dag.
Samtlige NATO's 19 lande har tilkendegivet at ville bidrage med tropper, og en del NATO-partnerlande har også givet tilsagn om at ville deltage, herunder også Rusland.
Det bekræfter, at der er en stor opbakning til denne aktion for at medvirke til at skabe stabilitet og sikkerhed i det område, som har været plaget af uroligheder i mange år, hvor uskyldige mennesker har lidt til det yderste af, hvad verdenssamfundet kan acceptere.
Finansieringen af styrken kan vi acceptere, og vi er enige med regeringen i, at der skal foretages de fornødne investeringer i materiel, og at personalet skal være veludrustet til at kunne operere på dette meget vanskelige terræn for at kunne opfylde den opgave, som vi herfra stiller.
Dette er nogle af de spørgsmål, som vi ønsker afklaret.
Derudover må der ikke ske en reduktion af de nuværende styrker i Bosnien, som derved kunne svækkes, men generelt er Venstre positiv over for dette beslutningsforslag, og vi forventer en hurtig udvalgsbehandling, så forslaget kan blive vedtaget og dermed åbne mulighed for, at denne aktion kan sættes i værk, så vi kan få disse lidelser over for uskyldige mennesker stoppet og vi igen kan se stabilitet og udvikling også i denne del af Europa.
Ingrid Rasmussen (S), 1999-06-16:
Som hr. Søren Søndergaard ved, så er Kosova på nuværende tidspunkt og vil sandsynligvis være det, uden at jeg skal kunne sætte nogen som helst tidshorisont på, en del af FRY, og jeg tror nok, at lige nu drejer det sig om at få en stabilitet og en fred i området, som er altafgørende for de mennesker, der gerne vil vende tilbage til deres land.
Med hensyn til afvæbning med magt vil det være for UCK, som det vil være over for serberne.
Ingen diskussion om det.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-06-16:
Jeg vil godt spørge fru Ingrid Rasmussen, om Socialdemokratiets læsning af bemærkningerne til det her beslutningsforslag fortolker ordene »en demilitarisering af UCK's styrker« sådan, at NATO-styrkerne og altså også de danske soldater kun vil gribe til våbenmagt i selvforsvar. Jeg vil indrømme, at sådan kan bemærkningerne ikke læses på almindeligt dansk.
Der går de ud på en afvæbning, om nødvendigt med magt.
Men jeg vil da kun være glad, hvis Socialdemokratiet kan afgive en sådan garanti, som fru Ingrid Rasmussen kom med her for et øjeblik siden, om, at man kun vil gribe til våbenmagt, hvis man bliver angrebet, kun vil gøre det i selvforsvar.
Og jeg vil gerne bede udenrigsministeren bekræfte, at det er konsekvensen af en vedtagelse af det her forslag.
Søren Søndergaard (EL), 1999-06-16:
Ja, vi får jo hele tiden nye oplysninger.
Nu får vi altså oplysning om, at UCK har accepteret afvæbning af UCK-soldater.
Det er jo interessant; det får vi jo at se i den kommende tid, om det er rigtigt.
Men stadig væk til fru Ingrid Rasmussen
om demokratiopfattelsen: Ja, vestmagterne har dikteret nu efter at have lukket øjnene for undertrykkelsen i Kosova i årevis, at der skal være udstrakt selvstyre.
Men det er jo ikke demokrati.
Demokrati er, at en befolkning selv bestemmer.
Befolkningen i Kosova skal have mulighed for selv at bestemme og gøre, som f.eks. Adem Demashi foreslår: en konføderation med Serbien, eller som nogle af UCK'erne foreslår: løsrivelse.
Det er noget, befolkningen i Kosova skal afgøre, og det fordrer, at de har mulighed for at gennemføre en afstemning.
Og det er det, spørgsmålet går på, og det nytter jo så ikke noget, at fru Ingrid Rasmussen begynder at snakke om udstrakt selvstyre, som er en bestemt form, som vestmagterne har dikteret, og derfor igen: Indebærer denne her aftale, at befolkningen i Kosova får det elementære demokrati, der består i, at de kan afgøre deres egen fremtid?
Ingrid Rasmussen (S), 1999-06-16:
Til hr. Søren Søndergaard vil jeg blot sige, at der jo implicit ligger, at der er tale om udstrakt selvstyre for Kosovo, og det er naturligvis det, der ligger bag.
UCK står også bag ved den aftale.
Til hr. Keld Albrechtsen, der spørger, om danske soldater skal afvæbne UCK-styrker: Dér vil det naturligvis være sådan, at vil der være trusler fra UCK mod danske soldater - mod NATO-styrken i øvrigt - vil man kunne gå ind i selvforsvar.
Afvæbning af soldaterne vil ske over for UCK-soldater, som det vil over for serberne.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-06-16:
Vi har i Enhedslisten nøje drøftet, om vi kunne komme i en situation, hvor det ville være forsvarligt at støtte det forslag, som regeringen har fremsat.
Og derfor har vi også lyttet meget omhyggeligt til svaret på de to spørgsmål, som vi nu har stillet. Det er jo sådan, at den kosovoalbanske befolkning ikke er blevet hørt om den løsning, den aftale, som nu ligger.
Og derfor er det meget afgørende for os at få at vide: Har man tænkt sig at bruge danske soldater til at gå ind og afvæbne en styrke, som mange i den albanske befolkning jo vil betragte som Kosovas legitime væbnede styrke?
Og hvad kan det føre danske soldater ud i?
Det synes jeg at man skylder os et klart svar på.
Søren Søndergaard (EL), 1999-06-16:
Nu bliver jeg forvirret.
Den socialdemokratiske ordfører, fru Ingrid Rasmussen, snakker om, at tiden aktuelt ikke er inde til en folkeafstemning, og det er noget med nogle identitetskort osv. Betyder det, at Socialdemokratiet fortolker aftalen på den måde, at det er muligt inden for den aftale på et senere tidspunkt at gennemføre en folkeafstemning om Kosovas fremtid?
Fortolker Socialdemokratiet det på den måde, så synes jeg, det ville være interessant for alle at få det opklaret.
Vi fortolker det ikke på den måde, men vi kan jo lave en fejlfortolkning, så det vil jeg godt høre om.
Og så vil jeg også godt høre, om den socialdemokratiske ordfører sådan set mener, at der er noget i den FN-resolution, der er vedtaget, der på nogen måde er i modstrid med det, som Rusland har gjort med at rykke ind med styrker.
Ingrid Rasmussen (S), 1999-06-16:
Til såvel hr. Keld Albrechtsen som til hr. Søren Søndergaard vil jeg gerne sige: Man kan have mange forskellige holdninger til den problematik, som vi nu står i her.
Alt andet lige mener jeg og Socialdemokratiet med mig, at det er en sejr, at vi nu er nået så langt som til at ville kunne sætte en styrke ind, der kan gøre, at albanerne kan vende tilbage til deres land og i al skyldig respekt over for de serbere, der også skal leve i samme land.
Med hensyn til folkeafstemning, som der bliver spurgt om, så er det nok ikke lige det tidspunkt her, man kan se for sig, at der skal være en folkeafstemning.
Der er ingen identitetskort, der er ikke nogen opdatering på, hvem der egentlig er i landet.
Der er 500.000 internt fordrevne rundt omkring i bjergene osv., hvordan skulle de komme ned?
Det, der ligger tilbage, er, at nu tager vi hele den diskussion her og den indsættelse af KFOR-styrken i den rækkefølge, det må komme.
Jeg tror nok, at man i det kosovoalbanske område er meget glad for, at vi er nået så langt, som vi er nu.
Søren Søndergaard (EL), 1999-06-16:
Socialdemokratiets ordfører kaldte dagen i dag for en stor sejr for humaniteten.
Det er jo næsten som præsten, der til begravelsen siger: »Gid der må komme flere dage som denne.«
Jeg synes, det havde været passende, om den socialdemokratiske ordfører om ikke andet så havde beklaget alle ofrene for NATO's fejlbombardementer i det mindste.
Der er selvfølgelig også en masse serbiske civile, der er blevet dræbt, men der er også kosovoalbanere, som er blevet dræbt af NATO's fejlbomber.
Det synes jeg havde været passende, men der er jo selvfølgelig forskel i temperament.
Arne Melchior (CD), 1999-06-16:
Jeg har en opfølgende kommentar til hr. Peter Skaarup efter hr. Hans Engells korte bemærkning, idet jeg vil sige, at jeg er forbløffet over, at hr. Engell kunne undgå at hidse sig op over hr. Skaarups tarvelige menneskesyn.
Men til uddybning af det andet emne, Dansk Folkepartis forståelse af krigens gang,
vil jeg gerne atter en gang citere fra debatten her i Folketinget den 16. april, Folketingets forhandlinger side 5543, hvor hr. Skaarup stiller mig følgende spørgsmål: »Er det ikke hr. Arne Melchiors opfattelse, at hvis det militære engagement, vi har nu, fortsætter, vil det være uundgåeligt, at NATO indlader sig på en landkrig?« Det var altså hr. Skaarups opfattelse, at det var uundgåeligt, at NATO skulle indlade sig på en landkrig, og at det måtte være en selvfølge af de begivenheder, der foregik. Mit svar den dag var følgende: »Det kunne jeg ikke drømme om at svare på. Det er meget muligt, og det er endda sandsynligt, men jeg regner med og håber på, at det er nok at indsætte landtropper på et vist tidspunkt, uden at der behøver være tale om landkrig, for det tror jeg faktisk ikke Milosevics styrker vil være i stand til at føre på det tidspunkt, men det må vi tage stilling til til den tid.«
Jeg tror nok, at det var mig, der fik ret, og hr. Skaarup, der på ny fik dundrende uret i sin vurdering og bedømmelse.
Ingrid Rasmussen (S), 1999-06-16:
Socialdemokratiet har fra starten bakket op om NATO's aktioner i Jugoslavien, og det vil vi også gøre med vedtagelsen af dette beslutningsforslag.
Efter 79 døgn med bombninger fra NATO lykkedes det, alle havde set frem til.
Der kunne laves en fredsaftale med styret
i Beograd.
Socialdemokratiet ser fredsaftalen som en stor sejr for humanismen og demokratiet.
Nu er volden mod uskyldige mennesker standset, og den serbiske tilbagetrækning
er begyndt.
Grundlaget for en permanent fred på Balkan er den stabilitetspagt, som er forhandlet mellem EU-landene, G 8 og landene i Sydøsteuropa.
Pagten giver mulighed for en økonomisk og politisk udvikling gennem et stærkt samarbejde mellem landene på Balkan, og EU har forpligtet sig med massiv økonomisk og teknisk bistand.
Dette er blot begyndelsen på en stor opgave.
Danmarks bidrag til den internationale styrke er rigtig og nødvendig.
Vi følger den aktive linje, som Danmark har og har haft i forbindelse med internationale konflikter.
Det er en stor og svær opgave at skulle sikre tilbagekomsten af de fordrevne albanere og samtidig garantere sikkerheden for serberne i Kosova.
Det bliver en operation, hvor vore soldater får brug for al deres træning og dygtighed, men jeg har fuld tillid til, at vore soldater vil løse deres opgave perfekt.
Med Kosovaindsatsen har Europa og NATO-landene gjort det klart, at vi ikke accepterer krænkelser af store befolkningsgruppers menneskerettigheder.
Vi accepterer ikke etnisk udrensning, og vi accepterer ikke fordrivelser af folk fra deres eget land.
Uden et stærkt sammenhold i Europa og mellem NATO-landene havde det ikke været muligt at nå frem til en fredsplan.
NATO-alliancen har vist sin styrke i en situation, hvor grundlæggende menneskelige værdier var på spil.
Uden befolkningernes opbakning havde det ikke været muligt at nå hertil.
Den danske befolkning har vist sin solidaritet med mennesker i nød.
Det har de gjort i kraft af en vedholdende opbakning til NATO-operationen, også da det så vanskeligt ud, gennem nødhjælp, især gennem en omfattende humanitær bistand til flygtningene i Makedonien og Albanien og ved modtagelsen af kosovoalbanske flygtninge her i landet.
Der bliver brug for dette engagement ved opbygningen af stærke civilsamfund på Balkan.
Målet er at give mulighed for, at forskellige befolkningsgrupper bliver hørt og kan eksistere side om side.
Danmark skal og vil deltage aktivt i genopbygningsarbejdet.
Nu skal freden vindes, og med Danmarks aktive rolle i Kosova understreger vi, at vi har viljen og evnen til at gøre det nødvendige både humanitært og sikkerhedsmæssigt.