Thorkild Simonsen (S), 1997-11-06:
Åbning af en ny sæson i Folketinget er forbundet med forskellige traditioner.
En af de nye traditioner er desværre hverken det ene eller andet.
Det drejer sig om Fremskridtspartiets rituelle fremsættelse af et lovforslag om afholdelse af vejledende folkeafstemning om Danmarks udlændingepolitik.
Jeg skal her ganske kort redegøre for, hvorfor regeringen fortsat finder, at en sådan folkeafstemning er en dårlig idé.
Når man skal føre en seriøs udlændingepolitik, må man tage en lang række forskellige hensyn for at sikre, at udlændingepolitikken både er medmenneskelig og konsekvent.
Det betyder, at man ikke bare kan bede vælgerne om at stemme ja eller nej til de 5 spørgsmål, der er nævnt i lovforslaget.
Det vil være en vildledning.
En afstemning ville heller ikke, som hævdet af forslagsstilleren, yde Folketinget nogen videre hjælp i det arbejde, der løbende bliver gjort for at tilpasse udlændingepolitikken den faktiske udvikling på området, fordi spørgsmålene er tilfældige, løsrevne brokker fra den mur, som
udgør Fremskridtspartiets såkaldte udlændingepolitik.
Af bemærkningerne til lovforslaget fremgår, at Fremskridtspartiet finder, at den politiske debat på udlændingeområdet er præget af tabuforestillinger.
Fremskridtspartiet synes også, at vi trænger til en alvorlig og saglig debat.
Ja tak, en saglig debat er så sandelig meget tiltrængt, men vi får den ikke ved at tro, at udlændingeproblematikken kan puttes ind i 4-5 kasser, som befolkningen skal svare ja eller nej til.
Lad mig tage et enkelt eksempel: Udenlandske statsborgere, der er idømt fængselsstraf på mere end 30 dage, skal udvises straks efter afsoning.
Det udsagn skal befolkningen efter Fremskridtspartiets mening svare ja eller nej til.
Så firkantet kan det selvfølgelig ikke stilles op.
Vi skal selvfølgelig føre en benhård kurs over for kriminelle udlændinge, og der er på dette område stramninger på vej ud over dem, der er foretaget, men vi må ikke miste sansen for proportioner i det her billede.
Inden der træffes beslutning om udvisning, må der nødvendigvis ses på både grovheden af den begåede forbrydelse og udlændingens tilknytning til landet.
Har vedkommende boet her i årevis?
Er han fuldt integreret med familie og arbejde?
Er han anerkendt flygtning og dermed i risiko for forfølgelse, når han kommer hjem?
Disse spørgsmål tages der jo ikke højde for, når man stiller spørgsmålet, sådan som Fremskridtspartiet gør.
Det med familien lægger jeg også meget vægt på.
Jeg finder det paradoksalt, at et parti, der anklager regeringen for ikke nuanceret at ville diskutere udlændingespørgsmål, år efter år fremsætter et forslag, der er så totalt unuanceret, forenklet og tendentiøst som dette.
Regeringen har intet imod at diskutere udlændingespørgsmål - det har vi jo for øvrigt også gjort i de to uger, jeg har været her, endda flere gange - tværtimod vil det være sådan, at vi ofte selv bringer det på bane og jo inden ret længe vil gøre det i en større helhed.
Regeringen er netop for tiden i færd med at forberede et udspil til ny udlændinge- og integrationspolitik, som vil blive lagt frem.
Regeringen vil i den forbindelse overveje en helt ny indfaldsvinkel til de krav, der må stilles både til de udlændinge, der ønsker at blive her i landet, og til det samfund, der skal indsluse dem.
Der vil også inden for den allernærmeste fremtid blive taget initiativer med hensyn til udvisningsreglerne.
De tanker, som de kommende udspil vil være udtryk for, tror jeg kan stimulere til en bred, folkelig og saglig debat, og det er som sagt en debat, jeg som ny minister meget gerne vil ind i, både i forhold til Folketinget og i forhold til befolkningen.
Det foreliggende forslag er derimod det dårligst tænkelige debatoplæg, man kan forestille sig, og regeringen kan naturligvis ikke støtte det.