runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jann Sjursen (KRF), 2000-02-23:
Kristeligt Folkeparti ønsker en smal regeringskonference, hvor hovedformålet helt klart er at få banet vejen for en udvidelse af fællesskabet, og hvor hovedopgaven derfor også må være at få løst de institutionelle spørgsmål, som ikke blev løst med Amsterdamtraktaten.
Det er især de spørgsmål, der vedrører stemmevægte i Ministerrådet, Europa-Parlamentets sammensætning og ditto for Kommissionens vedkommende.
Regeringen har fremlagt sit forhandlingsoplæg og har også forsøgt, om jeg så må sige, at sælge dette forhandlingsoplæg til Folketingets partier.
Vi har fra Kristeligt Folkepartis side ikke købt det forhandlingsoplæg, fordi vi fandt, at betalingen skulle erlægges i form af en blankocheck.
Med det mener jeg, at forhandlingsoplægget er, set med Kristeligt Folkepartis øjne, meget løst formuleret og i udgangspunktet giver regeringen meget vide rammer for forhandlingerne under regeringskonferencen, f.eks. i spørgsmålet om flere flertalsafgørelser i Ministerrådet og om overførsel af mere magt til Europa-Parlamentet.
På disse punkter er det usikkert, hvad regeringen egentlig vil arbejde for eller arbejde imod, acceptere osv. Når det gælder spørgsmålet om stemmevægte i Ministerrådet og om Kommissionens sammensætning, kan jeg godt sige, at vi dér kan tilslutte os regeringens forhandlingsoplæg, også selv om det kan betyde, at Danmark formelt set mister indflydelse, f.eks. ved ændrede stemmevægte i Ministerrådet.
Det er vi sådan set parate til, fordi vi tillægger udvidelsen af Fællesskabet, det, at der kommer til at sidde flere lande med omkring bordet, lande fra Central- og Østeuropa, enorm betydning for Europa som helhed.
Og når ret skal være ret, er vi egentlig også af den opfattelse, at vi reelt får endnu større indflydelse på EU som sådan og i den forbindelse også på Europa, netop ved at der kommer flere lande med i fællesskabet.
Lad mig bare afslutningsvis - for jeg synes ikke, der er nogen grund til at forlænge debatten - yderligere sige, at hvad angår de forslag til vedtagelse, der er fremsat, kan vi ikke tilslutte os nogen af disse fra Kristeligt Folkepartis side, heller ikke det forslag til vedtagelse, som egentlig i udgangspunktet kan se meget sympatisk ud, og som er fremsat af partier, der repræsenterer et flertal her i Folketinget, fordi det netop tager udgangspunkt i det forhandlingsoplæg, som regeringen har fremlagt, og som de selv samme partier har tilsluttet sig, men som Kristeligt Folkeparti ikke har tilsluttet sig. Ellers er der da flere af pindene, specielt i det forslag til vedtagelse, som er udmærkede, idet vi på trods af de vide rammer, regeringen har givet sig selv og fået tilslutning til, fornemmer, at regeringen i lighed med Kristeligt Folkeparti vil arbejde for en smal regeringskonference.
Vi finder, at det er afgørende, at det er regeringens forhandlingsposition, fordi Danmark ikke skal være et land, der ved at bringe en masse andre spørgsmål på dagsordenen under regeringsforhandlingerne kaster grus i maskineriet for de central- og østeuropæiske lande.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-02-23:
Jeg vil gerne takke for en, som så ofte før, engageret diskussion om Europa.
Der er stillet et enkelt spørgsmål, som jeg selvfølgelig skal besvare.
I øvrigt har jeg ikke til hensigt at forlænge debatten meget.
Det er jo spørgsmål, vi kommer til at vende tilbage til i hele forløbet af regeringskonferencen mange gange her i salen og i Europaudvalget og i øvrigt i den almindelige diskussion i landet.
Lad mig slå fast, at det ikke er et forslag, der er at finde i Kommissionens katalog over forslag, men vi ved jo godt fra diskussionen, at der er WEU-lande, herunder Italien, som har ønsket, at den gensidige garanti, som findes i WEU, skulle gælde for alle EU-lande.
Det har de 10 WEU-lande ønsket sig, herunder Italien, som Prodi jo kommer fra.
Der har været meget stor modstand imod det.
Og lad mig gøre det fuldstændig klart, at vi fra dansk side er modstandere af en sådan udvidelse af den garanti, som findes i WEU-traktaten, til, at den skulle indbygges i EU-traktaten.
Det er for det første ikke muligt, og det er for det andet ikke ønskeligt.
Og en enkelt lille bemærkning mere om det med de kvalificerede flertalsafgørelser og indflydelse: Der er da en række områder, hvor Danmark har en klar interesse i, at et enkelt land ikke kan blokere for fremskridt.
Og jeg ved, at fra Dansk Folkepartis side har man jo også ofte ytret sin store kærlighed til det indre marked.
Jamen hvordan blev det indre marked skabt?
Så kom der gang i sagerne, og det har klart været til fordel ikke mindst for et lille land som Danmark.
For os er det jo en kæmpe fordel at få åbnet de store landes markeder.
De har sådan set mindre interesse i at få åbnet vores lille marked, men det hører jo med.
Men vores interesse i at kunne afsætte på det tyske, det franske og det engelske marked er jo fundamental, og her er et fantastisk godt eksempel på, at vi ikke ville have nået de fordele i EU-samarbejdet, som vi har nået, hvis ikke vi havde haft muligheden for kvalificerede flertalsafgørelser.
Det har givet os indflydelse, og det har bidraget til større velstand.
Og så synes jeg med hensyn til hele diskussionen om Tyrkiet, som flere har ført ihærdigt, at det afgørende her er, at pointen jo netop er, at vel er Tyrkiet kandidatland, men det står samtidig fast, at Tyrkiet ikke opfylder Københavnkriterierne.
Tyrkiet opfylder ikke betingelserne for at kunne påbegynde forhandlinger om medlemskab, og det er jo netop pointen i forholdet til Tyrkiet.
Lad mig så bare til sidst konstatere, at det er noget lidt nyt her i salen i forhold til hele forløbet forud for Amsterdam, at når det kommer til afgørelserne her i salen, er der meget ofte fire forskellige modstanderforslag at tage stilling til.
Det er, som om den koordinering af standpunkterne og dagsordenerne, som fandt sted i lang tid mellem hr. Keld Albrechtsen og hr. Thulesen Dahl, er ophørt, og det har jeg ikke spor imod.
Jeg noterer det, og jeg noterer det i øvrigt med glæde.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Ja, jeg skal ikke forsøge at fratage ministeren den glæde, men stille et andet spørgsmål: Nu siger ministeren, at det var godt med flertalsafgørelser om det indre marked, og det kan man jo have sin mening om, men vil ministeren ikke erkende, at det i hvert fald er et vidtgående skridt at tage, at beføjelserne nu lægges væk fra Folketinget og over til Unionen ved flertalsafgørelser.
Og det må da være sådan, at hvis man gør det, skal befolkningen tage stilling til, om befolkningen synes, det er en god idé eller ej.
Det er forfatningsmæssige spilleregler, vi snakker om, som simpelt hen vedrører magtens fordeling, som vedrører, hvordan demokratiet er skruet sammen.
Og jeg kan simpelt hen ikke forstå, at man kan have det synspunkt, at det kan afgøres alene af Folketinget uden om befolkningen.
Det er det altså ikke lykkedes ministeren at forklare mig endnu.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
Det er jo altid dejligt, når andre mennesker er i godt humør, og jeg glæder mig bestemt også over, at udenrigsministeren er i godt humør, og det fremmer jo i øvrigt hele Folketingets arbejde, at udenrigsministeren er i godt humør.
Jeg havde nær sagt, hvis bare den ikkekoordinering af standpunkter, som jeg jo mener giver en meget klarere debat og friere debat om, hvad vi står for, også fandt sted på tilhængerside, så var vi nået langt.
Dér kan vi nemlig se, at man skal koordinere og man skal ensrette hinandens synspunkter, så man fremlægger et konkret budskab i stedet for at vise den mangfoldighed, man burde.
Må jeg så sige tak til udenrigsministeren for det ene af de to svar, jeg fik, nemlig om kommissionsformandens pressemøde i Riga.
Og så bare en enkelt kommentar om det med flertalsafgørelser: Jeg synes jo, at det, der er den afgørende forskel mellem udenrigsministerens måde at tænke på det her på og så vores, er, at udenrigsministeren bruger betegnelsen, at det jo ikke er rigtigt, at ét land kan bremse for fremskridtet, og derfor skal der være flertalsafgørelser.
Det vil altså sige, at hvor det er nødvendigt at stemme nogle lande ned for at få noget igennem, så skal man kunne gøre det.
Altså det er ikke nødvendigvis fremskridt i vores ører.
Der kan da lige så godt være, at man antaster nogle landes ret til selvstændighed på nogle områder, vi ikke bryder os om.
Vi kunne godt være tilhængere af kvalificerede flertalsafgørelser, hvis det var inden for et afgrænset område.
Det, vi ikke er tilhængere af, og det, vi opponerer imod, er, at man bruger flertalsafgørelser inden for stadig flere områder og dermed på stadig flere områder ønsker at centralisere og ensrette.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-02-23:
Vores grundlov er ganske præcis på det her punkt.
Hvor der er tale om at overlade beføjelser, der tilkommer rigets myndigheder, til mellemfolkelige organisationer, træder særlige regler i kraft.
Tager vi den særlige regel i grundlovens § 20, så kan man vedtage en sådan overladelse af beføjelser enten med enkelt flertal her i salen plus efterfølgende folkeafstemning, der giver et positivt resultat, eller med fem sjettedeles flertal her i salen.
Vi har med andre ord fået en klar, tydelig retningslinje
for, hvordan vi her i landet skruer vores demokrati sammen.
Derfor er det afgørende i den her diskussion: Overlader man flere beføjelser, fordi man overgår til et kvalificeret flertal?
Og svaret er nej.
Det er ikke i sig selv at overlade flere beføjelser, fordi man overgår til kvalificeret flertal, og det er den afgørende diskussion mellem os.
Det er det ikke efter min opfattelse, og det er det ikke i den statsretlige teori.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Jeg tror, ministeren får uhyggeligt svært ved at forklare nogen som helst uden for en snæver kreds af forfatningsjurister, at det ikke er et grundlæggende demokratisk spørgsmål at tage stilling til, om magten skal flyttes væk fra Folketinget og lægges over i Unionen med flertalsafgørelser.
Jeg tror, at alle bortset fra en snæver kreds af jurister vil kunne se, at det er et centralt punkt i demokratiet, man dér tager stilling til.
Og så må jeg jo bare konstatere, at ministeren åbenbart finder, at det, vi sagde ja til i 1986 - det gjorde både ministeren og jeg, som jeg husker forløbet - nemlig en vejledende folkeafstemning om EF-pakken, der også handlede om flertalsafgørelser, åbenbart var en demokratisk ukorrekt fremgangsmåde, som ministeren nu har fortrudt.
Ministeren mener åbenbart nu, at det, vi gjorde i 1986, var forkert, at det ikke var efter grundloven, og at det ikke var demokratisk.
Sådan må jeg konstatere: Ministeren har fortrudt det, der skete dengang.
Jeg har ikke fortrudt det.
Jeg kan sige, at jeg var stolt af, at jeg var med til at indføre den tradition, at vi holder folkeafstemninger om den slags ting.
Når vi har rejst den her forespørgsel, er det naturligvis på den baggrund, at Europa-Kommissionen i efteråret underkendte den danske anvendelse af miljøgarantien i sagen om madsminkningen.
Der skete jo det, som vi fra modstanderside har frygtet nøjagtigt ville ske, nemlig at det viste sig, at når der virkelig var brug for denne såkaldte miljøgaranti, så var den slet ikke den juridiske garanti, som tidligere udenrigsminister Uffe Ellemann-Jensen lovede befolkningen i 1986, da den blev indført, men så var det, viste det sig, kun en dispensationsbestemmelse, som allernådigst kan bruges efter forudgående godkendelse hos Europa-Kommissionen og i realiteten kun i sager, der ikke betyder noget.
Derfor har vi ønsket den her debat for at få rettet op på det problem, og fordi det jo i den forespørgselsdebat, der var i december 1997 om miljøgarantien forud for Amsterdamtraktaten, blev sagt af Socialdemokratiets ordfører, at hvis der blev problemer, var Socialdemokratiet klar til at fortsætte og få forbedret miljøgarantien på den næste regeringskonference.
Og fru Charlotte Antonsen sagde også dengang i 1997, at hvis der blev problemer med miljøgarantien, var Venstre også klar; »så må vi lave traktaten om igen«, sagde fru Charlotte Antonsen.
Så Socialdemokratiet og Venstre har altså lovet befolkningen, at hvis der blev problemer med miljøgarantien, skulle det laves om, og det er jo et simpelt løfte, som jeg naturligvis er sikker på at de to partier vil vedstå under den her debat.
Besvarelse
Svend Aage Jensby (V), 2000-02-23:
Ja, jeg har prøvet et par gange at få svar på spørgsmålet, der gik på: Vil statsministeren give medlemmer af Det Udenrigspolitiske Nævn eller én repræsentant fra hvert parti lejlighed til at gennemgå samtlige Statsministeriets akter i sagen?
Hvis ikke der er noget at være bange for, ja, hvorfor skulle vi så ikke få den aktindsigt?
Så nu stiller jeg altså spørgsmålet for tredje gang: Kan vi få adgang til at se Statsministeriets akter i sagen vedrørende Østrig?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Allerførst vil jeg gerne sige tak for debatten og endnu en gang tak for ministerens besvarelse her i anden runde.
Jeg påskønner naturligvis ministerens meget følsomme forsøg på at trække hr. Jørn Jespersen ind på den tørre grund.
Jeg ved ikke helt, om det lykkedes, men som der engang var en fransk konge der sagde: Man skal jo ikke lade solen gå ned over sin vrede, og vi må håbe på en bedre dag i morgen også for hr. Jørn Jespersen.
Jeg hæftede mig i ministerens første indlæg ved, at ministeren understregede betydningen af de bestemmelser om mindsteregler, der er i EU-traktaten, det, man kalder miljøbestemmelserne, dvs. regler, som lægger et mindsteniveau, men som tillader landene at gå videre.
Det er efter Enhedslistens opfattelse den ideelle form for international regulering, når det er på områder, der har miljø- eller sundhedskonsekvenser, og det var jeg glad for at ministeren fremhævede.
Jeg var selvfølgelig også glad for, at ministeren anerkendte, i modsætning til hr. Jørn Jespersen, at Enhedslisten faktisk konsekvent har støttet de situationer, hvor der på internationalt plan viser sig muligheder for, at Danmark kan gøre noget. Og så vil jeg selvfølgelig sige tak til dem, som har støttet forslaget om en kommission.
Jeg er ked af den tendens til, at der er meget lidt opbakning til at løse de problemer, som jeg var inde på, især omkring gensplejsning.
Jeg har stillet spørgsmålet et par gange undervejs i den her debat, men det er, ligesom Socialdemokratiet, SF og regeringen ikke er hjemme, ligesom ikke ønsker at gå ind i en konkret diskussion om det gensplejsningsproblem, vi står over for.
Og det har jo nok den elementære årsag, at den linje, som regeringen med støtte fra SF har lagt på gensplejsningsspørgsmålet - hvor vi ikke har nogen miljøgaranti, hvor vi ikke har nogen mulighed for at hindre den oversvømmelse med gensplejsede organismer, som står foran os fra EU's side og fra WTO's side - er man altså ikke indstillet på at gå ind og tage en debat om, og det synes jeg virkelig er noget, som er ret deprimerende.
Tak til hr. Kristian Thulesen Dahl for støtten til vores forslag.
Jeg må konstatere, at der er partier, som ikke har haft fysik nok til at deltage i den her debat.
Det er jeg selvfølgelig lidt ked af.
Jeg synes jo nok, den i virkeligheden er væsentlig.
Og så synes jeg, at de partier, som har rejst krav om, at vi i virkeligheden skulle have debatteret alt muligt andet, da skulle tage og indlevere forespørgselsdebatter om det, som de gerne vil have en debat om, for det må de jo åbenbart have manglet: WTO og internationalt samarbejde, og hvordan vi styrker den linje.
Så skal Enhedslisten nok være der.
Det kan jeg i hvert fald garantere hundrede procent sikkert.
Hvis man ønsker det, vil vi også gerne være med til at rejse den slags debatter; det skal ikke mangle på det.
Men jeg har svært ved at acceptere den kritik, der går ud på, at fordi der er mange andre spørgsmål i verden, som er vigtige, skulle vi i virkeligheden slet ikke have diskuteret miljøgarantien i dag.
Men ellers, tak for debatten!
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-02-23:
Nej, jeg ser ikke noget behov for en sådan undersøgelse.
Det turde også være fremgået af de seneste vel efterhånden 3 ugers debat.
Svend Auken (S), 2000-02-23:
Uden at kende detaljerne - men det vil jeg meget gerne dykke ned i og også svare hr. Kolstrup i f.eks. Folketingets Miljø- og Planlægningsudvalg -
vil jeg tro, at det er den slags parametre, han nævner her, der indgår i den forstærkede tilsynsvirksomhed.
Men lad mig oversende den skrivelse, som Miljøstyrelsen har udsendt her den 1. februar, og lad os så diskutere det i udvalget.
Jeg er helt enig med hr. Kolstrup i, at indtil vi har fået faset disse klorerede opløsningsmidler ud, skal vi sikre, at der overhovedet ikke kan ske nogen udledning til miljøet af disse stoffer.
Søren Kolstrup (EL), 2000-02-23:
Hermed sluttede spørgsmålet.
Søren Søndergaard (EL), 2000-02-23:
»Hvad agter ministeren at gøre for at hjælpe den serber og hans familie, som efter at være blevet afslået asyl og dernæst udvist fra Danmark, nu har siddet fængslet i flere måneder i et kroatisk fængsel, selv om de danske asylmyndigheder havde vurderet, at han ikke ville blive forfulgt efter at være blevet smidt ud af Danmark?«
Karen Jespersen (S), 2000-02-23:
Spørgsmålet drejer sig om en serber, der sammen med sin familie har fået afslag på en asylansøgning og er blevet udvist fra Danmark, og som nu sidder fængslet i et kroatisk fængsel.
Spørgsmålet går også på, hvad jeg som indenrigsminister agter at gøre for at hjælpe den serber.
Flygtningenævnet er jo den myndighed, der træffer afgørelser i asylsager, og jeg har som bekendt ingen indflydelse på nævnets afgørelse.
Men jeg kan oplyse, at Flygtningenævnet har bedt Udenrigsministeriet om at følge sagen. Det er på den baggrund blevet oplyst, at den pågældende afviste asylansøger siden den 12. oktober sidste år har været tilbageholdt i Kroatien, hvor han er sigtet for at have begået krigsforbrydelser mod civile under konflikten i begyndelsen af 1990'erne.
Den pågældende er varetægtsfængslet og altså ikke dømt endnu.
I Kroatien har der været en prøvning af denne varetægtsfængsling, og den kroatiske højesteret har været inde i sagen.
Men der er nu ved underinstansen taget beslutning om at forlænge varetægtsfængslingen.
Jeg kan også oplyse, at Udenrigsministeriet har vurderet, at der ikke er grundlag for at kontakte de kroatiske myndigheder, idet sigtelsen går på krigsforbrydelser, forsøg på manddrab og grove overgreb mod civile fanger, der har været i den pågældendes varetægt.
Men det er sådan, at Udenrigsministeriet løbende følger sagen og holder Flygtningenævnet underrettet.
Søren Søndergaard (EL), 2000-02-23:
Ja, svaret var altså det rene volapyk, men det skal jeg ikke laste den nye minister, som jeg i øvrigt byder velkommen,
Det er selvfølgelig et stykke papir, der er blevet skrevet af ministerens embedsmænd, og det skal hun selvfølgelig ikke gøres ansvarlig for her den første dag.
Det var dét, de danske flygtningemyndigheder meddelte, og det viste sig altså ikke at være en pind værd.
Vi fik endnu et eksempel på en flygtning, der blev smidt ud af Danmark og røg direkte hjem til fængsel.
Det, jeg sådan set vil nøjes med at spørge ministeren om - det er et mere personligt spørgsmål, og jeg vil ikke bede ministeren om at svare på andet, for jeg vidste jo ikke, at ministeren ville blive udnævnt til denne post i dag og dermed ikke havde mulighed for at sætte sig ind i sagen - er, om ikke ministeren vil love at sætte sig vældig godt ind i de sager, så vi kan undgå at komme i den situation, at vi om f.eks. 20, 30 eller 40 år skal have undersøgelser af, hvordan det kunne gå til, at Danmark udsendte flygtninge til lande, hvor de blev fængslet, udsat for tortur eller måske for iranske flygtninges vedkommende det, der er værre.
Karen Jespersen (S), 2000-02-23:
Nu er denne holdning til etniske serbere fra Kroatien jo ikke en holdning, der er speciel for Danmark. Hvis man ser på en række andre lande i Europa, som vi typisk sammenligner os med, er der jo ikke for nogen af de landes vedkommende tale om tilbagesendelsesstop.
Der er tale om konkrete, individuelle vurderinger af de asylansøgninger, der er, og når det så er tilfældet, at en af de pågældende, der har fået afslag på asyl, er kommet i fængsel, jamen så er det sådan, at det er Udenrigsministeriet, der følger sagen, og det holder selvfølgelig Flygtningenævnet orienteret.
Det er på den måde, jeg også kan forholde mig til den kendsgerning, at den pågældende er fængslet, men Udenrigsministeriet følger fortsat sagen.
Ole Donner (DF), 2000-02-23:
»Vil ministeren oplyse, om der er indgivet klage til Kommissionen over anvendelsen af statsstøtten til Bornholmstrafikken, og endvidere oplyse, med hvilken hjemmel der er givet afslag på aktindsigt i en sag om eventuel ulovlig statsstøtte?«
Jacob Buksti (S), 2000-02-23:
Jeg er da glad for, at spørgeren giver mig mulighed for at debutere allerede her få timer efter udnævnelsen i Folketinget med et spørgsmål om Bornholmstrafikken, som jeg bare kan sige i hvert fald ligger regeringen meget på sinde.
Jeg skal indledningsvis bekræfte, at der er indgivet en klage til Europa-Kommissionen om statsstøtte til Bornholmstrafikken, og at Trafikministeriet har afslået en anmodning om aktindsigt i den efterfølgende brevveksling mellem ministeriet og Europa-Kommissionen.
Hjemmelen til at afslå en aktindsigtsanmodning som den foreliggende findes i offentlighedslovens § 13, stk. 1, nr. 2, der vedrører forhold til fremmede magter og mellemstatslige institutioner.
Her har ministeriet fulgt den generelle praksis i disse sager, idet denne brevveksling ifølge en folkeretlig kutyme ikke må offentliggøres uden parternes indforståelse.
Det ville således være et brud på Europa-Kommissionens regler at udlevere brevvekslingen.
Udgangspunktet for Europa-Kommissionens regler er, at Kommissionen betragter brevveksling med medlemsstater i statsstøttesager og i traktatkrænkelsessager som fortrolig.
I den konkrete sag er det som led i statsstøtteproceduren, at Europa-Kommissionen skriver til regeringen, i dette tilfælde Trafikministeriet, som besvarer Kommissionens spørgsmål. Trafikministeriet har anmodet Europa-Kommissionen om en forhandling om sagen.
Forud for forhandlinger i statsstøttesager ønsker hverken Europa-Kommissionen eller det pågældende ministerium, at der skal være offentlighed om parternes tilgang til sagen, dvs. den brevveksling, som går forud for forhandlingen.
Det er ikke meningen, at andre skal kunne læse om parternes argumenter i aviserne før forhandlingen.
Dette ville bl.a. indebære, at klageren ville kunne give Europa-Kommissionen modargumenter, før forhandlingen er startet.
Vi ved fra tidligere sager, at Europa-Kommissionen, når den bliver adspurgt i denne typer sager, altid nægter aktindsigt med ovennævnte begrundelse.
Ole Donner (DF), 2000-02-23:
Jeg har selvfølgelig også forståelse for, at man som ny minister ikke har haft mulighed for at gå ned i substansen af sagen, men må holde sig til den standardsvaren udenom, som man altid gør ovre fra det ministerium, men jeg vil alligevel godt spørge: Mener ministeren ikke, at man også i Trafikministeriet bør følge reglerne om, at hvis man giver et afslag, så skal det være et begrundet afslag, og så skal man opgive ankemulighed eller skrive, at der ikke er nogen ankemulighed?
Og jeg vil i hvert fald håbe, at der vil blive en ny praksis inden for Trafikministeriets område, men det vil jeg gerne have ministerens svar på.
Så vil jeg godt spørge ministeren, om ministeren vil oversende klagen til Trafikudvalget, eventuelt i fortrolig form, og den svarskrivelse, der sendt fra Trafikministeriet.
Jacob Buksti (S), 2000-02-23:
Om det så er noget, som stiller spørgeren tilfreds, er måske en anden sag.
Men når det drejer sig om fremsendelse af materialet, eventuelt i fortrolig form, må jeg sige, at det i givet fald er en sag, som vi også må diskutere med Trafikudvalget, for det er sådan, at det kun kan ske, hvis det sker med Europa-Kommissionens godkendelse, og tidligere har Europa-Kommissionen faktisk afslået det. Man må forstå, at grunden til, at man ikke giver aktindsigt, faktisk er for at styrke de danske argumenter i denne sag og ikke svække dem og dermed styrke vores behandling af trafikken til Bornholm.