runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Stavad (S), 2005-10-05:
Jeg går ud fra, at ministeren og jeg er enige om, at vi har to rimeligt adskilte problemstillinger.
Den ene er spørgsmålet om folk, der er indvandret, og den anden er spørgsmålet om flygtninge, at familiesammenføring på flygtningestatus er en anden problemstilling end den, vi taler om her, i hvert fald som jeg har forstået tingene.
Når vi derfor snakker om tilknytningskrav, og vi snakker om familiens enhed, så kan vi sige, at hvis ens primære familie med ægtefælle, med børn – og også længere ude – bor og har arbejdstilladelse i Danmark, og man så ikke får en sådan opholdstilladelse, så vil vi skille hele familien i forhold til § 9, der taler om familiens enhed.
Så er det bare, at jeg simpelt hen ikke forstår de principielle svar, som ministeren har givet.
Det kan godt være, at det er mig, det er galt med, det skal jeg ikke kunne afvise, men jeg synes bare ikke, at ministeren på nogen måde har klargjort, hvad det er for nogle holdninger, ministeren har, og dermed vel også, hvad det er for en administration, der eksisterer ovre i Udlændingestyrelsen.
Tilsyneladende er det meget afhængigt af, hvad det er for en sagsbehandler.
Der er tilsyneladende ikke meget linje i det, der foregår, og når man beslutter en ny linje, er det ikke noget, vi andre får noget at vide om.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-10-05:
Om det sidste kan jeg sige, at det simpelt hen ikke er rigtigt.
Institut for Menneskerettigheder deler ikke helt regeringens holdninger på det her område, det indrømmer jeg gerne, men der var dog en ting, de slog fast, og det var, at man ikke kan konstatere en tilfældighed i afgørelserne.
Der er faktisk en rimelig retssikkerhed og forudsigelighed i de afgørelser, der er.
Det synes jeg bare vi skal slå fast, når nu hr. Ole Stavad svinger sig op.
Hr. Ole Stavad bad mig om at komme med et eksempel.
Og ja, flygtninge og indvandrere er i mange sammenhænge forskellige ting, men når vi taler om familiesammenføring, så er der altså også flygtninge, som har familiesammenføringssager, og der er der flygtninge, som ikke har mulighed for som alternativ at bosætte sig i deres hjemland.
Så bare meget kort for at tage nogle eksempler: Det er altså ikke sådan, at man kan komme til Danmark sådan drypvis, få opholdstilladelserne, og når der så kommer endnu en til Danmark, er vedkommende løsrevet fra tilknytningskravet.
Det kommer til at få indflydelse på, hvor mange år der bliver vurderet ud fra.
Så er det den samlede families tilknytning.
Jeg kan kun sige, at når folketingsmedlemmer er meget optaget af konkrete sager, så kan jeg oplyse om disse sager og også de personlige oplysninger i fortrolighed, for vi har forståelse for disse sager, derfor behandler vi selvfølgelig også disse oplysninger i fortrolighed.
Så man har mulighed for at få et sagligt og konkret svar på det, som hele det her handler om.
Ole Sohn (SF), 2005-10-05:
Der er sådan set ikke nogen, der har tilkendegivet ønske om at få en konkret sagsbehandling.
Vi forsøger at komme ind til benet af, hvordan ministerens forvaltning af loven egentlig er.
Omkring familiens enhed siger ministeren jo, sådan forstår jeg det, meget direkte, at der kun kan være tale om at holde familien samlet, hvis familien ikke kan bo som flygtninge samlet i oprindelseslandet.
Det vil aldrig kunne forekomme for en familie, der får opholdstilladelse som indvandrere.
Jeg forstår bare ikke, hvorfor man så, når den ene person har boet her i 10 år, har fast arbejde og ikke får offentlige ydelser, siger, at børnene ikke kan komme ind, at de ikke skal have opholdstilladelse, at de må blive sammen med moderen i det land, hvor de nu kommer fra.
Jeg forstår bare ikke, hvorfor man siger ja, ja, ja, ja, ja og så til moren nej.
Det er mig ubegribeligt, at man kan have en lovgivning, som taler om familiens enhed, og at ministeren så fem gange siger ja til fem af de seks familiemedlemmer, men ikke til den sidste.
Så skulle man jo sige nej første gang.
Det er simpelt hen ikke til at forstå, specielt ikke når loven siger, at der er en mulighed.
Ministeren tilkendegiver nu her, at den aldrig vil komme i brug, når det gælder indvandrerfamilier.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-10-05:
Jeg tror, at hr. Ole Sohn ville forstå det, hvis han bad om at få sagen oplyst konkret, i stedet for at vi står her og diskuterer en sag, som jeg for mit vedkommende slet ikke kan gå yderligere ind i.
Der har været en konkret vurdering, hvori bl.a. indgår den samlede tilknytning til Danmark, som skal være større end den samlede tilknytning til hjemlandet.
Den vurdering foretages i alle sager, når vi taler om familiesammenføring.
Sådan er loven; sådan administreres den.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bortfaldet spørgsmål
Pernille Blach Hansen (S), 2005-10-05:
Meddelelser fra formanden
Klaus Hækkerup (S), 2005-10-05:
»Vil ministeren redegøre for, hvordan Banedanmarks tidligere direktør Jesper Rasmussen, der angiveligt selv har opsagt sin stilling, kan være sikret et såkaldt gyldent håndtryk på 1,3 mio. kr., som oplyst i TV-avisen den 26. september 2005?«
Det blev i TV-avisen den 26. september oplyst, at direktør Jesper Rasmussen i Banedanmark selv havde valgt at forlade sin post i begyndelsen af september måned, men at Banedanmark skulle være tvunget til at betale ham løn til udgangen af juni 2006.
Oplysningerne i TV-avisen byggede på dokumenter, som TV-avisen havde fået aktindsigt i.
Herefter skulle lønnen beløbe sig til ca. 1 mio. kr., og derudover blev der ydet en fratrædelsesgodtgørelse på 300.000 kr.
Jeg har tidligere haft mulighed for at stille finansministeren spørgsmål om andre ministerier, hvor medarbejderne selv er fratrådt, men hvor man alligevel har givet dem et stort beløb, så jeg vil godt høre, hvordan det egentlig forholder sig her.
Thor Pedersen (V), 2005-10-05:
Jeg til brug for denne besvarelse indhentet oplysninger fra Transport- og Energiministeriet.
Det er over for mig oplyst, som det i øvrigt også fremgår af Transport- og Energiministeriets pressemeddelelse fra den 1. september i år, at der på et bestyrelsesmøde i Banedanmark samme dag var enighed mellem Banedanmarks rådgivende bestyrelse og Jesper Rasmussen om, at Jesper Rasmussen fratrådte sin stilling.
Efterfølgende er der udarbejdet en egentlig fratrædelsesaftale mellem Jesper Rasmussen og Transport- og Energiministeriet.
Jesper Rasmussen fratrådte sin stilling den 2. september i år, og han blev umiddelbart i forlængelse heraf som en del af aftalen tilknyttet Transport- og Energiministeriets departement som rådgiver frem til og med juni 2006.
Jesper Rasmussen vil fortsat skulle arbejde for Transport- og Energiministeriet, og han vil få sin normale løn for dette.
Når Jesper Rasmussen fratræder rådgiverstillingen ved udgangen af juni 2006, vil han ligeledes i overensstemmelse med den indgåede aftale med Transport- og Energiministeriet modtage et fratrædelsesbeløb på 3 måneders løn.
Klaus Hækkerup (S), 2005-10-05:
Mit spørgsmål til finansministeren er: Kan man ved at aftale et eller andet i enighed sætte sig ud over de gældende regler?
Kan en rådgivende bestyrelse for Banedanmark sætte sig ned og lave en aftale med en medarbejder og fravige alle almindelige regler inden for det statslige ansættelsesområde?
Hvor er hjemmelen til at gøre det?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-10-05:
Der er mange forhold, der kan spille ind, og nu tror jeg, at hr. Ole Stavad blander nogle spørgsmål og svar sammen.
Der hvor jeg sagde, at det skulle være et meget, meget særligt tilfælde, var i spørgsmålet om en humanitær opholdstilladelse, hvor vi taler om noget helt andet.
Her taler vi principielt om en familiesammenføring.
Familiens enhed spiller en rolle i den samlede vurdering.
Men når man kigger på tilknytningskravet og kigger på familiens enhed, så indgår der også i vurderingen, hvad mulighederne er.
Vi har bl.a. haft drøftelserne om flygtningefamilierne, hvor vi selvfølgelig skal sikre, at det ikke er sådan, at familien ikke har mulighed for som alternativ at bosætte sig samlet i hjemlandet.
Der er hensynet til familiens enhed.
Thor Pedersen (V), 2005-10-05:
Det er rigtigt, som hr. Klaus Hækkerup siger, at der ikke er tale om opsigelse, at der ikke er tale om afsked.
Der er tale om enighed mellem den rådgivende bestyrelse og den daværende direktør.
Aftalen er ikke indgået med den rådgivende bestyrelse, men med Transport- og Energiministeriet, og her er der en fuld aftalefrihed om ansættelsesvilkårene for den tidligere direktør.
Det er også sådan, at der ikke er grundlag for at fortolke de forvaltningsretlige eller ansættelsesretlige regelsæt sådan, at der er forbud mod at indgå en fratrædelsesaftale i et offentligt ansættelsesforhold.
Et sådant forbud findes ikke, så man er altså i stand til at aftale de vilkår, der måtte gælde.
Ole Sohn (SF), 2005-10-05:
Nej, der er ikke forbud imod det, men det er da lidt interessant, at der er indgået en aftale.
Man må formode, at der er tale om, at begge parter mener, at det vil være fornuftigt, at ansættelsesforholdet ophører.
Men så laver man en fratrædelsesordning, der helt klart signalerer, at der er tale om en fyring.
Jeg formoder ikke, at en offentlig myndighed vil bruge 1,3 mio. kr. på en aftale med en medarbejder om at fratræde, så der må være et eller andet i forbindelse med bestyrelsens beslutning om, at det er en gensidig aftale, der i virkeligheden dækker over, at der er tale om en afskedigelse, fordi der er et beløb af den størrelse i fratrædelsesordningen.
Jeg formoder ikke, at finansministeren accepterer, at man rundtomkring i ministerier, styrelser, departementer og forvaltninger giver millioner ud i gensidige aftaler.
Thor Pedersen (V), 2005-10-05:
Der er det forkerte i hr. Ole Sohns formulering, at man ikke betaler et fratrædelsesbeløb på 1 års løn.
Det er en løn, man udbetaler, man betaler en løn for den indsats, som Transport- og Energiministeriet mener, at den tidligere direktør kan yde, så det er betaling for en ydelse.
Men det, der er aftalt, er en fratrædelsesgodtgørelse, der svarer til 3 måneders løn, og som udløses, når ansættelsesforholdet i Transport- og Energiministeriet ophører.
Ole Sohn (SF), 2005-10-05:
Jeg har ikke noget imod, at man indgår fratrædelsesordninger, hvis man har en medarbejder, der ikke fungerer i jobbet.
Men at lave en sådan blandingsopsigelse, som der jo reelt er tale om, må jo skyldes, at der ikke kan laves en opsigelse, der giver 1 års fratrædelsesgodtgørelse, selv om man stadig arbejder i en kontrollerende institution, så derfor er spørgsmålet: Er der i virkeligheden tale om, at direktøren blev afskediget, og at det er derfor, man er nødt til at lave en fratrædelsesordning, der dækker 15 måneder?
Thor Pedersen (V), 2005-10-05:
Der er jo ikke tale om afsked, når der er enighed om, at vedkommende fratræder jobbet.
Der er tale om, at der er enighed med den rådgivende bestyrelse om, at jobbet ophører på en given dato, og så vurderer Transport- og Energiministeriet, at man gerne vil gøre brug af den pågældende.
Det udbetales der 1 års løn for, det er altså løn for 1 års arbejde, og desuden er det aftalt, at ved fratrædelsen ultimo juni næste år udbetales der en fratrædelsesgodtgørelse svarende til 3 måneders løn.
Ole Stavad (S), 2005-10-05:
Jeg vil gerne supplerende spørge finansministeren: Jeg forstår på besvarelsen, at finansministeren mener, at man i Transport- og Energiministeriet har ansat den pågældende tidligere direktør for Banedanmark til en løn, som man i Transport- og Energiministeriet anser for at være det, den pågældende er værd, indtil 1. juni næste år, og derfor vil jeg så godt spørge: Hvordan kan det så være, at det er Banedanmark, der skal betale?
Hvis Transport- og Energiministeriet nu stod og manglede en person med lige nøjagtig de kvalifikationer, som man tilsyneladende ikke længere synes, man har så meget brug for i Banedanmark – og det er altså ikke fratrædelse, det er simpelt hen et fornuftsbetonet, tidsbegrænset ansættelsesforhold – hvordan kan det så være, at Transport- og Energiministeriet ikke selv skal betale, men at det er Banedanmark, der skal betale af den kasse, der i forvejen – det tror jeg vi alle sammen har hørt – er for lille?
Thor Pedersen (V), 2005-10-05:
Jeg hverken kan eller skal give nogen vurdering af, hvad ministre eller ministerier på andre områder mener, de kan gøre brug af, altså hvilke effekter eller hvilke kompetencer de besidder, eller hvilke råd de mener, de kan få.
Den slags skal jeg ikke blande mig i, og jeg skal heller ikke blande mig i den løn, der udbetales.
Det ligger jo under ressortområdet.
Jeg skal for så vidt ikke uddybe det, det skal i givet fald de, der mener, at et givet behov dækkes af den pågældende, og jeg skal heller ikke vurdere, hvordan man i øvrigt bruger de muligheder, der i dag er for at overføre lønsummer.
Ole Stavad (S), 2005-10-05:
Det synes jeg altså bekymrer mig lidt, for det svarer ikke helt til det, jeg oplevede, dengang jeg selv havde æren af at være minister.
Hvis vi havde ansættelsesforhold af den karakter, specielt så usædvanlige og specielt på et lønniveau på 1,3 mio. kr., husker jeg, at vi skulle i meget tæt forbindelse med Finansministeriet for at være sikre på, at tingene nu var i orden.
Men det kan jeg forstå på finansministeren ikke har været tilfældet her, og jeg kan også forstå på finansministeren, at han i hvert fald ikke på nogen måde vil blåstemple den konstruktion, som tilsyneladende er foregået i Transport- og Energiministeriet, altså i forbindelse med Banedanmark.
Men hvis finansministeren ikke har mere at tilføje, tror jeg, det bliver noget, vi bliver nødt til at forfølge på anden vis.
Thor Pedersen (V), 2005-10-05:
Jeg konstaterer blot, at det er op til ressortområdet at vurdere, om man kan gøre brug af den pågældende og af de ydelser, der kan leveres, og her har man ment, at man kunne gøre brug af den pågældendes kompetencer, og det er altså til uændret løn, at man så har ansat den pågældende yderligere 1 år, hvorefter der bliver tale om en egentlig fratræden.
Det er et aftalebaseret forhold, som jeg ikke finder anledning til at kritisere.
Klaus Hækkerup (S), 2005-10-05:
Jeg vil også godt spørge: Hvorfor er det Banedanmark, der skal betale den pågældendes ansættelse i departementet, hvis der er tale om, at departementet finder en medarbejder, de har brug for, i den lønklasse?
Hvorfor er det Banedanmark, der betaler, hvis tingene er så klart adskilt, som ministeren siger?
Thor Pedersen (V), 2005-10-05:
Jamen det, der er forkert i hr. Klaus Hækkerups sammenligning, er, at det, der fandt sted i Kirkeministeriet, var, at den pågældende medarbejder selv sagde sin stilling op.
Det var en klar opsigelse, men her er der ikke nogen opsigelse.
Der er tale om enighed om en fratræden.
Jeg vil bare sige, at i den juridiske verden er der altså en forskel på, om man siger op på de vilkår, der gælder, eller om det er aftalebaseret.
Her er det altså aftalt, at den pågældende fratræder sin stilling i Banedanmark og til gengæld får en stilling i departementet som rådgiver efter de hjemler, der gælder for overførte lønsummer.
Der er ikke anledning til at kritisere den aftalebaserede løsning, der her er tale om.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jeppe Kofod (S), 2005-10-05:
»Hvad er baggrunden for, at statsministeren bryder sit klokkeklare løfte fra januar måned ved at overføre 112 mio. kr. fra ulandsbistanden til katastrofebistandsrammen?«
Klaus Hækkerup (S), 2005-10-05:
Jeg synes ikke, svaret skaber nogen som helst form for klarhed.
Finansministeren siger, at der er enighed mellem den rådgivende bestyrelse og den pågældende direktør om, at han fratræder, men derefter siger finansministeren, at der er indgået en aftale med Transport- og Energiministeriet om at betale, så jeg vil godt spørge: Hvem er aftaleparterne? Så vil jeg også godt spørge: Det, at der ikke er et forbud, er jo ikke det samme, som at der er hjemmel til at yde en godtgørelse, og hvor er hjemlen til Banedanmark til at yde en godtgørelse?
Det er jo fremgået af pressen, at det er Banedanmark, der betaler den ene million kroner.
Så vil jeg slutte af med at spørge: Gælder der en tilsvarende ordning for de ca. 200 medarbejdere, der blev fyret i Banedanmark i samme omgang?
Kunne de have indgået en aftale, hvorefter hver af dem skulle have 1 mio. kr., og ville ingen have rynket panden over det i Finansministeriet?
Ole Sohn (SF), 2005-10-05:
Ministeren har så sandelig da mulighed for at give en redegørelse for, hvad det er for nogle principielle overvejelser, der ligger bag Udlændingestyrelsens afgørelser.
Det er netop derfor, jeg har frembragt sagen på det grundlag, jeg har gjort.
Ministeren må da kunne give et svar til Folketinget på, om det er udtryk for en fair integrationspolitik, at man i en familie, hvor Danmark altså har givet en ansøgers ægtefælle og fire børn opholdstilladelse, nu river moderen væk fra sin mand og fire børn, eller om det er et udtryk for en fejl.
Hvis det er det, så må man tage sagen op igen.
Men der må jo ligge nogle principielle overvejelser bag, at man kan komme i situationer, hvor Udlændingestyrelsen mener, det er udtryk for en fair integrationspolitik, at man skiller et ægtepar ad, hvor man siger ja til, at manden og fire børn har opholdstilladelse, mens moderen ikke får det.
Moderens familie og mandens familie bor i Danmark; alle på nær en bor i Danmark.
Det er jo principielt, det er jo ikke et spørgsmål om navnet.
Når jeg har nævnt navnet ikke i det her spørgsmål, men i det efterfølgende, så er det, fordi det er en offentligt kendt sag.
Men på det principielle plan må ministeren da have en holdning.
Ole Stavad (S), 2005-10-05:
Jeg forstår godt ministerens venden sig imod at foretage konkret sagsbehandling her i salen, derfor vil jeg bare til oplysning sige, at jeg ikke kender den pågældende konkrete sag, men at jeg synes, at der er nogle meget principielle spørgsmål i det her.
Derfor vil jeg godt spørge ministeren: Hvorfor mener ministeren – altså i ministerens opfattelse, hvis jeg må spørge på den måde – at Folketinget har vedtaget en lov, hvor familiens enhed er nævnt som en særlig begrundelse for at kunne give opholdstilladelse, hvis det er sådan, at ministeren har en fortolkning som den, hun tidligere har givet udtryk for rent principielt, der siger, at det kun er i helt særlige situationer, hvis det overhovedet kan forekomme, at det ville spille en rolle?
Det er det, jeg ikke forstår.
Jeg spørger: Hvorfor mener ministeren, at Folketinget har vedtaget den lov med den formulering, hvis det er sådan, at den fortolkning, som ministeren hidtil har givet i sin besvarelse, er den, som man administrerer efter i Udlændingestyrelsen og hos ministeren?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-10-05:
Helt principielt vil det spille ind, hvis familien ikke har mulighed for at bosætte sig i sit hjemland.
Så vil det spille en rolle.
Ole Sohn (SF), 2005-10-05:
Altså, ministeren må da kunne svare på, om det er udtryk for en fair holdning, at man i et afslag siger til en ansøger: Du får et afslag, fordi din far og dine to søskende er her.
Du får et afslag, fordi din mand og dine fire børn har fået opholdstilladelse.
Altså, et eller andet sted må der da være et menneskeligt hensyn.
Man splitter en familie ad.
Så var det da mere fair at sige: I skal ud, hele banden.
Man kan da ikke bare give en far og fire børn opholdstilladelse og så smide moderen ud.
Tænk i øvrigt på, at resultatet kan blive, at det offentlige får en hel del omkostninger i forbindelse med børnenes fremtid, men det er en helt anden sag.
Men rent menneskeligt må det da være mest fair enten at smide dem alle sammen ud eller sige, at familien da i det mindste skal være sammen.
Man kan da ikke skille fire børn fra deres mor og så sige, at det er en fair politik.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-10-05:
Der ligger også et valg, som en familie må foretage.
Det er det, der har ligget til grund.
Morten Østergaard (RV), 2005-10-05:
Selv om jeg ikke har samme erfaring som hr. Ole Sohn, så tror jeg, jeg føler mig på sikker grund, når jeg nu spørger konkret til udlændingelovens § 9, som jeg tror det med rimelighed kan tillades at diskutere, for er det ikke netop sådan, at der jo rent faktisk står udtrykkeligt i loven, at en af de ting, som netop kan give undtagelse fra tilknytningskravet, er hensynet til familiens enhed?
Kunne ministeren ikke gøre sig den ulejlighed at forklare os, hvilken type familieenhed man skal have, for at det hensyn vægter højere end tilknytningskravet, når det nu i det hypotetiske eksempel, vi her har hørt om, ikke gør sig gældende?
Det må man kunne forholde sig direkte til ifølge det, som står i § 9 i udlændingeloven, nemlig at når hensynet til familiens enhed taler imod, så skal tilknytningskravet lægges til side.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-10-05:
Jo, men en familie har ikke et retskrav på, at den absolut skal være i Danmark, at den skal kunne etablere sig som familie, hvis den har en stærkere tilknytning til et andet og begge ægtefællers hjemland.
Det har den ikke noget retskrav på.
Men det hensyn bliver også taget med i vurderingerne.
Så spørger hr. Morten Østergaard, hvor mange slægtled man går tilbage.
Hr. Morten Østergaard ved udmærket godt, at der ikke skal slægtled til, men at der skal et vist antal år til.
Det kan være mange år, men det kan faktisk blive færre år, hvis man har en meget stærk tilknytning til det danske arbejdsmarked.
Alle de ting indgår i den konkrete vurdering, og der bliver også kigget på den samlede familie.
Morten Østergaard (RV), 2005-10-05:
Jeg blev lidt forvirret over det med retskravet, for jeg læser § 9 i udlændingeloven sådan, at opholdstilladelse kun kan gives, når den herboende person ikke har haft dansk indfødsret i 28 år, hvis ganske særlige grunde, herunder hensynet til familiens enhed, taler derfor.
Ellers kan opholdstilladelsen kun gives, såfremt ægtefællernes eller samlevernes samlede tilknytning til Danmark er større end deres samlede tilknytning til et andet land.
Derfor må man vel sige, at det er fair nok på baggrund af den paragraf at sige, at folk rent faktisk har et retskrav på, at hensynet til familiens enhed, som står nævnt specifikt i § 9, netop taler imod tilknytningskravet.
Vi kan vel i det mindste få bekræftet, at hensynet til familiens enhed højt og tydeligt står i loven som vægtende højere end tilknytningskravet.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-10-05:
Det er en samlet vurdering, der bliver foretaget, og nej, tilknytningskravet kan ikke blot tilsidesættes.
Det er en samlet vurdering.
Thomas Adelskov (S), 2005-10-05:
Den her sag interesserer mig også lidt, for jeg synes faktisk, det er en ret ulykkelig sag.
Altså, når ministeren siger, at der er tale om en samlet vurdering, så vil jeg godt spørge ministeren, om det ikke sådan bare i ministerens principielle overvejelser, når man foretager en samlet vurdering, bør indgå, at de fire børn og ægtefællen har fået opholdstilladelse i Danmark, mens man udviser moderen.
Altså, i min optik må familiens samlede enhed jo også betyde, at børnene rent faktisk har krav på en hel familie, og at børnene har krav på både en mor og en far, som vi ellers hævder og vægter i al mulig anden lovgivning.
Så på det principielle niveau: Synes ministeren ikke, at det, at de fire børn har fået opholdstilladelse i Danmark, må vægte væsentligt i forhold til at kunne give moderen opholdstilladelse, når man ser på familiens samlede enhed?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-10-05:
Altså, man kan ikke omvendt bruge børn til at trække folk hertil.
Der bliver foretaget en samlet vurdering af ægtefællernes tilknytning til Danmark.
Det ligger til grund for den her sag som for de øvrige sager.
Hr. Thomas Adelskov henviser til den konkrete sag.
Jeg vil sådan set
opfordre Folketingets medlemmer til, at hvis de virkelig gerne vil have belyst denne her sag, virkelig gerne vil have oplyst på et sagligt niveau, hvad baggrunden for den her afgørelse egentlig er, så at spørge ad de kanaler, hvor jeg som minister har mulighed for at give de fulde oplysninger.
Man har altså mulighed for at stille et fortroligt spørgsmål, så jeg kan give et fortroligt svar.
Det gør vi, når det handler om personlige oplysninger.
Vi begynder ikke at drøfte personers helt private forhold her i Folketingssalen.
Det er ikke særlig hensigtsmæssigt, og det håber jeg også at de folketingsmedlemmer, der er til stede her, er enige i.
Hvis man ønsker at gå sagligt ind i den her sag og baggrunden for den, så er man meget velkommen til at stille mig et spørgsmål i en sammenhæng, hvor jeg kan svare på sagen i fortrolighed.