Ulrik Kragh (V), 2002-04-09:
Fra Venstres side vil vi gerne takke forsvarsministeren for den udmærkede besvarelse, der til fulde viser de problemer, der er til stede på Christiania.
Vores udgangspunkt i Venstre er det lovgivningsgrundlag, som vi vedkender os, at vi selv har været med til at stemme igennem.
Der er Christianialoven fra 1989, der er lokalplanen, og der er rammeaftalen.
I og med at den lovgivning ligger som udgangspunkt, kan vi jo så også konstatere, at loven ikke kun giver beboerne på Christiania rettigheder, men også stiller krav om, hvordan tingene skal være på Christiania. Vi må konstatere, at den tidligere regering har sløset voldsomt med håndhævelsen af det lovgivningsgrundlag, og for at anskueliggøre det vil jeg prøve at analysere problemerne i tre vinkler på Christiania.
Den første vinkel, jeg vil tage fat på, er lokalplanens vilkår.
På Christiania er der, som lokalplanen angiver, en række områder, hvor man kan have boliger, og så er der nogle områder, hvor man ikke kan have boliger.
De områder skulle i henhold til lokalplanen gøres klar til, at man normaliserede i forhold til lokalplanen.
Dette er ikke sket.
Endvidere er der i lokalplanen et delområde II, hvor der skal være fri adgang til de rekreative områder.
Denne frie adgang er heller ikke til stede.
Jeg har her et indlæg fra Christianshavneren, en avis, som udkommer på Christianshavn.
Det er martsudgaven, hvor en læserbrevsskribent siger: »Jeg har nu to gange været udsat for trusler på min joggingtur rundt om Stadsgraven.
Sidste gang blev jeg det, da jeg løb gennem et område, som beboerne, jeg tror det er på 5. redan, åbenbart opfatter som værende deres private have.
Jeg blev standset af dem og bedt om at løbe udenom.
Begrundelsen var, at der bor mennesker her.
Ja tak, det gør der også i min gade, men derfor har christianitterne selvfølgelig stadig lov til at færdes i den.
Jeg blev ved samme lejlighed truet med, at man ville pudse hunden på mig.
Min reaktion var, at dette ville føre til en politianmeldelse, hvorefter vedkommende sagde: Vi skal nok finde ud af, hvor du bor.«
Det er vilkårene for den offentlige adgang på Christiania.
Forsvarsministeren har taget de første initiativer, det er et vigtigt og godt skridt, men arbejdet skal fortsætte.
Den næste vinkel er politiets arbejdsvilkår.
Politiopgaverne på Christiania er en voldsom oplevelse for de medarbejdere ved politiet, som gør en god indsats for at bringe ulovlighederne til ophør.
Det er af sikkerhedsmæssige grunde, at politiet ser det nødvendigt, at de stiller med en meget stor styrke, hver gang politiarbejde skal udføres.
Det er uacceptabelt, det kan vi ikke acceptere, og derfor skal vi bifalde det, justitsministeren allerede har sat i gang, med en øget indsats.
Vi har problemer med færdsel i Prinsessegade, hvor man har taxahyrevogne i begge sider.
Det er heller ikke acceptabelt, samtidig med de eksempler, der blev givet med manglende parkeringsmuligheder for de biler, der hører til Christiania.
Hvad er Christianias svar så?
Jo, man holder vagt mod politiet, således at man sikrer, at der bliver varskoet, hvis det er sådan, at der kommer nogen.
Christianitterne truer deres naboer, og de undlader at etablere de nødvendige parkeringspladser.
De holdninger og det anarki, som ligger bag Christianiahandlingerne, giver anledning til, at vi må sige, at nu er det nok.
Christiania må indse, at det er tid til at gribe i egen barm, i stedet for, som det har været tilfældet
i 30 år, at gribe i det øvrige samfunds barm.
Derfor skal det entydige signal herfra være, at Christiania diskvalificerer sig selv fra de særlige ordninger, som er gældende for Christiania, hvis ikke de retter ind efter de krav, som stilles af planmyndigheder og politiet for at bringe tingene til lovlighed.
Derfor er vi i Venstre tilfredse med forslaget til vedtagelse, som vi fremsætter sammen med Det Konservative Folkeparti og Dansk Folkeparti.
Vi glæder os over regeringens beslutsomhed med hensyn til at gøre tingene lovlige
, og vi opfordrer regeringen til at benytte de beføjelser, som Christianialoven giver. Endelig finder vi vedtagelsens sidste opfordring om muligheden for revision af Christianialovens ordninger væsentlig og rigtig, således at tingene rettes op, hvis ikke Christiania gør noget ved tingene.
De skal vide, at vi mener det alvorligt.