runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 2006-01-19:
Jeg synes generelt, at det er noget rod med den måde, man håndterer hjemmeværnet på, også i forsvarsforliget.
Der er nogle gode intentioner om totalforsvar, om, at man ændrer hele måden at tænke forsvar på i forlængelse af det nye trusselsbillede.
Det er sådan set noget, vi er helt enige i.
Man er også godt klar over, at der ikke længere er en militær trussel imod Danmark som nation, som der var tidligere, og at sikkerhedspolitik og forsvarspolitik skal tænkes helt anderledes bredt.
Derfor begrebet totalforsvar.
I den sammenhæng kommer hjemmeværnet lidt skævt ind, for hjemmeværnet er jo et barn af den kolde krig.
Det var jo efter anden verdenskrig, at man startede opbygningen af det, og det er bygget op som en del af et frivilligt forsvar i forhold til en militær besættelse af Danmark.
Det er den tænkning, hjemmeværnet er bygget op omkring, og det er jo det trusselsbillede, som ikke er der længere.
Derfor kunne man jo godt efter min mening bruge de positive erfaringer, som også er i hjemmeværnet i forbindelse med civile opgaver, men så burde man tage konsekvensen af det og sige, at der ikke længere skal være tale om et bevæbnet frivilligt korps; der skal være tale om en udvidelse af beredskabskorpset eller en udvidelse af det civile beredskab, hvor man så siger, at de folk ikke skal have våben, fordi det ikke længere er en del af forsvaret i traditionel forstand, men en del af et beredskabsforsvar, som jo ligger som begreb for den nye måde at tænke forsvarspolitik på.
Men det har man ikke gjort.
Jeg kan ikke sige noget om årsagerne, men der er jo en meget stor veneration, ved jeg, mange steder for hjemmeværnet, og derfor har det måske været svært at tage fat på det – men det kommer man til.
Når det er noget roderi, så bliver det jo yderligere et problem med den sag, vi så her for nylig, hvor de går ind i politiopgaver: Der er sket en forbrydelse et sted, og så står der en bevæbnet hjemmeværnsmand og agerer politimand.
Jeg ved godt, at man siger, at det bare er et enkelt tilfælde, men man kan vel ikke udelukke, at tilsvarende tilfælde kommer op igen.
Og det skyldes jo denne her sammenblanding, der er.
Det er de simpelt hen utrygge ved.
Man er overbevist om, at hvis de løber rundt med geværer, vil det kunne gøre mere skade end gavn.
Derfor er man altså nødt til på et eller andet tidspunkt at få en anden diskussion om hjemmeværnets rolle.
Jeg synes, de gør mange udmærkede ting i forbindelse med civile opgaver, at hjælpe til med f.eks. trafikregulering, og hvis der sker katastrofer, kan de gå ind der, afgjort.
Men det er bare ikke opgaver, hvor de har brug for våben; det kan jeg ikke se.
Derfor er man nødt til at tænke hjemmeværn i sammenhæng med det civile beredskab frem for at tænke det i sammenhæng med det militære forsvar.
Og det er hele fejlen ved den her konstruktion.
Morten Helveg Petersen (RV), 2006-01-19:
Jamen vi finder det vigtigt, at det er Rigspolitichefen, der har det afgørende ord her, altså om Rigspolitichefen ønsker den form for assistance.
Og hvis Rigspolitichefen måtte ønske det – det kan være i tilfælde af bevogtning, og der kan være noget trafikregulering, eller hvad ved jeg, der kan være alle hånde typer opgaver – er det Rigspolitichefen, der har og skal have det afgørende ord.
Det er klart, at det er et princip, som vi virkelig vogter over og agter at være meget opmærksomme på, for selvfølgelig må det være udgangspunktet for det hele.
Frank Aaen (EL), 2006-01-19:
Det principielle er jeg ikke enig i, altså at man skal have frivillige bevæbnede styrker, der render rundt med våben.
Jeg kan ikke se nogen som helst form for begrundelse for det.
Med hensyn til det med det politimæssige vil jeg gerne høre, om Det Radikale Venstre på baggrund af det, der nu er kommet frem, på en eller anden måde vil sikre sig, at der ikke sker et skred, sådan at et nogle gange hårdt presset politi begynder at overlade flere og flere opgaver til et hjemmeværn, der ikke er uddannet og heller ikke er bemyndiget til at udføre de opgaver, som politiet har.
Vil Det Radikale Venstre sikre sig, at der ikke sker et skred her, sådan at politi er politi, og at hjemmeværn – heldigvis – er noget helt andet?
Morten Helveg Petersen (RV), 2006-01-19:
Men pointen her er vel, at efter anmodning fra politiet kan hjemmeværnet indgå i løsning af opgaver.
Med hensyn til den første del af spørgsmålet vil jeg sige, at det er min opfattelse og mit indtryk, at i eksempelvis bevogtningsopgaver kan der være behov for at have den type kompetencer, om man vil, og der indgår det så i lovforslaget, at man i øvrigt skærper kravene til uddannelse, skærper kravene til dokumentation og den slags, og det er jo fornuftige skridt i den rigtige retning.
Frank Aaen (EL), 2006-01-19:
Bare to spørgsmål.
Jeg er godt klar over, at det ikke er, fordi hjertet banker varmt hos De Radikale for det her, men alligevel: Hvad er begrundelsen for, at vi skal have en bevæbnet frivillig styrke, og mener Det Radikale Venstre, at det er i orden, at hjemmeværnet begynder at lave politimæssige opgaver?
Søren Gade (V), 2006-01-19:
Det er således, at i aftalen om forsvaret af 10. juni 2004 bliver hjemmeværnets støttefunktioner inkorporeret i – hvad skal vi sige? – det traditionelle forsvar.
Det betyder, at den bevilling på 700 mio. kr. gradvis er faldende til 430 mio. kr., idet der nu er et fællesskab mellem forsvaret og hjemmeværnet.
Med hensyn til den bevæbnede del er hjemmeværnet jo en militær organisation.
Ifølge lov om forsvarets formål skal hjemmeværnet ligesom resten af forsvaret også i dagligdagen kunne yde støtte.
Så spørger hr. Frank Aaen om et helt konkret eksempel.
Der må jeg sige, at det er sådan, at hjemmeværnet i en situation ville kunne støtte politiet, f.eks. hvis man nu kunne forestille sig en større terroraktion, hvor de 10.500 betjente, vi har i Danmark, kom under hårdt pres.
I den konkrete situation kunne man bede hjemmeværnet om f.eks. at bevogte et givent objekt eller et givent område, og hvis det sker, ja, så skal de hjemmeværnsfolk, som bliver bedt om at deltage i den bevogtning, jo også være uddannede til at bruge deres våben.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2006-01-19:
Jeg har stor respekt for fru Line Barfods medfølelse i den her sag.
Jeg vil bare sige, at når man tager én familie og sætter det her billede op med 3.000 kr. om måneden som rådighedsbeløb, så må vi altså også forlange, at man uddyber det lidt nærmere.
For hvis du tager en gennemsnitlig familie med to børn, hvor begge forældre er på kontanthjælp, så har man altså et rådighedsbeløb på omkring 11.000 kr., oven i købet når man har betalt vand, varme, el, ATP, a-kasse osv., altså de faste omkostninger.
Men der kan være nogle andre omkostninger, som jeg ikke har hørt om, og derfor vil jeg godt stille mig lidt tvivlende over for, at det eksempel er det rigtige i hvert fald som gennemsnit for den gruppe, som fru Line Barfod nævner.
Så vil jeg også godt sige noget andet, med hensyn til at det skal kunne betale sig at arbejde.
Et eller andet sted synes jeg faktisk, det er rimeligt for kassedamen i Netto, at der er forskel på at gå derhjemme og så passe sit arbejde dag efter dag.
Jeg mener faktisk, der skal være incitamenter til, at det kan betale sig at arbejde, og det står vi helt fast på.
Joan Erlandsen (V), 2006-01-19:
Vi er nu engang fuldgyldigt medlem af EU, og at lave en national handleplan for det her kan vi ikke gøre.
Men det er helt klart, at vi er meget betænkelige ved den tilsætning og sammenblanding af medicin og fødevarer.
Det må vi fastholde, og det vil vi stadig væk kæmpe imod, når vi kommer til EU-afstemningerne om det.
Karen Hækkerup (S), 2006-01-19:
Jeg kunne tænke mig at spørge lidt ind til forældreansvaret, som De Konservative ikke vil udvande.
De Konservative siger, man måske endda gerne vil straffe forældrene, hvis børnene ikke opfører sig ordentligt.
Nu tror jeg sådan set ikke selv, at det vil være en model, der vil virke særlig godt ude i familierne.
Jeg tror ikke så meget på straf, som jeg tror på støtte og omsorg, men det er selvfølgelig også derfor, jeg ikke er konservativ.
Hvad angår den økonomidebat, som ordføreren forsøger at rejse igen, synes jeg egentlig, det er helt utroligt, at vi skal blive ved med at tage præcis de samme debatter, men jeg vil bare foreslå, vi måske får lagt tallene på bordet, får lavet nogle udvalgsspørgsmål, for de her tal er jo ikke nogle, man kan rende fra.
Man kan jo ikke komme med statistikker og sige: Jamen der er faktisk mange flere penge, og vi har slet ikke skåret ned.
Er ordføreren ikke klar over, at man ude i kommunerne i de sidste mange år har forsøgt at kompensere for, at man ikke har måttet bruge så mange penge på børneområdet, ved at fjerne alle mulige andre ting?
Det kan så være, at ordføreren mener, at de var overflødige, men der er ikke længere ting at fjerne ude i kommunerne, og derfor er det direkte på børneområdet, at nedskæringerne finder sted.
Inger Støjberg (V), 2006-01-19:
Der skal ingen tvivl herske om, at børns og unges kost er utrolig vigtig.
Derfor er det også et emne, som vi i Venstre sætter højt på dagsordenen.
Alt for mange børn er overvægtige, fordi de spiser forkert eller for meget og rører sig for lidt.
Derfor er børns kost kombineret med motion en yderst vigtig sag.
Det er også et problem, at ikke alle børn spiser frokost, og nogle endda ikke engang morgenmad, idet det rent faktisk svækker koncentrationen og dermed indlæringen.
Men løsningen er altså ikke gratis økologisk mad på alle skoler og daginstitutioner, måske endda tværtimod, for forældrenes engagement er altafgørende.
Hvad hjælper det, at børn får sund og nærende mad i skolen eller i daginstitutionen, hvis den kost ikke er sat på dagsordenen derhjemme?
Jeg tror i øvrigt også, at mange forældre vil betakke sig for at få frataget det ansvar.
I Venstre vil vi meget gerne, at der bliver oprettet flere madtilbud på skoler og daginstitutioner, og det er også derfor, vi er særdeles glade for, at det nu er blevet gjort nemmere at oprette dem på daginstitutionerne, men det skal altså være frivilligt, om forældrene vil have deres barn tilmeldt, og det skal selvfølgelig også betales af forældrene selv.
Der findes altså ikke noget i den her verden, der er gratis.
Der er ikke noget, der hedder gratis frokost.
Der er altså nogle, der skal betale det.
Det er altså den virkelighed, som selv Enhedslisten, måske trods modvilje, bliver nødt til at acceptere.
Venstre støtter ikke det her beslutningsforslag.
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2006-01-19:
1,75 mia. kr. er også mange penge.
Ministeren nævner 3,5 mia. kr. som prisen for at indføre gratis skolemad.
Vi har altså også regnet på det i SF, og vi kommer faktisk frem til omkring det halve.
Det er ud fra erfaringer med økologisk mad i københavnske daginstitutioner sammenholdt med, at når man ser på, hvor mange børn der er i skolen, så skal man ikke regne med 100 pct. hver dag.
Det er beklageligt, men virkeligheden er sådan, at det ikke er alle, der kommer hver dag.
Hvis vi sammenstiller de to ting, så kommer vi til cirka det halve.
Jeg må bare henholde mig til de beregninger, jeg har kendskab til, og der beløber det sig altså til 3,5 mia. kr., men vi kan da udmærket få det belyst i udvalget, og i den forbindelse har Socialistisk Folkeparti jo så mulighed for at fremlægge sine beregninger, som vi så kan vurdere.
Men uanset om det er, jeg havde nær sagt det hele eller det halve, så er det for mange penge at bruge på det.
Karen Hækkerup (S), 2006-01-19:
Er det ikke rigtigt, at hvis det er private aktører, som skal tilbyde de her madordninger, så skal de jo have en profit, for ellers er der ikke noget marked for dem, og hvis der skal være en profit, hvordan bliver der så plads til både den her billige kost og til, at der bliver lavet fripladsordninger?
Det har jeg svært ved at se hænger sammen på nogen som helst måde.
En sidste ting, jeg lige vil sige, er, at ministeren sagde, man kan overveje incitamenter.
Altså, et rigtig godt incitament er jo at lave en pulje, som skoler eller institutioner kan søge, og i Socialdemokraternes finanslovforslag havde vi afsat 50 mio. kr. netop til at få etableret madordninger.
Det fremsætter vi gerne igen næste år, og så kan ministeren jo til den tid trykke på den grønne knap.
Men på et tidspunkt havde man i hvert fald den opfattelse i Socialdemokratiet, at man helt på linje med Enhedslisten ville etablere det, man kaldte gratis madordninger i skoler og daginstitutioner.
Der er ikke noget, der er gratis.
Det koster penge.
Det er skatteyderne, der skal betale, og det koster 3,5 mia. kr. om året.
Men det var det, man ville, så man kunne i hvert fald på det tidspunkt ikke nøjes med de 50 mio. kr.
Det var faktisk 3,5 mia. kr., man ville have der skulle bruges, og det har vi altså ikke råd til.
Jeg vil godt spørge ministeren, hvad ministeren gør for at muliggøre eller sikre, at der bliver fripladsordninger i de frivillige ordninger, som ministeren selv er med til at sætte i værk rundtomkring i landet, for jeg mener faktisk, det er vigtigt, at der er fripladsordninger, hvis man skal bryde den sociale arv.
og har også ved andre lejligheder haft mulighed for at tilkendegive, at jeg synes, vi meget tæt skal følge, i det omfang der udvikles, og de gør der jo, madordninger i børnehaver, skoler osv., om det giver anledning til nogle problemer med, at der er nogle, der ikke har råd til det.
Nu mener jeg som udgangspunkt, at de ordninger kan etableres temmelig billigt, altså så billigt, at det stort set er sammenligneligt med, hvad det koster at købe maden ind og smøre madpakken selv.
Så jeg er sikker på, at de allerfleste udmærket vil være i stand til at betale det, som en fornuftig prissat madordning koster.
Der er jo også det forhold, at en kommune, når det gælder daginstitutioner i hvert fald, skal fastsætte et maksimumbeløb for, hvad det må koste, hvis man tillader sådan nogle madordninger i daginstitutionerne i den pågældende kommune.
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2006-01-19:
Jeg vil godt takke Enhedslisten for at have fremsat det her forslag; det synes jeg er meget passende.
Jeg vil faktisk også takke ministeren for at have lagt an til en rigtig god holdning på det her felt, og jeg fornemmer, at det er noget, vi kan arbejde med.
I SF er vi hårdt imod at tilsætte kolesteroldæmpende medicin til fødevarer.
Lad os nu sige det, som det er, i stedet for at give det et teknisk ord: Det er kolesteroldæmpende medicin til fødevarer, og det gider vi ikke være med til.
Det er simpelt hen en uting.
Når man skal have medicin, så lad en læge ordinere det.
Det skal ind i nogle rammer, så det kan doseres ordentligt, det skal ikke spredes ud gennem fødevarer; det forvirrer.
Motion og sund kost er et af midlerne, når man naturligvis skal bekæmpe et for højt kolesteroltal.
Det skal ikke klares på den her måde, som går hen og skaber ubalancer.
Når vi så kigger på det her, og det er jo en EUting, vil jeg sige, at vores forhold til EU er sådan, at vi også skal være politikskabende dernede.
Når der kommer nogle direktiver dernedefra, når der kommer nogle forslag dernedefra, skal vi ikke bare tage dem til os og sige: O.k., det blev sådan.
Nogle gange skal man sætte hælene i og slås, for det er den måde, demokratiet virker på, det er måden at skabe politik på.
Det her er oplagt et område, hvor man skal sætte hælene i og sige, at her skal vi kæmpe rigtig meget for at få en anden holdning.
Vi skal virkelig kæmpe der for at bryde grænserne lidt, vi skal slås hårdt for det.
Det er måden at få sin politik igennem på, det er måden at få ændret nogle ting på, og det har vi pligt til at gøre i den her situation.
Lad os få nogle andre procedurer ind på sådan et område her.
Jeg kan ikke med min bedste vilje se sådan et produkt her som en teknisk handelshindring.
Det er ikke det, der er definitionen på tekniske handelshindringer.
Det er sådan en måde at smyge sig uden om nogle ting på.
Så jeg er helt med på den linje, der sådan er tegnet her: Lad os gøre noget rigtig aktivt.
Jeg fornemmer, at ministeren er kommet rigtig godt på vej, og i den videre behandling her skal vi have ham måske lidt længere på vej.
Per Clausen (EL), 2006-01-19:
Nu er der jo ikke nogen tvivl om, at hvis samfundet stiller noget til rådighed for folk, så betales det af de skatteindtægter, som samfundet, staten og kommunerne, har.
Det tror jeg nok at vi alle sammen er enige om.
Det er også derfor, at Enhedslisten, når vi laver finanslovforslag, er meget omhyggelig med at skitsere, hvordan vi skaffer pengene.
Vi skaffer dem ikke altid de steder, hvor fru Inger Støjberg synes man skal skaffe dem, men vi skaffer dem.
Det, jeg godt vil spørge fru Inger Støjberg om, er, om det ikke er rigtigt, at det faktisk godt kunne have en god effekt, både sundhedsmæssigt og pædagogisk, at man på skoler havde en fælles madordning, som alle elever deltog i, selvfølgelig under den forudsætning, at den madordning tilrettelægges med inddragelse af så vel forældre som børn, sådan at man kan sige, at den, både hvad angår det, man spiser, og på andre måder, er organiseret i overensstemmelse med de ønsker, de har.
Det var bare, fordi fru Inger Støjberg havde sådan en særlig pointe med, at det var vigtigt, at man kunne melde sig ud.
Det er også o.k., man kan melde sig ud, ligesom man kan slippe for kristendomstimerne, det er jeg sådan set helt med på, men grundlæggende er det vel en meget god idé, at alle er med.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2006-01-19:
Nu er det jo meget sjældent, at vi er i en situation, hvor vi bliver pålagt nogle ting, som vi måske reelt ikke er interesserede i.
Det skal retfærdigvis siges, at spørgsmålet om rugbrød jo er en afgørelse, der nu ligger i Kommissionen.
Vi afventer den afgørelse, så derfor skal vi vel ikke drage for hastige konklusioner, så længe den sag endnu ikke er afgjort.
Men jeg mangler et svar fra hr. Per Clausen på, hvad alternativet reelt er til, at vi har et grænseoverskridende samarbejde på så vigtigt et område som fødevaresikkerhed.
Per Clausen (EL), 2006-01-19:
Forretningsgangen i EU er mig bekendt.
Undertiden går det langsommere, end selv jeg havde forventet, og det er tilfældet i denne sag.
Men det, der står tilbage, og som hr. Per Ørum Jørgensen jo ikke svarer på, er: Hvad ville i grunden være problemet ved, at Danmark havde mulighed for at forbyde den her tilsætning til rugbrød; hvad ville problemet være?
Jeg er med på, at et stort flertal her i Folketinget har været med til at indgå aftaler, der gør, at EU-reglerne nu er, som de er, men ville der være nogen problemer i, at de regler blev lavet om, sådan at vi i Danmark fik mulighed for at forbyde de her ting?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2006-01-19:
Vi er da enige om, at det absolut ikke er positivt, at man skaber tvivl om produkterne på den her måde, som det sker.
Nu er der selvfølgelig med mærkning en vis chance for, at forbrugerne kan gennemskue, hvad det drejer sig om, men vi så selvfølgelig helst, at det ikke var på hylderne i butikkerne i Danmark.
Vi mener selvfølgelig også, at man fortsat skal arbejde for at gøre sin indflydelse gældende.
Jeg tror egentlig, at når alt kommer til alt, er hr. Per Clausen også klar over, hvordan forretningsgangen er i EU, og jeg mener faktisk, at man fra regeringens side har gjort de ting, man kunne forvente af regeringen.
Nu er det jo sjældent, at Enhedslisten forpasser en mulighed for at kritisere regeringen voldsomt.
Når det så er sagt, kan jeg kun fra konservativ side sige, at vi er meget, meget skeptiske over for og imod, at man beriger fødevarer på den her måde.
Vi mener faktisk, at vi gerne vil anerkende den indsats, som man fra regeringens side har gjort.
Det er jo sådan med EU, at man somme tider må tage det sure med det søde, men jeg kunne godt tænke mig at høre hr. Per Clausen om, hvad han mener alternativet var.
Hvis der på det her område overhovedet ikke var nogen form for regulering, som også bevæger sig over grænserne, er jeg bange for, at alternativet, de billeder, jeg ser, absolut ikke er særlig kønne.
Martin Henriksen (DF), 2006-01-19:
Jeg skal gøre det ganske kort.
Som hr. Per Clausen også har redegjort for, er det jo interessant, at man – nu har alle ordførere selvfølgelig ikke været på talerstolen endnu – i hvert fald kan konstatere, at regeringen støtter forslaget, men ikke må stemme for det, og at Socialdemokraterne støtter forslaget, men ikke må stemme for det.
Jeg ved ikke, om vi ikke må stemme for det, men hvis det kommer til afstemning, så stemmer vi i hvert fald for det.
Vi synes selvfølgelig, det er en glidebane, at man begynder at blande medicin og fødevarer sammen, og det er også trist, at Folketinget ikke har en handlemulighed her for at beskytte danske forbrugere og effektivt gå imod det her.
Ministeren og regeringen kan selvfølgelig gå ned til EU-Kommissionen og bede dem pænt om at lade være med at godkende det her, men det er jo ikke sikkert, de vil lytte.
Så vi foretrækker, at et flertal i Folketinget gør det, som de ikke må for EU, nemlig støtter Enhedslistens forslag.
Karen Hækkerup (S), 2006-01-19:
Jeg vil meget gerne bekræfte, at man, som hr. Per Clausen formulerede det, i sager som disse her, hvor f.eks. rugbrød er et levnedsmiddel, man spiser meget i Danmark, men som man måske ikke spiser så meget i andre lande, godt kunne gå ind og se på, om det i virkeligheden er rimeligt, eller om man i EU kunne arbejde for at få ændret reglerne, for det nytter jo ikke noget, at vi hver eneste gang bare sender aben ned til EU.
Hvis der er noget i vejen med EU-systemet, så må vi også få det ændret der.
Jeg synes, tænkepausen kunne være glimrende til at finde ud af, om der er nogle ting i EUsystemet, som det virker i dag, vi ønsker at få ændret.
Der var noget her, jeg i hvert fald godt kunne bakke op om.
Per Clausen (EL), 2006-01-19:
Jeg skal bare have en bekræftelse på, at jeg har forstået fru Karen Hækkerup rigtigt.
Socialdemokraterne er indstillet på at overveje, at Danmark skal forsøge at få rejst en debat i EU om de muligheder, der i dag er for at gå foran, når det handler om fødevaresikkerhed og fødevaresundhed.
Der mener Socialdemokraterne, at det var en idé at bruge tænkepausen til at få rejst en diskussion i EU med henblik på at få reglerne lavet om, så man fik bedre mulighed for at gå foran som en enkeltnation.
Det vil jeg bare gerne have bekræftet, for vi skal jo også bruge den her debat til andet end at bekræfte hinanden i, at fytosteroler er en skidt ting.
Karen Hækkerup (S), 2006-01-19:
Vi er altså enige i, at vi ikke ønsker fytosteroler i vores brød.
Vi er sådan set også enige med Enhedslisten i, at tænkepausen inden for EUområdet bør give anledning til, at nogle af de her sager, som vi jo har haft nogle af, kan gøre, at man kan tænke sig om.
Det er jo godt med en tænkepause, at man kan bruge tiden til at tænke sig om, og jeg vil sådan set meget gerne bakke op om Enhedslistens tanker om, at lige præcis på det her område kunne man tænke sig rigtig godt om for måske også at få ændret reglerne fremadrettet.
Nu er sagen jo ikke tabt endnu, og for at det danske Folketing kan lægge et så stort pres som muligt på ministeren, som jo har mulighed for at påvirke den her proces og forhindre, at Kommissionen ender med at tiltræde, at fytosteroler kan tilsættes, synes jeg, at vi må spørge ministeren, hvad han vil gøre aktivt for at forhindre det – og ikke, som ministeren siger, at han ikke håber, at det bliver tilladt.
Det er nemlig ikke nok at håbe, når man kan tage arbejdshandskerne på og prøve at påvirke udfaldet, for sagen er jo sådan set ikke tabt endnu, selv om vi alle sammen er enige.
Per Clausen (EL), 2006-01-19:
Jeg er da meget enig i, at så langt er formyndersamfundet ikke kommet endnu, så vi bliver pålagt at spise et bestemt mærke rugbrød.
Det er jo godt, også af hensyn til smagen.
Men tilbage står bare det, som jeg gerne vil have et svar på: Er man i Venstre slet ikke i tvivl om, at de regler, man har for godkendelse af det her, er skadelige for både danskernes sundhed og EU's omdømme i den danske befolkning?
Hvis nu begge dele er rigtige, var det så ikke en idé at bruge tænkepausen – den meget omtalte tænkepause, som må være en virkelig tænkepause, for der bliver jo ikke sagt meget i tænkepausen – til også at overveje, om de her regler måske burde laves om, sådan at man havde større mulighed for med udgangspunkt i de også forskellige kostvaner, der er i forskellige lande, at vedtage nationale regler?