runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Sohn (SF), 2001-04-19:
Nu tilkommer det jo ikke mig at redegøre for, hvilke overvejelser regeringen har, når de sætter forhandlinger i gang med andre partier.
Men jeg tror faktisk, det hænger lidt sammen med, at når man har en idé om at skabe nogle forbedringer på arbejdsmiljøområdet, orienterer man sig rundt i verden, i den politiske verden, og så lytter man til, hvad partierne har af forslag.
SF har i årevis krævet arbejdsmiljøcertificering.
Vi har jo haft nogle konkrete ideer til det.
Men det er da lidt vanskeligt for regeringen at gå til Venstre, for Venstres ordfører er jo ikke kommet med nogen forslag i dag.
Jeg spurgte, jeg fik ingen svar.
Hun siger bare, at de ikke kan støtte det her forslag, men hvad vil man så gøre?
Konkrete forslag efterlyses, og det vil vi gøre fra nu af.
Ja, jeg ved ikke, hvor lang tid vi vil gøre det.
Det er måske nyttesløst, men vi har brugt hele dagen i dag på det, og jeg tror desværre ikke, vi får et svar nu.
Men en forudsætning for, at en regering kan tage kontakt til andre partier, er, at de andre partier har noget at byde på og vil noget.
Venstre vil ingenting.
Venstre er jo ikke kommet med ét eneste forslag.
Kom med et alternativ, hvad vil Venstre i stedet for?
Eva Kjer Hansen (V), 2001-04-19:
Jeg kan fuldt ud tilslutte mig hr. Lars Løkke Rasmussens bemærkninger tidligere i dag om, at Venstre meget gerne vil støtte alle gode initiativer for at forbedre arbejdsmiljøet og arbejdsglæden rundtomkring.
Det her er efter vores opfattelse et dårligt initiativ.
Vi tvivler på, at det her kan skabe nogen væsentlige forbedringer.
Hvad er det overhovedet for nogen virksomheder, det her henvender sig til?
Er det dér, hvor der er
de største problemer, eller er det måske i virkeligheden dér, hvor man rimelig let kan leve op til kravene og dermed har chance for at få nogen af pengene retur?
Hvad er egentlig forventningerne til resultaterne af det her lovforslag?
Hvad er det konkret, tør man skitsere, hvad det her betyder af reelle forbedringer rundtomkring?
Jeg kan se i bemærkningerne til lovforslaget, at man jo kun forventer, at mellem 5 og 10 pct. af virksomheder med under 10 ansatte, 25 pct. af virksomheder med 10 eller flere ansatte vil kunne søge og opnå at få det her certifikat.
Det er jo egentlig en uhyre lille del.
Og den kæmpe administration, det administrative bøvl, som selv hr. Ole Sohn indrømmer er indbygget i det her lovforslag, er det i virkeligheden ikke alt for omfattende, alt for krævende i forhold til, hvilke resultater det kan give?
Det, vi kunne ønske os, var jo, at der også var en helt anderledes tone fra regeringspartierne i forhold til at ønske at forhandle med os om, hvad det så reelt er, der skal til på det her område.
Og hvis den socialdemokratiske ordførers bemærkninger bl.a. skulle forstås på den måde, ja, så vil det da være noget, vi gerne vil tage positivt imod.
Bjarne Laustsen (S), 2001-04-19:
Selv om det er arbejdsmiljø, vi behandler, var fru Eva Kjer Hansen også inde på efterlønsbeviset som sammenligning og sagde, at det ikke er til gavn for nogen og bare koster en masse penge.
Et arbejdsmiljøcertifikat er et stykke guldrandet papir.
Hvis man får det, har man dokumentation for, at forholdene er i orden, og man kan få pengene tilbage.
Kan fru Eva Kjer Hansen nævne én eneste, som er utilfreds med det efterlønsbevis, som er blevet udstedt siden vedtagelsen den 1. januar 1999?
Carsten Hansen (S), 2001-04-19:
Det er jo lidt skægt at iagttage - og jeg må tilslutte mig hr. Ole Sohns bemærkninger - at for ganske få timer siden stod hr. Lars Løkke Rasmussen fra Venstre, Venstres næstformand, og sovsede arbejdsmiljøet ind i fede ord og dejlige ting.
Det kunne næsten ikke blive godt nok, og man havde fremsat forslag, men der var ikke noget, man sådan ville leve op til.
Nu kommer vi til et konkret forslag, hvor virksomhederne kan få penge tilbage, i forhold til et arbejdsmiljø.
Hvad vil
Man vil ikke være med til noget som helst.
Det eneste beslutningsforslag, vi kender, hvor man virkelig vil tage hånd om det her arbejdsmiljø, er forringelse på forringelse på forringelse.
Jeg stod her og fremdrog tre konkrete beslutningsforslag med forringelser for social- og sundhedshjælpere og alle mulige andre.
Men her, når det er konkret, vil man ikke være med.
Hansen
: Hvor mange gange har den tidligere borgerlige regering, hvis den nogen sinde gjort det, fremsat lovforslag, der efterfølgende skulle notificeres i EU, ligesom der står her?
Det må fru Eva Kjer Hansen vide med sin baggrund i Europa-Parlamentet.
Ole Sohn (SF), 2001-04-19:
Det er jo en højst ejendommelig situation, vi er i.
Nu har vi i formiddags brugt adskillige timer, hvor Venstres ordfører, hr. Lars Løkke Rasmussen, gang på gang sagde, at Venstre gerne ville lave noget for arbejdsmiljøet.
overhovedet ikke at få ham til at forholde sig til de konkrete lovforslag.
Han sagde: Vi støtter det, vi støtter alle gode initiativer.
Men han ville ikke forholde sig til virkeligheden.
Og nu kommer Venstres anden ordfører, fru Eva Kjer Hansen, og siger: Her er der et konkret forslag om arbejdsmiljøforbedringer, det er vi imod.
Jeg medgiver da gerne, at det kan være en smule kompliceret, og det kan også være en smule bureaukratisk, men Venstres ordfører kom ikke med ét eneste eksempel på, hvad Venstre vil gøre for at forbedre det, eller et alternativt forslag, man sagde bare nej. Man havde virkelig chancen for at komme med noget for arbejdsmiljøet, men - og det er egentlig interessant - når det er uforpligtende snak, vil man gøre alverdens ting, men når man skal handle og komme med konkrete anvisninger, er man tavs som graven.
Bjarne Laustsen (S), 2001-04-19:
Man kan have stor forståelse for, at fru Eva Kjer Hansen er i knibe og så får lidt hjælp af hr. Knud Erik Kirkegaard, men det er jo ikke særlig godt, når eksemplet ikke er godt.
Vi har jo, når vi taler om efterlønsbevis, nogle helt klare regler.
Der er ingen, der bliver snydt.
Alle de forudsætninger, der ligger deri, er kendte, og derfor er der også i det efterlønsbevis nogle helt klare forudsætninger, der skal opfyldes, og i det, vi har set, har de ikke været opfyldt.
Så derfor var det et meget, meget dårligt eksempel.
Kom med et godt eksempel!
Carsten Hansen (S), 2001-04-19:
Til hr. Knud Erik Kirkegaard: 65.000 ulykker om året er for meget.
Det tror jeg vi er enige om.
Det vil jeg i hvert fald ikke anfægte.
Men spørgsmålet er: Hvad er det så, vi agter at gøre?
Det tror jeg også er væsentligt for vælgerne at vide.
I øvrigt er det sådan, at i hvert fald 61 pct. af de medlemmer, der er i LO, vægter et godt arbejdsmiljø højt.
Og lad mig så spørge om en ekstra ting, når nu jeg har fået ordet igen.
Et dårligt arbejdsmiljø koster samfundet et sted mellem 20 og 25 mia. kr.
Det er svært at gøre det op nøjagtigt, men sandheden ligger vel omkring 22 mia. eller et eller andet sted.
Nu indfører vi brugerbetaling på 430 mio. kr., hvoraf en stor del, jeg håber det hele, går tilbage, hvis ellers virksomhederne lever op til de her krav.
Ganske,
ganske få procent opkræver vi igen.
De borgerlige partier og herunder Det Konservative Folkeparti går jo normalt ind for brugerbetaling.
Hvorfor ikke en lille smule brugerbetaling her?
Vi ved, at alle de frivillige incitamenter, som også den borgerlige regering prøvede, jo ikke har hjulpet.
Og alt det, vi har forsøgt at gøre i vores regeringstid, har ikke været nok.
Det har skubbet på, men det har ikke været nok.
Men vi mangler et svar: Hvilken vej vil De Konservative?
Bjarne Laustsen (S), 2001-04-19:
Det var jo interessant at høre hr. Knud Erik Kirkegaard sige, at en certificeringsordning kunne være en ganske god ting.
Kunne det være muligt i dag at få løftet sløret lidt for, hvordan en sådan certificeringsordning kunne hænge sammen?
For min opfattelse er, at det er lettest at få den notificeret, som det så smukt hedder, når den netop hænger sammen med den generelle arbejdsmiljøafgift.
Fra Venstre hører vi ingenting om, hvad de vil.
De vil bare ikke være med.
Men kunne vi så få et bud fra De Konservative, er vi da nået et stykke ad vejen.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2001-04-19:
I øvrigt ser det jo ud til, at antallet af arbejdsulykker faktisk falder en lille smule, i hvert fald i de sidste statistikker, jeg har set, hvad der jo er positivt.
Jeg vil da godt nævne et konkret projekt, som kører i øjeblikket, som jeg synes lyder meget spændende, og som garanteret er en idé til efterlevelse.
Det er projektet omkring nul arbejdsulykker, som kører mellem parterne og Arbejdstilsynet.
Det er lige præcis med sådan et projekt, at jeg ser den helt store mulighed for at gøre nogle markante fremskridt her.
Så forstod jeg i øvrigt ikke hr. Carsten Hansens regnestykke om, at de 420 mio. kr., der nu var blevet til 430. mio. kr., næsten alle sammen skulle udbetales igen.
Det er i hvert fald ikke de oplysninger, vi har fået om lovforslagene.
Og så vil jeg sige til hr. Bjarne Laustsen, at man ikke skal lave en certifikatordning og kombinere det med et tilskud, fordi der er så store økonomiske interesser for virksomhederne i at kunne dokumentere: Her er en flot virksomhed, hvor tingene fungerer, hvor det ydre miljø er i orden, hvor det indre miljø er i orden, osv. osv.
Det er der en så stor økonomisk egeninteresse i, at der slet ikke er behov for de tilskud til det.
Eva Kjer Hansen (V), 2001-04-19:
Det er præcis det samme, jeg meget gerne vil spørge til, for jeg har også været inde og kigge på dokumenterne fra 1997, og jeg vil gerne bede ministeren om meget præcist at dokumentere, hvad det er for nogle oplysninger, Folketinget har fået om den her problemstilling.
Så hvad er det præcis, parterne er blevet orienteret om?
Og hvad er det, Folketinget er blevet orienteret om?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2001-04-19:
Nu begynder det virkelig at blive meget interessant.
Her kommer ministeren og påstår, at han i 1997 har orienteret parterne om, at det blev nødvendigt at justere timegrænsen.
Så har den daværende minister misinformeret Folketinget.
Jeg står her med mit eget notat fra dengang fra Folketingets Europaudvalg, hvor det på side 5 klart fremgår, at nok kan der være en diskussion om 15-timers-grænsen, men der er så mange argumenter for, at det ikke er nødvendigt, at det ikke er noget, som Folketinget behøver at bekymre sig om. Nu må regeringen finde ud af, hvad man mente i 1997.
Man kan i hvert fald ikke mene begge dele.
Ove Hygum (S), 2001-04-19:
Til Hr. Knud Erik Kirkegaard: Der er en grænse for, hvor malerisk beskrivelse af dumhed jeg kan sidde og lytte til uden at tage ordet, før jeg naturligt ville gøre det ved afslutningen af dette punkt.
Det bliver fremstillet, som om parterne er blevet snigløbet i spørgsmålet om nedsættelse af timegrænsen i funktionærloven.
Det blev fra Arbejdsministeriets embedsmænd præciseret over for arbejdsmarkedets parter i 1997, at timegrænsen var en problemstilling, som parterne skulle forholde sig til.
Eva Kjer Hansen (V), 2001-04-19:
Når jeg læser det her lovforslag, må jeg sige, at jeg undrer mig over, hvorfor de oprindelige to lovforslag er blevet samlet til ét forslag.
Jeg håber, at ministeren her under debatten i dag vil begrunde denne sammenlægning, for jeg kan simpelt hen ikke se nogen mening i det, og jeg kan ikke se, hvad det er ud fra høringssvarene, der har begrundet den pludselige sammenlægning. Vi kan i Venstre naturligvis støtte implementeringen af direktivet om deltidsarbejde, men af høringssvarene fremgår dog, at der er spørgsmål, der er uklarheder vedrørende en del af paragrafferne, og disse skal naturligvis afklares under udvalgsarbejdet.
Ellers går min store interesse på, hvilke initiativer regeringen nu vil tage for at fjerne barrierer for deltidsansættelse, sådan som der jo bliver opfordret til i direktivet.
Er regeringen enig i, at overenskomstaftaler ikke skal kunne hindre eller forbyde, at en lønmodtager aftaler deltidsarbejde med sin arbejdsgiver? Lovforslagets anden del om en nedsættelse af 15-timers-grænsen i funktionærloven til 8 timer er langt mere problematisk.
Og jeg forstår simpelt hen ikke ministerens begrundelser i lovforslaget for at foretage den ændring.
Den ene begrundelse er, at 15-timers-reglen ikke længere er tidssvarende, når man henser til, at arbejdstiden var væsentlig højere end i dag.
Jamen det begrunder jo ikke en halvering.
Så det ville jo være et helt andet timetal, vi endte på, hvis det skulle være en forholdsvis nedsættelse af arbejdstiden.
Jamen hvad er der sket
i Arbejdsministeriet, siden man nu pludselig henviser til en gammel EU-dom fra 1988, som ikke tidligere har givet anledning til nogle ændringer, og hvor Danmark har haft en fuldstændig anden opfattelse af situationen?
Hvad er det, der har bevirket, at ministeren pludselig har den modsatte opfattelse af den situation?
Og endelig et tredje argument, som ministeren er fremme med, at der skal være objektive begrundelser for timegrænser.
Jamen når det ikke har været et problem tidligere, hvorfor skulle det så pludselig være et problem nu?
Jeg kan ikke se, at ministerens begrundelser holder i forhold til at sige, at der er en væsentlig risiko for, at EF-Domstolen vil underkende funktionærlovens 15-timers-grænse.
Hvad bygger den teori på?
Hvad er det for en analyse, der er foretaget?
Er der nogen meldinger fra EU-systemet, som giver anledning til den her antagelse?
Hele denne del af lovforslaget virker meget søgt og meget ugennemtænkt.
Jeg savner også fuldstændig en uddybning
af, hvor mange deltidsansatte dette vil berøre, opgjort inden for de forskellige brancher, fordelt på køn i forhold til den påståede ligelønsproblematik.
Jeg savner en analyse af, hvad dette betyder for alle dem, der har småjob, studenterjob, demonstrationsopgaver m.v.
Hvad betyder det af ændringer i hele ansættelsesmønstret
inden for de forskellige brancher
I lovforslaget nævner man kun, at ændringen betyder, at flere lønmodtagere nu får ret til løn under sygdom, men hvad med alle de øvrige rettigheder?
Hvad med konsekvenserne af de længere opsigelsesvarsler?
Hvorfor er alle de konsekvenser slet ikke taget med i lovforslagets bemærkninger?
Anne-Marie Meldgaard (S), 2001-04-19:
Til fru Eva Kjer Hansens spørgsmål vil jeg kun sige, at i Socialdemokratiet blander vi os ikke i overenskomstspørgsmål, og set fra vores synspunkt vil det også fremadrettet være et spørgsmål om, at overenskomsterne skal aftales af parterne. Med hensyn til implementeringen, som fru Jette Gottlieb siger her, hvor vi lovgiver på området, er det faktisk et spørgsmål om, at vi følger et ønske fra parterne om at lave supplerende lovgivning på det her område.
Om timegrænsen skal være 8 eller 10 eller 6 timer osv., det må jeg indrømme, det har ikke været det helt afgørende fra vores side.
Vores ønske har været, at langt flere skulle have mulighed for at blive dækket af overenskomster og komme ind under funktionærloven.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2001-04-19:
Fru Anne-Marie Meldgaard gav udtryk for, at timegrænsen på de 15 timer i funktionærloven ikke længere er tidssvarende, og at det var baggrunden for, at man nu foreslår den nedsat til 8 timer.
15-timers-grænsen stammer mig bekendt fra 1964, og det er da fuldstændig korrekt, at den normale ugentlige arbejdstid i 1964 var væsentlig højere, end den er i dag, men hvis man begynder at regne på dét, så har jeg altså overhovedet ingen fantasi til at forestille mig, hvordan man kan ende på tallet 8.
Så meget er den ugentlige arbejdstid i hvert fald ikke faldet siden 1964, at det kan begrunde en nedsættelse fra 15 til 8, hvad der jo næsten er en halvering.
Jette Gottlieb (EL), 2001-04-19:
Jeg vil bare spørge fru Anne-Marie Meldgaard, om der ikke er tale om et afgørende brud med Socialdemokratiets hidtidige politik, når man laver det her lovforslag, nemlig en politik, der er gået ud på, at man aftaleimplementerede direktiver, der vedrørte overenskomstspørgsmål?
Eva Kjer Hansen (V), 2001-04-19:
Jeg var glad over at kunne notere en række positive bemærkninger fra den socialdemokratiske ordfører omkring deltidsarbejde og positive ønsker om at få fjernet forskelsbehandling af deltidsansatte.
Ligger der i dét, at Socialdemokratiet nu vil tage nogle konkrete initiativer til at fremme mulighederne for deltidsarbejde?
Vil Socialdemokratiet stille sig i spidsen for en kortlægning af, hvad der måtte være af barrierer og eventuelle problemer omkring deltidsarbejde?
Og ligger der også i dét, at Socialdemokratiet, bl.a. med henvisningen til at lette udviklingen af deltidsarbejde, vil støtte, at man ikke i overenskomster skal kunne aftale, at der inden for det pågældende område ikke må være deltidsarbejde?
Ove Hygum (S), 2001-04-19:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til de partier, der har udtrykt støtte til forslaget.
Det er jo rigtigt, som hr. Ole Sohn sagde: Det er i virkeligheden et meget enkelt lovforslag.
Det handler om, at virksomhederne får skabt et godt arbejdsmiljø, at de kan dokumentere, at de arbejder systematisk med forebyggende indsats, at de arbejder med sundhedsfremmetemaet, og at de forholder sig til spørgsmålet om at gøre arbejdspladsen rummelig.
Jeg har noteret mig bemærkningerne om bureaukrati i høringssvarene.
Det har også været fremme i flere af ordførerindlæggene i dag.
Og lad mig sige om dét, at der er to områder, der er interessante med hensyn til spørgsmålet om bureaukrati.
Det er for det første spørgsmålet om, at man skal kunne få nøjagtig det tilskud tilbage, som svarer til den afgift, man har betalt.
Der kunne findes mere enkle metoder at gøre det på, men man vil kunne komme i den situation, at nogle så vil få et mindre tilskud, end den afgift de har betalt, eller nogle vil kunne få et lidt større tilskud end den afgift, de har betalt.
Og vi har altså valgt i det her lovforslag, at der skulle være overensstemmelse mellem afgift og det tilskud, der betales tilbage - med den ulempe, det fører med sig i form at øget administration.
Det andet område, der er interessant, er, hvordan man skal forholde sig med tilbagebetaling af tilskud i forbindelse med, at der i en certificeret virksomhed opstår et problem.
På begge de felter, jeg her har nævnt, vil jeg gerne signalere, at vi er indstillet på i forbindelse med lovbehandlingen at se på, om vi kan finde mere enkle løsninger. Jeg skal slutte med at sige, at jeg glæder mig over, at Kristeligt Folkepartis ordfører har udtrykt, at det, vi her har lagt frem, måske var noget af det rigtige.
Jeg håber, at en dialog under udvalgsbehandlingen kan resultere i, at Kristeligt Folkeparti måske ligefrem bliver glad for forslaget.
Det håber jeg ikke er for optimistisk, lad os gøre forsøget.
Thorkild B. Fransgaard (UP), 2001-04-19:
Ved finanslovforhandlingerne sidste år besluttede regeringen sammen med Enhedslisten og SF at indføre en generel arbejdsmiljøafgift.
Nogle af de penge bliver det nu muligt for virksomhederne at få tilbage.
Men hvor store er de muligheder?
Der er en række ting, der skal opfyldes.
Der er tale om, at man skal bevise, at man har gjort noget for det rummelige arbejdsmarked.
Der skal dokumentation for, at arbejdsmiljøet ligger på et højt niveau osv. Jamen vi har da allerede miljølovgivning på alle områder.
Hvorfor skal der hele tiden opkræves penge og så gives lidt tilbage igen.
Ja, det er jo en socialistisk tankegang, som socialisterne elsker.
Det ved vi.
Men jeg kan ikke forestille mig, at det er ret mange virksomheder, der - ud over det kæmpebøvl, de har i forvejen - vil sætte det her i gang. Men nu er det frivilligt, og hvis der er nogen, der vil, så skal de selvfølgelig have lov til det.
Men omvendt vil jeg da sige til de virksomheder, som overvejer at sætte det her bøvl i gang: Tag den lige med ro.
Der er ikke så lang tid, til der skal være valg, og vi får en anden regering, og så kan vi få afskaffet den her miljøafgift.
På den måde kan de få pengene tilbage.
Det er der mere fornuft i.
Ole M. Nielsen (KRF), 2001-04-19:
Nu sluttede Enhedslistens ordfører med nogle linjer, nogle formuleringer i forslaget, som hun var rigtig glad for.
Jeg vil begynde med at læse de tre værste linjer op, der står i forslaget.
De står på side 11.
Der står: »Forslaget er et led i udmøntning af aftale om finanslov for år 2001 mellem regeringen og Socialistisk Folkeparti samt Enhedslisten om et forbedret arbejdsmiljø«.
Det kan skræmme ethvert fornuftigt tænkende væsen væk fra sådan en idé som den her, men nu er jeg jo ikke så let at skræmme, så jeg skræmmes ikke helt væk.
Jeg synes faktisk, at ideen er helt udmærket, som jeg også gav udtryk for i et indlæg til Venstres ordfører.
Vi går stærkt ind for at forbedre arbejdsmiljøet, også ved at lokke virksomhederne med en gulerod.
Et godt arbejdsmiljø er simpelt hen godt for indtjeningen, sådan er det bare.
Det er også god reklame, og det er selvfølgelig først og fremmest godt for de ansatte.
Så der er meget godt i det.
Alligevel synes vi, at der er for megen usikkerhed og for meget bureaukrati i det lovforslag her.
Nu kan vi forstå, at det får flertal, og så kan det da måske være udmærket - selv om det kan være noget besværligt for virksomhederne og også for det offentlige - at øve sig på at lave det her, og så kan vi måske en anden gang lave en anden ordning, hvor man laver et arbejdsmiljøcertifikat til sådan en slags ISO-godkendelse eller noget i den retning.
Jeg tror egentlig, jeg kunne have mere tillid til, at man gjorde noget i den retning.
Men vi får jo erfaring med det her.
Det undgår vi jo ikke.
Så vi kan ikke stemme imod det forslag her.
Og da vi jo egentlig ikke er helt utilfreds med det, så kan det godt ske, at vi finder den gule knap, når det bliver aktuelt.
Anders Samuelsen (RV), 2001-04-19:
Dette lovforslag er en udmøntning af finanslovaftalen.
Lovforslaget ligger i forlængelse af loven om miljøafgifter, som er vedtaget.
Der indføres to former for akkreditering med loven og dermed to veje til at få tilskud til at betale afgiften.
Tilskuddet til betaling af afgiften er det centrale i lovforslaget, og det kan altså opnås på to måder
Den fine måde, kan man sige, er en akkrediteret certificering, som kræver en integrering i de eksisterende ledelsessystemer, og så den, kan man sige, mindre fine, discountmodellen, akkrediteret inspektion. Begge akkrediteringer skal fornys efter 3 år, men den avancerede kræver dog årlige besøg.
Der er for os i Det Radikale Venstre ingen tvivl om, at akkrediteringerne vil komme til at være et konkurrenceparameter, og vi må da konstatere, hele vejen rundt i salen går jeg ud fra, at et godt arbejdsmiljø ikke er det dårligste konkurrenceparameter.
Alle, der får udstedt et certifikat, fritages i øvrigt for de gebyrbelagte tilsyn, som virksomheder i farlige brancher er underlagt.
Så er der spørgsmålet, om det er en bureaukratisk model, vi har fundet frem til.
Tja, måske, men på den anden side er der for os ingen tvivl om, at hvis vi vil være sikre på en så retfærdig behandling og et så retfærdigt tilskud til hver enkelt virksomhed som muligt, så stiger behovet selvfølgelig for en kompliceret model.
Hvis vi skal have afbureaukratiseret modellen i forhold til det, som vi lægger frem nu, så må vi gå på kompromis med den meget lige behandling, som virksomhederne udsættes for i den form, som lovforslaget nu har. Vi bør alle have den oprindelige målsætning i baghovedet, når vi skal beslutte os for, hvordan vi vil forholde os til lovforslaget, og den oprindelige og stadig eksisterende målsætning er at forbedre arbejdsmiljøet gennem en samlet incitamentspakke.
Det Radikale Venstre kan støtte lovforslaget, idet vi mener, at dette er et skridt i den rigtige retning.