Arne Melchior (CD), 1999-05-25:
Det er flere gange i debatten blevet nævnt, at nogle partier og nogle personer har skiftet standpunkt til en undersøgelse
af den art, som vi drøfter her
Jeg kan med stor sikkerhed sige, at det gælder i hvert fald ikke for CD.
Vi har ikke skiftet standpunkt.
Vi har fra start af afvist denne form for undersøgelse som ubrugelig, uegnet på enhver måde.
Jeg skal herom henvise til CD's gruppeformands tale ved førstebehandlingen den 12. november i
fjor, hvor hr. Peter Duetoft udtalte sig på en helt klar og utvetydig måde, og hans tale fik for øvrigt fru Elisabeth Arnold til at gå op på talerstolen og erklære, at hr. Peter Duetoft er en fremragende taler, og det kan jeg bekræfte.
At hun så ikke var enig med ham er så en anden ting.
Men altså vi har ikke skiftet standpunkt, men det har jo regeringen, ikke mindst gennem sin justitsministers mund.
Hvis jeg må have lov at citere, og det gør jeg her, fra betænkningsbidraget fra Venstre og De Konservative, og det er altså et citat fra den 3. juni, knap et år gammelt, 3. juni 1998, hvor det var SF, der havde fremsat forslag om at få sådan en undersøgelse, da afviste regeringen gennem justitsministerens mund, og jeg skal tillade mig at citere: »Store dele af det skriftlige materiale vil derfor være destrueret efter de regler, der gælder for PET, og undersøgelseskommissionen vil altså skulle bygge på et meget ufuldstændigt og tilfældigt dokumentationsmateriale kombineret med afhøringer af mennesker, der skal forklare, hvad der nøjagtigt skete og hvorfor i den og den sag for 10, 15, 20 år siden. Mon ikke en undersøgelseskommission stillet over for de fleste spørgsmål, hvor der er modstridende udsagn og bevislighed, må læne sig tilbage og konstatere, at det på et sådant grundlag ikke er muligt at nå frem til en sikker konklusion.
Jeg går ud fra, at justitsministeren kan genkende citatet, som her altså er slut.
Og der kan jeg altså bare konstatere, at det var SF, der fremsatte forslaget.
Så sagde
regeringen nej, og det var vi også dengang enige i.
Det er jo en smuk tanke, jeg vil næsten kalde det en drøm, med denne regeringserklæring fra 1968 gående ud på, at lovlig politisk virksomhed ikke må følges og i hvert fald ikke registreres.
Det lyder jo dejligt.
Men man glemmer en ting: I vort dejlige demokrati er der jo meget vide rammer
Min bror, Bent Melchior, havde en artikel i Berlingske Tidende om dette emne for et par uger siden, hvor han gjorde
opmærksom på, at nazisme er lovlig i dette land, og vi har et nazistisk parti, og de bruger hagekorset, og de heiler og de bruger nazistisk terminologi langt hen ad vejen
Er dét lovlig politisk virksomhed?
Ja, det er det!
Her er jeg ganske enig med min bror og vil sandelig håbe, at den bliver fulgt dag for dag og time for time og skridt for skridt.
Og vi er også her i Tinget velsignede med et medlem af et af partierne, som er tidligere formand for Danmarks Kommunistiske parti, og et andet parti har såmænd et medlem her i Folketinget, altså en kollega til os alle sammen, som i et interview forleden dag meddelte, at han fortsat er medlem af det kommunistiske parti.
til at sige, at dem ville vi have fulgt, for de har på tidligere tidspunkter erklæret, at de vil omstyrte samfundet med alle tilgængelige midler, også ulovlige.
Det er jo demokratiets vanskelighed, demokratiets
dilemma,
at vi har disse frie rammer, men dem er jeg en tilhænger af
Jeg ønsker hverken at ændre ytringsfriheden eller forsamlingsfriheden eller nogen af de andre friheder, vi har.
Det skal blot ske under ansvar over for domstolene.
Men samtidig med, at demokratiet - i modsætning til sine modstandere - giver disse friheder, må det altså oprette et værn for at forsvare sig selv og muliggøre sin fortsatte eksistens og undgå den omstyrtning, som der til hver en tid er nogen der forsøger at frembringe.
Jeg ønsker bestemt ikke noget »Storebror ser alt«-samfund.
Det kan der ikke være tale om, og derfor skal statens spiontjeneste, både politiets og militærets, selvfølgelig være under kontrol.
Og vi har jo denne kontrol: PET har justitsministeren som sin chef, og justitsministeren har hele regeringen og regeringens sikkerhedspolitiske udvalg at støtte sig til.
Desuden har vi Wamberg-udvalget, som har fået speciel besked på at følge registreringerne, og vi har Folketingets eget organ, et 5-mands-kontroludvalg, som skal følge PET's gøren og laden.
Og jeg har ikke som medlem af Folketinget hørt nogen af dem blæse i basuner eller sende
andre advarselssignaler om, at der foregår noget, som er helt rivegalt.
Det er andre og ikke de af os selv indsatte kontrolorganer, der er kommet med denne protest.
Jeg mener derfor, at der er kontrol nok med, at vi ikke får et »Storebror ser alt«-samfund, og jeg forudser, at det ikke bliver til at skaffe kompetent personale til denne svære tjeneste i fremtiden, for først beder man kompetente folk om at udføre en hemmelig tjeneste i fortrolighed, og bagefter skal de lægge alting på bordet for offentligheden.
Også om dette har justitsministeren jo udtalt sig ganske fremragende, for på samme tid i fjor, den 3. juni 1998, sagde justitsministeren fra denne talerstol: »Og i alle tilfælde bliver det en næsten umulig situation for PET, som næppe vil få tid til andet end at fremskaffe materiale og besvare spørgsmål fra henholdsvis undersøgelseskommissionen og udvalget. I en sådan situation skal vi i alle tilfælde ikke regne med at have nogen reel efterretningstjeneste i en del år frem.«
Man pålægger PET at lave et katalog over alt, hvad der er, og være til rådighed med alting 50 år tilbage i tiden!
Og jeg lægger justitsministerens ord til grund for min opfattelse - og det håber jeg han er stolt af og tilfreds med - idet han selv siger, at i så fald skal vi ikke regne med at have nogen reel efterretningstjeneste i en del år frem.
Jeg vil på CD's vegne takke de mennesker, der arbejder i PET under meget vanskelige forhold, men at de nu skal stå model til offentlig striptease, er jeg en stærk modstander
af, for når forudsætningerne for det, man har påtaget sig, brister, så er man blevet snydt.
Og må jeg minde om, at der for nylig var en islandsk forsker, der ville undersøge nogle begivenheder, som foregik her i landet ved krigens udbrud og i de første krigsår, og hvor vi returnerede nogle flygtninge til Tyskland: Han fik minsandten at vide, at en del af papirerne er båndlagt 80 år - firsindstyve år - frem i tiden, og at han ikke kunne fuldende sine undersøgelser, fordi der var denne båndlæggelse!
Men her skal statens hemmelige tjeneste altså danse i fuld offentlighed.
Jeg mener, at det er ganske utænkeligt, at det kan lykkes at få noget som helst af værdi ud af dét.
CD siger ja
til en historisk undersøgelse, men nej til en retslig undersøgelse.
Hr. Jacob Buksti siger, at i dag er en god dag for folkestyret, fordi dette lovforslag får lov til at passere.
I CD har vi den opfattelse, at det er en undergravende lovgivning, idet den undergraver demokratiets fuldt lovlige værn.
Og den vil blive en vildledning af de mennesker, der modigt har stillet sig til rådighed for dette svære arbejde, og som nu må se sig stående over for helt bristede forudsætninger.
Hr. Jacob Buksti sagde også, at det ikke handler om, at vi ikke skal have noget PET, og hr. Jann Sjursen akkompagnerede ham, idet han sagde, at vi selvfølgelig skal have et PET.
Jamen det er da ikke ligegyldigt, hvad for et PET vi har.
Det er da ikke ligegyldigt, om vi har et PET, der har tålelige og brugbare arbejdsforhold at kunne gøre sit for samfundet så nødvendige arbejde under, eller vi har et PET, som skal være historieskriver 50 år tilbage i tiden og derfor ifølge justitsministeren selv ikke vil kunne fungere som det, det er sat til, og som altså også i fremtiden næsten ingen muligheder vil have for at fungere ordentligt.
Lad mig slutte med at sige, at CD stemmer blankt til de stillede ændringsforslag og - som det er fremgået af, hvad jeg har sagt - blankt nej til lovforslaget ved tredje behandling.