runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 2000-05-25:
Ministeren kom med et par spørgsmål vedrørende venstrefløjens politik, men jeg kan bekræfte over for ministeren, at Enhedslisten faktisk er enig med regeringen i, at der i forbindelse med Nicetraktaten skal være så smal en dagsorden som overhovedet mulig.
Enhedslisten er enig i, at der ikke skal indføres denne såkaldte fleksibilitet, der giver kernelandene mulighed for at opbygge Europas forenede stater på bekostning af alle de andre europæiske lande.
Men det, uenigheden jo går på, er, at hvis man stemmer ja til denne euro, så bryder dæmningen jo sammen, fordi så glider Danmark ind i kernen.
Og det, der jo er min helt store bekymring, er, at godt nok har vi fået en tilkendegivelse fra regeringen om en smal dagsorden i Nice, men regeringen siger jo ikke nej til de konkrete forslag, der ligger, regeringen nedlægger jo ikke veto, regeringen står jo ikke fast, når det kommer til stykket.
Dér er det, den store uenighed ligger.
Det er blot til præcisering, nu ministeren stiller spørgsmålet helt præcist om, hvad venstrefløjen mener.
Jeg kan selvfølgelig kun tale for Enhedslisten.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-25:
Økonomiministeren kom med forkerte oplysninger i kølvandet på sine citater.
Økonomiministeren sagde, at Danmark selv bestemmer, og nævnte alt det der med, at der skulle komme en union, og vi bestemmer selv vores folkepension og sociale ydelser.
Økonomiministeren nævnte ikke efterlønnen, og det var måske, fordi det er mindre end 3 måneder siden, at vi som følge af EU-bestemmelser blev tvunget til at ændre på efterlønsordningen.
Det er så pludselig en gave, og man kan tage af sted; men det var jo ikke noget, som Danmark ville, og det kan risikere at koste den danske stat mange penge og dermed skatteyderne og det danske samfund mange penge, og så det jo ikke rigtigt, at beslutningsretten stadig væk ligger 100 pct. her i Folketinget.
Den er i betydeligt omfang lagt ned til EU.
Så siger økonomiministeren, at det gælder om at deltage, og at det er et spørgsmål om fred.
Men kan vi ikke have vores egen mønt, vores eget pengevæsen?
Bliver der så krig?
Hvad har det med fred at gøre?
Er Danmark ikke et godt EU-land, der mere end noget andet land overholder bestemmelserne og har implementeret de mange direktiver, der udgør det indre marked, før alle andre?
Jeg spørger bare.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-05-25:
Jeg synes da, at det er frisk af økonomiministeren at begynde at bringe citater fra starten af 1970'erne ind i debatten.
Nu havde vi jo ikke den store chance for at lave annoncer i starten af 1970'erne, men det, der sådan set er pointen for vores vedkommende, er jo, at for hvert skridt, man tager i EU-samarbejdet, kan økonomiministeren jo ikke komme uden om, at man går i retning af at fjerne national selvbestemmelse og lægge beslutningsretten væk fra nationen.
Og det er de der skridt efter skridt, man jo skal reagere enten for eller imod også den 28. september 2000.
Men det, jeg godt kunne tænke mig at spørge økonomiministeren om, når nu ministeren selv bringer citater fra starten af 1970'erne ind på banen, er, om økonomiministeren så også vil tage afstand fra de annoncer, - som jeg i hvert fald har set gengivet - af f.eks. en vaskemaskine, en simpel vaskemaskine. Hvis man så stemte ja i 1972, så blev vaskemaskinen ca. 1.000 kr. billigere, men stemte man omvendt nej, så ville den blive 1.000 kr. dyrere.
Jeg mener, den slags annoncer, som man jo næsten kan høre vil komme, når statsministeren siger, at det er 400 kr. dyrere at sidde i et hus om måneden, hvis vi stemmer nej, tager økonomiministeren vel lige så meget afstand fra som de ting, økonomiministeren trak frem i sit seneste indlæg.
Pernille Blach Hansen (S), 2000-05-25:
For kort at svare på hr. Villy Søvndals spørgsmål om boligområdet og specielt lejeboliger, så var det et signal om, at Socialdemokratiet mener, der er et problem, der er en udfordring, hvor vi bliver nødt til at kigge på, hvordan vi vil løse det.
Der er ikke nogen faste løsninger, det er påpeget.
Vi synes, der er en udfordring, vi er nødt til at håndtere, og vi vil også gerne opfordre SF til at spille positivt med i den sammenhæng.
Bendt Bendtsen (KF), 2000-05-25:
Jeg vil også sige tak til statsministeren for besvarelserne.
Vi havde jo en lille uenighed om skattetrykket, for vi havde meget forskellige statistikker at tale ud fra.
Jeg må holde mig til, at finansministeren for nylig i et svar til Finansudvalget har bekræftet, at selv når der korrigeres for bruttoficering af arbejdsmarkedsbidrag, er skattetrykket steget fra 47,7 pct. i 1992 og 49,2 pct. i 1993 til næsten 51 pct., 50,7 pct.
Det lyder måske ikke af så meget, men stigningen skal ses i lyset af to forhold.
Regeringens plan var, at skattetrykket skulle falde til 47 pct. i år 2000, jf. finansredegørelsen i 1993.
Stigningen er sket under den stærkeste højkonjunktur i mands minde med faldende ledighed og stigende afsætningsmuligheder på eksportmarkederne.
Jeg kan så også sige, at jeg finder det næsten lidt pinligt, at Socialdemokratiet og statsministeren kan få sig selv til at kritisere den oprydning, som firkløverregeringen måtte indlede efter at have overtaget fallitboet efter Anker Jørgensen i 1982.
Det er rigtigt, at skattetrykket steg fra ca. 44 pct. i 1982 til 50,7 i 1988, inden det blev sænket til 47 pct. i 1992, men det skal altså sammenholdes med, at den offentlige sektor i 1982 kørte med et underskud på ca. 9 pct. af bruttonationalproduktet, og det svarer altså til 100 mia.
Så havde vi også en diskussion om pinsepakken, om, hvor der skulle skæres 16 mia. kr. i den offentlige sektor.
Der må jeg så sige, at der var så et sted at hente pengene, hvis man kunne have holdt sig til den stigning, som man egentlig selv ønskede. Så vil jeg gerne komme med en stemmeforklaring til forslaget til vedtagelse.
Jeg vil gerne understrege, at Det Konservative Folkeparti intet har imod det fremsatte forslag fra Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre. Vi er et EU-venligt parti, der slås for et ja 7 dage om ugen, men det er jo en afværgedagsorden til forslaget fra Det Konservative Folkeparti og Kristeligt Folkeparti. Når vi er medforslagsstillere til det her forslag, så er det, fordi vi ønsker det sat til afstemning, og fordi vi ønsker, at det skal blive vedtaget.
Vi mener i bund og grund, at sanktionerne mod Østrig er en trussel mod de demokratiske spilleregler, vi har landene imellem i Europa.
Nu kommer forslaget ikke til afstemning, og vi vil stemme gult til det forslag, der foreligger fra Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre, for at markere, at vi har ønsket vores eget forslag til afstemning.
Nogle gange er holdninger vigtigere end taktik, og vi har ingen intentioner om at behandle regeringen som en truet dyreart, blot fordi vi skal stemme om euroen til september.
Pernille Blach Hansen (S), 2000-05-25:
Den konservative ordfører har tilsyneladende også ønsket en anden runde for endnu en gang at fremlægge de samme synspunkter, og det går jeg ud fra er, fordi man i den mellemliggende tid er kommet frem til nogle nye områder, hvor man gerne vil spare for at få de her ting til at hænge sammen.
Derfor vil jeg gerne give hr. Bendt Bendtsen endnu en mulighed for at fortælle, hvordan det her hænger sammen,
vi er jo enige om - jeg har i hvert fald påvist det adskillige gange - at de udgifter, De Konservative ønsker at påføre bl.a. sundhedsvæsenet, slet ikke hænger sammen med de skattelettelser, det vil give, og slet ikke hænger sammen med det, det vil, med at skære på dagpenge, ulandshjælp osv. Det hænger bare slet ikke sammen, der er et gigantisk hul i kassen.
Kan vi få nogle flere gode eksempler, nu hr. Bendt Bendtsen har fået nogle ekstra timer til at tænke over det?
Bendt Bendtsen (KF), 2000-05-25:
Jeg kan sige kort til Venstre, at det er lidt svært for mig at bekræfte, at Venstre er lige så interesseret, det må Venstre jo selv forholde sig til.
Til fru Pernille Blach Hansen: Det er dog utroligt.
Vi har fremlagt et finanslovforslag 2000, hvor vi krone for krone har redegjort for besparelserne.
Hertil kommer jo, at vi har sagt, at vi ønsker at bruge udlicitering mere, vi har sagt, vi ønsker at få det offentlige forbrug under kontrol, og tidligere i dag bad jeg den socialdemokratiske ordfører om at kommentere det forhold, at sundhedsudgifterne under denne regering er kommet til at udgøre en stadig faldende andel.
Der gav fru Pernille Blach Hansen det klare svar, at BNP stiger af så mange forskellige årsager, og at sundhedsudgifterne jo ikke bare skal stige, fordi BNP stiger.
Det undrer jeg mig lidt over, men lad det nu ligge.
Jeg kunne så godt tænke mig at spørge fru Pernille Blach Hansen, om det så betyder, at regeringen er parat til en nedsættelse af ulandshjælpen, for her er sagen jo, at regeringen hidtil stejlt har stået fast på, at hver gang BNP stiger så meget som 1 kr., skal der anvendes præcis 1 pct. til ulandshjælp.
Det gælder så ikke sundhedsudgifterne, men det gælder ulandshjælpen.
Jeg vil gerne høre, om regeringen så er parat til at diskutere en nedsættelse af ulandshjælpen.
Der sagde vi jo også, vi gerne ville være med til at hente 0,2 pct. svarende til godt 2 mia. kr.
Det kunne jo være interessant at få vide.
Mimi Jakobsen (CD), 2000-05-25:
Nu er der jo altid så vidunderlig mange udtryk i den EU-debat, det er ikke hr. Holger K. Nielsens skyld, men det medvirker i hvert fald til, at kæden meget hurtigt ryger af hos folk.
Jeg skal bare som et eksempel nævne udtrykket Europas Forenede Stater, som fem mennesker formodentlig ikke kan blive enige om, hvad betyder.
Det er til det der med de flere rum, hvor jeg vil spørge om en ting: Stats- og regeringscheferne mødtes for nylig i Lissabon og vedtog nogle punkter, nogle fælles mål, som jeg egentlig tror at SF og vi og mange andre her i Tinget vil være fuldstændig enige i.
Det var noget med, at man skulle bevæge sig i retning af mindre social udstødning, mere IT i skolerne; det var spørgsmål om livslang uddannelse og andre lad os så sige smukke ord.
Men er det, som vi kommer til at se i fremtiden, så netop ikke det, at der bliver sat nogle overordnede mål op, og at landene så bruger deres nationale traditioner, metoder og veje til at arbejde sig hen imod de mål?
Det kan man kalde flere rum, men det er jo sådan set nonsens, for vi bevæger os i det samme rum, men det kan godt være, vi går to forskellige veje rundt om spisebordet for at nå hen til målet.
Er det ikke netop det, der tegner til at blive det nye EU med de mange medlemmer?
Vi kan ikke harmoniseres alle sammen og fri os for det, men vi kommer netop til at se den fremgangsmåde på store områder i fremtiden.
Erling Christensen (S), 2000-05-25:
Ja, det er vi fuldstændig klar over.
Det, det handler om, er ikke, at der er en risiko ved det.
Det, det handler om, er at have penge nok i første omgang til at give støtten, og hvis støtten er givet til en monopolvirksomhed, så er der altså ikke penge tilbage til at give til de små og mellemstore virksomheder.
Det er jo det, der er problemet.
Og det, der er problemet, og som jeg synes hr. Peter Hansen-Nord skulle understrege, er, at de store virksomheder, som er i den konkurrencesituation, jo har vist, at de laver den produktudvikling og den innovation, som det kan betale sig for dem at investere i, for det er nemlig en investering, som de regner med at få udbytte ud af efterfølgende.
De kan klare sig selv, og de kan stå på egne ben.
Det, det handler om her, er at få en underskov af små og mellemstore virksomheder, som har behov for støtten til at komme i gang, og dér er der altså i første omgang ikke penge til at give først de store og så se, om der bliver noget efterfølgende til de små.
Det er det, der er hensigten med det lovforslag her.
Peter Hansen-Nord (V), 2000-05-25:
Men altså pengene kommer jo tilbage, hvis det er en succes.
Erling Christensen (S), 2000-05-25:
Det var en interessant melding fra Venstres ordfører på det område her, at på den ene side kan man ikke lide loven, og på den anden side siger man ja.
Det synes jeg er interessant.
Hensigten med dette lovforslag er og har lige fra førstebehandlingen altid været at støtte små og mellemstore virksomheder.
Det har også har været vores formål generelt set.
Det, det handler om her, er at få de små og mellemstore virksomheder med på innovationstanken og på ideerne.
Jeg synes, det vil være en god idé, hvis de store virksomheder går i samarbejde med de små og mellemstore virksomheder, for skoven er jo ikke meget værd, hvis der kun er store træer tilbage; det så vi jo under orkanen i december sidste år.
Det håber jeg så sandelig også at landbruget bakker op, således at vi ikke kun får et par store træer i skoven, som har monopol, og som er i fare for at vælte under en orkan.
Jeg synes på Socialdemokratiets vegne, at det er et godt forslag, og vi er meget glade for, at der er den brede opbakning.
Vi tager også gerne Venstres positive indstilling
Peter Hansen-Nord (V), 2000-05-25:
Vi står her med en mærkelig hybrid - på den ene side ønsket om at støtte produktudvikling og på den anden side et lovforslag, der er skræddersyet til græsrodsbevægelser, dialogshopping og romantiske forestillinger om forbrugernes holdninger til anderledes fremstillede produkter.
Dette forslag vil derfor ikke som de gamle produktudviklingslove være noget godt strategisk tilskud til at fastholde dansk fødevareeksport på et førende niveau.
Det er Venstres mål og håb, at selv om vores førende fødevareksportører ikke længere kan opnå tilskud alene, vi de til trods for dette fastholde en stor produktudviklingspolitik.
Denne graverende forskelsbehandling og konkurrenceforvridning håber jeg ikke at Kommissionen kan godkende, og jeg skal derfor opfordre disse fødevareksportører til at gøre EU's konkurrencekommissær, Mario Monti, opmærksom på dette forhold.
Når Venstre alligevel stemmer for det her lovforslag, hænger det sammen med, at så længe EU tillader national støtte til produktudvikling, skal Danmark, som det ellers har for vane, ikke stille sig selv ringere end sine venner og konkurrenter i EU, selv om omfanget er stærkt faldende.
Vi hilser derfor et fælles EU-initiativ til på sigt at fjerne disse tilskudsmuligheder velkomment.
Yderligere må jeg beklage, at vores tiltag i håb om at komme til nogle forhandlinger om nogle ændringsforslag
slet ikke er lykkedes, og derfor ender vi altså med en ejendommelig hybrid, som vi trods de klare forringelser, der ligger i denne lovændring, alligevel stemmer for af de af mig her anførte årsager.
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-05-25:
Jeg er faktisk flintrende ligeglad med, hvad hr. Arne Melchior har hørt i Det Udenrigspolitiske Nævn.
Det er jo i denne her forbindelse fuldstændig ligegyldigt, og jeg har altså ikke den ære.
Det har en anden fra vores parti.
Hr. Peter Skaarup har været medlem af Udenrigspolitisk Nævn, og der er alt jo hemmeligt, så der må man jo ikke referere videre.
Det, jeg synes er meget, meget vigtigt i forbindelse med denne her sanktionssag, denne her boykot af Østrig, som i den grad er med i debatten op til den 28. september 2000, er, at det selvfølgelig også bliver fortalt her fra Folketingets talerstol, hvor langt man er fra regeringens side med en eventuel ophævelse.
Det er da noget, der interesserer den danske befolkning.
Og jeg kan da i hvert fald godt garantere både hr. Melchior og bestemt også statsministeren, at jeg tror, det interesserer jasigerne meget, hvordan det går med den sag - i allerhøjeste grad.
Hvis ikke de sanktioner bliver ophævet, så tror jeg sådan set, at der blandt de jasigere, som nok er i hr. Arne Melchiors parti og en del også i Socialdemokratiet, bliver flere og flere nejsigere.
Det skal jeg ikke beklage, men jeg beklager i allerhøjeste grad, at de sanktioner fortsat er opretholdt, og at man intet kan høre om, hvor langt man er kommet fra regeringens side i sagen.
Arne Melchior (CD), 2000-05-25:
Jeg ved udmærket, at statsministeren selv kan svare, hvis han ønsker at svare, men på vegne af sikkert ret mange medlemmer af Folketinget vil jeg da gerne give udtryk for, at jeg altså ikke har savnet statsministerens melding om Østrigsanktioner.
Den har jeg hørt fra statsministerens mund i Det Udenrigspolitiske Nævn, i alle mulige medier, på gangene og overalt i de sidste uger, så jeg ved nøjagtig, hvor statsministeren står i sagen, hvor regeringen står i sagen, og hvor de enkelte partier står i sagen.
Denne debat skal jo ikke være drøvtygning, så jeg ved ikke, hvad det er, fru Pia Kjærsgaard efterlyser, medmindre hun ikke har hørt efter de mange gange, hun har haft lejlighed til det.
Jeg har set, hun har været til stede, og hun ved ganske nøjagtig, hvad statsministeren mener om det.
Hvorfor fritter hun ham så om noget, hun godt ved, og som hun ved at alle andre ved?
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-05-25:
Jeg må sige til statsministeren, at det er jo nærmest helt utroligt med sådan en fanatisk, ihærdig og indædt interesse, statsministeren og Socialdemokratiet har for Dansk Folkepartis principprogram.
Jeg tror ikke, den ære overgår ret mange andre partier her i Folketinget.
Man kan jo kun konstatere, at det gør den i hvert fald ikke for andre politiske partiers programmer. Jeg ved ikke, om der er nogen, der nogen sinde har anklaget Socialdemokratiet for useriøsitet, når partiet eksempelvis taler om afskaffelse af ventelister.
Det er også en af Dansk Folkepartis målsætninger, men der er jo sådan set ikke noget useriøst i at have stående i sit principprogram, som jeg også formoder Socialdemokratiet har det, at man går ind for afskaffelse af ventelister.
Dansk Folkeparti kunne da ikke drømme om at råbe op om, at det er det mest useriøse og det koster et eller andet x antal hundrede milliarder kroner, og at det kan samfundet overhovedet ikke overkomme.
Det her er blot åbenlyst bestillingsarbejde fra Finansministeriets embedsmænd og har et politisk sigte vendt mod Dansk Folkeparti.
Det har vi hørt før.
Vi vil nok komme til at høre det igen.
Skidt være med det.
Sådan er det politiske liv.
Det, jeg så godt ville høre meget mere om, som statsministeren overhovedet ikke forholdt sig til - og det kan man jo undre sig over, men det er en helt anden sag - er sanktionerne mod Østrig.
Dansk Folkeparti har rykket for svar hele dagen.
Hele dagen har den sag været på dagsordenen ikke alene fra Dansk Folkepartis side, men også fra andre partiers side.
Statsministeren har fuldstændig totalt ignoreret denne for statsministeren sprængfarlige sag.
Det lader jo til, at samarbejdet fungerer tilfredsstillende mellem de to regeringspartier i Østrig.
Det lader måske endda til, at samarbejdet fortsætter perioden ud, måske endda efter næste valg, hvem ved?
Hvor lang tid skal de sanktioner fortsætte?
Hvad agter statsministeren at gøre?
Hvilke kontakter har statsministeren i kredsen af EU-stats-
og regeringsledere?
Det er jo åbenbart dér, kan vi forstå, at beslutningerne skal tages.
Det vil vi godt høre lidt mere om.
Jeg skal så henvise til den radikale ordfører.
Jeg ved ikke, om fru Elisabeth Arnold har bedt om ordet efter mig, men hvis statsministeren mod forventning ikke går op og svarer nu, så forventer jeg da, at fru Elisabeth Arnold kommer med et svar, for jeg bemærkede da tydeligt, at da fru Elisabeth Arnold som ordfører stod på talerstolen og også blev rykket, henviste hun til, at det skulle statsministeren nok besvare.
Det er dog at lade fru Arnold i stikken, hvis ikke statsministeren gør det.
Hvis ikke statsministeren vil svare, så må fru Elisabeth Arnold da komme op nu og svare.
Hvordan går det med de ophævelser af sanktionerne?
Bliver de til noget, eller bliver de ikke til noget?
Bendt Bendtsen (KF), 2000-05-25:
Det Konservative Folkeparti har jo i dag haft en fuldstændig klar holdning til Østrigsagen og sanktionerne.
Man kan sige, at statsministeren har så ikke ønsket at deltage i debatten, statsministeren har ikke ønsket at svare, men statsministeren har så svaret ved at lave et forslag til vedtagelse, der siger noget andet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-05-25:
Igennem denne afslutningsdebat og også nu her i forbindelse med de korte bemærkninger og anden runde har der været en stor debat om Østrigsanktionerne.
Hr. Bendt Bendtsen forholder sig til det, andre ordførere forholder sig til det osv., og derfor vil jeg spørge hr. Bendt Bendtsen, om det ikke virkelig må undre, at den person, som har skullet besvare denne her afslutningsdebat, nemlig statsministeren, overhovedet ikke endnu har forholdt sig til de mange diskussioner, der har været om Østrigsanktionerne. Debatten har løbende kredset om Østrigsanktionerne.
Der har været stillet spørgsmål på spørgsmål, ordførerne har henvist til statsministeren, og minsandten når statsministeren kommer på talerstolen, er der ikke ét ord om Østrigsanktionerne. Er det ikke det virkelig forunderlige i denne her debat?
Bendt Bendtsen (KF), 2000-05-25:
Jeg bad om et klart svar fra fru Pernille Blach Hansen på, at når BNP stiger, skal sundhedsudgifterne ikke følge med, men det skal ulandshjælpen.
Det kan jeg ikke få svar på.
Det er måske, fordi man ikke har tænkt sig om, da man svarede i eftermiddag.
Nu er det sådan, at besparelser jo er et ukendt ord for Socialdemokratiet.
Hvis fru Pernille Blach Hansen havde hørt efter i dag, så har vi jo sagt gentagne gange, at førsteprioriteten for Det Konservative Folkeparti er mellemskatten.
Det koster ca. 3 mia. kr. om året, hvis den skal afskaffes over 4 år.
Vi har stillet vores forslag til finanslov, hvor vi ligger med besparelser på 10 mia. kr. Jeg kan godt gennemgå det en gang mere:
fagforeningskontingenter, ulandshjælp, dagpenge m.v., men jeg troede, vi havde hørt det mere end en gang i dag, ellers kan man jo slå det op på nettet.
Pernille Blach Hansen (S), 2000-05-25:
Jamen det er jo ikke finanslov 2000, jeg snakker om, det er alt det andet, Det Konservative Folkeparti også har foreslået.
Jeg snakker om, at man vil have fjernet topskatten og mellemskatten over en periode, og det koster, samtidig med at man tilsyneladende vil have udvidet sundhedsudgifterne, hvilket vi sagtens kan være med til at kigge på, det skal bare finansieres.
Jeg vil gerne have at vide, hvordan det hænger sammen.
Hvordan vil De Konservative finansiere det?
Arne Melchior (CD), 2000-05-25:
Jeg synes jo, at Venstre i fru Ulla Tørnæs har en i flere betydninger af ordet flot galionsfigur, og derfor er jeg lidt ked af at skulle genere hende på denne tid af natten, men jeg kunne ikke rigtig forstå spørgsmålet til hr. Bendtsen om, at han skulle bekræfte, hvad Venstre mener.
Hvorfor siger
fru Ulla Tørnæs det ikke selv?
Det var nr. 1.
Nr. 2: Vi andre, som kan lytte og læse, må da bemærke, at det forslag til vedtagelse, som hr. Bendtsen og hr. Sjursen fremsatte, ikke bar fru Ulla Tørnæs' navn.
Jeg går da ud fra, at med al det højtbesungne samarbejde mellem Venstre og De Konservative, har Venstre selvfølgelig har haft tilbud om at være medforslagsstiller til dette forslag til vedtagelse og må have sagt nej.
Det er den ene mulighed.
Den anden mulighed er, at Venstre slet ikke har fået chancen, og så kan jeg da godt forstå, hvis Venstre er fornærmet.
Hvorfor siger Venstre så ikke sin egen mening, men opfordrer et andet parti til at sige den?
Ulla Tørnæs (V), 2000-05-25:
Vi har været vidt omkring i dag, jeg skal bare for en ordens skyld bede den konservative ordfører bekræfte, at Venstre er
nøjagtig lige så optaget af at få sanktionerne mod Østrig fjernet, som Det Konservative Folkeparti er.
Jette Gottlieb (EL), 2000-05-25:
Jamen det lyder jo, som om det er muligt at trække på samme hammel, for jeg er heller ikke ude på at ændre på mængden af tilbud, som en arbejdsløs får.
Problemet er, at den måde, systemerne er etableret på, gør, at man ikke får noget reelt tilbud, men får et siciliansk tilbud, der hedder: Det her skal du, og hvis du ikke vil det, ja, så kan du miste din dagpengeret.
Det samme gør sig gældende inden for socialsystemet for kontanthjælpsmodtagere, og mit spørgsmål til De Radikale går på: Vil De Radikale være med til, at vi løsner lidt op på den tvang, sådan at man generobrer ordet tilbud til det, det egentlig betyder, sådan at der også kommer lidt mere selvbestemmelse ind for den enkelte, så man altså fjerner den umyndiggørelse, der ligger i systemet, og som gør, at det bliver sværere og sværere for den enkelte at få indflydelse på, hvad det er for nogle ting, der skal til for at bringe vedkommende ud af den situation, som hun er havnet i, og hvor hun altså har brug for en eller anden form for forsørgelseshjælp?