Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Børnefamilierne i Danmark er pressede både tidsmæssigt og økonomisk, og er man i tvivl, kan man jo kigge på pædagogmedhjælpernes seneste analyse af bare taksterne på børnepasning.
De er pressede.
Socialdemokratiet ser gerne, at de offentlige pasningstilbud kunne blive mere fleksible og i højere grad indrettet efter børnefamiliernes behov, også sådan at familier kunne vælge at få deres børn passet i en anden kommune end lige dér, hvor de bor, men på et sted, som passer bedre ind i familiens øvrige dagsrytme.
I dag kan det sådan set godt lade sig gøre, hvis der bliver lavet en aftale mellem to kommuner.
Det lovforslag, vi behandler i dag, giver forældrene ret
til at ønske pasning i en anden kommune.
Men, men, men - det kan den pågældende kommune afvise, og så stiller vi bare det stilfærdige spørgsmål: Hvor meget er der så i sådan en rettighed?
Vi synes i det hele taget, det er noget uklart i lovforslaget, for ikke at sige nærmest usynligt, hvad det er for et frit valg, familierne får, mens der står meget tydeligt og meget klart, hvilke valg, hvilke fravalg og hvilke friheder systemet har.
Set med Socialdemokratiets øjne er hele forudsætningen for, at der kan blive et reelt frit valg for familierne, at der er pasningsgaranti.
Dels et frit valg med hensyn til, om man vil have sine børn passet, men også det at kunne vælge et pasningstilbud i en anden kommune burde være en reel mulighed for alle danske familier, og vi synes faktisk, det er ærgerligt, at ministeren ikke har det med i lovforslaget, al den stund vi i vores regeringstid arbejdede meget målrettet hen imod en pasningsgaranti, så vi i dag er oppe på 90 pct. Ministeren kunne så at sige have sat kronen på værket her, men vælger ikke at gøre det. Vores bekymring er, hvem det egentlig er, der får frit valg, og det vil gøre, at vi under udvalgsarbejdet vil have meget klar besked om, hvilke kriterier en kommune kan afvise en families ønsker på baggrund af.
Vi synes, det er overordentlig vigtigt, at det er nogle objektive kriterier, sådan at en kommune ikke kan sidde og sortere de børn, som den ønsker i sit pasningstilbud.
På samme måde synes vi, at det ekstra tilskud, som en hjemkommune kan give til en familie for at få den til at søge over på den anden side af kommunegrænsen, skal rammes meget mere præcist ind.
Kommunen skal ikke kunne lave
social eksport.
Vi ønsker også under udvalgsarbejdet at klargøre, at den pris, en kommune tager fra en familie, som ikke bor i kommunen, skal være det samme som den, den tager fra den familie, der er bosiddende i kommunen.
Socialdemokratiet er altså noget skeptisk over for de ændrede betalingsregler, som ministeren foreslår.
Det lyder måske umiddelbart uskyldigt, at man i stedet for en maksimal forældrebetaling på ca. en tredjedel nu går over til et minimumstilskud fra kommunen.
Vores bekymringer skyldes naturligvis, at ministeren både skriver og også offentligt har været ude og tale varmt for at få private leverandører ind på markedet, ikke bare dem, vi har i dag, men altså klart kommercielle børnehaver, hvor der skal skabes profit og graves dybe sociale grøfter.
Vi kan lige så godt sige nu, at det bliver uden Socialdemokratiets stemmer.
Men vi er lidt bekymrede over ministerens metode.
Vi er bange for, at fleksibiliteten i højere grad tildeles systemerne, end den tildeles borgerne, og vi vil bruge det videre arbejde til at sikre, at det er familierne og ikke kommunerne, som reelt får gavn af denne lov.