Kim Andersen (V), 2003-11-12:
Jeg vil gerne starte med at komme med en berigtigelse.
Jeg sagde, at det svarede til forrentningen af en 30-årig obligation set over et antal år.
Fru Anne Grete Holmsgaard har ret i, at det ikke er rigtigt.
Det er aktieafkastet set over det samme antal år, som svarer til den forrentning, der er fra Nordsøen.
Jeg synes ikke, at fru Anne Grete Holmsgaard skal være så vred, og jeg ser ikke spor umoralsk i denne aftale, tværtimod.
Det var jo Folketinget, der med et meget, meget stort flertal 20. februar pålagde regeringen at indlede forhandlinger med koncessionshaverne med henblik på, at samfundet her og nu kunne få en større andel af kagen.
Skal vi til at snakke moral, hvilket jeg personligt vil advare stærkt imod i den slags sager her, fordi jeg tror, det er et så dyrebart ord, at man skal reservere det til noget meget væsentligt mellem mennesker og i etiske spørgsmål og den slags, men skal vi, ja, så er det vel folketingsflertallet, der griber ind i eksisterende og kendte vilkår frem til 2012 og allerede fra 2004 beder om at få et større udbytte.
Det var konditionerne 20. februar.
Det stemte vi selv for, som den politiske situation var.
Det har ministeren loyalt efterlevet, og det har altså kunnet medføre, at der er kommet en aftale til verden, som både er frivillig, som giver samfundet et større provenu og indretter beskatningsstrukturen, således at den giver incitamenter til øget investering for koncessionshaverne.
Det er faktisk at løse cirklens kvadratur.
Jeg synes egentlig også, at fru Anne Grete Holmsgaard skulle dæmpe sig en lille smule i forhold til aftalen her.
Jeg tror, der vil komme en dag, hvor selv fru Anne Grete Holmsgaard og SF vil sige, at det var en god aftale og vil være glad for den.
Sludder og vrøvl, jeg sagde ikke, at kulbrinten ude i Nordsøen ikke er særlig meget værd.
Jeg sagde, at det, der gør den interessant i en samfundsøkonomisk sammenhæng, er symbiosen af knowhow, viden, investeringer og så dette, at vi rent faktisk har disse naturforekomster, og de er naturligvis overordentlig værdifulde for det danske samfund.
Det er også det, regeringen har været bevidst om.
Det er derfor, at man har efterlevet Folketingets vedtagelse af 20. februar og ved frivillighed har leveret denne meget fornemt afbalancerede aftale, som det lovforslag, vi her har til behandling, er en udløber af.
Så spørger fru Anne Grete Holmsgaard, om vi kan lave andre aftaler med langtrækkende virkning, 30-40 år ude i tiden, og at det bare koster kassen.
Det var faktisk ikke det, der var budskabet i det, jeg sagde til fru Holmsgaard.
I øvrigt vil jeg gerne have at vide, hvad det er, der koster ud af kassen i den foreliggende aftale.
Tværtimod er det dokumenteret sort på hvidt, at der er store milliardgevinster for det danske samfund.
Det var der derimod ikke for den tidligere SR-regering, som for 3 år siden ikke formåede at lave en sådan aftale, hvilket har kostet os et velfærdstab her i landet på 7 mia. kr.
Det beklager jeg, men spildt mælk skal man jo ikke græde over.
Forrentningen ligger på niveau med det, som en langsigtet trediveårig obligation kaster af sig.
Vi er nu på niveau med det, der er af afkast i England og i Norge, og det er vi i Venstre meget tilfredse med, samtidig med at vi får skabt en skattemæssig struktur, som øger incitamentet til investeringer, så man måske fremover vil kunne få endnu højere udnyttelsesgrader af forekomsterne op til overfladen og dermed til beskatning og salg med valutaindtjening til følge.
Jo, det er en god aftale, og jeg kan også forstå på fru Anne Grete Holmsgaard, at det er ved at være svært at bevare pessimismen over for den.
Det forstår jeg godt.