runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Arne Melchior (CD), 1999-04-23:
I modsætning til formodentlig alle andre i denne sal har jeg også prøvet at være flygtning, og jeg gratulerer alle mine kollegaer med, at de ikke har prøvet det.
Derfor vil jeg gerne, før fru Birthe Rønn Hornbech nu skal svare en gang til, give den oplysning, at mens jeg var flygtning, da blev det ikke diskuteret, hvornår jeg skulle tilbage eller ej.
Jeg blev inviteret til et andet land, som åbnede sine porte.
Der var nogle, der tog tilbage, og som var lykkelige for at tage tilbage, dem hørte jeg til, og der var andre, der valgte at blive, og det fik de så lov til.
Den tid, den glæde.
Lad os da se at få slået portene op til dette land, så ulykkelige mennesker kan komme hertil.
Og da der er en revisionsparagraf inden for 1 år, skal vi nok sørge for, at de bliver ordentligt behandlet, og der er så mange positive udtalelser og positive paragraffer i dette lovforslag, så der faktisk ikke er andet at gøre end at stemme for ændringsforslag nr. 12.
Det vil jeg gerne opfordre både Venstre og De Konservative og Socialdemokratiet til.
Men hovedpunktet, og det være især sagt til hr. Thulesen Dahl,
er: Lad os da få dem hertil.
Det er en køn måde; hr. Thulesen Dahl interesserer sig ikke for, hvor godt de skal have det heroppe; hvor frit de skal have det heroppe.
Det interesserer ham ikke.
Det har han ikke stillet noget ændringsforslag om.
Det eneste, der interesserer Dansk Folkeparti,
er, hvordan vi hurtigst muligt bliver af med de mennesker igen.
Æv og fy!
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-23:
Da loven, eller lovforslaget, var blevet fremsat, kunne jeg forstå på dagspressen, at fru Birthe Rønn Hornbech ønskede, at man skulle have sådan en 3-måneders-revision af de her udlændinges forhold.
Så snart, der blev fred i Kosovo og mulighed for at vende tilbage, så skulle de her mennesker vende tilbage.
Nu er lovforslaget jo, som det ligger nu, blevet et noget andet, og nu ser udgangspunktet jo ud til, at det er de her 2 år, som nu er rammen.
Det, der så er mit spørgsmål til fru Birthe Rønn Hornbech, for dog i det mindste at prøve at få ét konkret svar fra Venstres ordfører, er: Hvis der inden for den 2-års-periode bliver fred i Kosovo, mulighed for at vende tilbage, er det så Venstres opfattelse, at de her mennesker under alle omstændigheder skal tilbage, eller vil det i givet fald være op til hver enkelt også på det tidspunkt at vurdere, om de ønsker at vende tilbage?
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-23:
Ja, fru Birthe Rønn Hornbech kan selvfølgelig mene, at det er under lavmålet, når jeg påstår, at Venstre vil have en lang periode med usikkerhed for flygtningene, men så skyldes det jo kun én eneste ting, og det er, at Venstres politik på det her område er under lavmålet.
Den er under lavmålet, fordi Venstre jo gang på gang her i Folketinget har stillet forslag om, at flygtninge, der kom hertil efter den periode, hvor de havde fået asyl, skulle leve i 7 års usikkerhed.
7 år, hvor de ikke vidste, om de med 14 dages varsel skulle blive sendt tilbage til det land, de kom fra.
7 år, hvor de ikke vidste, om deres børn havde en fremtid i skolerne, i forhold til bekendte, i forhold til det arbejde, de fik
, osv.
7 års midlertidighed, 7 års usikkerhed, det har været Venstres politik.
Det, der var resultatet af Bosnierloven, var, at Socialdemokratiet, SF, De Radikale og Enhedslisten sagde: Vi ønsker at begrænse usikkerheden til 3 år.
Usikkerheden skal ikke vare mere end 3 år.
Nu er det så lykkedes regeringen sammen med Venstre og De Konservative at blive enige om, at usikkerheden skal vare mindst 5 år.
Det må også fru Birthe Rønn Hornbech da opfatte som en indrømmelse og som et skridt
på vejen, og derfor gratulationer til fru Birthe Rønn Hornbech og sorg for flygtningene.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-04-23:
Jeg synes, det er under lavmålet, når hr. Søren Søndergaard siger, at Venstre går ind for, at der skal være en lang periode af usikkerhed.
Det, vi siger, er, at opholdet skal være midlertidigt.
Vi forsøger at lette, og det er kun at lette, for en forfærdelig situation, men flugt og etnisk udrensning er jo altid forfærdelig, og det forsøger vi at lette med et midlertidigt ophold.
Så vil hr. Thulesen Dahl, og det er jo et kønt selskab, og vi må konstatere, at fløjene tilsyneladende er enige om at stemme imod, gerne have at vide, om vi vil tvinge udlændingene tilbage.
Jamen det afgør vi jo ikke.
Der er jo opstillet nogle kriterier for, hvordan man kan få opholdstilladelse efter denne lov.
Der er opstillet regler for, hvor lang tid man kan få midlertidig opholdstilladelse, og jeg håber stadig væk på, at den yderste konsekvens, 2 år, overhovedet ikke bliver nødvendig.
Derefter går de pågældende ind i asylproceduren, og så henhører de under udlændingeloven, og så er det Udlændingestyrelsen, der med en klageadgang til Flygtningenævnet afgør, om de pågældende kan få opholdstilladelse.
Det er jo så det, der hedder opholdstilladelse med henblik på varigt ophold og efter 3 år permanent opholdstilladelse.
Sådan er reglerne, og det er dét, vi siger ja til, at sådan skal det være.
Derudover er der jo så en særlig hjælp til repatriering.
Der er nogle af organisationerne, der mener, at ordet genbosætning er bedre; det er det vel i virkeligheden også, minister, men det er jo igen en strid om ord.
Der er givet mulighed for, at selv nødstedte, der har været her i meget kort tid, kan få hjælp til at komme hjem, og jeg forestiller mig også, at man yderligere vil tilgodese landet med en samlet massiv indsats fra alle EU-lande.
Det er sådan, det ser ud.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-23:
Fru Birthe Rønn Hornbech baserede Venstres støtte til dette lovforslag i sin ordførertale på, at det er en folkesag.
Og det ønsker jeg så at bore lidt i, for jeg tror også, det er en folkesag for danskerne at hjælpe de her mennesker, og jeg tror også, det i en midlertidig periode kan være en folkesag at hjælpe de mennesker her i Danmark.
Men dét, der er folkesagen, er, at man hjælper midlertidigt, og derfor er det helt afgørende jo, om det er Venstres opfattelse, at det skal være op til de her mennesker selv, om de ønsker at vende tilbage, når der forhåbentlig på et tidspunkt er fred.
Jeg kan ikke tolke fru Birthe Rønn Hornbechs svar på anden måde, end at det er fuldstændig op til hver enkelt i den givne situation, om man ønsker at vende tilbage, for på et meget konkret spørgsmål om det her, svarer fru Birthe Rønn
Hornbech, at det er et spørgsmål om, at folk jo ønsker at komme tilbage, og at det skal være frivilligt at komme til Danmark. Det er ikke et svar, der besvarer det spørgsmål, som jeg stillede, som jo er det afgørende: Hvis der er fredelige tilstande i Kosovo, er det så en pligt for de her flygtninge, der nu kommer til Danmark i en såkaldt midlertidig periode, at vende tilbage, eller er det op til hver enkelt selv at vurdere, om man ønsker at komme tilbage?
Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-04-23:
Det er jo fuldkommen rigtigt, hvad hr. Thulesen Dahl siger
I starten af debatten, da indenrigsministeren sagde, han var på vej med en lov, så foreslog jeg, at vi gjorde den af 3 måneders varighed.
Vi har optrykt det bilaget i forslaget, at både NATO og EU, og det er jo i overensstemmelse med UNHCR, stadig væk har den målsætning, at de fordrevne skal tilbage til deres land.
Jeg kunne ikke komme igennem med de 3 måneder, og så stemmer jeg for det, der er den bedst mulige løsning under de givne politiske forhold, når jeg har fået de forsikringer, jeg ønskede.
Så vil jeg sige til hr. Søren Søndergaard: Jamen Enhedslisten og Venstre har jo meget forskellig opfattelse af, hvordan man skal behandle flygtninge.
Vi mener, at flygtninge i sig selv er et midlertidigt begreb.
Det er mennesker, der som udgangspunkt ønsker at vende tilbage til deres land.
Derfor ønsker vi ikke en politik, hvor flygtninge bliver til indvandrere.
Det er de så blevet i praksis mange gange, men det synes vi i princippet er forkert, men vi må jo konstatere, at mange rent faktisk ikke har kunnet vende tilbage.
Så spørger jeg mig selv, om hr. Søren Søndergaards synspunkt i virkeligheden er udtryk for sådan en eller anden arrogance med hensyn til, at ethvert menneske i denne verden med en hel anden kultur og en hel anden tro nu er mest lykkelig, hvis de tvinges til integration, lige så snart de kommer herop.
Det er jeg slet ikke så sikker på er tilfældet.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-23:
I modsætning til de andre spørgere vil jeg da godt gratulere Venstre og Det Konservative Folkeparti, for de har jo fået deres politik igennem på det her område. I forhold til hele den store diskussion, vi havde om bosnierloven, hvor Socialdemokratiet, De Radikale, SF og Enhedslisten stod og sagde, at der må være grænser for, hvor lang tid folk skal leve under midlertidige vilkår uden at kende deres fremtid, og hvor Venstre insisterede på, at der skulle være en lang periode af usikkerhed - det var det bedste - og hvor vi havde flertallet dengang, så kan man konstatere, at Venstre og De Konservative denne gang har fået flertallet sammen med Socialdemokratiet og De Radikale. Så det er jo et til lykke til Venstre.
Det er ikke et til lykke til de berørte flygtninge; det er dem, det går ud over, det ved vi jo.
Jeg vil godt spørge fru Birthe Rønn Hornbech: Når nu den revisionsparagraf kommer, kan fru Birthe Rønn Hornbech så allerede nu løfte sløret for, hvordan Venstres holdning vil være til at gennemføre en ordning, som betyder, at man kun har 3 års usikkerhed for de pågældende og ikke 5 eller 6 års usikkerhed? Er det Venstres opfattelse, at man, når revisionen kommer, vil være med til at lave en bosnierlovordning, som man gjorde dengang, eller vil Venstre fastholde sin principielle politik på det her område?
Annie Lunde Hansen (CD), 1999-04-27:
Jeg må lige starte med at beklage min stemme i dag.
Jeg vil da gerne starte med at takke fødevareministeren for hans redegørelse om erfaringerne med offentliggørelse af kontrolresultater.
I CD mener vi, det er rimeligt, at der er mulighed for at offentliggøre kontrolresultater, også med nævnelse af navnet på producenter og detailhandlere, der ikke overholder reglerne.
Men det er altså meget vigtigt, at man hele tiden holder sig formålet for øje, og formålet skal være at sikre en så høj fødevaresikkerhed som overhovedet muligt.
Offentliggørelsen må altså ikke udelukkende have karakter af en ekstra straf, selv om den jo nok altid vil blive opfattet som sådan af den, der ser sit navn offentliggjort.
Vi har ikke brug for offentliggørelsen som gabestok.
Vi har i højere grad brug for den som et led i en orientering af forbrugerne end som motivationsfaktor for producenterne.
Er offentliggørelsen styrende for forbrugervalget, kommer motivationen ganske sikkert af sig selv.
Derfor kan det godt forekomme lidt absurd, at der er eksempler på, at man i ganske små sager har offentliggjort navne på producenter, og at offentliggørelsen først er sket flere måneder efter, at fejlen er blevet rettet.
Dette er der ingen der har glæde af.
Forbrugeren har i hvert fald ikke; fejlen er jo allerede rettet.
Her er altså noget, som efter vores opfattelse ikke virker efter hensigten.
Det er altså derfor vigtigt, at der bliver lavet nogle klare retningslinjer for, hvornår der kan offentliggøres.
Det nytter f.eks. ikke noget, at man offentliggør de producenter, der selv indberetter problemer, på samme måde som dem, der blev opdaget af levnedsmiddelkontrollen.
Det fremmer jo ikke lysten til at indgå i en dialog med myndighederne.
Det er også vigtigt, at man får sat en klar grænse for, hvilke overtrædelser af levnedsmiddellovgivningen der kan gøres til genstand for offentliggørelse, og det er vigtigt, at man har gjort sig klart, at der også bør være en fast praksis for, hvor længe resultaterne skal kunne hentes ned fra Internettet.
Der er jo flere hensyn, der skal varetages.
På den ene side er der hensynet til forbrugerne, som skal have en mulighed for at fravælge et produkt, som har kvalitetsmangler, og som måske endda kan have sundhedsmæssige skadevirkninger.
På den anden side er der altså også et hensyn til producentens retssikkerhed.
Her er altså tale om nogle vigtige og vanskelige afvejninger.
Der er jo heldigvis noget, der tyder på, at ministeren er opmærksom på disse problemstillinger.
Men der kræves naturligvis også vilje til at få lavet nogle retningslinjer, som tilgodeser alle interesser, og som lever op til det egentlige formål, nemlig at være med til at sikre rene fødevarer af en god kvalitet.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-04-27:
Jeg sagde til sammenligning, at der ikke findes noget register over fartsyndere eller nogle, der kører spirituskørsel, og sådanne registre kunne Fremskridtspartiet heller aldrig gå ind for.
Det var som et sammenligningsgrundlag.
Vi lever dog i et frit samfund, så det ville være forkert at hænge de mennesker ud, så jeg kan overhovedet ikke forestille mig sådanne registre.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-04-27:
Forespørgslen her fra hr. Jørn Jespersen og hr. Jes Lunde lyder: »Hvad kan ministeren oplyse om de hidtidige erfaringer med offentliggørelse af resultater fra levnedsmiddelkontrollen i såvel statsligt som kommunalt regi og om strategien for den fremtidige anvendelse af offentliggørelse som styringsmiddel i fødevarepolitikken.« Jeg må nok indrømme, at der mangler egentlig et svar på, hvilke erfaringer man har med offentliggørelsen af f.eks. mælkeproducenter, om det er noget, man opfatter har nogen positiv effekt. Så siger ministeren jo i afslutningen af sin redegørelse, at det handler om ensartethed: ensartethed imellem uheld, som der er tale om i de aller-, aller-, aller-, aller-, allerfleste tilfælde, når det drejer sig om celletal i mælk for antibiotikarester, og så bevidst svineri, som der er tale om, når vi snakker om restauranterne.
Men jeg kan godt forstå, at vi er langt fra hinanden, når den konservative ordfører kan bruge udtrykket »at hælde medicin i mælken«.
Efter min mening er medicin nu for dyr til at hælde i mælk.
Det ville jo også være noget groft svineri, og jeg har aldrig heller hørt om nogen, der gjorde det.
Men der er selvfølgelig tale om, at der har været medicinrester i den mælk, man har leveret, hvilket selvfølgelig er helt uforsvarligt.
Det er vi helt klar over.
Vi har heller ikke noget imod sanktioner, men vi er generelt betænkelige ved gabestokmetoden.
Vi kender den ikke fra andre lovgivningsområder.
En mælkeproducent fratages allerede retten til at levere mælk, hvis hans celletal er for høje og det ikke får ende i en fart.
En restauratør risikerer at få lukket sin restaurant.
Dér synes jeg der allerede er ensartethed, men hvad fornøjelse har offentligheden af at få bekendtgjort et navn på en mælkeproducent et halvt år efter, at overtrædelsen er sket?
Ja, kun den fornøjelse, at man kan fravælge at drikke mælk, og det er faktisk lidt uhensigtsmæssigt.
Vi kunne måske acceptere en almindelig offentliggørelse
af kontrolresultater, der har betydning.
Jeg mener, det er korrekt med en offentliggørelse, altså ikke med en udhængning, men at tingene selvfølgelig skal være registreret.
Vi går selvfølgelig også ind for en mærkning af fødevarerne, men som SF's ordfører var inde på, er der mange områder, som vi gør for lidt ved, f.eks. at analysere udenlandsk frugt, grønt og andre produkter for pesticidrester og offentliggøre resultatet eller offentliggøre, som jeg læste for nylig, at der er aflatoksin, altså meget giftig svamp, i jordnødder fra Pakistan, tror
Det ville forbrugerne virkelig have fornøjelse af.
I virkeligheden er det jo nok, fordi de ikke har haft pesticider til rådighed, at der er aflatoksin i.
Så der var mange måder, man kunne komme længere på, end ved den metode, man nu kører.
Vi tilslutter os selvfølgelig det forslag til vedtagelse, som vi er medforslagsstillere til.
Christian H. Hansen (DF), 1999-04-27:
Det, der har været diskuteret meget i dag, er jo også det, som man endelig vil opnå med fødevareloven, nemlig ensartethed. Nu hører jeg så hr. Fransgaard meddele heroppefra, at han ikke kunne forestille sig, at man lavede en liste over fartsyndere.
Mit spørgsmål går så på: Når han siger, at når vi snakker offentliggørelse af kontrolresultater, skal der altså ikke være ensartethed - der er altså visse, der skal gå fri - kunne han så forestille sig, at man i færdselsloven ud fra det princip, at bageren skal hurtigt ud med sit morgenbrød, siger: Bageren skal fritages for forbudet i færdselsloven mod at køre for stærkt?
Kunne han forestille sig, at man også laver dét fleksibelt, eller synes hr. Fransgaard, at der her skal være ensartethed, og det skal der så bare ikke være i anden lovgivning?
Jeg må sige til fru Annie Lunde Hansen, at alt, hvad der kan medføre forbedringer omkring en fødevarelovgivning og omkring et eventuelt ægteskab, vil vi i Dansk Folkeparti altid være villige til at diskutere.
Jens Kirk (V), 1999-04-27:
Jeg vil gerne spørge den konservative ordfører, om den konservative ordfører er klar over, hvordan reglerne er med hensyn til celletalsproblematikken - hvor længe en landmand f.eks. må levere mælk med et celletal på over 400.000, inden han skal have bragt det ned, og inden det bliver helt umuligt for mælkeproducenten at levere mælk.
Christian H. Hansen (DF), 1999-04-27:
Et flertal i Folketinget har bakket op om fødevareloven, som bl.a. medfører, at der efter den 1. januar år 2000 kommer nogle mere ensartede regler for offentliggørelse, som er med til at sikre en høj grad af offentlighed og fuld retssikkerhed i alle landets regioner.
Det er intentionerne bag den nye fødevarelov.
Dansk Folkeparti var også med i det flertal.
Lad os nu se loven bragt i anvendelse først, inden vi går ind og ændrer noget.
Jeg vil sidestille det med, at for ikke ret lang tid siden fremsatte Dansk Folkeparti et beslutningsforslag om et fødevarekørekort, og gøre opmærksom på, at dengang sagde alle: Lad os nu se fødevarelovgivningen taget i anvendelse først, inden vi eventuelt kan gå ind for det.
Det, vi i den forbindelse kan diskutere, er, om man burde se på muligheden for at finde en metode, som vil medføre en hurtigere offentliggørelse, og vi kan også tage op til diskussion, hvor hurtigt fælden skal klappe.
Konklusionen af den debat, vi har haft op til i dag og også i dag,
For mig at se er alt omkring fødevareloven som et ægteskab: først skal man tage en beslutning om at blive gift, og derefter kan man bruge lidt tid på at se, hvad der kan gøres bedre.
Hvad skal vi have gennemdrøftet?
Hvad skal vi se på?
Hvad kan vi leve med hver især, og hvad kan vi ikke leve med?
Sådan er det også med anvendelsen af offentliggørelse.
Lad os evaluere det hen ad vejen, inden vi farer ud med bål og brand og kalder det »nytteløs forbrugerinformation«.
Den nye fødevarelov, som først træder i kraft ved årsskiftet, har klart præciseret, at reglerne om offentliggørelse af kontrolresultater bør administreres således, at offentliggørelse med navns nævnelse kun omfatter virksomheder, som modtager påbud om omsætningsbegrænsende foranstaltninger, accepterer et bødeforelæg eller modtager dom for overtrædelse af fødevareloven.
Efter Dansk Folkepartis opfattelse er offentliggørelse af kontrolresultater kommet med på baggrund af generel frustration over mange eksempler på, at der i fødevareproduktionen er sprunget over, hvor gærdet er lavest.
Mange virksomheder har ikke ladet sig afskrække af ofte at få
en minimal bøde, og det har været til stor skade for det meget store flertal af virksomheder, som lever op til reglerne og for nogles vedkommende oven i købet også gerne vil være foran.
Det skulle også stå klart og sikkert, at det kun er de sager, som har resulteret i et endeligt omsætningsbegrænsende forbud eller bøde, der bliver offentliggjort, men at der derimod ikke vil blive offentliggjort enkeltresultater for virksomheder, hvor kontrollen ikke har givet anledning til kommentarer. Dansk Folkeparti er meget opmærksom på, om der nu løbende bliver indhøstet nogle erfaringer med denne offentliggørelse af kontrolresultaterne, som vi kan bruge i det videre forløb til at lave nogle justeringer, som alle partierne her i Folketinget i fællesskab bør gå hånd i hånd for at få gennemført.
Lene Espersen (KF), 1999-04-27:
Så prøver vi en sidste gang.
Med »overlade det til forbrugerne« mener jeg, at man har kørt lange lister ud i forskellige dagsaviser og sagt, at så må forbrugerne selv sørge for at læse aviserne og holde øje med, hvad der foregår.
Jeg mener sådan set, det må være Levnedsmiddelkontrollens pligt, hver eneste gang man oplever nogle tilfælde, hvor noget er svinsk, at lukke restauranten.
Jeg erindrer, at vi for lang tid siden havde en deputation i Fødevareudvalget i forbindelse med, at vi behandlede spørgsmålet om offentliggørelser, og vi fik at vide, at man ikke orkede at bruge lukning som et instrument, fordi offentliggørelse var meget bedre.
Her synes jeg måske, at lukning giver en bedre forbrugersikkerhed end det at offentliggøre resultater i B.T. 3-4 måneder efter, at kontrollen er foretaget.
Til hr. Ole M. Nielsen
: Jeg må bede hr. Ole M. Nielsen om at lytte efter, når jeg svarer på spørgsmålene, for nu har jeg to gange sagt, hvordan de nye regler er ifølge den nye fødevarelov.
De er præcis, som jeg har sagt: det er gentagne tilfælde, det er politianmeldelser osv.
Det er i de tilfælde, hvor der er tale om grove overtrædelser, man vil bruge offentliggørelsesinstrumentet, og som jeg har sagt til hr. Jens Kirk og nu også siger til hr. Ole M. Nielsen, betyder det for mælkeproducenterne, at de automatisk bliver politianmeldt.
Man kan sige, at de får en temmelig skrap behandling, og om der er nogen som helst mulighed for at få nogle nuancer i behandlingen, kan jeg overhovedet ikke vurdere, for jeg er slet ikke til sinds at gå ind i en teknisk diskussion om det på nuværende tidspunkt.
Det kan vi ikke, de skal behandles akkurat lige så skrapt som alle andre, der ikke overholder reglerne, og det princip synes jeg skal være et bærende element i al lovgivning her i Folketinget.
Alle skal behandles ens.
Hvis der er tale om, at vi på nogen som helst måde kan lave nogle dispensationer, eller hvad ved jeg, der gør, at man ikke lader dem, der overtræder reglerne, slippe, men lader folk, der fjumrer rundt i det, uden at det er til fare for forbrugerne, slippe - jamen så for min skyld gerne.
Det har jeg ingen problemer med, men jeg tror bare, det bliver meget, meget vanskeligt.
Jeg synes, det er uærligt at have en lang debat, en lang diskussion om, hvilke celletal der skal være tilladt, eller hvad ved jeg.
Det drejer sig om, hvorvidt man vil behandle folk ens eller ikke vil behandle folk ens, og efter min mening gør vi ikke forbrugerne nogen særlig stor tjeneste, hvis vi nu begynder at diskutere, om en hel gruppe skal totalt friholdes, fordi det i sidste ende er noget, der kommer forbrugerne og vel også alle de producenter, som overholder reglerne i det daglige arbejde, til gode.
Jens Kirk (V), 1999-04-27:
Det er lige før, man tror, det er en forkert vedtagelse, fru Lene Espersen støtter, for hun indrømmer jo, at der er ting, der bør ses på med hensyn til f.eks. mælkeproducenter.
Jeg kan oplyse over for fru Lene Espersen, at det er sådan, at hvis en mælkeproducent gennem 3 måneder leverer mælk med over 400.000 celler i prøven, får den pågældende et brev, og hvis forholdet ikke er blevet bragt i orden inden 3 måneder, bliver det forbudt at levere mælk, dvs. at man slet ikke må levere mælk mere, mælkevognen kommer slet ikke mere.
Mon ikke det er straf nok i sig selv?
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-04-27:
Jeg vil gerne fortsætte, hvor hr. Jørn Jespersen slap, for jeg synes, der er en himmelråbende forskel på den situation, hvor der sker så grove overtrædelser som i det københavnske restaurantliv, og hvor nogle landmænd overtræder reglerne en enkelt gang.
Og så er det jo ikke rigtigt, når fru Lene Espersen siger, at der skal gentagne overtrædelser til for at blive offentliggjort som mælkeproducent.
Jeg har den ikke i hånden, men så vidt jeg husker, står der i den nye fødevarelov, at når en landmand har fået en bøde - og det kan han få efter kun én overtrædelse, som kan være et uheld - er det nok til at blive sat i gabestokken.
Jeg synes, det står i et skrigende modsætningsforhold til det, der er sket i den københavnske restaurationsverden.