runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Donner (DF), 1997-11-07:
Da vores partis ordfører, fru Pia Kjærsgaard, ikke kan være til stede i dag, har jeg lovet at fremføre Dansk Folkepartis synspunkter.
Fru Pia Kjærsgaard har været så venlig at forsyne mig med en ordførertale, der lyder: Ja, selvfølgelig!
Og så kort kunne det faktisk siges.
Vi er 100 pct. enige med V og K i dette forslag, vi støtter det varmt, og vi håber, det kan blive gennemført hurtigst muligt, fordi det vil give gode muligheder for patienterne.
Vi forstår slet ikke de bemærkninger, der er kommet fra forskellig side om, at det vil være indgreb i overenskomstforhandlingerne.
Det synes vi ikke er rigtigt.
Det er også blevet sagt, at man er bange for at lovgive på området, men jeg må tænke tilbage på de debatter, vi har haft her i Folketinget om åbningstider butiksåbningstider, rullegardiner foran specielle varer og begrænset vareudbud med lange lister over, hvad der må sælges i det og det tidsrum.
Her plejer man ikke at være så nervøs, så derfor støtter vi forslaget varmt, og vi håber, det bliver gennemført.
Vibeke Kiil (CD), 1997-11-07:
Centrum-Demokraterne finder det ganske rimeligt, at de praktiserende læger skal have mulighed for at holde åbent om lørdagen, og CD vil opfordre til, at lægernes organisationer og Amtsrådsforeningen finder frem til en løsning.
Bruno Jerup (EL), 1997-11-07:
Enhedslisten ønsker overordnet, at det nuværende system med praktiserende læger ændres, således at tværfagligt bemandede, offentlige, lokale sundhedshuse bliver den fremtidsmusik, som vi går efter.
Det nuværende system, hvor lægens indtægt er afhængig af, hvor mange patienter der når at skrive under på en refusionsblanket til Sygesikringen, er dårligt for begge parter.
For patienterne er mødet med den praktiserende læge ofte en frustrerende oplevelse, fordi der er alt for lidt tid til dialog.
For lægen betyder det nuværende system, at han efter endt turnus påtager sig en anselig gæld, måske oven i en stor studiegæld, og derfor de første mange år er meget økonomisk afhængig af at have de flest mulige patienter i konsultationen, enten fysisk eller telefonisk, og endda må supplere indtægten med andet arbejde som vagtlæge, kommunal lægekonsulent m.v. Tværfagligt bemandede sundhedshuse, hvor læger sammen med f.eks. sundhedsplejersker, fysioterapeuter, diætister, socialrådgivere og andre relevante faggrupper arbejder sammen om at give borgeren den til enhver tid mest relevante behandling, vil være en gevinst for folkesundheden, og samarbejdet med hjemmepleje, sygehusvæsen, småbørns- og skolesundhedspleje og socialforvaltning vil også kunne styrkes væsentligt ved et sådan system.
Hvis vi ser på det konkrete forslag, handler det ikke om nogen særlig visionære forbedringer af den primære sundhedssektor; men Enhedslisten er enig med forslagsstillerne i, at en ugentlig aftenkonsultation i mange tilfælde giver et for dårligt serviceniveau for brugerne.
Vi tror ikke, Amtsrådsforeningen vil have det fjerneste at indvende, såfremt Praktiserende Lægers Organisation beder om lov til at holde åbent om lørdagen, medmindre de ønsker en særlig honorering for denne serviceudvidelse.
Vi afventer med spænding kommentarerne fra de to berørte parter, fordi det for os at se virker mærkeligt, at det overhovedet skulle være noget problem.
Vi kan ikke se noget odiøst i, at også lægerne i den primære sektor har nogle arbejdsforhold, som ligner dem, man må byde personalet i sundhedsvæsenet.
Både læger og sygeplejersker, som arbejder inden for sygehusvæsenet, må jo leve med, at de skal arbejde i weekenderne og have turnus, og hvad ved jeg.
Egentlig kan man undre sig over, at der overhovedet er et problem her.
Jeg synes i hvert fald, at de godt kan holde åbent om lørdagen, hvis de vil det, og om søndagen med for den sags skyld.
Det eneste problem, man måske kunne nævne, og som er lidt mere langsigtet, er, at i dag er det jo kutyme, at man på nogle arbejdspladser - men vel at mærke kun på nogle - kan få lov til at tage fri, hvis man skal til læge.
Det, man kan frygte, hvis det bliver sådan, at lægen lægger sin arbejdstid uden for normal arbejdstid, er, at folk ikke kan gøre det mere.
Jeg er ikke sikker på, det er noget stort problem, og samlet må vi sige, at forslaget ikke er noget, der revolutionerer verden.
Men hvorfor søren i luften skulle lægerne ikke kunne holde åbent om lørdagen?
Vibeke Peschardt (RV), 1997-11-07:
Efter Det Radikale Venstres mening er forslaget her fra hr. Jørgen Winther med flere simpelt hen et af de mærkeligste forslag, vi har set i meget lang tid.
Vi synes ikke bare, det er en god idé, vi synes, det er en strålende idé, at lægerne skal holde åbent om lørdagen.
Sidste gang, jeg havde brug for en læge, var en dejlig sommereftermiddag, da klokken var to.
Jeg ringede så til min praktiserende læge og fik at vide, at doktor Hansen ikke svarede i konsultationen, han havde naturligvis fri.
Jeg mener egentlig godt, at man kan arbejde fredag eftermiddag, men det kunne altså ikke lade sig gøre dér.
Efter vores opfattelse synes vi, at lægerne skal finde ud af det, men vi mener, ligesom SF sagde det, at de praktiserende læger, som jo hævder, at det er et helt frit, privat erhverv, hvad det aldeles ikke er, at deres indtjening faktisk er sådan, at de egentlig ikke burde have ret meget oven i posen for at gøre det her.
Jørn Jespersen (SF), 1997-11-07:
I SF synes vi, det er et glimrende forslag, som Venstre har stillet, om at lægerne holder åbent om lørdagen.
Det mener vi sådan set langt hen ad vejen, at de bare kunne gøre, og der er vel intet i vejen for, at man ved næste overenskomstforhandling fra de praktiserende lægers side siger, at det vil de meget gerne gøre.
Det skal bare stå i overenskomsten med Sygesikringen, at det vil de gøre fremover, selvfølgelig uden at det skal medføre ekstraomkostninger.
Man må jo sige, at lægerne i dag er så rigelig vellønnede, at det meget vel også kan rumme en mulighed for at holde åbent om lørdagen.
Jeg er temmelig sikker på, at Sygesikringens Forhandlingsudvalg ikke har noget imod, at lægerne kommer og siger, at de egentlig gerne vil holde åbent om lørdagen og yde en bedre service over for deres patienter. Det kan klares ved den næste overenskomstforhandling med den tilstrækkelige velvilje fra lægernes side, og det ser jeg frem til vil ske.
Så vil jeg i øvrigt bare sådan af principielle grunde gerne spørge, om forslaget her er et udtryk for Venstres holdning til det kommunale og amtskommunale selvstyre og til, hvordan man forholder sig til forhandlinger, som er henlagt til andre steder.
Henriette Kjær (KF), 1997-11-07:
En undersøgelse fra Århus Amt viser, at flere og flere patienter henvender sig på skadestuen og hos vagtlægen i stedet for at gå til egen praktiserende læge.
Men hvis patienten ikke synes, at han eller hun kan tage fri fra arbejde for at få undersøgt sit håndled, der gør ondt, eller hvis man ikke kan tage fri for at få lægen til at kigge på sit barn, der har klaget over ondt i maven i flere dage, ender det jo med, at man til sidst henvender sig på skadestuen eller ringer efter vagtlægen, når man kommer hjem.
Det er en dårlig udvikling.
Man kan mene alt det, man vil, om, hvordan man prioriterer sit liv, men udviklingen er dårlig, når vi benytter alternativer til den praktiserende læge, for den praktiserende læge er, som jeg har nævnt, den bedste, vi kan henvende os til.
Jeg mener derfor, at han skal have mulighed for at holde lørdagsåbent, så familien sammen kan komme og få undersøgt det, man nu føler er galt.
Det vil give både børnefamilier og andre en mulighed for at få lidt mere luft i dagligdagen.
Har man et lille barn, der skal vaccineres rimelig ofte i det første halvandet år, går der altså en række fridage med at komme til lægen.
Det ville være en velkommen mulighed, hvis man kunne lægge nogle af besøgene om lørdagen.
Det Konservative Folkeparti opfordrer derfor regeringen til, at man tilskynder de parter, det drejer sig om, nemlig Sygesikringens Forhandlingsudvalg og Praktiserende Lægers Organisation, til, at man i den kommende overenskomst sikrer mulighed for lørdagsåbent.
På mange andre områder er vores samfund indrettet efter nutidens faktiske forhold, og det bør selvfølgelig også gælde de sundhedsydelser, vi får fra lægerne.
Hanne Andersen (S), 1997-11-07:
Jeg vil gerne sige, at Socialdemokratiet er helt enig i, at borgerne skal have den bedst mulige service.
Det gælder også de borgere, der søger den praktiserende læge.
Jeg håber, det er sådan.
Ansvaret for, at borgerne får et godt tilbud, ligger i amtskommunerne.
Det er altså et decentralt ansvar.
Når der er to parter om at løse en opgave, har vi en god tradition, nemlig at parterne laver en aftale om ydelsen og honoreringen af ydelsen.
I forhandlinger er det også almindeligt, at man møder op med områder, som man prioriterer højt, man forhandler og når frem til et resultat.
Sådan er det vel også med de forhandlinger, der nu går i gang på dette område. De praktiserende læger vil måske føre lørdagsåbent frem som en prioritet, og måske er det også et ønske hos amterne.
Men det har jeg naturligvis ikke noget præcist kendskab til.
Jeg er nemlig ikke part i forhandlingerne.
Jeg ved til gengæld, at der forskellige steder i landet er lavet forsøg med brugervenlige åbningstider, måske ikke lørdagsåbent, men åben konsultation f.eks. til kl. 20.
Resultatet siges ikke at være opløftende.
Det siges, at det var en ensom oplevelse at sidde til klokken
otte om aftenen uden kunder.
Det behøver naturligvis ikke at betyde, at amter og praktiserende læger udelukker andre muligheder og andre servicetilbud, så derfor vil jeg gerne sige: Lad forhandlingsparterne afgøre, hvilken plads lørdagsåbent skal have i de aktuelle forhandlinger.
At forslagsstillerne foreslår lovgivning i stedet for forhandling, kan undre.
er overraskende.
Jeg vil gerne sige, at måske er tidspunktet i den nuværende 4-års-periode af betydning for forslaget.
Socialdemokratiet vil naturligvis ikke være utilfreds med, at Sygesikringen og de praktiserende læger indgår aftaler om brugervenlige åbningstider.
Men vi kan ikke støtte forslaget, som det foreligger.
Birte Weiss (S), 1997-11-07:
Sygesikringens forhandlingsudvalg og Praktiserende Lægers Organisation starter i løbet af ganske kort tid deres forhandlinger - overenskomstforhandlinger, tror jeg, jeg vil kalde det, for det er vel det mest præcise udtryk, man kan bruge om det.
Så kommer man fra Venstre og De Konservative og siger: Vi vil da godt på forhånd gribe ind i de forhandlinger.
Vi vil godt på forhånd tage en detalje ud og så sige, at det skal Folketinget tage beslutning om.
Det er jo egentlig en aparte fremgangsmåde, og allerede af den grund vil jeg godt afvise forslaget.
Så skal jeg samtidig pege på, at spørgsmålet om lørdagsåbent, der som bekendt godt kan være en god idé, også skal ses i sammenhæng med overenskomstens regler om lægernes vagtforpligtelser uden for dagtiden, og derudover skal man selvfølgelig se på, om den almindelige anvendelse af ressourcerne nu engang også er den optimale.
Jeg er vidende om, at mere fleksible åbningstider rent faktisk indgår i disse overenskomstforhandlinger eller i hvert fald i det oplæg, som er lavet af Sygesikringens Forhandlingsudvalg.
Og sagt lige ud: Jeg finder, at det må være op til overenskomstparterne at lave deres overenskomst, og de skal selvfølgelig gøre det under dyb hensyntagen til, hvordan man bedst opfylder befolkningens ønsker og behov, herunder naturligvis også, når det gælder åbningstiderne.
Jeg går også ud fra, at man vil have et åbent øre for et ønske som det, der er tale om her, om åbningstid om lørdagen, men det er vel ikke noget, som vi skal fastlægge i Folketinget.
Jeg vil godt skildre det på den måde, at selv om regeringen har sympati for intentionen bag beslutningsforslaget, finder vi det hverken hensigtsmæssigt eller nødvendigt at gribe ind i nogle forhandlinger, som netop nu er ved at udspille sig eller i hvert fald ved at gå i gang, og sådan lyder min afvisning af forslaget.
Ole Donner (DF), 1997-11-07:
Dansk Folkeparti kan støtte forslaget.
Det er et emne, som optager os meget, at man, også når man kommer i den fase af livet, får en god behandling.
Vi kan støtte forslaget.
Vibeke Kiil (CD), 1997-11-07:
Dette forslag ligger klar op ad CD's politik.
Centrum-Demokraterne er varme tilhængere af hospicetanken.
Selv om man kan indrette særlige afdelinger inden for sygehusvæsenet, mener CD, at der også bør etableres hospicer uden for sygehusmurene, gerne som selvejende institutioner og mindst ét i hvert amt, hvortil der er knyttet et forsknings- og uddannelsescenter, og hvorfra personale kan sendes ud og vejlede i hjemmene, hvis det er dér, man ønsker at tilbringe den sidste tid.
Alvorligt syge og døende mennesker udgør en af sundhedsvæsenets suverænt største opgaver.
Hospicer kendes fra andre lande.
Der er i alt knap 50 hospicepladser i Danmark, men der er i øjeblikket adskillige initiativer til oprettelse af flere hospicer.
Hospicer er ikke en konkurrent til hverken hospital eller plejehjem, men det er et alternativ, som det bør stå den enkelte frit for at kunne vælge, og CD mener, at finansieringen er en offentlig opgave.
CD synes derfor, det er et godt forslag, som vi støtter varmt.
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-11-07:
Jeg skal på Fremskridtspartiets vegne sige, at vi jo altid har sat patienten i centrum, og når det drejer sig om det her forslag, er det i allerhøjeste grad noget, vi støtter.
Vi vil gerne indgå i forhandlinger og i udvalgsbehandlingen om at få dette forslag igennem.
Det vil sige, at vi i princippet støtter dette forslag.
Jeg vil sige, at der faktisk ikke er meget, der skal ændres, hvis der er noget, der skal ændres, men jeg synes, at vi under udvalgsbehandlingen skal prøve at finde frem til, om der skal laves nogle justeringer i forslaget.
Det er klart, at vi kun kan have stor sympati fra Fremskridtspartiets side med hensyn til at give en valgmulighed, når en døende skal plejes.
Det er vigtigt, at man har en valgmulighed, og det uanset om det skal være i hjemmet, på et hospital, eller om det er hospicetanken, det drejer sig om.
For en del år siden vedtog vi netop i Fremskridtspartiets folketingsgruppe på vores sommergruppemøde at arbejde videre med denne sag, og vi synes, at dette forslag indeholder præcis de principper, som Fremskridtspartiet kan gå ind for, så det er stort set et helhjertet ja til forslaget.
Vibeke Peschardt (RV), 1997-11-07:
Det er en lang udvikling, der ligger forud for det, og det er i hvert fald over 10 år siden, man lavede ordningen om pleje af døende i eget hjem.
Så vidt jeg husker, var det et forslag, som blev lavet af CD, og det fik også fuld tilslutning.
Nu er det jo sådan, som vi har hørt det flere gange i dag, at amterne allerede er i fuld gang med at løse denne opgave, idet de dels selv er i færd med at oprette afdelinger, hvor døende kan blive plejet, og hvor familierne kan komme, dels giver mulighed for at købe pladser ude.
Mig bekendt er der også mulighed for, at kommuner kan gå ind og være med til at betale for pladser, og sådan som jeg kender til det, er det udmærkede redskaber, der gør, at man allerede er fint i gang med det.
Vi støtter ikke forslaget her direkte, fordi det er en amtsopgave at tage sig af det, men vi er positive over for alle de tanker, der ligger i det.
Jørn Jespersen (SF), 1997-11-07:
Enhedslisten foreslår at pålægge amterne at sikre døende ret til omsorg, pleje og smertebehandling under hospicelignende forhold enten på specielle afdelinger eller ved indgåelse af driftsoverenskomster med hospicer.
Vi er positive over for sigtet i forslaget.
Det er vores opfattelse, at den pleje og omsorg, der bliver givet til døende i dag, ikke er god nok alle steder, og at der er behov for nogle yderligere tiltag rundt omkring.
Vi er meget interesseret i et samarbejde om forslaget og vil meget gerne indgå i et samarbejde med amterne i det omfang, der måtte være behov for tiltag fra Folketingets side.
Karen Højte Jensen (KF), 1997-11-07:
I Det Konservative Folkeparti er hospicetanken højt prioriteret.
Det var også baggrunden for det forslag, vi fremsatte i maj måned om at sikre patienter, der ønsker hospiceophold, tilskud fra det offentlige, således at patienter har lige adgang til hospiceophold uanset egne økonomiske midler.
Vi finder, at hospice er en vigtig nyskabelse inden for det danske sundhedsvæsen.
Alvorligt syge og døende tilbydes omsorg og lindring af smerter i gode og trygge omgivelser.
Den omfattende interesse for dette alternativ til de traditionelle tilbud til døende viser, at der er et stort behov for hospicer i vort samfund.
Derfor er det vort ønske, at der oprettes flere hospicer, samtidig med at alle visiterede patienter, der opfylder visitationskravene, får en reel valgmulighed for at vælge hospiceophold frem for sygehus, plejehjem eller pleje i hjemmet, hvis de har ønsker derom.
Patienter skal have krav
på at kunne vælge, og pengene skal følge patienten, ikke systemet.
dette til efterretning.
Det, der er afgørende i relation til Enhedslistens forslag, er jo i virkeligheden, at amterne allerede i dag kan oprette særlige afdelinger, og de kan også i dag indgå aftaler med hospicer, så vi kan vel sige, at forslaget formelt er overflødigt.
Det er nok godt, at vi stadig væk holder fast i hospicetanken herinde, men jeg finder ikke, at der er behov for den lovgivning, der her er lagt op til, og vi ønsker ikke at pålægge amterne at oprette hverken den ene eller den anden specialafdeling på sygehuse.
Det må vi overlade til amterne, men som det fremgår, støtter vi hospicetanken.
Tove Fergo (V), 1997-11-07:
Venstre har også stor sympati for de tanker, der ligger bag forslaget.
Vi ved, at der foregår et arbejde rundt omkring i landets amter netop på dette område.
Vores udgangspunkt er patientens mulighed for at vælge, hvor han eller hun ønsker at tilbringe de sidste dage og uger af sit liv.
Det er vigtigt, at man får den valgmulighed også i den fase af livet.
Der er valgmuligheder rundt om i landet.
Der er tre amter, som har besluttet at lade de patienter, der ønsker at tilbringe den sidste tid på hospice, få mulighed for det.
Det vil sige, de lader et beløb følge med patienten.
Det er Københavns Amt, det er Vejle Amt, og det er Sønderjyllands Amt.
Vi mener ikke, det er vores opgave herindefra at diktere
amterne, hvordan de skal handle, og hvilke tilbud de skal give
Det må være op til amterne at beslutte det, og det er der så også amter, der har gjort.
Samtidig er vi vidende om, at der er nogle lovgivningsmæssige problemer på området.
Det har de fleste amter peget på.
De siger, at der er behov for en lovgivningsmæssig afklaring vedrørende hospicer.
Det er jo sådan, at hvis patienten kan være i sit hjem og en pårørende tager pasningsorlov, stiller kommunen hjemmehjælp og hjemmepleje til rådighed i et øget omfang, og det gør de mange steder på strålende vis.
Jeg har personlige erfaringer med, at det fungerer rigtig godt mange steder.
Derfor ønsker amterne en afklaring af byrdefordelingen, og jeg vil meget henstille, at vi får set på det, sådan at det bliver en reel valgmulighed for mennesker at kunne komme på et hospice og blive passet i den sidste tid
, hvis de nu ønsker det. Uanset om de har mulighed for at være i deres hjem eller på et hospital, skal de også have mulighed for at vælge et hospice, og det har man altså ikke alle steder i landet.
Amterne kan beslutte det, men de synes mange gange, det er urimeligt, at de skal betale den fulde udgift, når kommunen også bliver lettet for en økonomisk byrde ved det.
Jeg vil spørge ministeren om, hvordan det ser ud.
Arbejder man i ministeriet med denne byrdefordeling, som de fleste amter efterlyser en afklaring af?
Hanne Andersen (S), 1997-11-07:
I virkeligheden undrer jeg mig meget over fru Ester Larsen som forslagsstiller og ordfører for dette forslag.
Men jeg må jo skønne, at forklaringen er, at sygehusudvalgsformanden i Fyns Amt, fru Ester Larsen, har opgivet at rette op på at indrette sygehusvæsenet på Fyn, så man kan løse de opgaver, som borgerne forventer at man løser, og give de tilbud, som borgerne også forventer at de kan få.
Jeg synes, det er forstemmende at høre ordføreren sige, at de kronisk syge, de, der har brug for særlig omsorg, kan sætte deres lid til kommunerne, så når amterne svigter, må kommunerne tage sig af dem.
Det tror jeg de gør i stor udstrækning i forvejen.
De skulle jo ikke vente længst.
Sådan er det ikke, for så er der i hvert fald nogle læger, der vurderer forkert.
Holger Graversen (S), 1997-11-07:
Også blot for at rette en misforståelse: Det er rigtigt, at ventelisterne stadig væk er der, og at de faktisk er lige så lange, som de hele tiden har været, men det er der
mange andre grunde til, og det er ikke det, der er det mest interessante; det interessante er ventetiderne, for medmindre hr. Køpke Christensen vil benægte fakta, er ventetiderne på en række områder altså blevet meget kortere, og det er det, det drejer sig om. Og så kan vi endnu en gang konstatere her, at Fremskridtspartiets omsorg for pensionisterne ikke er den helt store, for når det siger sig selv, at en kommune skal være frit stillet med hensyn til, om den vil give tilskud eller ej, tror hr. Køpke Christensen så, at en kommune vil plukke nogle enkelte ud af pensionistrækken og give tilskud til dem?
Nej, det vil naturligvis af økonomiske grunde blive nogle, der er ansat i kommunen, og som man betaler sygedagpenge for, der kommer i betragtning ifølge det her forslag, og ikke pensionisterne.
Jørn Jespersen (SF), 1997-11-07:
Jeg overlader trygt til tilhørerne at afgøre, hvem der er mest demagogisk i sin argumentation, og så skal jeg bare sige, at det dér med troen faktisk gik på fru Henriette Kjær.
Der er stadig væk ikke kommet nogle argumenter for, at kapaciteten automatisk ville blive udvidet, sådan at det, at man giver mulighed for at nogle springer over i køen, ikke skulle føre til, at andre kommer til at vente tilsvarende længere.
Vil fru Henriette Kjær ikke godt dokumentere, hvorfra den øgede kapacitet skulle komme, bare fordi nogle kommuner betaler penge til privathospitaler?
Hvor kommer der ekstra læger fra?
Hvor kommer hele den ekstra kapacitet, som i dag mangler, fra?
Hvordan vil man sikre sig, at det, at kommunerne begynder at betale i et omfang, vi ikke kender - selvfølgelig gør vi ikke det - ikke fører til, at de læger, der så skal stå på et privathospital, fordi de bliver købt fra det offentlige, mangler i det offentlige sundhedsvæsen. Så det er ikke et spørgsmål om at ville hjælpe; det er et spørgsmål om at diskutere, om det her er et middel, der
overhovedet vil hjælpe.
Min pointe er, og jeg mener, at den er ret indlysende, at det fordeler ventetiderne anderledes, men det vil ikke gøre spor for, at mindske de samlede ventetider.
Der skal en lang række tiltag til, og det er langt mere kompliceret og besværligt end noget, Venstre og De Konservative kan beskrive på to linjer i et beslutningsforslag.
Henriette Kjær (KF), 1997-11-07:
Det var jo dejligt som altid at høre den store demagog hr. Jørn Jespersen med hans tro og ikke tro, og om en ordfører, der tror noget, og hvordan man dog kan stille et beslutningsforslag på den baggrund!
Vi ved jo ikke, hvor mange kommuner der vil benytte sig af det her.
Det er der jo ingen der kan vide, uanset hvor grundigt vi har bearbejdet forslaget, og derfor kan vi heller ikke vide, hvor stort presset bliver, men vi mener, at der skal være en mulighed, og så må vi se, hvordan det kan afhjælpes.
Så vil jeg også sige til hr. Jørn Jespersen, at modsat regeringen har vi i vores forslag til finanslov sammen med Venstre afsat penge til at styrke det offentlige sygehusvæsen.
Vi har afsat adskillige millioner kroner, der skal afhjælpe nogle af de her lange ventelister, så de bliver kortere.
Så vi ønsker også et styrket offentligt sygehusvæsen med kortere ventelister, og dér sætter vi også ind, men vi står altså med et akut problem, som vi prøver at løse.
Men jeg kan se, at der ingen vilje er fra hr. Jespersens side til at hjælpe med noget som helst.
Det er igen - ligesom hos Socialdemokratiet og i regeringen - systemet frem for mennesket.