runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Brian Mikkelsen (KF), 2003-04-25:
Til hr. Aage Frandsen: Jamen jeg tager med glæde handsken op, uanset hvilken position jeg har om 5 år, for det er selvfølgelig relevant at evaluere det forløb, vi nu begiver os ud i.
Jeg har en stor tiltro til, at det vil betyde
bedre kvalitet og en overlevelse af public service-begrebet på flere stationer.
Det vil sige, at borgerne får nogle flere og bedre tilbud også i fremtiden.
Men det må jo komme an på en prøve, og jeg respekterer i øvrigt dybt hr. Aage Frandsens saglige indvendinger i denne her sag; det synes jeg er helt forståeligt.
Vi kommer fra hvert vores politiske udgangspunkt, og jeg lytter meget, når hr. Aage Frandsen taler mediepolitik, også i den her sag.
Vi er bare kommet til en anden konklusion.
Sådan er politik jo også.
Ja, selvfølgelig har regeringen stor tiltro til lovforslaget.
Og vi har ikke skyggen - nu taler jeg på regeringens vegne - af tvivl om, at det er det rigtige, vi gør.
For vi vil kigge ud i fremtiden; vi vil ikke kigge tilbage som mørkemænd eller mørkekvinder, vi vil godt have lov til at se ud i fremtiden og se på, hvad der kan sikre TV 2's kvalitet i fremtiden.
Og vi gør os ikke klogere end tv-folket.
Det er også derfor, jeg godt kan blive lidt ærgerlig en gang imellem over at høre nogle af de udtalelser, der kommer.
Vi har nu fået nogle uafhængige konsulenter til at komme med deres prognoser for den økonomiske fremtid.
Vi ser på, hvad potentielle købere siger.
Og der står mange købere, som vil ind og købe TV 2 for at forbedre kvaliteten i TV 2 og selvfølgelig også prøve at få en forretning ud af det.
De er klogere end fru Mette Frederiksen, og de er også klogere end hr. Brian Mikkelsen.
For de laver selvfølgelig deres egne undersøgelser.
De er ude på markedet, og de har langt større viden om medieområdet, end fru Mette Frederiksen har, og end kulturministeren har.
Så det har jeg absolut stor tiltro til, når så mange gerne vil købe TV 2.
Vi har ikke skyggen af tvivl om, at det her vil betyde bedre mulighed for pluralisme og forhåbentlig bedre kvalitet i fremtiden.
Når man taler om de forudsætninger, som ikke er blevet belyst, vil jeg sige: Denne proces har været ekstremt åben.
Og der har været en ekstremt høj grad af åbenhed omkring det, så der ikke skabes alle mulige mytedannelser, netop fordi vi har tiltro til, at det er den rigtige proces, vi er på vej ind i for danskernes skyld.
Mette Frederiksen (S), 2003-04-25:
Altså nu har den frie fortolkningsleg med ordene, som jeg frygtede i forbindelse med det kommende private TV 2, også bredt sig til Folketingssalen.
Nu taler vores kulturminister pludselig om bedre tilbud om pluralisme - bedre tilbud om pluralisme.
Hvor i det her lovforslag garanteres danskerne mere pluralisme på mediemarkedet?
I antal af aktører, i antal af udbydere, i de nyheder, der er tilgængelige, eller i de programmer, der er tilgængelige?
Det bedre tilbud om pluralisme, hvor kommer det fra?
Der tales om fra kulturministerens side, at man vil fastholde niveauet for dansk drama og for danske nyheder.
Er det ikke korrekt forstået, at det er målt i antal minutter?
Det er det eneste kvantitative mål, der er opstillet - ikke
kvalitativt.
Det er målt i antal minutter.
Hvad med indholdet?
Så er det da ligegyldigt, om vi har dansk drama.
Det er derfor, vi gentagne gange i dag har spurgt regeringens repræsentanter: Forklar Folketinget, hvad der menes med børneprogrammer af høj kvalitet?
Men det kan regeringen ikke forklare, og det vil regeringen ikke forklare, for det er en fuldstændig umulig størrelse at måle og at forholde sig til.
man vil være bekendt at byde seerne.
Margrete Auken (SF), 2003-04-25:
Jeg takker igen for svaret.
Men nu er det jo ikke forbudt for os at få gode ideer.
Da vi sad og så domstolsbetænkningen, sådan som vi fulgte debatten den gang osv., så vil jeg sige: Hvis ikke vi får dem, så kan det en gang imellem knibe med at få dem, har jeg jo lagt mærke til, ikke?
For så går der på en eller anden måde penge i det, og det er derfor, at jeg siger: Den gode idé, som man måske kunne sende videre, er at sige, at der er det der reelle problem med voldgifterne.
Der er også noget, som man kan sige kan være vigtigt for selve retsudviklingen at følge med i, nemlig hvad der foregår på det civile område.
Det kan der være en vis pointe i.
Men en af de måder, man kunne løse det på, og det er en af de ideer, jeg slet ikke tror de kan få selv, var nemlig, at pengene så ikke gik i lommen på dommeren, men gik i lommen på domstolene, som sørgede for, at der var dommere nok til at passe de ting der, og derfor var det altså økonomisk forvaltet den vej.
Den idé tror jeg altså ikke at de får selv.
Det var derfor, jeg lige sparkede den ind.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-04-25:
Det er interessant, at fru Else Theill Sørensen er blevet for særlove.
Så vidt jeg husker, havde den gamle regering utrolig meget besvær med at overbevise Det Konservative Folkeparti om nødvendigheden af særlovene.
Særlige love og særlove - det ligner hinanden utrolig meget.
Så siger fru Else Theill Sørensen: Vi har jo ikke noget problem nu.
Vi har ikke fået noget problem med irakerne.
Jeg synes, vi har et problem.
Vi har 1.000 irakere i Danmark, hvor asylproceduren er sat i stå.
Det betyder, at de er her og kun får en nødtørftig beskyttelse, kan man sige.
De har ingen rettigheder; de kan ikke indgå i det danske samfund; de har ingen forpligtelser i det danske samfund; de lever simpelt hen på vores nåde.
Det synes jeg ikke er betryggende.
Det var netop den store gruppe mennesker, vi godt kunne have gjort noget for ved f.eks. at lave en særlov.
Det har vi ikke foreslået.
Vi har foreslået, at vi laver noget, der er generelt, og som vil virke i alle tilfælde, så vi er fri for særlovene eller de særlige love eller nødlovene.
Man kan kalde det, hvad man ønsker.
Jann Sjursen (KRF), 2003-04-25:
Vi er fra Kristeligt Folkeparti også meget positive over for intentionerne i Enhedslistens beslutningsforslag.
Vi mener helt klart, at der er brug for en yderligere regulering på det her område, som også flere ordførere allerede har indikeret her i debatten.
Men vi mener uanset det langsommelige udvalgsarbejde
under Justitsministeriet, at det kan være formålstjenligt at afvente resultatet af det, inden vi tager endelig stilling til Enhedslistens beslutningsforslag.
Derfor kan vi altså ikke støtte det på det nuværende grundlag, eller måske mere præcist: på det nuværende tidspunkt.
Jeg vil godt tilslutte mig det, som den radikale ordfører lige har nævnt om, at vi skal lægge pres på justitsministeren og bede om, at vi allerede i debatten i dag her får tilsagn om, at regeringen vil fremsætte et lovforslag i næste folketingssamling.
For hvis et sådant tilsagn ikke kan gives i dag, er det klart, at vi så på baggrund af Enhedslistens forslag eller andre forslag må tage fat på sagen igen i næste folketingssamling og få realitetsbehandlet et sådant forslag.
Men som sagt håber jeg, at regeringen selv kommer med et lovforslag på baggrund af udvalgsarbejdet, sådan at vi får de ekstra detaljer med, som der også skal til, inden man kan træffe endelig beslutning.
Det skal man ikke klandre Enhedslisten for.
Enhedslisten har fremsat et beslutningsforslag, og det skal selvfølgelig ikke have samme detaljeringsgrad som et lovforslag.
Derfor vil jeg også godt afslutte min ordførertale med at sige, at vi synes, at mange af de principper, som Enhedslistens beslutningsforslag bygger på, er helt o.k. Så det er altså
ikke på den baggrund, at vi her i dag siger, at vi ikke er parate til positivt at støtte det.
Lene Espersen (KF), 2003-04-25:
Der er flere af ordførerne, ikke mindst også ordføreren for forslagsstillerne, der har været inde på arbejdsgruppens tempo for udvikling af arbejdsgruppens regler.
Og det er også fuldstændig korrekt, at man oprindelig, da arbejdsgruppen blev nedsat, havde en tidsfrist, der gik på, at man skulle være færdig den 1. juli 2002.
I bagklogskabens lys har man altså måttet erkende, at den tidsfrist var meget optimistisk.
Det, som arbejdsgruppen sidder og arbejder med i kommissoriet, er meget vidtfavnende og omfatter mange komplekse problemstillinger ud over våbentransport.
også kendt som arms brokering, regulering i dansk ret, og i hvilket omfang software, teknologi, teknisk bistand m.v. skal omfattes af våbeneksportkontrolordningen
Det er også korrekt, at der ikke har været afholdt så mange møder indtil videre.
En af grundene, det er rigtigt, er den almindelige travlhed, en anden har nu altså været EU-formandsskabet, som jeg må erkende har lagt meget stort beslag på hele ministeriet i anden halvdel af 2002. Men jeg har lyttet til debatten i dag og også til de indvendinger, der er kommet, ikke mindst fra hr. Søren Søndergaard, men også fra fru Elisabeth Arnold og andre.
Det, jeg har bedt om, er, at arbejdsgruppen på de kommende møder først og fremmest koncentrerer sig om våbentransporter, for jeg har lyttet til, hvad hr. Søren Søndergaard har sagt, ikke mindst om historikken. Derfor forventer jeg fra arbejdsgruppen at modtage en udtalelse om våbentransporter, så vi i første omgang koncentrerer os om det, der er det væsentligste under den her debat, nemlig våbentransporter.
Jeg vil gerne give tilsagn om, at det, der kommer fra arbejdsgruppen, vil danne grundlag for fremsættelse af et lovforslag i næste folketingssamling, og så kan arbejdsgruppen tage fat på nogle af de andre dele af kommissoriet og gøre det færdigt efterfølgende.
Så jeg vil gerne komme Folketinget i møde i dag og sige, at da det her er noget, der betyder noget - også selv om jeg godt kan tælle til 90 og det, der er under - så synes jeg faktisk, det er vigtigt, at vi bevæger os på det her område.
Derfor vil jeg bede arbejdsgruppen om at få færdiggjort det her arbejde, så det kan blive behandlet i næste folketingssamling.
Søren Søndergaard (EL), 2003-04-25:
Jeg vil godt sige tak for ministerens tilsagn, og jeg synes, det kunne være flot, hvis vi kunne få det her forslag genvedtaget, altså for anden gang, inden 18-års-fødselsdagen, så vi ligesom kunne fejre, at nu var det forslag blevet voksent for alvor ved også at blive ført ud i livet.
Så jeg siger tak for tilsagnet, og det regner vi så med.
Men jeg vil godt rejse en enkelt lille ting.
Efter at have taget den her sag op får vi at vide af Justitsministeriet via justitsministeren, at nu nedsætter man et udvalg for at løse det her problem, og det udvalg vil komme med en redegørelse inden for ca. 1 år.
Men når det så viser sig, at det - med justitsministerens ord, fordi man opdager, at problemstillingerne er meget mere komplicerede - kommer til at tage dobbelt så lang tid, som det oprindelig var planlagt,
hvad er så årsagen til, at man ikke vender tilbage til Folketinget og siger: Det løfte, vi har givet Folketinget, kan vi altså ikke holde, og det kommer til at tage længere tid af de og de grunde?
Det er sådan set mest af hensyn til justitsministeren, at jeg spørger, for det vil jo også være lettere for justitsministeren at være justitsminister i den situation, for så ville man jo tro lidt mere på forklaringen om, at det skyldes, at det var vanskelige problemstillinger, hvis det kom i det øjeblik, hvor man traf beslutningen, frem for at det kommer lang tid bagefter som en forklaring.
Så på det punkt synes jeg under alle omstændigheder, at debatten har givet anledning til, at man gør sig nogle overvejelser i Justitsministeriet og måske andre ministerier, om, hvad man gør i forhold til løfter til Folketinget om en sagsbehandling, der trækker langt ud over det, der oprindelig er givet tilsagn om.
Margrete Auken (SF), 2003-04-25:
Jeg vil godt allerførst sige tak for en modtagelse, som jeg opfatter som meget positiv, og jeg opfatter også, at vi faktisk nu kan komme frem.
Så vil jeg ud fra det fortegn spørge ministeren, om hun ikke selv kunne høre, at hun kom til at sige noget, som strittede i hver sin retning på et tidspunkt.
For først så siger hun, at vi skal være meget forsigtige med at lovgive på en anden statsmagts område - nu er der jo ikke andre end os til at lovgive, for vi er den lovgivende statsmagt - og lige bagefter henviser hun til den der beretning, som jo havde lidt med, at bjergene lade til barsel, og så kom der en lille bitte, bitte mus ud af det.
I den der lille bitte mus står der trods alt, at de jo ikke kan sige mere, end hvad der er inden for loven.
Det vil sige, at hvis man skal opfatte den positivt, altså betænkningen, der kom her i februar, så var den jo en invitation til os om at komme og gøre noget lovgivningsmæssigt, fordi de udtrykkeligt sagde, at de ikke kunne gå ud over det.
Så bare lige at vi holder fast ved, at det selvfølgelig er vores opgave at gøre det her.
Så har jeg en enkelt lille ting.
Kunne man forestille sig, at pengene, hvis vi nu skulle bruge det her som i de andre steder, altså arbejdsretter og voldgiftsretter, gik til domstolene i stedet for til den enkelte dommer, og så betalte man den vej rundt, og så sørgede vi bare for at have dommere nok, og så var der ingen tvivl om, at det ikke var noget, der kunne anfægte hverken økonomien eller habiliteten?
Lene Espersen (KF), 2003-04-25:
Til det sidste spørgsmål må jeg sige: Det mener jeg er noget, som man i det lovforberedende udvalg selv må forsøge at tage stilling til.
Jeg synes, at det vil være decideret upassende, hvis jeg skulle begynde at blande mig i det i dag, altså hvordan man ønsker en eventuel omfordeling gennemført.
Omkring det første var min pointe såmænd bare, at jeg tror, at det klogeste ikke mindst i, at vi nu har sørget for domstolenes uafhængighed, også er, at vi i forhold til det lovforberedende arbejde nedsætter et udvalg, der har den uafhængighed, og hvor de mennesker, der skal leve med resultaterne i dagligdagen, først og fremmest er repræsenteret sammen med brugerne, altså arbejdsmarkedets parter osv. Jeg tror, det er en klog måde, og det var det, der var min pointe til SF's ordfører, nemlig at jeg tror, at det er klogt nok, at vi som lovgivere træder et skridt tilbage og lader andre sidde selv og vurdere, hvad de rigtige muligheder er.
Men jeg synes, det er en rigtig proces ud fra betragtningen om domstolenes uafhængighed.
Det var mere for at gøre lidt ud af at sige, at det lovforberedende udvalg altså får nogle ret vide beføjelser til at arbejde videre og såmænd ikke behøver at holde sig inden for lovgivningens rammer på det nuværende grundlag.
Margrete Auken (SF), 2003-04-25:
Jeg kvitterer igen for venligheden i modtagelsen, som jeg kan høre igennem det hele.
Så vil jeg lige sige, at vi i SF er enige i, at man selvfølgelig skal kigge efter, om det er nødvendigt at have dommere.
Jeg tror ikke, at der er nogen af os, der vil bestride det.
Det er givetvis også sådan, at man kan luge ud i det.
Nu er det store problem Højesteret, som det er påvist i forslaget og i sin tid jo også af Rigsrevisionen.
Og når Ziegler brokker sig, så er det jo ikke Højesteret, så er det landsretten.
Jeg synes lige, vi skal holde tingene adskilt, for jeg ved godt, at nogle af de der sager er meget arbejdskrævende.
Men de store økonomiske problemer ligger jo ovre i Højesteret, og vi har jo allerede nu begrænset Højesteret
netop f.eks. i vores egne undersøgelser fra Folketinget
Der bruger vi ikke Højesteret mere.
Så jeg tror godt, at vi kan løse problemet uden at rende fra hinanden i de her sammenhænge.
Vi kigger fornuftigt på det og bruger dommere der, hvor vi synes, at vi har brug for det, og vi bruger jo i meget begrænset omfang højesteretsdommere.
Per Dalgaard (DF), 2003-04-25:
Dansk Folkeparti har intet imod, at folk tjener penge, heller ikke mange penge.
Vi finder også, at det, at offentligt ansatte på alle niveauer kan finde ind i det private erhvervsliv på f.eks. bestyrelsesposter, giver en god udveksling af erfaringer fra forskellige miljøer, som kan komme begge grupper til gode.
Det vil vi ikke blande os i.
Men vi har i den sidste tid set eksempler på, hvor forhold omkring bijobberi mildt sagt kan vække undren.
I Århus har vi f.eks. en advokat, der sidder i over 100 bestyrelser.
Det vil vi ikke blande os i, men vi vil undres.
At private virksomheder mener, at de kan få noget ud af et sådant forhold, er helt op til dem selv, men er der tale om offentligt ansatte, stiller sagen sig ganske anderledes.
I det beslutningsforslag, SF her fremsætter, drejer sagen sig om dommere, som er kommet ud i et efter Dansk Folkepartis mening meget stort overdrev, hvad angår bijobberi i forhold til det oprindelige job, de er ansat til.
Her er tale om dommere, der ikke har kunnet styre sig, og som åbenbart har så god tid, at de kan bestride flere bijob, der indtægtsmæssigt kaster mere af sig, end det oprindelige job gør.
Vi mener, at dommerne har kørt tilliden til sådanne frie forhold og muligheder for at engagere sig omkring bijobbet ud i det groteske.
SF har ret i at spørge, om dette store engagement uden for det oprindelige arbejde kan medføre habilitetsproblemer.
Ligeledes kan man spørge, om det er muligt at passe flere job samtidig med den indsats, det oprindelige job må formodes at kræve.
Et sådant spørgsmål er særdeles relevant, når man ser på den store mængde sager, der ligger ubehandlede på domstolenes bord. Dansk Folkeparti vil ikke stile mod en konkret maksimal sum, som bijobberi må kaste af sig, men vil søge en anden model for at begrænse dette.
Vi vil tillade os at spørge
, om de arbejdsvilkår, disse dommere har i det offentlige regi, er alt for løse, således at de måske næsten keder sig i de job, de har, og at det kan være årsagen til, at de søger nye udfordringer i bijobberiet.
Det vil vi under udvalgsarbejdet søge belyst.
Jeg kan kun tilslutte mig de intentioner, der ligger i forslaget, og meddele, at Dansk Folkeparti stiller sig positivt over for det.
Jann Sjursen (KRF), 2003-04-25:
Kristeligt Folkeparti forstår til fulde de intentioner, der er bag SF's forslag.
Det er om ikke en evig kilde så i hvert fald en stor kilde til irritation, at dommerne ikke selv har magtet at begrænse bijobberiet.
Det kan være, at det ikke påvirker deres afgørelser - det tror
jeg ikke det gør - men jeg har svært ved at tro, at det overhovedet ikke påvirker deres arbejde i forhold til, hvilket tidsforbrug de kan have til det.
Vi mener, der er behov for, som SF også foreslår, at der bliver fastsat nogle klare regler i retsplejeloven for dommeres bijobberi.
Vi er af den helt principielle opfattelse, at for så vidt angår dommerne ved Højesteret,
skal man ikke dér kunne påtage sig noget bijobberi overhovedet bortset fra det, der kan være lovbefalet.
Og vi er helt klar til også at fastsætte grænser for bijobberi for dommere i øvrigt.
Dermed også være sagt, at SF's forslag måske går en kende videre, end vi er med på fra Kristeligt Folkepartis side.
Men der skal ikke herske tvivl om, at vi finder, at det er helt nødvendigt, at der bliver ændret på forholdene, og at retsplejeloven kommer til at udvise det hensyn, som jeg rent faktisk mener et flertal i Folketinget er med på at der skal være, nemlig at for så vidt angår Højesteret, skal der ikke være nogen tvivl, der skal ikke være bijobberi, og så må vi sætte grænser for dommerne i øvrigt. Det vil vi for så vidt også gerne have sker på baggrund
af det udvalgsarbejde, som justitsministeren nu lægger op til.
Jeg er også lige ved at sige, at på det her område er vi næsten villige til at vedtage det forslag, der også passer til vores egen holdning, for der er altså gået enormt lang tid, og det er utåleligt, at der ikke er sket noget på dette område.
Der er vi parate til at lovgive, jeg havde nær sagt på stedet.
Men vi kan altså ikke, fordi SF's beslutningsforslag går lidt videre, end vi vil, fuldt ud tilslutte os det, men som sagt, er det ikke, fordi vi ikke er parate til at lovgive på området, hvis så skulle være, for så vidt angår højesteretsdommeres bijob helt specielt.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2003-04-25:
Nu synes jeg, alle i dag er gået meget konstruktivt ind i denne her debat.
Selv om det er sent, synes jeg måske lige, det kunne være rart at nå et lille spadestik dybere.
Det er jo lettere, når vi ikke står så langt fra hinanden.
Derfor vil jeg spørge hr. Jann Sjursen, om hr. Jann Sjursen har overvejet og vil tage konsekvenserne af følgende scenarie, som jeg ser for mig, hvis man kommer med et totalt forbud mod højesteretsdommere: Vi ved, at der blandt arbejdsmarkedets parter er et ønske om specielt højesteretsdommere i specielle, meget store sager, og det er i hvert fald mit indtryk, at forudsætningen også er, at det netop er en bestemt højesteretsdommer, som har den autoritet, som en lærd højesteretsdommer har.
Hvis vi nu forestiller os, at disse voldgiftssager kommer til at overgå til retssystemet i stedet for og belaster retssystemet, er hr. Jann Sjursen så parat til at tage de konsekvenser, og har hr. Jann Sjursen overvejet helt principielt, om vi dermed også skal forhindre arbejdsmarkedets parter i selv at udvælge deres voldgiftsdommere?
Det er to ret principielle spørgsmål, synes jeg.
Jann Sjursen (KRF), 2003-04-25:
Jeg synes da, det er fuldt ud relevante spørgsmål.
For så vidt angår højesteretsdommerne, har vi sådan set overvejet det nøje, og vores grænse går meget bevidst lige præcis ved højesteretsdommerne; der siger vi nul bijobberi, fordi vi mener, at Højesteret som sidste instans skal være friholdt for det.
I denne sammenhæng er hensynet det, at vi ønsker en Højesteret, som man ikke på nogen som helst måde - og det er der heller ikke grund til at gøre i dag, vil jeg godt understrege - kan sætte nogen finger på i form af, at der kan være forskellige interessemodsætninger.
Så må erhvervslivet og andre klare sig med de begrænsninger, der kan være for øvrige dommeres bijobberi.
Det er vores synspunkt, og det kan selvfølgelig også føre til, at flere sager kommer for retterne i øvrigt, og det må man så leve med.
Men hvis dommerne får mere tid, hvilket vi tror de gør, hvis man begrænser deres bijobberi, så tror jeg såmænd også, de klarer det.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2003-04-25:
Jeg kan i hvert fald på Venstres vegne give tilslutning til, at vi bestemt også ønsker at anskue sagen principielt.
Det kan godt være, at vi på et tidspunkt kommer i den situation, at vi skal indhente erfaringer fra udlandet, men så håber jeg, at fru Margrete Auken er enig i, at så bliver det meget omfattende, for man kan ikke se på, hvordan andre lande har løst det her, uden at se på,
hvordan deres ...
det kunne være sjovt, hvis jeg kunne få lov at tale ud, før fru Margrete Auken markerer.
Det, jeg ville sige, var, at hvis man skal se på, hvordan andre lande har løst det her problem, er man også nødt til at se på, hvordan retssystemet fungerer i øvrigt, om man har noget, der svarer til voldgiftsretter.
Vi plejer jo altid at bryste os af den danske model på arbejdsmarkedet.
Det hænger jo sammen med det, vi taler om i dag.
Så var jeg glad for, at fru Margrete Auken var inde på, at det er nyttigt, at også dommere lærer af andre job.
Men der er ét spørgsmål, der ikke har været rejst i dag, når vi hele tiden taler om penge: Jeg håber, vi er enige om, at højesteretsdommere skal være de dygtigste; vi har selv bedt om en bredere rekruttering, og så er jeg altså nødt til at sige, at så har det også noget med penge at gøre.
Man kan ikke forlange, at advokater skal gå ned til en tredjedel af deres løn for at blive højesteretsdommere.