Nicolai Wammen (S), 2003-12-12:
Julen er glædernes tid og børnenes fest, siger man.
Og der er da heldigvis også en masse at glæde sig over, når julefreden snart sænker sig over landet.
Men det er også svært at komme uden om, at det desværre ikke er alt, der ser lige lyst ud.
Det gælder i særlig grad regeringens og Dansk Folkepartis økonomiske politik og deres netop indgåede finanslovaftale.
Arbejdsløshedstallene stiger måned for måned, pengene fosser ud af statskassen, og regeringen og Dansk Folkeparti har opgivet at betale af på gælden.
Samtidig ser vi, hvordan Danmarks samlede produktion er faldet et halvt år i træk.
Vi befinder os i recession.
Hjulene er gået i stå, og fremtiden er sat på pauseknap.
Konklusionen er desværre klar.
Regeringen er dumpet.
De barske realiteter taler deres tydelige sprog.
I næste uge skal vi endeligt behandle næste års finanslov, en finanslov, som desværre på ingen måde bidrager til at afhjælpe den negative udvikling, snarere tværtimod.
Den finanslov, som vi skal stemme om, koster arbejdspladser, den er uambitiøs, og måske værst af alt forsømmer den fuldstændig at tage hånd om nutidens problemer og fremtidens udfordringer.
Man kunne derfor godt fristes til at sige en masse om den samlede finanslov for 2004, men det meste vil jeg nu gemme til på torsdag.
I dag skal vi koncentrere os om ændringsforslagene.
Og regeringens ændringsforslag er jo som bekendt et resultat af de drøftelser, der har været omkring finansloven. Der skal ikke herske tvivl om, at vi gerne så, at disse møder og forhandlinger havde ført til nogle stærke aftaler imellem Socialdemokratiet og regeringen.
Vi var i arbejdstøjet, men finansministeren ønskede ikke, at forligene skulle laves med Socialdemokratiet.
Det beklager vi.
Men lad mig samtidig slå fast: Vi er hverken sure eller fornærmede.
Slet ikke.
Men vi synes, det er brandærgerligt, for sammen kunne vi have lavet nogle forlig, som kunne have samlet Danmark frem for at splitte, som kunne have sat en kurs, der var den rigtige. Vi kunne have skaffet 15.000 flere arbejdspladser her og nu og på længere sigt mange flere.
Vi kunne have foretaget de helt nødvendige investeringer i fremtiden, investeringer i vores børn, i uddannelse og forskning.
Vi kunne have arbejdet for et Danmark med færre miljøproblemer og en rig og mangfoldig natur med adgang for alle.
Vi kunne have sikret en fair og holdbar håndsrækning til landets svagest stillede pensionister.
Vi kunne have givet mange mennesker mere livskvalitet ved at styrke den forebyggende indsats på sundhedsområdet.
Og vi kunne have skabt mere tryghed og sikkerhed i hverdagen gennem bedre arbejdsvilkår til politiet, stærkere forebyggelse, en international indsats og en bedre og mere velfungerende kriminalforsorg. Vi kunne sammen have taget vare på nutiden, alt imens vi investerede i fremtiden.
Og meget vigtigt: Vi kunne have finansieret tiltagene krone for krone, for regningen skal jo naturligvis betales, og derfor fremlagde Socialdemokratiet også fornuftige og saglige finansieringsforslag alene og i samarbejde med andre partier. Alt det her kunne vi have gjort, hvis finansministeren havde været interesseret, men det var han ikke.
Kortene var på forhånd blandet med fru Pia Kjærsgaard.
For os er der ingen tvivl om, at finansministeren satte snævre partitaktiske hensyn over brede forlig til gavn for landet.
Vi har nemlig oplevet en finansminister, som valgte at lægge lige præcis den finansiering frem, som han på forhånd vidste var uspiselig for Socialdemokraterne, og vi har oplevet at komme til møder, hvor vi blev præsenteret for aftaler, hvori der ikke kunne rykkes et komma.
Det kan vel næppe kvalificere til betegnelsen forhandling.
Socialdemokraterne vil naturligvis gerne indgå i forlig, men vel at mærke ikke for enhver pris.
Og den pris, som vi blev præsenteret for ved dette års finanslovforhandlinger, var for høj.
Vi har mange ændringsforslag på programmet i dag, og et af de mest omtalte er jo regeringens helt utroværdige håndtering af dagpengesagen.
For det så i sandhed trist ud for dagpengemodtagerne, da regeringen i sommer kom med sit forslag til finanslov.
Mange mennesker, som hver dag passer deres arbejde, men som i disse svære tider med stigende arbejdsløshed ganske enkelt ikke kan få et fuldtidsjob, kunne se, hvordan regeringens ledende ministre tonede frem på tv-skærmene, mens de talte om, at nu skulle de supplerende dagpenge have et ordentligt hug.
Og snart bredte utrygheden sig, for ingen kunne få at vide, præcis hvor regeringen havde tænkt sig at spare.
Tusinder og atter tusinder af mennesker måtte vente i det uvisse på, at finansministeren og fru Pia Kjærsgaard bag lukkede døre traf en beslutning om deres og deres familiers fremtid.
Da tiden kom til finanslovforhandlingerne, blev sløret endelig løftet, og endnu en ny gruppe af dagpengemodtagere, de såkaldt højtlønnede, fik at vide
, at nu skulle det også være slut med sikkerhedsnettet under deres økonomi
Finansministeren og fru Pia Kjærsgaard fortalte storsmilende om besparelserne på dagpengene.
De danske familier fik at vide, at beslutningen var truffet, at den var fornuftig, og at man i øvrigt ikke ville høre mere brok.
Finansfar havde talt, og nu havde danskerne bare at rette ind.
Imens strømmede det ind med advarsler og protester.
Både arbejdsgiver- og lønmodtagerorganisationer og ikke mindst ganske almindelige hårdtarbejdende mennesker stod fuldstændig uforstående over for, at det økonomiske sikkerhedsnet skulle trækkes væk under dem.
De første døgn var svaret fuldstændig koldt og afvisende.
Regeringen og fru Pia Kjærsgaard vidste nok, hvad man havde besluttet.
VKO-flertallet alene vide.
Men så tog stormen til, og piben fik en anden lyd.
Nu mente regeringen pludselig ikke, at der skulle skæres på dagpengene alligevel.
Men der er desværre ingen grund til at være rolig, for hele forløbet viser, at statsministerens løfte om ikke at røre dagpengene blot var valgflæsk.
Regeringen har vist, at den er villig til at underminere det danske dagpengesystem.
Klarest blev det udtrykt af Det Konservative Folkepartis finanspolitiske ordfører, hr. Lars Barfoed, der efter regeringens kovending befriende ærligt og for rullende tv-kamera slog fast, at det ikke vil bekymre De Konservative det fjerneste at fremlægge et konkret spareforslag på dagpengene i forbindelse med den næste finanslov. For den udtalelse blev hr. Lars Barfoed af Venstre stemplet som politisk tonedøv.
Men virkeligheden er vel nærmere, at hr. Lars Barfoed som den lille dreng i H.C. Andersen-eventyret »Kejserens nye klæder« var kommet til at sige sandheden: at statsministerens flotte løfter ikke holder, at regeringen bare venter på en ny chance for at lave voldsomme indgreb i dagpengene.
Den ærlighed skal hr. Lars Barfoed ikke have utak for, men det må samtidig bekymre de rigtig mange mennesker, ikke mindst i en tid, hvor arbejdsløsheden trods regeringens mange pæne ord stiger og stiger.
For lad os ikke glemme, at siden vi fik en ny statsminister, er der jo hver dag 50 mennesker, der har mistet deres arbejde.
Regeringen havde ellers lovet, at der skulle skaffes 85.000 flere arbejdspladser inden 2010.
Indtil nu er der i stedet tabt 50.000.
Flere økonomer har peget på, at yderligere op til 8.000 mennesker vil miste deres arbejde som et direkte resultat af regeringens og Dansk Folkepartis aftale om finansloven for 2004.
Vi har derfor stillet ændringsforslag om at afvise de besparelser på hjemmeservice
og byfornyelse, som skal være med til at finansiere regeringens delaftale.
Socialdemokratiet er dybt forundret over, at regeringen ønsker at spare på hjemmeserviceordningen, en ordning, der har skabt arbejde for mange ledige og har skaffet mange flygtninge og invandrere ind på arbejdsmarkedet, en ordning, som effektivt har begrænset omfanget af sort arbejde.
Og det, der måske kan undre allermest, er, at det er en ordning som statsministeren blot dagen inden valget lovede vælgerne ikke at ændre ved, et løfte, han uden betænkeligheder løb fra, da regeringens ufinansierede skattelettelser havde tømt kassen.
Socialdemokratiet vil en anden vej.
Vi vil samtidig holde fast i byfornyelse og kvarterløft frem for at skære ned.
Der er massive opgaver at løse, mange mennesker bor stadig under dårlige forhold uden de mest elementære fornødenheder som f.eks. toilet og bad.
Hvorfor ikke benytte den gode arbejdskraft, som bare venter på at komme i gang, til at få løst disse problemer frem for at skabe endnu flere ledige hænder?
Det er bydende nødvendigt, at vi investerer i fremtiden.
Det indebærer bl.a. en investering i vores børn.
Det er dem, der skal løfte vores velfærdssamfund i fremtiden.
Statsministeren siger, at der skal fødes flere børn, og det lyder jo dejligt.
Det er svært at være uenig i, at børn er en gave både til den enkelte og bestemt også til fællesskabet.
Men det grænser jo næsten til det komiske, når statsministeren forsøger at lancere sig selv som den store beskytter af børnefamilierne.
Virkeligheden har nemlig vist det stik modsatte.
For at skaffe penge til sine aftaler med Dansk Folkeparti har han valgt at sende regningen direkte videre til de danske børnefamilier.
Over de kommende år vil VKO-flertallet lænse børnefamilierne for op mod halvanden milliarder kroner, og her siger Socialdemokratiet klart fra.
Socialdemokratiet vil ikke være med til at skære i flerbørnsydelsen.
Det giver ganske enkelt ikke mening, når regeringen siger, at der skal fødes flere børn, og i et og samme åndedrag siger til forældrene: Jo flere børn, jo færre penge.
Her er »noget for noget« pludselig blevet en by i Rusland, og hvem ved, det kan måske forklare regeringens og Dansk Folkepartis pludselige interesse for Gulagforskning.
Socialdemokratiet vil heller ikke være med til at foretage en lavere regulering af børnechecken.
Det går hårdt ud over børnefamilierne, og så er det oven i købet et klart og tydeligt brud med tidligere indgåede aftaler.
Socialdemokratiet vil i stedet give børnefamilierne bedre vilkår ved bl.a. at lægge et loft over priserne på daginstitutionsbetalingen på 1.000 kr. om måneden, sikre at vores børn får noget ordentligt at spise i daginstitutionerne og på skolerne og sikre flere lærere, bedre it og nyere bøger i folkeskolen.
Det er ikke kun vores børns skolegang, vi skal tage hånd om.
Heldigvis lærer vi hele livet, og det skulle vi gerne blive ved med.
Danmark er et vidensamfund, og en helt afgørende forudsætning for Danmarks fremtid er derfor en investering i uddannelse, oplysning og forskning.
Desværre bærer regeringens finanslovaftale med Dansk Folkeparti ikke præg af udsyn, fremsyn og plads til forskellighed.
Et af de helt uforståelige forslag, som regeringen har lagt frem i dag, er at fjerne støtten til kaospilotuddannelsen.
I Socialdemokratiet forstår vi ganske enkelt ikke, hvorfor man som en tyv om natten vil give dødsstødet til en uddannelse, der har vist, at den er værd at kæmpe for.
Ni ud af ti kaospiloter får arbejde umiddelbart efter uddannelse, hver fjerde starter egen virksomhed.
Her bliver verdens fattigste endnu en gang taberne, når regeringen og Dansk Folkeparti sætter dagsordenen.
Også portostøtten til foreninger og organisationer blev sparet væk.
Her rammer man helt ind i livsnerven for demokratiet, nemlig muligheden for forskellighed, oplysning og debat.
Taberne bliver endnu en gang ganske almindelige mennesker og det danske folkestyre.
Det skal vi stærkt beklage.
Vi har langt større ambitioner med hensyn til investeringer i vores fælles fremtid.
Vi vil bygge op, ikke bryde ned.
Derfor vil vi fordelt over forskellige ændringsforslag afsætte 2 mia. kr. mere end regeringens investering i uddannelse og forskning.
For Socialdemokratiet er en af de vigtigste udfordringer at sikre, at danske uddannelser bliver blandt de bedste i verden.
Vi stiller derfor forslag om at styrke erhvervsuddannelserne, der kæmper imod et alt for stort frafald og har brug for en kvalitetsforbedring, som regeringen ikke ønsker at finansiere.
Også i forhold til efteruddannelse og ikke mindst uddannelsesmuligheder for arbejdsløse er der brug for at styrke indsatsen frem for at svække den, som regeringen lægger op til.
Vi stiller samtidig forslag om at fjerne den brugerbetaling, som regeringen har indført på en lang række uddannelser.
For Socialdemokratiet er det nemlig en klar målsætning, at uddannelse skal være for alle og ikke for de få. Der er lagt mange ændringsforslag frem her i dag både fra regeringen og fra oppositionen.
Jeg tror endda, at vi på nogle stræk nærmer os en rekord.
Og det er langtfra alle, jeg har kunnet komme rundt om.
Der er dog én ting, der er kendetegnende for de ændringsforslag, som Socialdemokratiet har stillet, og den stemmeafgivning, man vil se fra os senere i dag.
Den afspejler, at vi vil en helt anden vej end regeringen.
Vi vil bekæmpe arbejdsløsheden, ikke lade stå til.
Vi vil investere i fremtiden, ikke gå i stå.