runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-04-15:
Det har måske ikke så meget med lovforslaget at gøre, men det var ministerens bemærkning om det grønne flertal, som ministeren gerne ønsker afprøvet.
Jeg er helt sikker på, at der er et grønt flertal i Folketinget.
Problemet er bare, at der er nogle, der vil bestemme, hvad der er grønt.
Det er somme tider lidt snævert defineret, og hvis ikke man falder inden for de rammer, er man ikke grøn.
De samme mennesker er ofte bestemt af en eller anden ideologi, som er lidt forenklet i forhold til den, jeg repræsenterer, og en ideologi, som tillader, at man en gang imellem glemmer, hvad der er grønt, når det skal passe sammen med noget andet.
Det finder f.eks. sted inden for trafikpolitikken, som vi jo ikke skal bringe ind i billedet i dag.
Men det kan altså somme tider være lidt forenklet, hvad der er grønt, og hvad der ikke er grønt.
Det kan defineres på forskellige måder.
Jeg er specielt glad for at kunne kaldes grøn, når det er på et meget overordnet plan, hvor det handler om at ændre de overordnede retninger i samfundet, f.eks. på det totale forbrugsområde.
Søren Kolstrup (EL), 1998-04-15:
Jeg skal takke ministeren, fordi han gør det muligt for mig at præcisere Enhedslistens holdning til dette lovforslag.
54 c er stadig væk en knast for os, det vil sige, som jeg omtalte før, at hele den differentiering, der finder sted i vores samfund, skal vi ikke have bredt ud over mærker, og derfor siger vi nej tak til støtte til disse mærkværdige mærkeordninger.
Men når jeg benævnte det som et punkt blandt flere, var det, fordi jeg var interesseret i at påpege det, som for mig
og Enhedslisten er hovedproblemet, nemlig den dér ublu betingelsesløse støtte til privatkapitalen, som dette lovforslag kan lægge op til.
Men tak fordi jeg får lejlighed til at præcisere vores holdning.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-04-15:
Som medlem af Kristeligt Folkeparti lever man jo i spændingsfeltet mellem liberalisme og socialisme, hvor det hele ikke er så firkantet, så jeg kan slet ikke tilslutte mig den sidste ærede taler, hr. Fransgaard.
Jeg er helt sikker på, at det er en god idé at bruge tilskudsredskabet til at fremme den udvikling i samfundet, som vi ønsker.
Virksomheder gør ligesom de fleste mennesker det, der er lettest og flest penge i, og det er ikke altid, at de ser så langt frem, at de ved, hvad det er, de skal satse på.
Det kunne måske ellers nok være klogt.
Tilskud som styringsinstrument er en ganske god idé til at fremme den udvikling, man gerne vil have.
Jeg har så bare et problem med tilskud, og det er, at når man giver tilskud, har man også en eller anden magt til at bestemme, hvad der skal fremmes, og noget af det, jeg gerne vil prøve at få opklaret under udvalgsarbejdet, er, hvordan beslutningsprocessen er.
Jeg ved ikke, om det er en god idé at nedlægge Rådet for genanvendelse og mindre forurenende teknologi.
Jeg synes, at jeg en gang imellem har konstateret, at vi har et for enstrenget, et for snævert system, når der skal godkendes tilskud til forskning, til udvikling osv.
Hvis man har fået nej af en kanal, så får man nemt nej, når man går til en anden kanal, fordi spørgsmålet i den sidste ende stopper ved den samme faglige person.
Det, vi skal prøve at sikre i systemet, er, at beslutningsfeltet ikke bliver for snævert, sådan at vi måske udelukker noget, der kunne være en god idé.
Når vi udvikler noget nyt, må vi være parat til at løbe en risiko og en gang imellem sætte nogle penge til.
Men vi er positive over for lovforslaget.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-04-15:
Men jeg kan sige, at jeg er overbevist om, at alle virksomheder allerede nu gør deres bedste for at udvikle og afsætte renere produkter, fordi alle er klar over, at det er den vej, vi skal med den stemning, der er i øjeblikket både her og andre steder med hensyn til vores miljø.
Vi har allerede en stor tilskudsjungle på forskellige områder, og derfor kan vi ikke være med til en yderligere udvidelse.
Bl.a. står der i den nye § 55, at ansøgningen skal sandsynliggøre, at projektet medfører en varig øget genanvendelse af materialer m.v. Hvis en virksomhed skal sandsynliggøre det på en juridisk gyldig måde, vil det kræve en kæmpeadministration, vil jeg bare sige.
I § 56 står der bl.a., at miljø- og energiministeren kan fastsætte nærmere regler for vilkår for ydelser af tilskud, udbetaling af tilskud og tilbagebetaling af tilskud, og til sidst står der noget om eventuelt annullerede afgivne tilsagn.
Der er også en ting, jeg som erhvervsmand, ikke forstår.
Det står også i § 56, at ministeren kan gribe ind og blande sig i f.eks. patentrettigheder.
Jeg ved ikke, hvad der menes med det, men jeg kan ikke forestille mig, at nogen virksomheder kan være interesserede i det.
Jeg tror ikke, at nogen private virksomheder overhovedet er interesserede i mere kontrol end den overkontrol, alle er udsat for i forvejen, og jeg er overbevist om, at de fleste virksomheder ville takke nej til det, der lægges op til her. Som lovforslaget fremtræder nu, kan vi i Fremskridtspartiet altså ikke støtte det.
Fremskridtspartiet siger nej til en yderligere udvidelse af den tilskudsjungle, som kun det offentlige i den sidste ende har glæde af, nemlig i form af mere offentlig administrativ kontrol, så man kan få nogle flere offentligt ansatte.
Som lovforslaget ser ud nu,
kan vi absolut ikke være med.
Vibeke Peschardt (RV), 1998-04-15:
Lovforslaget om tilskud til renere produkter er næsten identisk med et forslag, der blev førstebehandlet her i Folketinget lige før jul.
Det er altså en genfremsættelse, og det er næsten det samme, vi skal igennem en gang til.
Det er klart, at vi støtter alt, som kan fremme renere produkter og renere teknologier, og vi støtter også dette forslag.
Kristen Touborg (SF), 1998-04-15:
Da SF's ordfører ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende: SF er positivt over for forslaget og vil medvirke til dets vedtagelse. Vi lægger bl.a. vægt på, at der også kan gives støtte til egentlig markedsføring efter udviklingsperioden.
I forbindelse med vedtagelsen bør Folketinget fastlægge en køreplan for det videre arbejde med renere teknologi og renere produkter, for det er der hårdt brug for.
Tænk blot på det kemikaos, der omgiver os.
Redegørelsen om produktorienteret miljøindsats er efter SF's opfattelse for svag og uambitiøs, og her skal der arbejdes videre i de kommende måneder.
Vi lægger op til, at der i betænkningen over forslaget fastlægges præciseringer og prioriteringer af dette arbejde, og herudover vil vi specielt lægge vægt på, at Nordsøkonferencens generationsmål om eliminering af miljøfarlige stoffer gøres operationel samtidig med udviklingen af begreberne faktor 4 og 10 samt økologisk råderum.
Svend Aage Fauerholdt (DF), 1998-04-15:
Lovgivningen om miljøbeskyttelse er for Dansk Folkeparti et område, vi ser alvorligt på, og vi er positive over for tanken om, at man ønsker at styrke initiativerne til fremme af udvikling og afsætning af renere produkter.
Vi er også enige i intentionerne om, at der skal være renere teknologi og genanvendelse af affald på mange områder. Dansk Folkeparti mener, at man i højere grad skal komme med information og oplysninger til forbrugere og virksomheder.
Vi tror ikke, man med tilskud kan oprette den fornødne ekspertise hos den enkelte virksomhed.
Det er vigtigt at gøre forbrugere og virksomheder opmærksomme på denne sag, og det gøres bedst ved oplysningskampagner.
Den tilskudsform, som er beskrevet i L 18, kan også virke administrativt uoverskuelig med fra 25 pct. og op til 100 pct.s tilskud, og nogle direkte eksempler ville være godt.
Hans-Pavia Rosing (S), 1998-04-15:
Dette lovforslag har været længe undervejs.
I hvert fald har overførelsen, eller hvad jeg vil kalde hjemtagelsen af det administrative ansvar for Grønlands råstoffer været på den grønlandske dagsorden i snart mange år. Så kan man spørge, hvad et administrativt ansvar egentlig er værd.
Er det i virkeligheden ikke det politiske ansvar, Grønland ønsker, for sine egne naturgivne råstoffer og dermed potentielle rigdomme?
Er dette lovforslag til ændring af lov om Grønlands naturgivne ressourcer ikke en delvis indrømmelse fra dansk side efter den gamle tvist - og op til hjemmestyrets indførelse i slutningen af 1970'erne det helt afgørende spørgsmål - om ejendomsretten til Grønlands, vores undergrund?
Efter min mening er det, men det er også andet og mere end det.
Lovforslaget er endnu et resultat af den meget fine aftale, der blev indgået i forbindelse med hjemmestyreloven, en aftale, der blev enden på stor uenighed mellem Grønland og Danmark, en uenighed, der i sin substans truede hele hjemmestyreprocessen.
Hjemme i Grønland husker vi stadig tydeligt den daværende statsminister Anker Jørgensens ord: Der er ikke noget at rafle om.
sig levedygtig i snart 20 år.
Det gamle danske ord »Enighed gør stærk« kan i dette tilfælde med et enkelt bogstav ændres til et i forholdet mellem vore to lande meget sigende udtryk »Uenighed gør stærk«, for stærkt, bastant og vedvarende har vort samarbejde været.
I fællesskabets navn har vi et Fællesråd for mineralske råstoffer i Grønland med lige dele grønlandske og danske folkevalgte politikere, som med respekt for rigsfællesskabet - og jeg tør godt sige på godt og ondt - har varetaget ansvaret for en afmålt, ligeværdig og fremadrettet varetagelse af et meget ømtåleligt emne.
Jeg skylder i dag at rette en tak til de skiftende medlemmer af Fællesrådet.
Denne forsamling af gode danske og grønlandske folkevalgte har ud fra meget vanskelige forudsætninger forstået at få rigsfællesskabet på dette vanskelige område til at fungere.
Som der står i bemærkningerne til lovforslaget, bytter Danmark og Grønland nu roller.
Det betyder, at formandskabet i Fællesrådet nu efter knap to årtier skifter fra Grønland til Danmark.
Vi forventer naturligvis, at det aftalte skifte fra en grønlandsk landsstyreformand siddende for bordenden til en formand fra den danske side af bordet vil være ensbetydende med, at den progressive og dynamiske politik, der hidtil har været kendetegnende, bliver videreført.
Den dag er ikke fastsat, og ingen ved, hvordan danskerne og grønlænderne til den tid vil tackle situationen, men vi forbereder os til dagen, og den dag vil vi kunne sige, at nu er der virkelig noget at rafle om.
Med disse ord tilsiger vi lovforslaget vor fulde støtte.
Inger Bierbaum (S), 1998-04-15:
Dette forslag er som sagt en genfremsættelse af beslutningsforslag nr. B 67, og det skal sikre en fælles beskyttelsespolitik for migrerende vandfugle i Afrika, Europa, dele af Asien og nogle arktiske områder.
Aftalen er udarbejdet inden for rammerne af Bonnkonventionen fra 1979, som Danmark ratificerede i 1982, og som er en global aftale om beskyttelse af vandrende arter af vilde dyr.
Socialdemokratiet finder det glædeligt, at aftalen giver mulighed for en koordineret international indsats for at beskytte migrerende vandfugle, der er udryddelsestruede eller har en såkaldt ugunstig bevaringsstatus.
I den forbindelse er det vores håb, at mange lande inden for det enorme område, som aftalen dækker, vil underskrive og dermed forpligte sig på aftalens mål.
Aftalen træder i kraft tre måneder efter, at mindst 14 forekomstlande har tilsluttet sig, og det forventes at ske i løbet af 1998 eller 1999.
Jeg skal ikke trætte med lange redegørelser om aftalens indhold, da forslaget om aftalen jo har været fremsat før,
men alene begrænse mig til at konstatere, at aftalen ikke vil betyde behov for lovændringer i Danmark, idet Danmark allerede opfylder langt, langt de fleste forpligtelser, som aftalen giver anledning til. Parterne i aftalen forpligtes dog til at bidrage økonomisk til opretholdelse af et sekretariat, hvilket for Danmarks vedkommende forventes at udgøre ca. 100.000 kr., og dette beløb findes i forvejen på Miljø- og Energiministeriets ordinære bevilling på finansloven.
Det drejer sig om arter som f.eks. den sorte stork, pibesvanen, bramgåsen og den lille skallesluger.
I den forbindelse er aftalens krav om udarbejdelse af nationale handlingsplaner for at forbedre de truede arters bevaringsstatus en naturlig forlængelse af de danske initiativer.
Af samme årsag kan vi også kun hilse velkommen, at beskyttelsen af fuglene med aftalen udvides til et større geografisk område.
Vandfuglene har brug for gode vådområder
rundt om i verden og et højt beskyttelsesniveau i alle de lande, som fuglene lever i eller passerer igennem
Derfor er det en vigtig styrke, og det skal koordineres, at indsatsen over for beskyttelsen går over landegrænser, hvilket aftalen jo netop lægger op til.
Socialdemokratiet støtter, at Danmark tiltræder aftalen, og vi vil medvirke til en hurtig udvalgsbehandling.
Søren Kolstrup (EL), 1998-04-15:
Det turde være en banalitet.
Samfundets omkostninger til oprydning efter pesticider er enorme, og de er voksende.
Det vil jeg gerne lige dokumentere.
Inden pesticiderne overhovedet når at sive ned, må man konstatere, at der er pesticider i regnen, specielt i sprøjtesæsonen, hvor regnen kan indeholde tre-fire gange flere pesticider, end der er tilladt i drikkevandet.
Det vil altså sige, at al natur påvirkes af sprøjtegifte.
I modsætning til det sprøjtede kulturlandskab er der halvt så mange ynglende fugle som i det økologiske, bl.a. fordi der er langt færre insekter og vild flora.
Det er altså, hvad befolkningen får for det tocifrede milliardbeløb, som dansk landbrug støttes med hvert år.
Det er, at vore åer indeholder pesticider, så fisk og vand og andet krible krable påvirkes ulideligt og konstant - endnu et eksempel på en samfundsomkostning.
Den pesticideffekt, der er mest hug- og stikfast, og hvis konsekvens er til at regne på, er, at pesticiderne når grundvandet, og det betyder altså, at vi på et tidspunkt inden for en overskuelig tid må i gang med rensning af grundvandet.
Et notat fra Miljøstyrelsen, Prices of Drinking Water, 1994, beregner, at rensning af vand og centralisering af vandforsyning koster omkring 18 kr. pr. kubikmeter vand.
Det vil altså sige, at det private vandforbrug i Danmark ligger på omkring 300.000 kubikmeter vand årligt; omkostningen, hvis alt drikkevand skal renses, vil altså være omkring 5 mia. kr. årligt samt dårligere vand.
Endnu et problem: Udviklingen vil ikke gå mod færre tilladte aktivstoffer.
EU har påtaget sig at revurdere
pesticiderne, hvorefter de EU-godkendte stoffer også vil kunne bruges i Danmark
Der er mellem 500 og 600 forskellige aktivstoffer på markedet i EU.
Forhandlinger om finansloven i december resulterede i, at Enhedslisten med SF og regeringen fik en aftale om at få afsat 70 mio. i 1998 til eftersporing af pesticider på afveje og til at stille økologisk landbrug mere ligeligt med det konventionelle, og den aftale opfatter vi som et første beskedent skridt på vej mod en total omlægning af dansk landbrug.
er det nødvendigt med en sådan omlægning.
Jeg skal så gøre opmærksom på, at provenuet fra denne pesticidafgift netop vil svare til at dække denne udgift på finansloven, som de nævnte partier har vedtaget tidligere, og lever altså op til, at det er forureneren, som skal betale; det er den sammenhængningskraft, som er afgørende for
Enhedslisten
Med aftalen i forbindelse med finansloven bliver der for første gang penge til systematisk at måle efter pesticider i regnen, og uden denne afgift på pesticider bliver der kun skatteborgerne tilbage til at betale de uoverskuelige udgifter til at eftersøge pesticider på afveje og til at bevare den decentrale vandforsyning.
Men allervigtigst: Der er kun lys forude, hvis vi får sat turbo på den økologiske omstilling, og det er som sagt det afgørende for os.
Henriette Kjær (KF), 1998-04-15:
Det er en supergod aftale, en lang række lande her har indgået.
Vi kan støtte ratifikationen fuldt ud.
Det er også nemt nok, når der ikke skal ske væsentlige ændringer hos os. Men jeg synes, det er godt, at ca. 50 lande kan opsætte en række fælles foranstaltninger, som man er enig om man skal følge.
Vores tidligere ordfører på området, hr. Niels Jørgen Langkilde,
holdt i sidste samling en meget omfattende tale
over beslutningsforslaget, som jeg helt kan tilslutte mig.
Jeg vil derfor ikke gentage de mange ord, men blot slå fast, at vi er glade for, at aftalen nu ratificeres.
Umiddelbart er vi i Det Konservative Folkeparti positive over for dette forslag.
Det er en god tanke og en god investering at se tingene i en større sammenhæng - et vugge til grav-perspektiv, som der står i bemærkningerne - og især når vi nu har redskaberne til at gøre noget ved de miljøproblemer, vi står over for, ville det være dumt ikke at gøre en indsats.
Overordnet er vi altså enige i lovforslagets sigte.
Men der er nogle tekniske spørgsmål i lovforslaget, som vi må spørge mere til, når det kommer i udvalget, bl.a. det nye råds konstruktion og den større ministerbemyndigelse; her er vi jo altid på vagt.
Det kan være, ministeren kan svare på det under sin besvarelse lidt senere.
Umiddelbart ser reglerne for at opnå tilskud til at arbejde mere miljøbevidst med sine produkter lidt indviklede ud, og derfor vil jeg spørge: Er de til at finde ud af?
Jeg kan se, at det er de små og mellemstore virksomheder, lovforslaget tager sigte på, og det er jo ofte dem, der har færrest ansat i administrationen.
Det er derfor afgørende, at virksomhederne dels får kendskab til ordningen og dels ikke skal have en revisor eller en konsulent til at lave ansøgningen, men at de faktisk kan gøre det selv.
Måske kan ministeren også svare på det.
Vi arbejder jo stort set fra alle sider for at mindske det administrative bøvl, og det skal vi også huske på, når vi laver nye ordninger eller reviderer de gamle. Der er altså ting, vi vil se nærmere på og forsøge at ændre, hvis vi kan, men overordnet er vi enige i forslagets sigte.
Morten Helveg Petersen (RV), 1998-04-15:
Vi har nu i over 10 år arbejdet på at nedbringe brugen af bekæmpelsesmidler, ikke mindst i landbruget, som er den største forbruger af disse midler, og i 1986 blev det besluttet, at forbruget af bekæmpelsesmidler i 1997 skulle ned på det halve i forhold til, hvad der blev anvendt i begyndelsen af 1980'erne.
Hvad angår salget af bekæmpelsesmidler målt i ton, er vi faktisk ved at have nået dette mål, og det er selvfølgelig glædeligt.
Men problemet er, at tallene dækker over en virkelighed, der er mindre glædelig, for i mellemtiden er der udviklet nye og langt mere virkningsfulde midler, de såkaldte minimidler, der i langt mindre mængder opnår en langt større effekt.
Derfor er det så vigtigt, at vi ikke stirrer os blinde på tallene, men i stedet sætter fokus på, hvad dette lovforslag egentlig handler om.
Det handler om, at vi fra politisk hold skal give første prioritet til beskyttelse af miljøet og indrette et bæredygtigt dansk landbrug derefter, ikke omvendt.
Utallige undersøgelser har vist os, at miljøet ikke lader sig indrette, men er utrolig sårbart over for et overforbrug af bekæmpelsesmidler, og vi har gennem de senere år måttet slå alarm adskillige gange i forbindelse med drikkevandsforurening, som man kunne føre tilbage til landbrugets store forbrug af bekæmpelsesmidler.
Derfor støtter vi i Det Radikale Venstre intentionerne i lovforslaget om at adfærdsregulere landbruget væk fra brugen af bekæmpelsesmidler ved at hæve afgifterne.
På lang, men sandsynligvis også på alarmerende kort sigt, kan en blind fortsættelse af brug af bekæmpelsesmidler vise sig at være en tikkende forureningsbombe, og det vil vi ikke vente på i Det Radikale Venstre.
Vi vil i stedet udbygge det miljømæssigt bæredygtige landbrug og lade forsigtighedsprincippet være det gældende princip frem for at blive overrasket af iltsvind i vore have, pesticidforurening og forgiftede fjorde.
Det Radikale Venstre støtter forslaget om den markante afgiftsforhøjelse på bekæmpelsesmidler, og Det Radikale Venstre synes også, det er godt, at indtægten fra afgiften delvis i hvert fald føres tilbage til erhvervet i form af flere penge til forskning og uddannelse, specielt inden for det økologiske landbrug.
Lovforslaget er imidlertid ikke det eneste middel, der skal tages i anvendelse for at opnå et renere og sundere miljø.
Afgifter gør det ikke alene.
Den viden, vi i dag har, og de undersøgelser, der indtil nu er lavet om bekæmpelsesmidler og deres virkning, er langtfra fuldstændig.
Men den viden, vi har, er vores grundlag for at handle, og det vil være uansvarligt ikke at handle.
Derfor støtter vi i Det Radikale Venstre lovforslaget, og vi ser frem til den kommende udvalgsbehandling, hvor vi bl.a. gerne vil se nærmere på, hvordan vi kan skabe det mest hensigtsmæssige afgiftsgrundlag.
Sonja Albrink (CD), 1998-04-15:
Selv om det i reglen ikke er skatteordførerens rolle at skulle udtale sig om miljøforhold, så er jeg i den heldige situation, at jeg også kan udtale mig som CD's miljøordfører.
Jeg vil også gerne sige, at forbruget af miljøfarlige pesticider ønsker vi alle sammen bragt ned, men det er jo ikke lige meget, og hvordan man gør det.
Det, der er vigtigt, er, at et mindre forbrug kommer miljøet til gode
, ikke bare at mængden bliver nedbragt, men også at det har en mærkbar miljøeffekt.
I CD mener vi derfor, at der er god grund til igen at kaste et blik på en afgift, som ikke alene afhænger af mængde, men også af et aktivt stofs farlighed eller miljøbelastning.
Jeg har godt læst forsvarstalen i bemærkningerne om grunden til, at man ikke har brugt et belastningsindeks
, men måske ville det være en god idé at afvente det pesticidudvalg, som sidder og arbejder for øjeblikket, og som vil have afsluttet arbejdet i løbet af et års tid, har jeg forstået.
Udvalget skal vel så også se på de erfaringer, man har fra Holland med et afgiftssystem, som bl.a. bygger på et belastningsindeks.
I CD synes vi ikke, der er grund til at lovgive, før vi har en rimelig baggrund at lovgive på.
De 150 mio. kr., som dette forslag skal give i provenu, skal ganske vist tilbageføres til erhvervene, men jeg forstår også, at der er tale om en ganske særlig øremærkning af pengene, og jeg kan ikke rigtig se, hvordan hele erhvervet så kan få glæde af den tilbageførsel.
Som sagt, i CD er vi skeptiske over for forslaget, men vi vil selvfølgelig følge forslaget nøje i udvalget, og vi vil også gerne se, hvad vi kommer frem til under selve udvalgsbehandlingen.
Klaus Kjær (DF), 1998-04-15:
Forslaget er ikke, som bemærkningerne kan give anledning til at tro, et forslag til beskyttelse af miljøet.
Forslaget tjener alene konfiskale formål i form af endnu en afgift eller forhøjelse af en afgift oven i de andre, som landbruget atter en gang må holde for med.
Såfremt der havde været tale om miljøhensyn, ville man have foreslået en differentiering af afgiften afhængig af det enkelte bekæmpelsesmiddels miljøbelastning.
Nu fastsætter man blot over en bred kam en generel afgiftsforhøjelse, som understreger den skattemæssige hensigt.
For at gøre lovforslaget spiseligt er det i bemærkningerne anført, at merprovenuet på 150 mio. kr. skal anvendes til at finansiere øgede udgifter til styrkelse af indsatsen for at reducere pesticidforbruget, øge omlægningen til økologisk jordbrug og øge forsknings- og overvågningsindsatsen på miljøområdet.
Ja, sådan hedder det virkelig i bemærkningerne - altså en temmelig diffus øremærkning, hvis man kan kalde det en sådan.
Man kunne måske få Dansk Folkeparti i tale, hvis skatteministeren var kommet med et tiltag, som levede op til de pæne hensigtserklæringer, der blev fremsat i forbindelse med vedtagelsen af de grønne afgifter i 1993, altså en hensigtserklæring om, at pengene skulle tilbage til erhvervet, og en udmøntning heraf.
Men det er jo ikke det, det sker her.
I bemærkningerne til lovforslaget er det da også anført, at det er ganske usikkert, om den tidligere fastsatte afgift har haft den ønskede virkning på forbruget af pesticider i mængde.
Endelig er der hensynet til konkurrenceevnen for eksportmarkedet, som taler imod, at Dansk Folkeparti kan støtte dette forslag.
Dansk Folkeparti er således klart imod forslaget.