runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Else Winther Andersen (V), 1999-04-23:
Da vores partis ordfører heller ikke kan være her ved behandlingen af disse forslag, vil jeg lige læse talen op.
Jeg vil starte med at sige: Hvem kan være imod, at man forebygger forskellige sygdomme og fald og andre ting?
Det er der jo ingen der kan være.
Men det er så et spørgsmål, om det er det offentlige, der skal ind og betale de her hoftebeskyttere til de ældre.
Vi kan også spørge: Hvor er afgrænsningen af, hvor man skal gå ind og betale?
En cykelhjelm for eksempel til børn og voksne vil jo også kunne være en hjælp ved trafikulykker, for hvad koster det ikke det danske samfund, når børn ikke bruger cykelhjelm og bliver udsat for et uheld?
Skal vi så også dér ind og betale for den?
Jeg kan måske også sætte spørgsmålstegn ved, om det her ikke reelt hører hjemme under Sundhedsministeriet.
Men det har vi sådan set diskuteret tidligere og er blevet enige om, at det nok hører hjemme i det sociale regi.
Men det største problem synes jeg nok ordføreren for Socialdemokratiet, fru Grete Schødts, har beskrevet meget flot her fra talerstolen: hvor besværlige de her hoftebeskyttere er, og at der ikke findes en standardmodel, der kan bruges af alle.
Jeg ville have stillet det spørgsmål til ministeren, om ikke kommunerne kunne give det som personligt tillæg, når egen læge har indstillet til det, men det har jeg jo fået svar på, så det vil jeg ikke gøre, kun konstatere, at kommunerne jo kan give det her, hvis de vil, og de kan lægge dem ind på plejehjemmene, hvis de vil.
Med de ord kan jeg kun underbygge, at Venstre ikke kan støtte de to forslag.
Arne Melchior (CD), 1999-04-23:
Hr. Tom Behnke påstod, at der ikke var nogen anmodning fra UNHCR om, at vi skal modtage disse flygtninge.
Jeg skal henvise til side 87 i betænkningen, hvor der er optrykt et brev fra UNHCR.
Så kan vi jo diskutere, hvem der kom først.
Det gør jo ikke noget, vi har tilbudt det, før vi bliver bedt om at lade tilbudet blive en konkret handling, men selvfølgelig har UNHCR ønsket dette, og de vil sikkert komme med yderligere ønsker.
Vil det sige, at hr. Behnke gerne vil sende folk hjem, hvis det ikke sker under værdige, under sikre og under fredelige forhold? Er det dét, hr. Behnke tænker sig?
Pernille Frahm (SF), 1999-04-23:
Det er nu altså hr. Tom Behnke, der er offer for en illusion.
Nu ved jeg godt, at det papir, det brev, der er kommet den 6. april 1999 fra UNHCR, foreløbig kun forefindes i engelsk udgave.
Men læser man punkt 23 efter alle de opsummeringer af problemerne, efter at de præciserer, at de her mennesker er flygtninge i konventionens forstand, så står der - og det er så min ubehjælpsomme oversættelse: Det er under disse omstændigheder, at UNHCR kommer med en appel til alle modtagende lande om at velkomme flygtninge til sikkerhed og registrere dem til en garanti, som er acceptabel, og sikre betingelser for at blive så længe, som de har brug for beskyttelse.
Så der er kommet en appel.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-23:
Til fru Dorte Bennedsen vil jeg sige: Jeg har forstået, der er en revisionsparagraf sat ind; den stemmer vi i øvrigt også for.
Men jeg forstår ikke, hvorfor man først skal lave en dårlig lov med henvisning til, at den jo altid kan revideres senere.
Og det problem, som er omtalt, som er diskussionen her, kender vi jo, det har vi jo erfaringerne med.
Vi ved, hvad det vil sige for flygtninge og for deres børn at sidde 5 år i uvished om, om deres fremtid skal være i Danmark, eller de skal hjem til det, de kom fra.
Vi ved det.
Det behøver vi ikke at kigge på denne gruppe for at konstatere.
Og det var derfor, vi var enige om i bosnierloven at sige 3 år, hvad der i øvrigt også er lang tid.
Til hr. Jann Sjursen
: Altså, jeg tror ikke, jeg nævnte, »alle de fremmedfjendske partier, der stemte for den her lovgivning«. Jeg kan i hvert fald konstatere adskillige partier, som vel ender med at stemme for denne her lovgivning, som jeg bestemt ikke vil karakterisere som fremmedfjendske.
Igen: Problemet er bare, at den erfaring, der er grundlaget for, at vi siger, at det er for længe at lade folk sidde i 5 år, er den erfaring, som vi allerede har nu.
Vi har haft den f.eks. i forhold til mange af de chilenere, der kom.
Vi ved, at efter det første halve år cirka, nogle lidt kortere, nogle lidt længere, ville de hjem; de troede, de kunne komme hjem, og så kommer der en meget dyb depression efter den periode, hvor man skal til at se i øjnene, at man skal skabe sig et nyt liv.
Man skal noget helt andet på et meget lavere grundlag, end man stod før, med et nyt sprog, i et nyt land, med en ny kultur, og i den situation er det afgørende, at man får fast grund under fødderne.
I den situation er det afgørende, at man siger: Ja, nu behandler vi din asylansøgning, og ikke siger: Vi venter i øvrigt lige 2 år.
Og det synes vi er så afgørende, vil jeg sige
Så anerkender jeg over for fru Elisabeth Arnold, at der selvfølgelig her er skabt en ligestilling. Man har nivelleret spontanflygtningene ned til det niveau, man vil behandle de kvoteflygtninge, kan man kalde det, på, når det gælder spørgsmålet om, hvornår de kan søge asyl.
Det synes vi er en dårlig idé.
Vi synes også, der skal være ligestilling, men vi synes, ligestillingen skal være på det niveau, at man siger, at efter seks måneder har vi den klarhed, vi behøver for at vide, hvad der sker i den kommende periode.
Så behandler vi asylansøgningerne.
Og jeg vil da godt slutte af med at sige, at hvis det ændringsforslag, vi har stillet, bliver vedtaget, vil vi selvfølgelig stemme for loven.
Arne Melchior (CD), 1999-04-23:
Hr. Søren Søndergaard sagde i starten af sin tale, at der var to væsentlige anker imod denne lov.
Og så nævnte han, at kosovaflygtningene ikke kan søge asyl de 2 første år, og som nummer to nævnte han, at tidspunktet for fast opholdstilladelse blev udsat i 2 år.
Det ene er jo en følge af det andet, og det er én og den samme ting.
Men det skal ikke skille os ad, om det er én ting eller to ting.
Jeg er enig med hr. Søren Søndergaard i, at det kunne være bedre, og derfor stemmer CD jo også for det af hr. Søren Søndergaard stillede ændringsforslag på det her område.
Men det kan dog heller ikke forties, at der er forbedringer i loven i forhold til gældende integrationslov.
Og sådan er livet, hr. Søndergaard, mange gange.
Det er give and take; det er en afvejning af fordele mod ulemper, og det perfekte er ikke skabt endnu, heller ikke den perfekte lov.
Og jeg vil stadig råde hr. Søndergaard og hans parti til at stemme for denne lov.
Det er måske de små 10 pct., der stemmer på Dansk Folkeparti; resten har højst en vis fremmedfrygt, men ikke nogen fremmedfjendtlighed.
Det vil jeg gerne have sagt klart.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-04-23:
Hr. Søren Søndergaard tog fat i nogle af de bemærkninger, der er kommet fra UNHCR til lovudkastet.
Jeg er helt enig med hr. Søren Søndergaard i, at der er mange relevante bemærkninger fra UNHCR, og der er også en del af dem, vi har taget hensyn til i de ændringsforslag, som er lavet, og til de spørgsmål, der er stillet.
Men der er et enkelt punkt, hvor jeg tror, vi simpelt hen er uenige.
Og det er i spørgsmålet om, hvorledes de spontane asylansøgere skal behandles i forhold til dem, der bliver inviteret hertil, og som bliver hentet f.eks. med fly.
Sådan bliver det jo i dag, inden loven er vedtaget, sådan er det jo p.t. Men problemet vil jo opstå, så snart der er kommet det første hold kosovoalbanere hertil, hentet efter denne lov.
Så har vi altså én gruppe flygtninge fra det samme område, som er kommet med bus eller med bil eller på cykel, eller hvad de nu er, som får andre vilkår end dem, der er hentet med fly.
Det vil give et problem i forhold til de personers ligestilling over for hinanden, og derfor har vi valgt den løsning at sige: Alle, der kommer til Danmark fra det samme område i den periode, hvor loven træder i kraft, behandles på samme måde.
Det er muligt, vi er uenige, hr. Søren Søndergaard, men forklaringen er, som jeg beskriver her.
Tom Behnke (FP), 1999-04-23:
Hr. Melchior ved udmærket, hvad jeg mener, hr. Melchior ved udmærket, hvad flertallet i Folketinget mener, og hr. Melchior ved udmærket - belært af historien og af, hvad der i øvrigt er sket i Folketinget de sidste par år - at når først flygtningene er kommet til Danmark, får de lov til at blive her resten af deres liv, og de kommende generationer får også lov til det.
Sådan er det, og den erfaring må også hr. Melchior have gjort. Med hensyn til UNHCR fremgår det jo af bilag 41, som er omdelt i Retsudvalget, at »under henvisning til behagelig telefonsamtale med hr. Henrik Ankerstjerne skal jeg herved bekræfte, at UNHCR vil være meget taknemmelig, hvis den danske regering vil iværksætte en kvote af humanitære evakueringer af flygtninge fra Kosovo, der for tiden opholder sig i transitlejre i Makedonien.
Vi er meget taknemmelige for dette tilbud, og vi vil påskynde en snarlig drøftelse af den nærmere fremgangsmåde for gennemførelsen af disse evakueringer.«
Så i hvert fald i henhold til det bilag, der er omdelt i Retsudvalget, er der ingen tvivl om, at det ikke er sådan, at UNHCR har bedt Danmark om at tage 1.500 flygtninge.
Det er Danmark, der har anmodet om at få dem.
Jann Sjursen (KRF), 1999-04-23:
Jeg har stor respekt for hr. Søren Søndergaards muligheder for at justere lovgivningen og også for de grundlæggende holdninger, der ligger til grund for den ordførertale, som hr. Søren Søndergaard holder her i dag på Enhedslistens vegne.
Men jeg må også sige, at jeg synes, filmen knækker
lidt, når han taler om alle de fremmedfjendske partier, der står bag det lovforslag, som vi behandler nu her
Men lad det så være.
Hr. Søren Søndergaard erkender, at der vil være problemer med integrationsloven, hvis de kosovaalbanere, der kommer her til landet, får meddelt opholdstilladelse efter udlændingeloven.
Og det er jo faktisk et problem, som jeg ikke synes er uvæsentligt i forhold til, at vi fra Kristeligt Folkepartis side ved førstebehandlingen jo rent faktisk sagde, at vi gerne så, at kosovoalbanerne efter 6 måneders ophold her i landet faktisk kom ind under integrationsprogrammet.
Og derfor er mit spørgsmål til hr. Søren Søndergaard, om det så dog ikke er bedre lige at trække vejret en kende og så netop gøre brug af den revisionsbestemmelse, som på baggrund af Kristeligt Folkepartis forslag nu kommer ind i loven, og at vi så netop i lyset af erfaringerne og i lyset af, hvad der rent faktisk måske så skal ændres for at lave et robust grundlag, får gjort det ordentligt i stedet for at haste til det, som hr. Søren Søndergaard og Enhedslisten nu foreslår?
Henrik Svane (RV), 1999-04-23:
Men nu er vi i den situation, at der er fordrevet så mange hundrede tusinde, så det er klart, at vi skal yde en ordentlig indsats her, og det gør vi så med stor glæde, fordi de folk er i dyb nød.
Til hr. Søren Søndergaard: Det Radikale Venstre går naturligvis ikke ind for, at man sender folk tilbage til de forhold, som hr. Søren Søndergaard omtalte for et øjeblik siden i spørgsmålet til mig.
Det giver sig selv, også i forhold til de svar, jeg har givet, om ære, værdighed og sikkerhed, til hr. Thulesen Dahl.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-23:
Jamen jeg vil gerne takke hr. Henrik Svane for faktisk at være den ordfører, der har forsøgt og er kommet tættest på at give et svar på mit spørgsmål. Men lige for, at jeg har forstået det rigtigt: Altså det, hr. Henrik Svane siger, er, at vi i givet fald først stiller krav om, at de jo kommer tilbage, når den række af betingelser, som hr. Henrik Svane har nævnt, er opfyldt.
Det, der er mit spørgsmål, er: Kan hr. Svane bekræfte, at den måde, man administrerer det på, har betydet, at der faktisk ikke hjemsendes nogen overhovedet imod deres vilje, at det faktisk er det svar, som vi også har fået i Folketingets Retsudvalg i forbindelse med det her lovforslag, at praksis er, at man ikke hjemsender, hvis folk ikke selv vil, og at det er det, man lægger i midlertidighedsbegrebet og dermed jo, at det er sådan i praksis, at det er op til folk selv at vurdere, om de vender hjem eller ikke vender hjem?
Og at i relation til det, hr. Svane også selv sagde med at bevare presset på Milosevic, så er signalet fra det her Folketings flertal til hr. Milosevic, at de her folk permanent er fjernet fra området, hvis de selv ønsker det?
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-23:
Nu har vi sådan set stillet det spørgsmål til ministeren.
Det har hr. Svane jo også kunnet læse svaret på, eller hvad vi skal kalde de ord, der stod neden under spørgsmålet.
Men det, jeg sådan set efterlyste, var, hvad der var den radikale holdning til spørgsmålet.
For den frygt er der selvfølgelig - og det må også være en radikal frygt - at det, man gør, er, at man laver nogle flygtningelejre, og så sender
man folk tilbage og får et palæstinensisk problem
Og det er der åbnet for i den her lov.
Det er der åbnet for, måske ikke med den nuværende indenrigsminister, men måske med en anden indenrigsminister.
Jeg synes, det er sørgeligt, at De Radikale åbner for det.
Og hvis det er et korrekt citat, så vil jeg bare spørge: Når nu det er sådan, at nøjagtig det samme, som har stået i nonpaper'et, også har stået i et officielt papir af 6. april, som vi har fået på engelsk, men hvor jeg har forsøgt at lave en dansk oversættelse, som jeg godt vil læse op for hr. Svane, hvis der er behov for det, falder hr. Svanes argumenter så ikke lidt fra hinanden?
Det er et officielt papir.
Frank Aaen (EL), 1999-04-23:
Jeg forstår ikke, hvordan hr. Anders Samuelsen kan udlægge det her, som at vi bare giver flere ressourcer til området uden at gøre andet.
Faktisk er der jo tre elementer: flere ressourcer, uddannelse og bedre organisering.
Vi er lige præcis helt med på, at der skal gøres noget på alle tre områder og ikke kun på det ene, så det var vist lidt af en forsimpling, den radikale ordfører kom til at gøre ved at sige, at det her bare er et spørgsmål om flere ressourcer, og at vi ikke bare skal gøre det på den måde.
Det synes vi heller ikke.
Mit spørgsmål til hr. Anders Samuelsen er: Hvis det er sådan, at et tilskud krone for krone modsvares af en tilsvarende besparelse på et andet område, hvordan kan det her forslag så føre til højere skatter?
Dorte Bennedsen (S), 1999-04-23:
Lad os lige tage den dér om bosnierloven én gang til.
Nu har hr. Søren Søndergaard en række gange været oppe og tale om den. Er hr. Søren Søndergaard enig med mig i, at bosnierloven blev revideret efter 2 år? Da tog man stilling til det.
Jeg har svaret flere gange fra denne talerstol: Lad os se problemet, når vi skal have revision om 1 år, så har vi nogle erfaringer.
Men bosnierloven blev faktisk først revideret efter den 2-års-periode.
For det første kan ingen jo tvangsudsendes, uden at de kan søge asyl.
I det øjeblik, at retten til ophold efter denne lov ophører, kan man søge om asyl.
Men dertil kommer, at ingen af os - jeg tror heller ikke hr. Søren Søndergaard - kan sige noget som helst om, hvordan det område ser ud om nogle år.
Det, der er helt væsentligt, er, at disse mennesker ikke kan sendes tilbage, medmindre UNHCR siger god for det, og at det sker i sikkerhed og værdighed.
Det er det helt afgørende i denne her sammenhæng.
Men det glemte hr. Søren Søndergaard
at citere noget om.
Grete Schødts (S), 1999-04-23:
I beslutningsforslag nr. B 117 fremsat af Dansk Folkeparti går det ud på økonomisk støtte i lighed med det, Københavns Kommune giver.
Dansk Folkeparti ønsker ens regler over hele landet.
Men hvad handler det så egentlig om?
Det handler om, at Københavns Kommune har kørt et projekt om faldforebyggelse, hvor plejehjemsbeboerne har afprøvet bukser med hoftebeskytter i.
Kommunen indkøber bukserne, så de simpelt hen indgår i depotrummet på plejehjemmet og er plejehjemmets eje, og tilbyder dem til de ældre på plejehjemmene, der lider af skavanker som f.eks. svimmelhed, der kan betyde hyppige fald.
Kommunerne kan godt, hvis de vil.
Jeg har svært ved at se af den undersøgelse, de rapporter, der ligger, hvor stor virkning de hoftebeskyttere rent faktisk har haft, men jeg kan i hvert fald læse mig frem til, at to forsøgspersoner trods brug af hoftebeskyttere alligevel ved fald har fået lårbenshalsbrud.
I lovforslag nr. L 219 fremsat af Fremskridtspartiet og CD foreslås det, at Folketinget skal vedtage at give personer med sygdoms- og aldersbetinget knoglesvækkelse et retskrav på tilskud til hoftebeskytter, hvis ens læge udtaler, at hoftebeskytteren i væsentlig grad vil kunne forebygge eller mindske skader ved fald.
Tilskuddet er så her foreslået til mindst 50 pct. af udgiften til 3 hoftebeskyttere af det mest anvendte mærke.
Jeg er af den opfattelse, at det fortsat skal være den enkelte ældres egen beslutning, om man vil investere i sådan et par bukser, og som ministeren allerede har sagt, har man muligheden over personlige tillæg, hvis man er en økonomisk meget trængt, fattig pensionist.
Jeg vil godt stille det spørgsmål, om man ikke her i Tinget finder det rimeligt, at der er en egenbetaling på under 400 kr. til et par bukser.
Jeg vil så tillade mig til sidst at gøre nogle bemærkninger om selve bukserne med indbygget hoftebeskytter.
Det er min oplevelse, at det er et frygteligt panser at komme ned i.
Det er simpelt hen nærmest umuligt selv at trække det på, hvis man er en størrelse over 42.
Det er så stramt, og det sidder så forfærdeligt, og det kan simpelt hen ikke lade sig gøre at sidde ned i det dér styrthjelmsagtige materiale, der er indbygget i bukserne, uden at det gnaver.
Det kan ej heller lade sig gøre at ligge på siden om natten, hvis man skal sove med det på for at være sikker, hvis man er udsat for fald i løbet af natten, hvis man skal op at tisse. Det er efter min opfattelse også sådan, at man ikke bare kan gå hen og købe en størrelse 40 eller 42, medium, large osv., for vi er alle sammen forskelligt bygget, og lårhalsen sidder altså ikke ens på alle.
Hvis man ligesom jeg har lidt stor mave, men ikke så meget rumpe, kan jeg love jer, at de mere beskytter æggestokkene, end de beskytter hofterne. Også det siger mig noget om, at vi ikke skal støtte det her forslag.
Karen Jespersen (V), 1999-04-23:
De to forslag, vi skal behandle sammen her, handler begge om at give tilskud til det, der hedder hoftebeskyttere.
Begge forslag er begrundet med, at det er en form for hjælp til at forebygge, at især ældre falder og får brud på hofter, og på den måde kan det være med til at forebygge udgifter i sundhedssektoren og selvfølgelig også forebygge en dårlig livskvalitet for de borgere, som får hoftebrud.
De to forslag adskiller sig ved, at de har en lidt forskellig model for, hvordan det offentlige skal gå ind og give støtte til hoftebeskyttere.
Vi har tidligere her i Folketinget i to omgange behandlet et lignende forslag fremsat af Fremskridtspartiet, og jeg må sige i dag, som jeg har gjort det de andre gange, at regeringen ikke kan støtte forslaget.
Jeg mener, at vi skal være meget opmærksom på, at vi ikke giver unødvendig støtte til forskellige former for service eller hjælpemidler til borgerne.
Og det er faktisk sådan i dag, at hvis en læge skønner, at en borger har behov for en hoftebeskytter, kan man få støtte til det over de personlige tilskud, hvis man ikke selv er i stand til at betale det beløb, det koster.
Jeg synes egentlig, det er en god ordning, at vi siger, at kan man selv betale det, er det i orden, og kan man ikke, kan man få støtte til det, hvis en læge har sagt, at det er påkrævet. Hvis vi går ud over den ordning, vi faktisk har i dag, risikerer vi også at begive os ind på en vej, der kan være svær at overskue, og hvor vi også risikerer at give støtte til en masse hoftebeskyttere, som egentlig ikke bliver brugt.
Derfor er det meget vigtigt, at der er en læge eller en anden, der siger, at det er der behov for, og at vi så støtter dem, der ikke selv har råd til at købe de hoftebeskyttere.
Jeg kan kun sige mange tak for den brede, entydige støtte, der har været til forslaget her.
Men Folketinget har jo også meget bredt været enig om at fremme det rummelige arbejdsmarked, arbejdsfastholdelse, plads til mennesker med nedsat erhvervsevne, så det ligger jo i smuk forlængelse af den enighed, at vi også kan blive enige om at fremme forslaget her.
Jeg er selvfølgelig indstillet på at give uddybende svar og materiale til nogle af de spørgsmål, der er blevet efterlyst svar på her under førstebehandlingen.
Tove Videbæk (KRF), 1999-04-23:
Også Kristeligt Folkeparti kan støtte dette lovforslag, der vil skabe større lighed mellem offentlige og private arbejdsgivere, og vi ser frem til en positiv behandling af sagen i Socialudvalget.
Tom Behnke (FP), 1999-04-23:
Fremskridtspartiet ser ingen problemer i det her lovforslag, tværtimod.
Det er et godt lovforslag, der sidestiller private og offentlige arbejdsgivere.
Det, der jo netop er sigtet med forslaget her, er, at de, der er sygemeldt i den offentlige sektor, ikke glider ud af arbejdsmarkedet, men at der er et større incitament til at fastholde dem på arbejdsmarkedet.
Det er klart et incitament, som Fremskridtspartiet kan støtte.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 1999-04-23:
Frem og tilbage er lige langt, fristes man til at sige, når man læser det her lovforslag.
I 1988 blev der lavet en administrativ forenkling, som betød, at de refusionskrav, offentlige instanser tidligere sendte til hinanden, forsvandt.
Lovændringen gav stor administrativ lettelse, da den betød, at det ikke var nødvendigt at oprette sager i socialforvaltningen for de offentligt ansatte, der var korttidssyge.
Det kan derfor forekomme lidt besynderligt, at stort set de samme partier, der dengang fandt det formålstjenligt at skaffe administrativ lettelse, nu vil genindføre fordums tider.
Når Enhedslisten alligevel synes, det er i orden at indføre refusionen igen, er det ikke, fordi vi tror, at det giver langtidssyge større mulighed for at bevare jobbet.
Deres sikkerhed ligger i overenskomsterne og i funktionærlovens regler.
Derimod er ændringen o.k., fordi der er sket en økonomisk decentralisering på mange arbejdspladser i det offentlige.
Det har betydet, at de arbejdspladser selv har måttet dække langtidssyge ud af deres eget budget uden at kunne få en vikar.
De arbejdspladser vil igen få mulighed for ansættelse af en vikar, og det vil kunne mærkes på skolerne, på sygehusene, i daginstitutionerne, i hjemmeplejen og i socialforvaltningen.
I øvrigt mener Enhedslisten, at de administrative konsekvenser af, at socialforvaltningerne igen skal sagsbehandle 27.000 nye dagpengesager, er groft undervurderet og derfor ikke kan klares for 0,7 mio. kr., som der står i forslaget. Der skal mere end to sagsbehandlere til at klare 27.000 nye dagpengesager.
Lovforslaget indeholder også et element, som Enhedslisten bestemt ikke bryder sig om, nemlig en tydeliggørelse af betingelserne for beregning af sygedagpenge for fleksjobbere.
Indholdet er, at sygedagpengene kun kan beregnes på baggrund af det tilskud og den arbejdstid, der er aftalt med kommunen.
Dersom fleksjobberne har forhandlet sig til en bedre løn eller en længere arbejdstid hos arbejdsgiveren, kan han ikke anvende denne beregning af dagpengene.
Enhedslisten mener ikke, denne særlovgivning for fleksjobbere er i overensstemmelse med almindelige forestillinger om ligestilling på arbejdsmarkedet, og vil derfor stille ændringsforslag hertil under udvalgsbehandlingen af forslaget.
Anders Samuelsen (RV), 1999-04-23:
Jeg skal også blot på Det Radikale Venstres vegne meddele, at vi kan støtte forslaget, som er en udløber af finanslovaftalen.
Alt i alt kan Det Radikale Venstre bakke op om forslaget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-04-23:
Lovforslaget indeholder egentlig en tilbageførsel til tidligere tiders retstilstand, men det er da meget fornuftigt at give alle arbejdsgivere samme retsstilling.
Man har så ikke fremover en sondring imellem private og offentlige.
Arbejdsgiverperioden bliver sat til 2 uger, og så overtager kommunen forpligtelsen.
Staten træder til fra arbejdsgiverperiodens ophør og til og med de 8 uger efter den ansattes første sygedag.
Så er der de mindre arbejdsgivere.
De skal fortsat kunne forsikre sig, og det samme gælder forældre, som vælger at få tilskud til privat pasning.
Endelig er der for mennesker i fleksjob en tydeliggørelse af beregningsgrundlaget for udbetaling af dagpengene.
CD kan støtte forslagets gennemførelse.