runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thor Pedersen (V), 2002-01-09:
Jeg må sige til hr. Keld Albrechtsen, at vi slet ikke har noget problem med grundloven.
Grundloven er et problem, siger hr. Keld Albrechtsen.
Det er det måske for Enhedslisten.
Det er det sandelig ikke for regeringen.
Det har vi altid ment.
Og det glæder mig, hvis det er sådan, at Enhedslisten nu mener nøjagtig det samme.
Så er vi kommet meget langt.
Til spørgsmålet om, hvad pengene kan bruges til, har jeg tilladt mig at svare på, hvordan det er i dag, nemlig hvordan de penge, der er på boligområdet, også i dag bevæger sig mellem boligselskaber og Landsbyggefond, og hvad pengene kan bruges til.
Det er såmænd en gentagelse af virkeligheden.
Det chokerer så spørgeren, men det må blive på spørgerens side.
Det er for så vidt også svaret til fru Lissa Mathiasen.
Man kan stille mange spørgsmål om, hvad pengene kan bruges til, men man kan også forholde sig til, hvad de bruges til i dag, og sige, at det, der derudover måtte komme, hører hjemme i udvalgsarbejdet - altså er der andre gode ideer?
Når jeg har sagt, at de ikke skal i statskassen, er det, fordi nogle spurgte, om forudsætningen for regeringens finanslov er, at man gennemfører en reform omkring lejeboliger.
Der er ikke tale om, at man skal sælge ud af lejligheder.
Det indgår overhovedet ikke i regeringens program, at staten skal have penge ind ved at sælge lejligheder.
Tværtimod er det et spørgsmål om at give lejerne nogle rettigheder for at få flere tilfredse familier, som bor, hvor de gerne vil bo, og i øvrigt i den øvelse måske frigøre andre penge for at andre kan få deres boliger forbedret eller boligønsker opfyldt.
Hvorfor frygter man, at lejerne kan få bedre vilkår, end de har i dag?
Hvad er det, man er så bange for?
Ole Stavad (S), 2002-01-09:
Jeg vil bare spørge, om ikke socialministeren mener, at sammenligningen med Odense er malplaceret i og med, at det er en beslutning, der fuldt ud er truffet frivilligt af de folkevalgte i Odense.
Det er i øvrigt en frihed, der efter gældende regler eksisterer for hver eneste kommunalbestyrelse.
Dér, hvor der måtte være et ønske om, et behov for, et krav fra de ældre om, at man gerne vil have andre muligheder end dem, man har i dag, er det en frihed, hver enkelt kommune har i dag.
Det er faktisk den frihed, jeg hører ministeren sige regeringen vil fratage kommunerne med hensyn til lokale beslutninger.
Henriette Kjær (KF), 2002-01-09:
Det er jo lige til at blive forpustet af, men det er de åbenbart ikke blevet i den socialdemokratisk ledede kommune Odense, hvor man netop har praktiseret det her og givet de ældre et friere valg, så vidt jeg kan forstå med stor succes.
Det er da klart, at vi ved udformningen af vores lovforslag vil skele til den model, man har brugt i netop Odense.
Så synes jeg, det er meget vigtigt at sige, at de bud, der kommer udefra, selvfølgelig ikke kritikløst skal indgå i det valg, de ældre bliver stillet over for.
Der skal være nogle kvalitetskrav, man skal leve op til.
Lovforslaget skal selvfølgelig i høring, og det kommer det også hos KL, og de input, der kommer derfra, vil vi selvfølgelig også tage til efterretning og bruge konstruktivt.
Ole Stavad (S), 2002-01-09:
Jeg synes, det ligger meget klart med det, som socialministeren har sagt, at regeringen kommer med et forslag om tvangsudlicitering for hver enkelt af de i øjeblikket 275 kommuner.
Det, jeg så ikke helt forstår, vil jeg gerne sige til
socialministeren
, er: Skal man også være forpligtet til at antage et af de bud, der kommer udefra?
Altså er kommunen også tvunget til at acceptere de bud, der kommer?
For hvis ikke kommunen er det, får den ældre jo ikke den mulighed, som regeringen lægger op til. For det andet: Det, jeg hører ministeren sige, er, at den ældre så kan vælge.
Jeg synes, at der åbner sig et hav af næsten umulige spørgsmål med den tvangsmodel, som regeringen lægger op til under overskriften »frihed«.
Jørn Pedersen (S), 2002-01-09:
Tak for svarene.
Jeg forstod det sådan, at uanset om borgerne ønsker det eller ej, og uanset om kommunen ønsker det eller ej, så skal man give det her tilbud.
Jeg savner stadig væk svar på, om man vil indregne i lovforslaget, eventuelt spørge Kommunernes Landsforening eller andre: Hvis nu der ikke er ønske om, at det her nye tilbud skal bringes i anvendelse, hvad skal der så afsættes af ressourcer i forhold til at have et beredskab?
For man er jo nødt til, når man lovgiver om det, at have et beredskab, som kan træde i kraft fra dag 1, hvis en borger ønsker det.
Hvad forestiller man sig, at der skal bruges af penge til det?
Det andet - jeg har været inde på det tidligere
: Føler man ikke lidt, at man går meget, meget langt, når man vil tvinge kommunerne til at gøre det, uanset om de ønsker det eller ej?
Jeg synes, det er et stort skridt at tage.
Henriette Kjær (KF), 2002-01-09:
Det er muligt, jeg ikke har udtrykt mig klart, men den ældre har altså mulighed for at bibeholde de ydelser, vedkommende får fra det offentlige.
Det offentlige kan lave aftaler med en privat leverandør - og der kommer vi så til, hvilke områder det drejer sig om: Det drejer sig i første omgang om hjemmehjælp og om madordning - men det er jo selvfølgelig ikke sådan, at man tvinger ældre ud i et eksperiment.
Det er at vende det fuldstændig på hovedet.
Jeg synes, det er en rigtig, rigtig god ting.
Det er ikke i alle kommuner, men i visse kommuner har området været præget af mange aflysninger til stor utilfredshed for de ældre.
Og det skulle forhåbentlig også være med til at øge kvaliteten i det offentlige.
Villy Søvndal (SF), 2002-01-09:
Tak for et meget klart svar.
De, der ikke vil det her, skal tvinges i frihedens navn.
Det er interessant.
Vi taler ikke kun kommunalbestyrelser her, vi taler også ældreråd.
Jeg er valgt i en kommune, hvor 98 pct. af de ældre siger: Vi er ekstremt tilfredse med den service, vi får.
De skal nu tvinges ud i et eksperiment, hvor ikke alene byrådet skal underkendes, men hvor også de lokale ældreorganisationer skal underkendes - oven i købet i frihedens navn.
Jeg vil godt spørge ministeren, om det slet ikke har anfægtet ministeren, hvad der er sket på børneområdet.
Vi mødes i dag, 1 uge efter, at ISS har kapituleret fuldstændig, har trukket sig tilbage fra at drive børnehaver i Danmark overhovedet.
Hvad hvis det samme sker her?
Hvem står så med ansvaret, når man tvinges til at skære den offentlige indsats ned, i det omfang man lægger op til her?
Jørn Pedersen (S), 2002-01-09:
Jeg takker for svaret.
Vi blev da lidt mere oplyste.
Men jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren: Er det hele ældreområdet, vi taler om, eller er det dele af det?
Hvis det er hele området, vil ministeren så, inden lovforslaget fremsættes, få foretaget nogle beregninger, der kan vise, om det vil betyde, at kommunerne skal have en vis form for overkapacitet?
For det må jo være sådan, at de private udbydere, hvis der ikke er kunder til dem, må skulle have et eller andet beløb for at stå til rådighed.
Jeg forstod på ministeren, at det bliver sådan, at uanset hvordan, så skal man tilbyde det, og jeg forstod også på svaret på spørgsmålet fra hr. Villy Søvndal, at selv om alle i en kommune er enige om, at de ikke ønsker det her, så skal de alligevel.
Vil man, inden man fremsætter lovforslag, foretage beregninger på, om det kræver yderligere kapacitet? Det andet spørgsmål gik på: Påtænker man at indføre dette for hele ældreplejen eller for dele af den, eventuelt delelementer?
Henriette Kjær (KF), 2002-01-09:
Det er da dejligt at høre den interesse, der er for regeringens forslag, og at man er så spørgeivrig, at man næsten ikke kan vente, til det kommer.
Jeg vil da gerne imødekomme den nysgerrighed, der er, så langt jeg nu kan, idet vi jo ikke er færdige, men forslaget vil betyde, at kommunerne forpligtes til at lukke op for private udbydere, og det er en væsentlig del af hensigten med regeringens forslag, at kommunerne ikke fremover skal have lov til at lukke døren for kvalificerede udbydere.
Vi mener, at der skal være konkurrence på det her område og valgfrihed for den ældre, sådan at det ikke kun er kommunale ydelser, der dominerer markedet.
Så det korte af det lange både til hr. Villy Søvndal og hr. Jørn Pedersen er, at de kommuner, der i dag af politiske grunde holder fast i monopolet på ældreområdet, skal tvinges til at lukke private ind på markedet.
Jørn Pedersen (S), 2002-01-09:
Nu hørte vi jo i september måned den nuværende finansminister dog ikke fra Folketingets, men Landstingets talerstol sige, at man havde nogle ideer om at ville tilføre ældreområdet 500 mio. kr. ekstra, dog således, at hvis ikke kommunerne havde et frit valg med i deres tilbud, kunne de ikke få pengene.
Er det sådan nogle tanker, man går og pusler med, og hvordan synes socialministeren det harmonerer med det kommunale selvstyre?
Henriette Kjær (KF), 2002-01-09:
Det skal uden tvivl - det vil jeg gerne slå fast - være det offentliges ansvar at sikre, at den nødvendige hjælp er til stede, men det skal i langt højere grad være den ældre selv, der er med til at vælge, hvilken leverandør der skal levere denne hjælp.
Vi er ikke færdige med det endelige udkast til lovforslag endnu, men det bliver sådan, at kommunerne skal give private muligheder for at komme ind på markedet.
I regeringen har vi en klar forventning om, at et friere leverandørvalg vil få en positiv effekt på ældresektoren.
Det er sådan, at tidligere erfaringer har vist, at øget valgfrihed også giver en større brugertilfredshed, og øget konkurrence giver så også en større klarhed over, hvad det faktisk er, man laver inden for det offentlige, og hvordan man har skruet sine tilbud sammen dér.
Så det viser sig faktisk, at de offentlige tilbud har en tendens til at blive bedre, når man sætter et valgfrihedselement ind, og det synes vi i regeringen er en god ting.
Jeg kan oplyse, at jeg fremsætter forslag i februar måned om frit leverandørvalg på ældreområdet, og jeg glæder mig til at drøfte det med Folketingets partier.
Jørn Pedersen (S), 2002-01-09:
Det er med stor interesse, man kan læse i regeringsgrundlaget, at monopolet på ældreplejen skal væk fra kommunerne.
Jeg må så gå ud fra, at regeringen har et lovforslag undervejs, og jeg må gå ud fra, at det er på socialministerens område.
Derfor vil jeg gerne spørge socialministeren, om vi kan få løftet sløret lidt nærmere for, hvad det er for nogle elementer, der går ind i sådan en tvangsmodel.
Hvordan vil regeringen realisere regeringsgrundlagets målsætning om, at »kommunernes monopol på ældrepleje skal væk og erstattes af et frit valg«, og betyder det, at alle kommunalbestyrelser ved lov skal tvinges til at udbyde hele eller dele af ældreplejen til private?«
Thor Pedersen (V), 2002-01-09:
Det bliver lidt det samme svar.
Der er som udgangspunkt ingen tomme boliger.
Der bor nogen i boligerne.
Der bor nogen i boligerne, og der er nogle af dem, der har sagt: Her er vi så glade for at bo.
Selv om det måske endda er et boligsocialt belastet område, er vi alligevel glade for at bo her, og derfor vil vi gerne erhverve vores bolig. Vi vil gerne spare op i boligen, forbedre boligen, gøre mange ting, der gør vores liv bedre efter de kvaliteter, som vi selv lægger i det.
De bor der altså, så den bolig var alligevel ikke til rådighed for nogen som helst.
Så er spørgsmålet: Hvad gør man så med andre, der mangler en bolig?
Sådan må det nu engang være.
Man bygger nye, fordi der bor nogen i de andre.
Der er alene tale om de familier, der ønsker at blive boende, hvor de bor.
Det er lejere, der i forvejen bor i lejligheden, der får en mulighed for af erhverve den.
Man skal også lytte lidt til dem, der har gjort det, høre, hvordan det virker på de familier, der har fået lov, høre, hvad det betyder for deres dagligdag, og lade være med at være så bange for, at danskerne får en frihed, som danskerne ikke har i dag.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Henriette Kjær (KF), 2002-01-09:
For lige at tage det sidste først, synes jeg, det er meget vigtigt at sige: Det kan godt være, at vi tager en vis frihed fra kommunerne, men vi giver en stor grad af frihed til de ældre, og det er det, det går ud på: at se på brugeren og ikke systemet.
Det er meget vigtigt for mig at slå fast.
Så er det også fuldstændig rigtigt, at den beslutning, der er taget i Odense, er taget fuldstændig frivilligt og på demokratisk vis, men indholdet er en succes; det er også meget vigtigt at skrive sig bag øret.
Det er det, der har været vigtigt for mig og for regeringen, når vi nu i februar måned fremsætter lovforslaget.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Thor Pedersen (V), 2002-01-09:
Den første misforståelse er, at man taler om udsalg af lejligheder.
Den mulighed får de nu, og det er da meget enkelt.
Der bliver ikke færre boliger, og der bliver ikke nogen større boligefterspørgsel.
De, der har boligen, siger: Her vil vi gerne blive boende.
Så spørges der: Hvordan vil man løse problemet for dem, der i øvrigt efterlyser boliger?
Jo, som man i øvrigt løser opgaven, altså ved at bygge flere boliger.
Hvis der er ventelister til lejeboliger, bygger man flere lejeboliger.
I øvrigt er det stadig sådan, at det er en kommunal afgørelse
Det er jo en del af kommunens boligpolitik, og det er her, vi vil gøre det lettere.
Regeringens politik er - som det tidligere er nævnt mange gange - at bygge flere almennyttige boliger for at imødekomme efterspørgslen fra dem, der i dag ingen bolig har.
Det er da rimelig enkelt.
Den boligpolitiske opgave er vel at sikre, at der bliver flere boliger, og så i øvrigt, at det, når man har boliger nok, er de enkelte familier, der selv vælger den boligform, som de måtte ønske.
Det er rimelig enkelt.
Igen til hr. Keld Albrechtsen: Grundlovens ord er meget klare.
Hvis man fratvinges noget af sin ejendom, erstattes det.
Så er spørgsmålet: Hvad kan de penge bruges til?
Jeg har svaret, at det ikke indgår i regeringens planer for finansloven, at provenuet skal glide ned i statskassen.
Jeg har nævnt, hvordan reglerne er i dag, hvad man bruger pengene til i dag.
Det er til nybyggeri, boligforbedring og udbedring af byggeskader.
Der kan være mange andre gode ideer, og det er lige præcis det, udvalgsarbejdet skal afdække, så det er rimelig enkelt.
Man kan forestille sig meget for at gøre det meget bedre for lejerne, og de tanker må hver især have lov at have.
Men det indgår altså ikke i regeringens overvejelser, at der skal overføres penge til støtte for noget pensionskassebyggeri.
Man kan læse kommissoriet, hvoraf det meget klart fremgår, hvad det egentlig er, der skal afdækkes: hvilke
problemer der kommer i forbindelse med, at lejerne får nogle rettigheder, som de ikke har i dag.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-01-09:
Jeg vil sige, at det eneste, som forekommer krystalklart og enkelt i denne sag, er, at regeringen vil tage nogle penge, som tilhører en boligorganisation, fra organisationen.
Så mener jeg, at regeringen er ude i det fuldstændig absurde.
Men ministeren antydede faktisk, at man var indstillet på at gå så langt i sin privatiseringsiver, og jeg håber, ministeren kan forklare sig lidt bedre, så det er til at forstå.
Thor Pedersen (V), 2002-01-09:
Jeg har meget svært ved at forstå, hvorfor det er svært at forstå.
Jeg siger udtrykkeligt: Det indgår overhovedet ikke, at vi skal tage nogen penge.
Glem det ord.
Vi tager ingen penge.
Grundloven siger, at hvis der er noget, der overhovedet ligner ekspropriation, og det er sådan, at det eksproprierede har en værdi, er det den fulde værdi, der skal erstattes.
Men i den værdi, som lejeren kommer til at betale, hvis lejligheden overtages som andelsbolig, eller hvad det måtte være, indgår jo ikke statspenge.
Der er ikke noget gaveelement, det giver en lejer, der er glad for sin bolig, ret til at blive boende og måske få lidt større selvværd.
Det kan ændre boligsammensætningen, så det ikke bare er et område for personer med boligsociale problemer, men med mange mere selvbærende kræfter til glæde for både den enkelte familie og alle andre, der bebor området.
Der er så meget socialpolitik i det, at jeg egentlig godt forstår, at Enhedslisten har svært ved at forstå det.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-01-09:
Ministerens planer om at tvinge de almene boligafdelinger til at sælge deres boliger vil betyde, at kommunerne i årene fremover vil miste boliger, som kan anvendes til løsning af boligsociale opgaver.
Samtidig har regeringen bebudet, at
Jeg er bange for, at det ikke er manglende taletid, der er årsagen til ministerens manglende besvarelse af spørgsmålet.
Men jeg vil så prøve et tredje konkret forsøg på at fravriste ministeren et svar.
Hvis 100.000 af de ca. 500.000 almene boliger frasælges, så er der ikke 500.000 lejligheder, hvor kommunen kan anvise hver fjerde bolig, så er der kun 400.000, hvor kommunen kan anvise hver fjerde bolig.
Det betyder, at kommunerne mister ca. 25.000 muligheder, lejligheder, som kan anvises.
Jeg går ud fra, at ministeren er enig i, at sådan er de nøgne kendsgerninger.
Jeg håber ikke, at ministeren vil bestride et sådant regnestykke, for det vil være den praktiske virkning.
Så vil kommunerne altså mangle de lejligheder til at løse de boligsociale problemer.
Det kan ministeren da bare bekræfte; sådan er det jo.
Men nu har jeg altså med det her spørgsmål givet ministeren en sidste chance for at komme med et egentligt svar.
Thor Pedersen (V), 2002-01-09:
Endnu en gang: Vi ønsker at give lejerne, der er glade for at bo, hvor de bor, og ønsker at blive boende, hvor de bor, ret til at have andel i den lejlighed, de har, på andelsbasis eller måske som ejerlejlighed.
Det er udgangspunktet, og det giver hverken flere eller færre boliger.
Der er blot nogle, som er glade for at bo dér, hvor de nu bor, der bliver boende til glæde for hele miljøet i boligområdet.
Når det i øvrigt handler om, hvordan man skaffer boliger til folk på ventelister, bygger man nye boliger.
Det er rimelig enkelt, og derfor indgår det jo, som økonomi- og erhvervsministeren har sagt, også i boligpolitikken, at der skal bygges flere boliger.
Det skal gøres lettere for kommunerne at bygge almennyttigt boligbyggeri, fordi det er billigere for kommunerne, og vi ønsker også at inddrage andre aktører, som det også er blevet sagt.
Vi ser meget gerne, at andre, der vil være med til at bidrage til det, der hedder boligforsyningen, også får lov til at bygge gode lejeboliger til almindelige familier.
Vi ønsker altså, at der skal være flere boliger at vælge imellem, og at give flere rettigheder til lejerne.
Intentionen er, at hvis man er glad for at bo, hvor man bor, skal man have en mulighed for at erhverve sin bolig, så andre ikke nødvendigvis skal anvises til den samme lejlighed.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-01-09:
Det, som vel dybest set er regeringens hensigt med dette forslag, er at give de mennesker, der har en formue, mulighed for at få en stærkere placering på boligmarkedet, fordi de kan købe og eje deres bolig.
Så bliver der flere ejerboliger, og så bliver der tilsvarende færre boliger til social boliganvisning og til de mennesker, hvis eneste mulighed for at få en bolig er via en venteliste i en boligforening; de bliver taberne.
Det er almindelig asocial borgerlig politik, og derfor er det vel forståeligt, at regeringen kommer med et sådant forslag.
Men det, der er mindre forståeligt, er, at statsministeren i sin åbningstale slog om sig med løfter om, at man ville hjælpe de svageste i samfundet.
Jeg håber, ministeren kan løfte sløret for, hvordan de svageste i samfundet skal hjælpes.
Lissa Mathiasen (S), 2002-01-09:
De unge, børnefamilierne og de ældre, der ønsker at få en lejebolig, kan da kun opleve, at for hver bolig, der bliver solgt, bliver der én mindre til udlejning - det håber jeg
finansministeren er enig i - og for dem kan det kun blive praksis i hverdagen, at det bliver endnu sværere at få en lejebolig. Derfor vil jeg godt vende spørgsmålet om og spørge
: Da vi formoder, finansministeren er enig i, at der er mangel på lejeboliger allerede i dag, hvordan vil regeringen, hvordan vil finansministeren så sikre, at lejeboligmassen ikke bliver mindre for hver solgt bolig?
Hvordan vil man sikre, at de unge, børnefamilierne og de ældre stadig har mulighed for at få en lejebolig?
Ét er et udvalg, men jeg formoder da, at finansministeren er enig i, at det er regeringen, der fastlægger politikken.
Og set i forhold til det må det vel også være rimeligt - og derfor vil jeg godt gentage mit spørgsmål - at få finansministeren til at svare på, hvorvidt finansministeren kan forestille sig, at de penge, som er skaffet ved salg fra den almene sektor, også kunne anvendes til at nedbringe boligomkostningerne i pensionskassebyggerier.
Thor Pedersen (V), 2002-01-09:
Hr. Keld Albrechtsen spørger: Hvad med de 100.000 færre lejligheder, der bliver til folk, som har brug for at få en lejlighed?
Jamen det er jo sådan, at der bor folk i lejlighederne.
De er beboede.
Der bliver hverken flere eller færre boligsøgende, og der bliver ikke flere eller færre boliger - undtagen hvis man på denne måde kan stimulere til øget boligbyggeri, og regeringen ønsker netop at øge boligudbuddet, altså at bygge flere lejligheder.
Jeg har meget svært ved at forstå, det er et problem, at
de, der er glade for deres bolig og gerne vil blive boende i den, ønsker at erhverve den.
Hvis der er brug for flere boliger, end vi har i dag, løser man problemet gennem nybyggeri, og boligudbuddet og boligmarkedet må jo helst afspejle, hvordan det er, danskerne vil bo. Hvis alle danskere ønsker at bo til leje, bør alt nybyggeri være lejeboliger, og hvis alle ønsker at bo i ejerboliger, bør vi jo gøre alt, hvad vi kan, for at alle kan få en ejerbolig, hvad enten det så er i andelsboligform eller som ren ejerbolig.
Byggeriet skal afspejle det, som danskerne egentlig ønsker, de boligønsker de har.
Det er vel den politiske opgave, at de flest mulige får deres ønsker opfyldt, og jeg er meget tilfreds med, at det er dét, der er regeringens politik.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-01-09:
Jeg må endnu en gang sige, at ministeren simpelt hen ikke svarer på spørgsmålet, men lad mig så prøve på en anden konkret måde: I det øjeblik en af disse 100.000 boliger, som er blevet solgt, bliver fraflyttet, vil den blive solgt til en ny ejer, det vil sige, at den vil blive solgt til en familie, som har formue.
Hvis den ikke var blevet tvangssolgt, men stadig var en almen lejebolig, ville den blive tildelt den familie, der stod forrest på ventelisten, også selv om familien ikke havde råd til at betale et stort beløb for at komme ind i lejligheden.
Jeg går ud fra, at ministeren er enig i, at sådan hænger det faktuelt sammen.
Det vil sige, at det, regeringen gør, er, at de giver nogle mennesker ret til selv at vælge, hvor de vil bo.
Men den ret bliver altså taget på andre menneskers bekostning, og de kommer så allerbagest i boligkøen.
Det er da muligt, de kan få et kælderværelse et eller andet sted, hvor de kan bo under kummerlige vilkår, og der vil selvfølgelig ske en omfordeling af boligmassen.
Ministeren kan da ikke bestride, at forslaget går ud på at sikre, at de, der har en formue, får en fortrinsstilling på boligmarkedet på bekostning af dem, der ikke har en formue.
Lissa Mathiasen (S), 2002-01-09:
Det var heller ikke ligefrem noget svar, jeg fik på mit
, så lad mig prøve på en anden måde: Hvis vi tager den mængde boliger, der bliver solgt i en given kommune, vil regeringen så stille krav om, at der skal ske en tilsvarende mængde nybyggeri, for at man kan acceptere salget af lejeboliger?