runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-04-09:
Jeg vil gerne sige til fru Anne Baastrup, at jeg ikke opfatter det her - undskyld - som en syltekrukke, for der skal gribes ind over for de her problemer i den takt, vi støder på dem.
Mig bekendt er det her arbejde ikke noget, der finder sted i strid med Kriminalforsorgen, men det finder jo sted i samarbejde med kriminalforsorgen.
Så jeg oplever i og for sig ikke, at der er nogen konflikt mellem nogle ministerområder.
Men jeg vil gerne sige, at det er min erfaring, at psykiske arbejdsmiljøproblemer - det må være et ekstremt hårdt psykisk miljø, vi taler om her i nogle af de belastede fængsler - altså kræver en grundighed og en del samtale med mennesker på de enkelte arbejdspladser.
Det er noget vanskeligere at gå til end at se, om en rundsav er afskærmet rigtigt efter forskrifterne.
Jeg har tillid til, at det her arbejde skrider så hurtigt frem som muligt, og jeg tror, jeg kan sige med justitsministerens billigelse, at der ingen modstrid er mellem de to ministerier i ønsket om at få et sikkert og sundt arbejdsmiljø i fængslerne.
Bjarne Laustsen (S), 2003-04-09:
Jeg vil gerne spørge ministeren, om han vil hæve ploven - sådan et udtryk kunne vi måske finde på at bruge oppe i Nordjylland - men altså øge tempoet for at gøre en ekstra indsats. Ministeren kunne måske tage en kontakt også til justitsministeren for at forbedre forholdene, for vi ved jo, at der er et kæmpestort pres på fængslerne i de kommende år.
Vi fik at vide den anden dag, at der står flere uden for fængslerne og venter på at komme ind og afsone, måske ikke mindst på grund af regeringens politik med hårdere og længere straffe osv.
Det kunne jo være ønskeligt, om kriminalitet faldt i det hele taget.
Men det ser ud til nu, at der fortsat vil være et meget, meget stort pres på fængslerne også i de kommende år.
Derfor vil jeg gerne høre, om der ikke i forhold til den plan, der nu er lagt, er mulighed for at øge tempoet, så vi kan få det der bedre arbejdsmiljø, for der er jo ingen, der kan være tjent med overbelægning i fængslerne.
Anne Baastrup (SF), 2003-04-09:
Men det, vi jo også ved, er, at der er nogle steder, hvor det simpelt hen er ved at bryde sammen.
Der vil jeg bare sikre mig, at ministeren ikke under henvisning til den store landsdækkende undersøgelse og under henvisning til kontrol i 2004 og den her ekstra supplerende uddannelse, og hvad ved jeg, lader være med at bruge de andre virkemidler, som Arbejdstilsynet jo har i medfør af arbejdsmiljølovgivningen.
Jeg ved godt, det er træls, når man som minister er ansvarlig for et arbejdsmiljøområde, der kommer til at genere en anden ministers budget.
Og der gav ministeren jo en lang række eksempler på, hvad de påbud kunne indeholde.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-04-09:
Det er rigtigt, at den landsdækkende tilsynsindsats starter i år, og der vil være besøg i samtlige fængsler og arresthuse.
Det vil så blive fulgt op af et kontrolbesøg i første halvår af 2004 med henblik på at konstatere, hvad der er sket i de enkelte fængsler og arresthuse.
Kriminalforsorgen, der som arbejdsgiver har hovedansvaret for, at arbejdsmiljøet i fængsler og arresthuse er i overensstemmelse med arbejdsmiljøloven.
Derfor er der udpegningen af den særlige jobgruppe, altså
fængselsfunktionærer
I 2001 gennemførte Kriminalforsorgen en større undersøgelse af det psykiske arbejdsmiljø, og det er den, der bliver fulgt op nu.
Kl.15.50 En del af problemet er det, som fru Anne Baastrup omtaler, nemlig overbelægningen i fængslerne, som i nogle tilfælde giver særlige belastninger, men det er jo også fangernes typer, grovhed, verbale overfald, fysiske overfald osv., som er en del af det her problem.
Man kan altid ønske sig hurtigere løsninger på problemet, men jeg synes i og for sig, at det er en hæderlig og saglig arbejdsmåde.
Først kortlægger vi problemerne, så gennemgår vi det ved tilsyn med de enkelte fængsler og arresthuse, og dernæst udbyder vi en uddannelse i konfliktløsning, som jo er en del af den psykiske belastning i forbindelse med at være fængselsfunktionær, og derefter følger vi op i 2004.
Jeg kunne da sådan set også godt ønske mig, at det kunne løses hurtigere, men jeg synes i og for sig, at det er en rimelig og hæderlig arbejdsform, der er blevet anvendt her.
Anne Baastrup (SF), 2003-04-09:
Så skal jeg lige have helt på det rene: Hvornår er det så, ministeren regner med, at Arbejdstilsynet kan komme det skridt videre, hvor man går fra at undersøge?
Hvis det havde været på en almindelig privat virksomhed, ville man nok på et tidligere tidspunkt under forudsætning af tilstrækkelige ressourcer i Arbejdstilsynet være gået ind og sagt: Det her går ikke.
Vi kan ikke have, at der er en sygelighed, der er oppe omkring en femtedel af en vis aldersgruppe.
Vi kan ikke have, at der er så mange, der går på førtidspension.
Der skal ske noget her og nu.
Er det rigtigt forstået?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-04-09:
Det sker i forbindelse med, at arbejdet som fængselsfunktionær i 2001 blev udpeget som et særlig farligt job.
Tilsynsindsatsen omfatter samtlige fængsler og arresthuse.
Et påbud stiller ikke krav om, at bestemte metoder skal anvendes, men i forlængelse af påbuddets ordlyd vejledes der om, hvilke foranstaltninger der kan imødekomme påbuddet.
Et påbud kan gives, når Arbejdstilsynet vurderer, at arbejdsmiljøet ikke er sundhedsmæssigt fuldt forsvarligt, at der er dokumentation for en sundhedsmæssig risiko, og at der ikke er den fornødne vilje og evne til at løse problemerne.
Arbejdstilsynet vil også ved mistanke om sundhedsmæssig risiko kunne påbyde Kriminalforsorgen og det enkelte fængsel eller arresthus at foretage nærmere undersøgelser af arbejdsforholdenes forsvarlighed.
På baggrund af undersøgelsens resultat vil Arbejdstilsynet eventuelt undersøge forholdene yderligere og derpå beslutte, om der skal gives et påbud. Arbejdstilsynet vil alt efter forholdene anvende disse reaktioner i forbindelse med den igangværende indsats.
Indsatsen indebærer grundige undersøgelser med sagkyndige på området.
Ansvaret for gennemførelse af de arbejdsmiljømæssige forbedringer ligger dog i sidste instans hos Kriminalforsorgen, der som arbejdsgiver skal sørge for, at arbejdsmiljøet til stadighed er sikkerheds- og sundhedsmæssigt fuldt forsvarligt.
Anne Baastrup (SF), 2003-04-09:
Så går vi over til det næste, og det er: Vil ministeren komme med påbud?
Vil ministeren komme med konkrete påbud, der kan begrænse de ansattes arbejdsforpligtelser eksternt?
Kunne ministeren forestille sig at komme med et påbud, når der nu er en overbelægning, som ministeren tilsyneladende ikke kan røre ved, der gør, at der kommer flere ansatte til at håndtere et større antal indsatte? For som normeringerne er nu, har man bare x antal folk pr. afdeling, uanset om der ligger to på hver stue eller to i hver celle.
Så derfor ville det være rart, om ministeren ville komme et ekstra skridt længere.
Hvilke påbud vil ministeren komme med?
»Hvilke virkemidler har ministeren for at få forbedret arbejdsmiljøet i fængsler og arresthuse, agter ministeren at anvende dem og i givet fald hvornår?«
Skriftlig begrundelse
Det virker imidlertid ikke, som om ministeren som ansvarlig for arbejdsmiljøet med tilstrækkelig hurtighed har søgt at løse problemerne.
Jamen jeg kvitterer for, at ministeren er enig med mig i, at det ikke går ret godt, og at ministeren også vil prioritere, at vi får et bedre arbejdsmiljø, for det, der jo er vigtigt, er, at vi dels får nye unge ind, og at vi får fastholdt de ældre på arbejdspladserne.
Men det flow, vi kan se nu, hvor de bliver syge, duer bare ikke.
Så jeg takker for ministerens svar.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-04-09:
Ja, det sidste er jeg fuldstændig enig i.
Der skal ikke sondres mellem, om det er offentlige virksomheder eller private virksomheder.
Arbejdsmiljøet inden for det offentlige skal naturligvis sikres bedst muligt og på samme niveau, som det sikres i private virksomheder.
Jeg har sværere ved at forholde mig til fru Anne Baastrups følelsesspørgsmål, altså: Hvordan synes ministeren selv, det går?
Det er jo en type lallespørgsmål, som det er meget svært som minister at tage stilling til, da en minister jo opererer inden for bestemte bemyndigelser, og da Kriminalforsorgen ikke er inden for mit område.
Jeg vil bare sige, at det er mit indtryk, at der er arbejdsmiljømæssige belastninger inden for Kriminalforsorgen, og at der er et arbejde i gang for at yde den indsats, vi kan, ud fra en arbejdsmiljømæssig synsvinkel på det her område.
Men selvfølgelig er der problemer i Kriminalforsorgen.
Vi skal tage det alvorligt, og jeg mener faktisk at kunne sige, at det tages alvorligt, og at der gøres en indsats i øjeblikket.
Bjarne Laustsen (S), 2003-04-09:
Jeg vil spørge: Mener ministeren, at Arbejdstilsynet har tilstrækkelige ressourcer til de opgaver, de skal løse også inden for det felt her?
Jeg spørger ikke mindst på baggrund af det møde, som ministeren og undertegnede havde lejlighed til at deltage i i mandags sammen med sikkerhedslederne i Kolding.
Dér kom der jo et enslydende spørgsmål fra en anden offentlig virksomhed, nemlig fra forsvaret, der havde den opfattelse - det var en påstand, et postulat - at når det drejede sig om offentlige virksomheder, var Arbejdstilsynet ikke særlig aktivt.
Jeg håber meget, at ministeren kan afkræfte, at der er sådan et forhold, og at indsatsen, hvis der er dårligt arbejdsmiljø også i offentlige virksomheder, fra Arbejdstilsynet så må være på mindst samme niveau, som det er over for private områder.
Anne Baastrup (SF), 2003-04-09:
Det første spørgsmål gik jo på: Hvordan synes ministeren selv, det går?
Og dér synes jeg ikke, jeg rigtigt har fået et svar.
Jeg har forsøgt selv at beskrive, hvordan jeg oplever, at det går.
Men jeg oplever meget, at ministeren er nede i svaret på næste spørgsmål.
Og det anerkender jeg, for det er jo to spørgsmål, der hænger meget nøje sammen.
Men jeg vil meget gerne have, at ministeren giver udtryk for enighed med mig i, at således som vi hører, det går i Kriminalforsorgens fængsler og arresthuse, så går det ikke ret godt.
Og i forlængelse heraf: Vil ministeren intensivere de analyser, der skal til for at komme med nogle konklusioner, således at ministeren i svaret på næste spørgsmål kan komme lidt mere konkret i retning af, hvorvidt man vil komme med påbud, hvorvidt man vil komme med et krav om overførsel af indsatte, og hvorvidt man vil komme med nogle af de andre elementer?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-04-09:
Jeg er ked af, at debatten foregår på sådan et fordrejet grundlag, som om vi ikke gør noget på arbejdsmiljøets område.
Nu har jeg jo lige redegjort for de initiativer, der kører i øjeblikket, og at det er et særligt tilsynsområde i år med afrapportering næste år.
Jeg forstår fru Anne Baastrups spørgsmål sådan: Hvilke muligheder har Arbejdstilsynet for at gribe ind over for overbelægningen i fængsler og arresthuse?
Her er svaret: Arbejdstilsynet kan ikke stille krav om, at der ikke må være overbelægning, men i en række tilfælde kan Arbejdstilsynet stille krav om, at de samlede psykiske belastninger skal nedbringes gennem effektive foranstaltninger.
Det gælder de tilfælde, hvor det kan dokumenteres, at den helbredsmæssige risiko i forbindelse med arbejdets udførelse er høj, og hvor overbelægning er en medvirkende årsag hertil.
Overbelægning kan medføre øget voldsrisiko, hvis man ikke er opmærksom på at træffe nødvendige foranstaltninger til at forebygge stress, som kan opstå som følge af, at ansatte skal forholde sig til flere indsatte ad gangen. Som vejledning til, hvordan de psykiske belastninger kan nedbringes, kan Arbejdstilsynet ud fra en konkret vurdering pege på en vifte af foranstaltninger. I forhold til overbelægning kan foranstaltningerne f.eks. være at overflytte indsatte til fængsler, hvor der er bedre plads, at sikre tilstrækkelige mandskabsmæssige ressourcer, at ledelsen tydeligt prioriterer opgaverne, så de mest presserende opgaver løses først, at afdelinger med overbelægning aflastes i forhold til eksterne opgaver, f.eks. i forbindelse med fangetransporter, og at de ansatte får nødvendige informationer om de indsatte.
Bent Bøgsted (DF), 2003-04-09:
Jeg savner lidt en besvarelse fra ministeren om, hvor stor den administrative byrde ved arbejdspladsvurderingen er.
Nu stammer min egen erfaring med arbejdspladsvurdering fra en virksomhed, hvor tillidsmanden sidder med skemaet til arbejdspladsvurdering, og så bliver arbejdspladsvurderingen for 10 mand lavet i løbet af en halv time.
Jeg ved ikke, om det efter ministerens opfattelse er en stor administrativ byrde for en virksomhed, men det kan være, at ministeren kan svare på, hvor stor en administrativ byrde ministeren vurderer det er.
Bjarne Laustsen (S), 2003-04-09:
Jeg takker for svaret, men jeg fik jo ikke noget svar på det andet spørgsmål om, hvor ministeren havde fra, at det var forbundet med store administrative byrder, når ministeren i et svar til Folketingets Arbejdsmarkedsudvalg har sagt, at der ingen dokumentation foreligger herfor.
Så det vil jeg godt lige have lov at vende tilbage til, hvis ministeren vil svare på det.
Det, der undrer mig meget i denne her sag, er jo, at efter at Prioriteringsudvalget kom med sin indstilling, roste ministeren arbejdet meget og sagde, at det nu er på tide, at arbejdsmarkedets parter bliver involveret mere i arbejdsmiljøindsatsen.
Derfor bad ministeren jo parterne om at komme med et bud på, hvordan det kunne løses.
Og de er kommet et langt stykke vej, som også vi har set i strukturrapporten, men der er stadig væk nogle hængepartier tilbage. Jeg synes bare ikke, at regeringen har spillet med åbne kort, fordi man på den ene side har sagt: Kom nu med de forskellige bud, samtidig med at man sådan i ly og dække af formandskabet har forsøgt at ændre reglerne igennem EU.
Det synes jeg ikke er hæderligt i forhold til, at man beder parterne om at komme med et forslag til ny indsats.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at arbejdsmiljøloven har nogle bestemmelser i kapitel 12, § 66, stk. 3.
Der står der med hensyn til Arbejdsmiljørådet og deres indsats, og det jo er herigennem, parterne er repræsenteret, hvor regeringen og Arbejdstilsynet også spiller en rolle, og at rådets udtalelse endvidere skal indhentes, forinden reglerne fastsættes.
Jeg mener faktisk, at det, regeringen er ude i her, er at squeeze parterne ud og bryde arbejdsmiljøloven
Det andet spørgsmål skal vi diskutere lidt senere, men ministeren var jo inde på også, at regeringens hensigt var, at man med baggrund i administrative byrder ville afskaffe APV, selv om en dom har sagt, at man ikke kan.
Så siger ministeren i et svar på spørgsmål 52: Jeg har fået oplyst, at der ikke foreligger dokumentation for, hvor store administrative byrder mindre virksomheder pålægges i forbindelse med APV-arbejdet.
Hvor er det så, ministeren har det fra, at det er forbundet med store administrative byrder at lave en APV?
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2003-04-09:
Jeg vil sige tak til ministeren, men vil så sige, at angående de børn, jeg taler om, og jeg er vidende om - jeg har arbejde om mandagen som socialrådgiver - er der utrolig mange børn fra 7 op til 16 år, som ikke modtager det, der hedder § 10, stk. 2-undervisning, dvs. enkeltundervisning, men reelt står uden nogen form for undervisning.
Det er børn, som er utilpassede eller udadreagerende, og som ikke kan være i en ganske almindelig klasse.
Nogle af de børn venter på en udredning på børnepsykiatrisk afdeling eller venter på et eller andet behandlingstilbud.
Der kan gå helt op til mellem 1 og 1½ år
, inden de får enten en udredning eller et andet tilbud, og når de så har fået en udredning, går der igen 1 år, inden de overhovedet får et behandlingssted.
Det vil sige, at i 2 år er disse børn uden nogen tilknytning til det sociale samvær med andre børn og er heller ikke under de normale spilleregler, og nogle af børnene bliver undervist hjemme hos forældre, der er meget ressourcesvage.
Derfor vil jeg spørge: Vil ministeren foretage en undersøgelse af, hvor mange børn det drejer sig om på landsplan?
Tallet 400 holder ikke i dag, der er mange flere børn, og jeg synes, det er både synd og uacceptabelt, at vi taber nogle børn på gulvet, både fagligt og socialt.
Ulla Tørnæs (V), 2003-04-09:
Som ganske rigtigt refereret har jeg i mit skriftlige svar til fru Jette Bergenholz Bautrup den 2. april oplyst, at tallet 400 børn stammer fra en undersøgelse, som er foretaget af Børns Vilkår i april 2001.
Der er altså tale om en 2 år gammel undersøgelse, hvis data ikke er verificerede.
Jeg vil gerne give spørgeren ret
i, at det er et problem, hver eneste gang et barn står uden undervisningstilbud, der inddrager barnet i et fællesskab.
Udgangspunktet er, at der er undervisningspligt i Danmark, og at skolemyndighederne har en forpligtelse til at tilbyde børn skolegang.
Udgangspunktet er undervisning på distriktsskolen, men hvis et barn har behov for helt særlige foranstaltninger, tilrettelægges undervisningen så tæt på barnets hjem som overhovedet muligt.
Når barnet skifter fra en almindelig klasse til en specialskole, eller når barnet af en eller anden grund ikke længere kan fortsætte i sin hidtidige skole,
kan der imidlertid en gang imellem opstå den situation, at der ikke er plads til barnet i den specielle institution, som skønnes at være det bedste tilbud til barnet.
Andre typiske årsager til, at barnet i en periode er uden undervisningstilbud, er ifølge Børns Vilkårs undersøgelse følgende: Barnet er i en visitationsperiode, hvor det ikke er klart, hvor barnet bedst kan placeres; barnet tages ud af skolen af sine forældre, fordi det ikke har en tilfredsstillende oplevelse af skolegangen; barnet har
på grund af sygdom eller handicap ikke mulighed for at følge undervisningen i skolen; barnet nægter at gå i skole. Barnet er dog ikke uden undervisning i den periode.
Kommunen eller amtskommunen skal iværksætte enkeltmandsundervisning, der efter vejledning skal omfatte mindst 3 til 6 ugentlige undervisningstimer på 1.-3. klassetrin og mindst 8 til 10 ugentlige undervisningstimer på de øvrige klassetrin.
Afslutningsvis vil jeg gerne pege på, at de kommende ændringer af folkeskoleloven, som efter min opfattelse øger rummeligheden i skolen, må forventes at reducere antallet af disse meget beklagelige situationer.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2003-04-09:
Jeg har stillet ministeren et skriftligt spørgsmål den 26. marts 2003, hvori jeg spørger ministeren, hvad ministeren agter at gøre i anledning af, at der er minimum 400 børn, som står uden skole- og undervisningstilbud i Danmark, hvilket fremgår af en undersøgelse, som er lavet af Børns Vilkår.
Jeg vil spørge: Ministeren skriver, at undersøgelsen er tilbage fra 2001, og samtidig kan ministeren fortælle, at der kun er kommet besvarelser fra PPR, dvs. Skolepsykologisk Kontor, på 82 ud af 201 henvendelser fra Børns Vilkår.
Hvad agter ministeren at gøre ved det?
Jeg synes, det er fuldstændig uacceptabelt.
»Kan ministeren oplyse, hvilke initiativer ministeren agter at tage i forhold til de mere end 400 børn, som i dag står uden undervisnings- og skoletilbud?«
Skriftlig begrundelse
Spørgsmålet har baggrund i ministerens besvarelse af spørgsmål nr. S 2612, hvor ministeren besvarelse ønskes præciseret.
Mange udadreagerende børn, der ikke kan begå sig i en almindelig folkeskoleklasse, får ikke altid tilbud om 4 timers ugentlig særundervisning gennem folkeskolelovens § 10, stk. 2.
Det kan være børn helt fra 10-års-alderen, som står uden egentligt skole/undervisningstilbud, fordi kommunerne ikke har økonomi til at godkende specialtilbud/heldagsskole.
Ulla Tørnæs (V), 2003-04-09:
Fru Louise Frevert må bestemt ikke forstå min besvarelse sådan, at jeg ikke er interesseret i at vide, hvad der er foregået.
Det er jeg bestemt, og det er også derfor, jeg er gået direkte til biddet og har bedt skoleborgmesteren i Københavns Kommune om en redegørelse for, hvad det egentlig er, der er foregået. Jeg ser ikke noget mærkeligt i, at også Folketingets partier er interesserede i at vide, hvad det egentlig er, der er foregået, og som sagt bistår jeg gerne i form af en tilbagevenden til en besvarelse af spørgsmålet, når jeg har fået redegørelsen fra Københavns Kommune.
Men må jeg minde fru Louise Frevert om, hvilke spørgsmål jeg egentlig er blevet stillet i spørgetiden her i dag.
Jeg har ikke forstået det i retning af, hvorvidt det var med en kasket af den ene eller den anden art, men blot en stillingtagen til, om man var med i demonstrationen eller ej.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Louise Frevert (DF), 2003-04-09:
Nu har vi jo gudskelov demokrati her i Danmark, men derfor kan det jo alligevel virke lidt pudsigt, at to partier af så forskellig politisk observans egentlig er interesseret i at få belyst disse spørgsmål, selv om det jo kan være ud fra forskellige bevæggrunde. Jeg kunne godt tænke mig at få at vide fra ministerens side, om ministeren har tænkt sig at gå i dialog med Københavns Kommune og de andre byer, hvor man præcis ved, at der har været demonstrationer, om, hvordan børnene er blevet påvirket politisk.
Om det er fra Dansk Folkepartis side eller fra Enhedslistens side, er for så vidt sekundært at vide for mig, men det, der er vigtigt for mig at vide, er, i hvor stor udstrækning ministeren vil tillade, at politisk propaganda i folkeskoleregi skal være med til at få børn og unge mennesker til at pjække til fordel for demonstrationer.
Ulla Tørnæs (V), 2003-04-09:
Jeg vil blot gentage, at jeg har bedt Københavns Kommune om en redegørelse om, hvad der egentlig er foregået, og før jeg har kendskab til, under hvilke omstændigheder skoleeleverne har deltaget i demonstrationerne mod krigen i Irak, kan jeg ikke svare på de spørgsmål, som fru Louise Frevert og fru Pernille Rosenkrantz-Theil stiller.
Dog vil jeg gerne understrege, at det til enhver tid naturligvis er skolelederen, som har ansvar for den undervisning, som foregår på skolen.
Fru Louise Frevert spurgte, om det ikke giver anledning til at give et bud på, hvordan man kunne ændre retningslinjerne.
Endnu har jeg ikke kendskab til, hvad der egentlig er foregået i Københavns Kommune, og jeg er nødt til at vide, hvad det egentlig er, der er foregået, før jeg kan tage stilling til, om der er behov for, at der skal ske noget.
Men som udgangspunkt mener jeg, at reglerne er klare og tydelige, nemlig at det er skolelederens ansvar, hvad der foregår på skolen og i skoletiden, og det må man have respekt for.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-04-09:
Selvfølgelig er det sådan, at hvis en elev vælger ikke at være til stede i undervisningstiden og tager til demonstration, er det karakteriseret som pjæk.
Jeg synes stadig, at det er væsentligt at forholde sig til det spørgsmål, som fru Louise Frevert stiller, og jeg vil gerne høre, hvad ministeren har at sige til, at der skulle foregå en påvirkning af skoleeleverne.
Fru Louise Frevert får det til at lyde, som om skoleeleverne ikke kan tænke selv.
I den forbindelse mener jeg, at eleverne er i stand til at tage selvstændig stilling, og jeg vil gerne spørge ministeren, om ministeren vil gøre Folketinget bekendt med det, hvis man kommer frem til, at eleverne faktisk har været under tvang, for det mener jeg ikke har været tilfældet.
Louise Frevert (DF), 2003-04-09:
Uagtet hvordan udfaldet af kommunens udtalelse vil blive, vil jeg spørge undervisningsministeren, om undervisningsministeren under alle omstændigheder har tænkt sig at udfærdige retningslinjer til brug for de danske folkeskoler, så sådanne ting som dem, der skete under demonstrationerne - fravær eller ikke fravær, det vil vi jo få belyst - ikke vil forekomme igen.
Det ser åbenbart ud til, at der ikke er nedfældet nogle retningslinjer, som skolerne
og lærerne kan forholde sig til, eller er det måske noget, som ligger i selvforvaltningens hellige navn?