Sophie Hæstorp Andersen (S), 2002-03-15:
Lad mig starte med at sige, så der ikke er nogen tvivl om Socialdemokratiets holdning til denne sag - ikke at jeg tror, man er i tvivl - at vi er lodret imod, at man nedlægger Videnscenter for Ligestilling.
Faktisk synes vi, det her er en pinlig sag for den nye ligestillingsminister.
Arbejdet for et mere retfærdigt samfund har altid været en central målsætning for Socialdemokratiet.
Ligestilling af mænd og kvinder har været på dagsordenen og i samfundsdebatten igennem mere end 100 år, og der er da også nået mange gode resultater.
Alligevel kan vi daglig konstatere, at Danmark i år 2002 stadig er et kønsopdelt og dermed uretfærdigt samfund.
Dette redegør ligestillingsministeren også for i sin just fremlagte redegørelse om arbejdet med ligestilling for år 2001, som vi skal debattere senere på året.
Ligestillingsarbejde har altid været hårdt arbejde, det er det også i dag.
Målet var at følge udviklingen i samfundet, herunder lovgivningen, undersøge forhold, der modvirker ligestilling og foreslå foranstaltninger til ændring af sådanne forhold.
Rådet skulle også virke som rådgivende organ og derudover fremsætte forslag til forskning vedrørende ligestilling mellem mænd og kvinder og medvirke til oplysning om dette arbejde gennem udgivelse af publikationer m.m.
Det kan man læse ganske udmærket i den betænkning, der blev lavet
i 1999 om organiseringen.
Efter omkring 20 års arbejde blev der nedsat et udvalg, der kunne revidere denne her organisering.
En af de største anker, man havde mod det gamle Ligestillingsråd, var nemlig dets manglende synlighed og manglende styrke til at holde ligestillingen højt på dagsordenen.
Måske netop derfor kom Videnscenter for Ligestilling til at spille en stor rolle, da man efter 3 års kulegravning af ligestillingslove, undersøgelser og organisering af ligestillingsarbejdet i vores nordiske søsterlande og debat nåede frem til en model, der medførte en tredeling af ligestillingsområdet, med en minister, et videnscenter og et klagenævn.
Centralt stod ideen om, at videnscenteret skulle være uafhængigt.
Hvorfor?
Det har ministeren måske glemt?
, fordi man faktisk forudså, at varetagelsen af opgaverne med at være debatskabende og indsamle viden og formidle denne, som tidligere var en del af Ligestillingsrådets rolle, ofte ville indeholde en konflikt mellem det at være politisk vagthund og så samtidig være loyal over for regeringens politik. Vi synes, det er skæbnens ironi, at det i dag er denne uafhængighed, der netop anfægtes, når man taler om, at råd og nævn skal nedlægges på grund af smagsdommeri.
Man kan kort sagt i den nye regering ikke lide at blive sagt imod.
Så hellere sikre, at ligestillingsministeren i fremtiden fuldkommen udokumenteret og uimodsagt kan sige, at vi allerede har ligestilling i Danmark, fordi ligestillingsministeren føler det.
For det er dét, der bliver resultatet af nedlæggelsen af Videnscenter for Ligestilling.
Regeringen sætter jo ikke noget andet i stedet.
Man påstår - udokumenteret - at varetagelsen af vidensindsamling kan foregå i ministeriet, men fortæller ikke, hvilken viden det drejer sig om.
Man påstår - udokumenteret - at varetagelsen af en uafhængig debat kan sikres af de nuværende interesser og græsrodsorganisationer på området og overhører samtidig disse organisationers protester og advarsler imod at lukke den stemme ned, der sikrer deres udsagn gennemslagskraft.
Det er, som jeg sagde i starten, en pinlig affære, og det bliver ikke bedre af, at ligestillingsministeren ved flere lejligheder taler om Videnscenteret, som om det allerede har lukket og slukket.
Godt nok har den borgerlige fløj et flertal i denne her sal, men at udtale sig, inden man har fået høringssvar retur fra omkring 60 høringsinstanser, er i mine og Socialdemokratiets øjne at gøre grin med det danske demokrati.
Derfor kan det ikke komme som en overraskelse, at Socialdemokratiet vil gå meget aktivt ind i udvalgsarbejdet for at sikre, at Videnscenter for Ligestilling kan fortsætte sit arbejde.