Aage Frandsen (SF), 2003-11-27:
Afgifter i Danmark og i det hele taget afgifter - jeg tror nok, at vi er ret bevidste om det i Danmark - har jo både et fiskalt formål, der skal penge i kassen, og et adfærdsregulerende formål.
Jeg må nok sige, at tidligere var der primært, eller måske næsten kun, et fiskalt formål, når man havde afgifter på bestemte varer, mens vi i de senere år i stigende omfang er bevidste om, at afgifter kan have og har en adfærdsregulerende virkning.
For nogle afgifters vedkommende er det sådan, at det drejer sig
om, når der er en afgift, at der kommer færre penge i kassen, fordi den har bidraget til, at man er holdt op med at bruge disse varer og i stedet for har anvendt erstatningsvarer, sådan nogle eksempler har vi.
I den anden ende har vi momsen, hvor det jo klart alene er et fiskalt formål, der tilgodeses.
Så er der de afgifter, som vi taler om i dag, som er både-og, og her skal man så være opmærksom på, at når man siger, at man vil løse det ene problem, så bidrager man til at skabe et andet problem.
Med hensyn til det adfærdsregulerende er det selvfølgelig i forhold til personerne, der skal købe varerne, at de altså i et vist omfang lader deres adfærd styre af, hvordan afgifterne er, men det er jo også i forhold til producenterne på markedet, at de også kan lade sig påvirke af, hvordan afgifterne er.
Når det drejer sig om det her lovforslag om den trinvise afgiftsskala, som indføres, kan vi i forhold til det formål, den har, ikke være imod det.
Man kunne da sige om det her, at det ville være fornuftigt, hvis vi kunne drikke lidt mindre og drikke lidt bedre. Man kunne sige, at det danske afgiftssystem og sådan, som det har været bygget op, monopolskabelsen i det hele taget, jo har bidraget til, at vi nok har haft masser af øl, men at man i hvert fald i høj grad kan diskutere kvaliteten og variationen - variationen kan man under alle omstændigheder diskutere.
Derfor skal man også tænke ind i et afgiftssystem, at det kan bidrage til sådan noget.
Så det er også en ting, der ligger i det.
Her er det jo helt åbenbart, og det skjules jo heller ikke fra forslagsstillernes side og heller ikke fra de partier, der går ind for det, at det har en negativ virkning på sundhedstilstanden og på miljøet.
Det er entydigt, og det mener vi bare er en for stor omkostning.
Man indfører så samtidig kampagner rettet mod unge mennesker - I skal ikke drikke så meget øl, siger man -
og man siger også til de unge mennesker: Hvis du er så og så ung, så må du i hvert fald ikke have lov til at købe det.
Det er selvfølgelig et signal, men dette princip er jo netop affødt af, at man sørger for, at det bliver så billigt som overhovedet muligt.
Derfor er det en dobbeltmoralsk holdning at have til det her, at man siger: Nu kan I drikke en hel masse, bagefter kan I komme i behandling, hvis I nu også tager skade af det.
Derfor afviser vi forslaget.
Vi mener, at man i det hele taget i langt højere grad skal være bevidst om, hvordan man indretter afgiftssystemet, så det er meget målrettet i forhold til vores adfærd og producenternes adfærd.
Man kunne, ikke mindst når vi taler om ølmarkedet, gennem afgiftsystemet bidrage til, at man i højere grad tilgodeser andre end de store producenter og monopolforetagender på dette marked.