Jette Gottlieb (EL), 2001-05-09:
Den danske regering har gang på gang udtrykt, at såfremt færingerne ønsker selvstændighed, er det naturligvis i orden.
Alligevel synes jeg, at hele forløbet har vist og stadig viser, at den danske regering ikke gør det lettere for landsstyret at iværksætte en harmonisk og konstruktiv proces frem mod en samlet færøsk stillingtagen, men tværtimod lægger mange sten i vejen.
I vore øjne er det hverken suspekt eller uklogt at søge så mange områder som muligt inden for hjemmestyreloven overført sammen med en gradvis økonomisk ansvarlighed.
Det er jo netop en måde til at afprøve, om ønsket om selvstændighed kan bære.
Derfor er kravet om enten/eller, som det er udtrykt
i vedtagelsen,
ikke et udtryk for åbenhed i forhandlingerne, men et udtryk for at ville sætte betingelserne i processen.
Jeg har svært ved at se, hvordan det vil ende, men vi mener, at en øget overførsel af opgaver til selvstyret via øget selvstændighed kan føre til suverænitet, men også til en fornyelse af et fortsat rigsfællesskab, alt efter hvad færingerne ønsker og når frem til, og uanset hvor lang en periode overførslerne finder sted over.
Bliver konklusionen en fortsat deltagelse i rigsfællesskabet, er der kun tilbage at tage stilling til, om hjemmestyreloven skal revitaliseres, og det er jeg sådan set overbevist om at den skal.
Men bliver konklusionen et ønske om suverænitet, forestår der en lang forhandlingsproces, der må afsluttes med en stillingtagen begge steder. Vi vil gerne understrege, at vi helt grundlæggende vil respektere et færøsk ønske om selvstændighed.
Vi erkender eksistensen af et færøsk folk og anerkender dets ret til suverænitet, men samtidig vil vi selvfølgelig også anerkende et færøsk ønske om at forblive i et rigsfællesskab med Danmark, hvis det skulle blive resultatet.
Vi er af den opfattelse, at der eksisterer et fællesskab mellem færingerne og danskerne - et fællesskab, der er historisk, kulturelt og også ofte familiemæssigt bestemt.
Det forsvinder ikke fra den ene dag til den anden, men genskabes hver dag.
Ender forløbet med en egentlig forhandling om selvstændighed, er det for mig vigtigst at lægge vægt på de forhandlingselementer, der handler om den enkelte færings betingelser i forhold til Danmark.
Det er langt vigtigere end diskussionen om aftrapningstakten for bloktilskuddet, som nærmest er blevet et helligt dyr i en eller anden mystisk åbenbaring.
Der er selvfølgelig ingen tvivl om, at bloktilskuddet i givet fald skal afvikles, for jeg tror, hverken danskerne eller færingerne ønsker, at de danske skatteydere skal forsørge de færøske.
Men jeg opfatter nærmest f.eks. meddelelsen om, at bloktilskuddet nu forhandles 1-årigt og ikke 3-årigt, som det har været gjort nogle gange, som en slags straf for, at man måske kunne have det ønske, at processen afsluttes med et ønske om suverænitet.
Selvfølgelig skal der være rene linjer, når vi taler om selvstændighed.
Det er afgørende, at det betyder fuld national, statsretlig, folkeretlig og økonomisk selvstændighed, herunder selvfølgelig også selvstændigt statsborgerskab.
Det, vi skal diskutere, er arten og varigheden af de overgangsordninger, der er helt nødvendige for at sikre muligheden for en nødvendig omstillingsproces på Færøerne
, og her synes jeg, at nogle af de foregående ordførere har sat sig lidt mellem to stole, når man på den ene side kritiserer, at færingerne bygger på en lige for tiden-højkonjunktur for de priser, som er meget bestemmende for den økonomi, færingerne har, samtidig med at man siger, at man under alle omstændigheder vil modsætte sig muligheden for at foretage en økonomisk planlægning, der kunne føre frem til selvstændighed. Det er en af de måder, man lægger sten i vejen på.
Den nordiske dimension er en væsentlig del af fællesskabet mellem danskerne og færingerne, og derfor er det også min forventning, at hvis færingerne når frem til et ønske om selvstændighed, ønsker man også at tilslutte sig det nordiske samarbejde.
Dermed bliver det nordiske samarbejde også en rettesnor for det endelige resultat af selvstændighedsprocessen i forholdet mellem Danmark og Færøerne.
Så vil jeg sige om forslaget til vedtagelse, at jeg ikke kan støtte den måde, Folketinget ifølge forslaget tilslutter sig regeringens forhandlingslinje med enten/eller-diskussionen, altså enten en egentlig selvstyrereform eller en justering inden for hjemmestyreloven.
Det kan jeg ikke tilslutte mig.
Jeg kan heller ikke tilslutte mig, at man nu går over
til at forhandle bloktilskudsaftaler l-årigt.
Det eneste punkt, som jeg gerne vil stemme for i forslaget til vedtagelse, er det sidste afsnit, nemlig det om, at aftalen af 22. december 1992 mellem regeringen og Færøernes landsstyre om råstoffer i undergrunden ikke genforhandles.
Det synes jeg er en vigtig ting.