runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-03-21:
Jeg vil først takke hr. Keld Albrechtsen for svaret i forhold
til den stigende skepsis i visse lande, at der i hvert fald er en udbredt skepsis i mange lande, så kan vi altid have en tvivl om, hvilket niveau den konkret er på, det bør der ikke herske nogen som helst tvivl om.
Det er jo også sundt og godt, at der også i de her lande er en opposition til den elite, der ønsker én bestemt retning.
Så vil jeg spørge: Der er mange partiers ordførere, som har travlt med at forklare, hvor vigtigt det er at få udvidelsen på plads, og hvor meget man har gjort for at få udvidelsen hurtigt på plads, men er det så ikke rigtigt, at det er de samme ordførere, der har været med til at give et mandat til forhandlingerne, der bygger på, at udvidelseslandene, altså de kommende lande, skal tiltræde hele grundlaget i EU, altså det såkaldte acquis communautaire, så de ikke får mulighed for at vælge bare de undtagelsesmuligheder, som Danmark har påberåbt sig?
Hvis de på et tidspunkt overholder kriterierne i forhold til euroen, så skal de eksempelvis tage euroen.
De må ikke beholde deres nationale valuta osv. Er det ikke korrekt?
Keld Albrechtsen (EL), 2001-03-21:
... og den vil jeg også sige til polakkerne, når jeg snakker med dem.
Anne Baastrup (SF), 2001-03-21:
Nu tager vi det rent faktisk i SF meget, meget alvorligt, at vi får denne her udvidelse.
Og jeg kan forstå, at Enhedslistens politik på det her område er, at der for det første ikke skal ske noget. Og hvis der for det andet sker noget, så skal det ske meget langsomt. Hvorfor tror hr. Keld Albrechtsen, at der er ved at komme en stigende mistro over for EU's ønske om at udvide? Det er der, fordi det har taget 12 år, siden det første gang blev sagt, at de skulle ind i EU.
Der er fire statsministre i Polen, der har sagt: Det kommer til at ske, mens jeg sidder på bænken.
Det er ikke sket.
Det, jeg spurgte hr. Keld Albrechtsen om, er, om det i virkeligheden ikke er således, at hr. Keld Albrechtsen ønsker at sige nej til Nice, fordi han vil forhindre de stakkels polakker i selv at bestemme, om de skal sige ja eller nej til EU.
Jeg fik ikke noget svar før.
Får jeg det nu?
Lene Espersen (KF), 2001-03-21:
Jamen det takker jeg for, for det er faktisk et spørgsmål, der er i meget smuk forlængelse af hr. Kristian Thulesen
Dahls spørgsmål
Når nu vi alligevel skal ind på diskussionen om det her med befolkningerne i Øst- og Centraleuropa, har hr. Keld Albrechtsen så kendskab til, at befolkningerne i Øst- og Centraleuropa i nogle af de lande, der har søgt om medlemskab af EU, rent faktisk har valgt politikere ind i deres parlament, der har dannet en regering, som er modstander af, at landet søger om optagelse af EU?
Det synes jeg ville være relevant at høre, for det drejer sig jo om i parlamentarisme, at befolkningen vælger nogle politikere, der er ansvarlige i forhold til befolkningen, som udfører det politiske hverv, som de har sat som en del af deres valgkamp.
Derfor synes jeg, det ville være en smuk afslutning, hvis hr. Keld Albrechtsen også besvarer det spørgsmål.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-03-21:
Når man hører de her mange spørgsmål til hr. Keld Albrechtsen i forhold til udvidelsen, så ligger det ligesom i spørgsmålene, at der ikke er spor tvivl om, at alle befolkninger i de øst- og centraleuropæiske lande og alle de folk, der skal tage stilling til det på et senere tidspunkt, vil være jublende lykkelige ved at blive en del af Unionen.
Derfor bliver jeg nødt til at spørge hr. Keld Albrechtsen, om det ikke er korrekt, at der også i mange af de her øst- og centraleuropæiske lande er en stærk og i visse lande stigende skepsis over for unionsprojektet, og at det slet ikke er så sikkert, når man på et tidspunkt vælger at spørge de pågældende befolkninger - vi må da håbe, at der i det mindste bliver en folkeafstemning, så det er
befolkningerne
, der afgør det -
at de vil være så jublende lykkelige over at få lov til at blive medlem af det unionsprojekt, som jo har sat fuld damp på integrationen og forsøget på at gøre Unionen stærkere ud fra devisen om, at det skal være mere effektivt osv., osv.
Elisabeth Arnold (RV), 2001-03-21:
Jeg synes, at vi her i Folketinget skulle arbejde for at tvangsudlicitere hr. Keld Albrechtsen til den polske valgkamp, når de skal til at holde folkeafstemning om EU-medlemskab.
og agitere nede i Polen for, at hvis de stemmer ja til det her, så får de det lige så dårligt, som de har det i Tyskland og i Skandinavien og i Frankrig og i Italien
Uha, uha.
Tænk, hvor dårligt det går.
Og hvor mange polakker vil beholde deres nuværende levestandard, monstro?
Mon ikke de vil stemme ja.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-21:
Jeg forventer bestemt ikke, at hr. Keld Albrechtsen skal erklære, at hvad hr. Joschka Fischer, hvad kommissionsmedlemmer osv. måtte sige og gøre i forhold til Den Europæiske Unions udvikling er specielt fornuftigt.
Det forventer jeg overhovedet ikke.
Men jeg forventer dog, at hr. Keld Albrechtsen kan erkende, at Nicetraktaten er et politisk kompromis, og at der rent faktisk er mange regeringschefer, mange parlamentarikere, også parlamentarikere i de nationale parlamenter, der beklager, at man ikke nåede langt videre.
Det beklager jeg sådan set ikke.
Jeg synes, det er et udmærket kompromis, også fordi jeg ikke mener, at det skal gå for stærkt, som hr. Keld Albrechtsen har været inde på i debatten.
Men på mig gjorde det faktisk et utroligt stort indtryk, da jeg hørte den tidligere tyske forbundskansler i januar måned på Det Europæiske Folkepartis kongres i Berlin - jeg taler her om hr. Helmuth Kohl - næsten trygle Det Europæiske Folkepartis parlamentarikere om at sige ja til Nicetraktaten, fordi de var stærkt kritiske over, at man ikke var nået længere i unionsudviklingen, og måske specielt for nogle af de store landes vedkommende at man ikke havde fået magt nok.
Det mener jeg er fakta.
Og det mener jeg også vi som et lille land og som parlamentarikere herhjemme må erkende, fordi vi dog trods alt ønsker - det gør vi i hvert fald i Kristeligt Folkeparti - at se Den Europæiske Unions udvikling som en proces, hvor lande og parlamentarikere rent faktisk bidrager og også bliver nødt til i noget omfang at gå på kompromis for at nå resultater for Europas skyld.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-03-21:
Det er fuldstændig korrekt, at der var kræfter i Kommissionen og i den franske og den tyske regering, som var utilfredse med, at de ikke kunne gennemføre forbundsstaten i ét hug med Nicetraktaten, men bliver nødt til at gøre det i to tempi med Nicetraktaten og så 2004-traktaten.
Og det var de utilfredse med, for de ville have haft det hele på én gang.
Men at det skulle overbevise mig om, at det var fornuftigt, det, de gik og foretog sig, kan jeg da ikke rigtig se fornuften i, for det er jo forbundsstaten, Joschka Fischer og de andre ønsker.
Joschka Fischer vil jo have en fælles folkevalgt præsident f.eks., ikke?
Jeg mener, at hr. Sjursen, som talte om historien, fejlbedømmer situationen.
Jeg mener ikke, at de betingelser, som EU-Kommissionen har stillet de østeuropæiske lande, vil give en god og forsvarlig social udvikling i disse lande.
Det synes jeg sådan set ikke er specielt passende; det må jeg sige.
Men hvordan skulle jeg kunne anbefale f.eks. den polske befolkning ved en folkeafstemning at stemme ja til et projekt, som jeg kan se vil være til ulykke for millioner af mennesker i Polen.
Det må vi sige.
Men jeg kan da ikke gå ud og anbefale det.
Så kan hr. Frank Dahlgaard sige, at så kan de prøve ligesom svenskerne at trække det lidt i langdrag, men så hænger de jo i nettet.
Og jeg var ligesom hr. Frank Dahlgaard glad for, at vi ikke blev indfanget af det net den 28. september sidste år.
Det var vi vist begge to meget enige om.
Men så synes jeg da ikke, at vi skal anbefale andre at gå i fælden. Det synes jeg da ikke er klogt.
Og det forstærkede samarbejde om skattepolitik og socialpolitik og sådan noget kan jeg da heller ikke forestille mig at hr. Frank Dahlgaard synes er en god idé med Nicetraktaten.
Det var faktisk det, vi var så stærkt imod i forbindelse med folkeafstemningen den 28. september.
Så jeg må sige med al respekt, at det er også, ligesom kæden hoppede af for et øjeblik siden for hr. Frank Dahlgaards vedkommende; men den får han jo nok sat på igen i løbet af debatten.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-21:
Jeg må indrømme, jeg synes også efterhånden, det er lidt fantastisk at høre hr. Keld Albrechtsens forklaringer på, hvad der er bedst for Europa.
Og jeg mener i lighed med den tidligere taler hr. Frank Dahlgaard, at med Nicetraktaten, med det, der i det hele taget sker i EU i øjeblikket, står vi faktisk over for den historiske chance at få helet Europa, det Europa, der brækkede over for adskillige årtier siden. Det, som jeg godt vil spørge, om hr. Keld Albrechtsen er opmærksom på, er, at det tempo, som hr. Keld Albrechtsen taler om, vi skal ned i tempo, om hr. Keld Albrechtsen er opmærksom på, at det rent faktisk er, hvad mange andre EU-lande oplever at der er sket med Nicetraktaten.
Der er faktisk meget stor utilfredshed både i Europa-Parlamentet og i andre medlemslande over, at man ikke nåede langt nok i Nice, at man ikke fik indført langt flere flertalsafgørelser, end det rent faktisk er tilfældet.
Jeg nævner det bare, for jeg hører jo også til dem, der kan se kritiske punkter i Nicetraktaten, men jeg må indrømme, at jeg overhovedet ikke kan forestille mig det Europa, hr. Keld Albrechtsen i øjeblikket prøver at tegne for Folketinget på dette sene tidspunkt.
Og jeg mener, at hr. Keld Albrechtsen totalt forbigår, at det ikke bare er flommeeuropæere og føderalister, der findes i de øvrige EU-medlemslande, men at det faktisk er lande, der har accepteret dette politiske kompromis vel vidende, at man ikke kom slet så langt, som man rent faktisk ønskede.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-21:
Blot for at gøre én ting klar: Altså det var ikke mig, som lavede skræmmekampagner om, at vi ikke skulle have 40 millioner polakker i EU.
Det synes jeg i høj grad vi skal have.
I meget høj grad oven i købet.
Hr. Keld Albrechtsen taler om, at Europa vil brække over.
Europa brækkede jo over for ca. 55 år siden, og så har vi haft et Østeuropa, som har været inde i socialismens
paradis, som jeg kan forstå at hr. Keld Albrechtsen tidligere i hvert fald har syntes var ikke helt tosset, måske endda i virkeligheden meget godt
Men det har været ad helvede til på alle måder, ufrihed og fattigdom.
Og så har vi haft et Vesteuropa i frihed, der kunne udvikle sig demokratisk og til et højt velstandsniveau.
Og nu skal Europa heles.
Mener hr. Keld Albrechtsen ikke, at Polens politiske repræsentanter på det polske folks vegne må afgøre, om de vil med eller ej, og hvorvidt de må lave en folkeafstemning? Det må de vel egentlig selv om.
Så kan de bagefter gøre sig anfægtelser, f.eks. kan Polen gøre ligesom Sverige og sige: Selv om vi opfylder
eurobetingelserne, er der lige en eller anden grund til, at vi udskyder sagen.
Det har svenskerne jo gjort med en eller anden syg begrundelse, og det får de lov til.
Bagefter kan man løse mange problemer.
Men mener hr. Keld Albrechtsen ikke, at nu skal Europa heles, og det skal altså ikke forsinkes?
Keld Albrechtsen (EL), 2001-03-21:
Hr. Kristian Thulesen Dahl har jo ret i, at de meningsmålinger, som kommer fra Østeuropa, ikke giver noget sikkert billede af, at der skulle være en stærk opbakning i befolkningen.
Nogle steder, i de baltiske lande f.eks., er der en kraftig skepsis.
Men det skal også siges, at det er meget usikre målinger. I virkeligheden er der ikke rigtig nogen, der ved, hvad befolkningerne i de østeuropæiske lande rent faktisk mener.
Der er mange, f.eks. den danske regering, der mener at kunne sige det på forhånd.
Det tør jeg ikke sige.
Men der er den skepsis, og den er givetvis voksende.
En af de ting, vil jeg sige til fru Lene Espersen, som bekymrer mig,
er, at regeringerne i de østeuropæiske lande lytter meget lidt til befolkningen
, ligesom det altså desværre også er tilfældet her i Danmark, når det gælder EU-politikken.
Og det er faktisk med til at skabe stor politikerlede i Østeuropa.
Det er et selvstændigt demokratisk problem, og det er en del af EU's demokratiske underskud, at disse forhandlinger, som føres på Europa-Kommissionens betingelser, ikke vækker tiltro og opmuntring i befolkningerne.
Så kan det altså ikke hjælpe - sagt til fru Elisabeth
man bliver altså ikke rigere af at sidde og se fjernsyn om, hvor dejligt der er i Danmark.
Det er altså nødvendigt, at f.eks. penge bliver flyttet over. Og det har EU ikke magtet, og det gjorde man heller ikke noget ved i Nice.
Støtteordningerne bliver stadig væk i Vest og går ikke til Øst.
Så kan man sige, at det da er rigtigt, at man godt ved, at vi har en større velfærd her i Danmark, men den bliver jo ikke omfordelt, og der kommer ikke en åbning af vores marked, sådan at de produkter, de fremstiller i Polen, kunne få en chance for at blive solgt i Danmark osv., osv.
Jamen det projekt, jeg har foreslået, er, at vi bruger et nej til Nice til at sige, at vi må have en almindelig europæisk debat, hvor alle landene kan deltage på lige fod.
Det er da en utrolig enkel tanke, og jeg ikke kan forstå, at der er nogen, der kan være imod det.
Hvordan kan en udenrigsminister for eksempel være imod, at vi siger, at den traktat, der blev lavet i Nice, ikke var god nok - den indeholder for eksempel ikke nogen ægte fleksibilitet - og derfor indkalder vi alle de europæiske lande til en ny konference og til at diskutere, hvor de så alle sammen kan være med?
Det synes jeg da er et flot perspektiv.
Det var da noget, som SF burde være inspireret af på baggrund af, at SF i sin tid fik vedtaget, at der skulle være et helt nyt perspektiv for Danmarks europapolitik.
Jeg vil da gerne anbefale SF at lade sig inspirere af den tanke, jeg har fremlagt her.
Claus Larsen-Jensen (S), 2001-03-21:
Jeg vil sige til hr. Holger K. Nielsen, at der kan være visse fejltrin, som det er rart at være mindst to til, men det har ikke noget med politik at gøre.
Og jeg vil så sige, at jeg egentlig ville efterlyse et svar fra hr. Holger K. Nielsen, for hvis man lægger så stor vægt på, at udvidelsen ikke udskydes, hvad er så ideen i egentlig selv at ville udskyde den med ekstra juridiske undersøgelser og en folkeafstemning og med den risiko, det indebærer?
Det er slet ikke den diskussion. Det, jeg spørger om, er, at når nu SF gerne vil have den folkeafstemning, og det jo også medfører en risiko for et nej, hvad har SF så egentlig af politik i forhold til, hvad det ville have af konsekvenser i forhold til den europæiske udvikling, udvidelsen og Danmarks rolle i Europa?
For hele systemet ville jo blive sat i stå i en sådan situation i forhold til, at vi ikke kunne få ratificeret Nicetraktaten.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-03-21:
Jeg synes, det er et meget interessant svar, fru Elisabeth Arnold kommer med.
Tanken om et sådant konvent er åbenbart noget, man seriøst overvejer i regeringspartierne, og jeg kunne egentlig godt tænke mig at stille spørgsmålet videre til udenrigsministeren. Jeg kan se, at statsministeren for længst har tabt interessen for den traktat, men han erklærede jo også allerede i december, at debatten om Nicetraktaten var slut, så det overrasker mig måske ikke så meget. Men jeg vil spørge udenrigsministeren, om dette konvent også er noget, der indgår i regeringens overvejelser.
Det, man opnår med et konvent, er jo at koble regeringerne ud, og det vil sige, at så får man virkelig en forfatning med stort F - en EU-grundlov.
Det er et klart signal, hvis det er dét, man overvejer, for så ved vi jo, hvordan det går: Så kommer alle flommeeuropæernes forslag væltende ind på bordet, og så ved vi jo godt, hvad vej det går.
Det er derfor, det er interessant at høre, om det er den køreplan, som er regeringens skjulte dagsorden.
Ove Hygum (S), 2001-03-21:
Jeg har redegjort for i mit første svar, hvad det er for en undersøgelse, som indgår i debatten mellem hr. Frank Dahlgaard og mig selv.
Jeg skal bare sige: Vi har omtalt de 12 pct. som en uforklarlig lønforskel, og der er jo noget, der tyder på, når 17 ud af 30 voldgiftskendelser falder ud til klagerens fordel, at der i en række tilfælde har været tale om, at der var løndiskrimination.
Mere end halvdelen af de voldgiftskendelser, vi kender til, er således faldet ud
til klagerens fordel.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-21:
En del af disse er jo meget svære at måle.
Det er jo formentlig derfor, at man afstår fra det i undersøgelsen, men det betyder jo ikke, at de ikke er der.
Og endnu færre sager er vundet, hvor man har påstået, at her var en diskriminatorisk lønforskel over for kvinderne.
Ove Hygum (S), 2001-03-21:
Jeg vil godt bede hr. Frank Dahlgaard om at præcisere sit spørgsmål.
Det havde mere karakter af et indlæg efter min opfattelse.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-21:
Dette svar var dog i hvert fald en halv undskyldning, sådan opfatter jeg det.
For ministeren gengiver jo her klart, hvad det er for ting, man har renset for.
Det er klart, at der er lønforskel, hvis man har forskel i uddannelse, erfaring og den slags, og det er der renset for.
Men der er jo ikke renset for alle relevante ting som engagement, som ansvar, som sikkerhed i ansættelsen, som arbejdsindsats og som produktivitet. Derfor opererer, og det må ministeren jo medgive - det er da i hvert fald mit spørgsmål - SFI-undersøgelsen med en uforklaret lønforskel, som altså ikke er det samme, som at den er uretfærdig.
Den er bare ikke forklaret endnu.
Man har ikke nået hele vejen og renset for alle mulige forhold bl.a. de her nævnte.
Er det ikke korrekt?
Derfor siger SFI-undersøgelsen, som er forskningsbaseret og redelig, at man ikke kan gå videre, og derfor siger også den kvindelige forsker bag undersøgelsen, cand.polit. Lisbeth Pedersen - er ministeren ikke fuldt vidende om det: »Man kan ikke ud fra min undersøgelse påvise eller afvise nogen form
for løndiskrimination«
Men det er jo det, som hele regeringens eller de to ministres kampagne går ud på.
Og er det ikke korrekt, at den helsidesannonce, man har bragt vistnok i begyndelsen af februar i dagbladene, er finansieret og indrykket af Arbejdsministeriet og ministeren for ligestilling og altså er finansieret af skatteyderpenge?
Det er et falsk, løsagtigt budskab finansieret for skatteyderpenge kun 14 dage efter, at Folketinget har sagt: Nu er det nok, nu skal man ikke misbruge skatteydernes penge til budskaber, som ikke hører til i ministerregi, men det er noget, de politiske partier kan køre, for det er ikke seriøst nok til, at embedsmænd og ministerier skal lægge navn til.
Er det ikke korrekt?
Ove Hygum (S), 2001-03-21:
Ligestillingsministeren og jeg har på en fælles hjemmeside i forbindelse med ligelønskonferencen skrevet: De seneste tal viser, at der stadig er en lønforskel på 12 pct. blandt privatansatte.
Tallet kan ikke forklares eller bortforklares
med, at kvinden har en kortere uddannelse, har været på barsel eller måske har en lavere anciennitet.
Det er nemlig det rensede tal, som forskerne kalder den uforklarede lønforskel.
Det er den skinbarlige sandhed om forskellen på det beløb, der står på lønkontoen den første i hver måned hos to mennesker, som udfører det samme arbejde, men som har hver sit køn.
Vi har ikke påstået, at de 12 pct. er et udtryk for diskrimination, men det er den forskel, der er tilbage, når der tages højde for forskelle i mænds og kvinders stillingsbetegnelse, anciennitet og uddannelsesniveau.
Sidstnævnte kalder vi diskrimination.
Den omtalte analyse er jo ikke udført af embedsmænd og er ikke udført som led i opfyldelsen af en politisk opgave.
Socialforskningsinstituttet har lavet en fuldstændig uafhængig analyse, og eftersom det er den mest præcise lønundersøgelse, der til dato er lavet i Danmark, har vi valgt at citere resultaterne, og SFI har ikke givet udtryk for at være blevet misbrugt.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-21:
Det fremgår jo klart, at den kvindelige forsker bag den undersøgelse, som hele regeringens kampagne bygger på, og som ministeren har ført sammen med sin medminister, ligestillingsministeren, omkring denne her påståede uretfærdige diskriminatoriske lønforskel over for kvinderne på det private arbejdsmarked på 12 pct., siger - det er skrevet i Politiken, og det er sagt til Arbejdsmarkedspolitisk Agenda, det arbejdsmarkedspolitiske blad fra Arbejdsgiverforeningen, og det er senest omtalt i Søndagsavisen i søndags - at sådan som regeringen konkluderer, at der skulle være en lønmæssig diskrimination over for kvinderne, kan man ikke konkludere på baggrund af undersøgelsen.
På den baggrund er det naturligt at spørge ministeren, om han vil give en undskyldning for det misbrug, der har fundet sted af denne rapport fra Socialforskningsinstituttet.
»Vil ministeren give Folketinget en undskyldning for at have misbrugt Socialforskningsinstituttets undersøgelse om lønforskelle mellem mænd og kvinder til i store statsbetalte dagbladsannoncer samt på ministeriets hjemmeside at hævde som »den skinbarlige sandhed«, at der i Danmark er en urimelig lønforskel mellem kvinder og mænd på 12 procent?«
Skriftlig begrundelse
Lisbeth Pedersen fra SFI, der stod for den omtalte rapport, siger, at »Man kan ikke ud fra min undersøgelse påvise eller afvise nogen form for løndiskrimination.«
Men ikke desto mindre har ministeren for ligestilling og arbejdsministeren valgt at tolke rapporten modsat - at den netop beviser, at der er tale om 12 pct. lønuligevægt; en såkaldt »uforklaret lønforskel« mellem mænd og kvinder.
En forskel, der kun kan forklares ved diskrimination.
Og denne fejlagtige og fordrejede forestilling blev via skattebetalte helsidesannoncer oplyst til alle danske avislæsere, da ligelønsloven fyldte 25 år.
Det vil sige, at regeringen endnu en gang har misbrugt ministerierne og skattepengene til finansiering af sit politiske budskab.
Man skulle ellers tro, at regeringen havde lært fra den 16. januar i år, at dette ikke går.
Dette resulterede netop i en næse udstedt af et flertal til statsministeren og økonomiministeren for at have misbrugt og for at være gået over grænsen for brugen af statsansatte embedsmænd til politiske opgaver.
Regeringen lovede dengang at kigge på og præcisere reglerne for brugen af statsansatte embedsmænd. Det ser nu ud til, at regeringen desværre ikke har ændret adfærd på dette punkt.
Ove Hygum (S), 2001-03-21:
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-21:
De tal, ministeren kom med i sit første svar, med de få tilfælde af voldgiftskendelser og endnu færre tilfælde, hvor kvinderne fik medhold, harmonerer jo meget godt med den opgørelse, som jeg står med, og som ministeren formentlig også kender, fra Dansk Arbejdsgiverforening over ligelønsdomme.
Det er den, der er baggrunden for spørgsmålet, hvor der altså på de 25 år er tale om 33 sager, hvor kun de 11 er vundet.
Både disse tal og dem, ministeren er kommet frem med her - jeg takker for dem - tyder på, at det er så forsvindende lidt, at selv om der er 10 gange så meget under overfladen i isbjerget, så er det stadig væk forsvindende lidt.
Det tyder jo på, sammen med LO's manglende engagement i denne her sag og totale fravær i den offentlige debat, at der ikke er nogen sag.
Vil ministeren medgive mig det?
Ove Hygum (S), 2001-03-21:
Jeg synes nok, at dette sidste spørgsmål falder noget uden for det egentlige spørgsmål.
Men jeg vil gerne oplyse hr. Frank Dahlgaard om, at regeringen ikke agter at blande sig i fagbevægelsens interne opgavefordeling og beslutninger om kampagner.
Men jeg kan oplyse, at jeg er vidende om, at der i en række fagforbund, for hvem ligelønsproblemet er en kendsgerning, gennem årene og også nu er iværksat en række aktiviteter, der har til formål at sikre, at der bliver rettet op på de ligelønsproblemer, der måtte være.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-21:
Finder ministeren det ikke påfaldende og egentlig besynderligt, at LO, den store organisation på lønmodtagersiden, ikke har engageret sig i den her sag, sådan som ministeren har og måske én minister til?
LO er helt fraværende og møder ikke op og laver kampagner og annoncer og konferencer om en uretfærdig forskel mellem mænd og kvinder.
LO omfatter jo også kvindernes forbund, og i de forskellige fagforbund er der massevis af kvinder.
Det er jo stort set halvdelen af LO's medlemmer, der er kvinder.
LO går ikke ind i den her sag sådan som ministeren.
Tyder det ikke på, at der i virkeligheden ikke er nogen sag?