Hans Christian Schmidt (V), 2002-04-23:
Allerførst tak for muligheden for, at man kan komme til at diskutere lidt skovpolitik.
Jeg synes sådan set ligesom hovedspørgeren, fru Pernille Blach Hansen, at det er en god idé at have den vinkel i sit liv, at man vil prøve på at søge viden, at man vil prøve at søge erfaring, at man vil prøve at søge muligheder for at diskutere synspunkter, for den sags skyld også skovpolitik. Det, man måske kan være lidt overrasket over med hensyn til de mennesker, der når at skrive hele historien for sig selv, er jo - hvis det lige var det spørgsmål, vi kunne komme til at snakke om i den debat, vi skal have nu - at det præcis er den debat, vi havde ved et samråd den 20. februar, hvor man fik oversendt hele talesedlen, fordi man jo selvfølgelig bad om det, og deri kan man nøjagtig læse, hvad man lige har spurgt om.
Det er jo sådan set lidt trist, at man ikke har læst det.
Det er mere det, at nu havde man jo pisket en eller anden stemning op, så faldt stemningen godt nok ned.
Der er jo faktisk ingen, der rigtig skriver om den.
De kan jo ikke rigtig finde ud af, hvad de skal komme med forslag om på det ene og det andet område.
Så tænkte de: Vi kan tage en af de gamle historier, den har godt nok været død længe, men alle ved, hvad den drejede sig om.
Kunne vi ikke puste lidt liv i den og så - måske - få en stor debat?
Man kan godt undre sig lidt, men jeg synes, det er fint, at vi kommer til at diskutere skove, fordi jeg holder jo selv så meget af dem.
Men jeg kan være lidt overrasket over, at det lige skal være med det udgangspunkt.
Så derfor: Jeg vil tillade mig over for forespørgerne at sige, at jeg ser frem til gennem den her debat at få lejlighed til yderligere at belyse en række skovpolitiske emner.
Jeg synes, det er for ærgerligt, hvis vi, når vi i dag skal diskutere skove, så ikke virkelig skal diskutere det, det handler om: Fremtiden, det nationale skovprogram, det, vi skal have med til topmødet i Johannesburg, men skal sidde og fedte lidt rundt med nogle gamle synspunkter, som for længe siden har tabt deres aktuelle værdi.
Ingen skriver om dem mere, alle er klar over dem, ja, måske ikke lige fru Pernille Blach Hansen, men ellers resten.
Jeg håber samtidig, at debatten kan varme op til den noget bredere drøftelse, vi om kort tid skal have om det nationale skovprogram i Miljø- og Planlægningsudvalget.
Programmet har været i offentlig høring frem til den 19. april, og jeg vil nu snarest fremsende en endelig version til Miljø- og Planlægningsudvalget.
Desværre er det på en noget dyster baggrund, at debatten skal foregå.
I de sidste 20-30 år har indtægterne været vigende, især hvad nåletræer angår.
Nåletræspriserne er nu historisk lave, og priserne for løvtræet falder markant.
Ved samme lejlighed henviste jeg samtidig til det nationale skovprogram, som stod lige for at skulle sendes i høring.
Skovprogrammet følger op på den skovpolitiske betænkning fra 1986, »Strategi for bæredygtig skovdrift« fra 1994 og de nye skovlove fra henholdsvis 1989 og 1996.
Her var der jo bred politisk enighed om de langsigtede skovpolitiske målsætninger.
Skovprogrammet er Danmarks opfølgning efter Riokonferencen på de internationale anbefalinger om skov fra FN's mellemstatslige skovpanel og er derfor en del af Danmarks bidrag til verdenstopmødet i Johannesburg.
KL. 14.10 Jeg er nok nødt til at løfte stemmen lidt, for jeg kan høre, at det kan være lidt svært lige at trænge igennem her.
vedrørende biodiversitetskonventionen, og det er en stor tilfredsstillelse for mig, at det skovprogram, som har været til høring her i marts-april måned, til fulde lever op til de anbefalinger, ministrene gav på skovområdet ...
Skovprogrammet er udarbejdet i en dialog med en lang række organisationer, myndigheder og borgere, og det har vist en fortsat enighed om målsætningerne.
Jeg håber og tror
, at denne enighed fortsat er til stede også her i salen i dag. Nøgleordene er bevaring af skovenes naturværdi, omstilling til en mere naturnær skovdrift, sikringen af skovbruget som erhverv gennem bæredygtige økonomiske rammebetingelser, naturoplevelser til befolkningen, samt at vi skal have mere skov og natur i Danmark, noget, jeg håber de fleste her vil kunne støtte. Skovprogrammet lægger således op til en langsigtet omstillingsproces for vort skovbrug, som tilgodeser træproduktionen i et flersidigt skovbrug, og som også sikrer natur- og friluftsoplevelser.
Skovene skal på samme tid være et velfærdsgode for os alle og et erhverv.
Det skal sikres gennem en naturnær skovdrift, som bygger på naturens egne processer, og vi skal kunne drive skovene på naturens vilkår og ikke anvende store ressourcer, tid og penge på at udvikle dem i en anden retning.
Jeg tror, at dansk skovdrift vil fremme en lang række af de mål, som skovbruget længe har arbejdet med for at styrke miljø og bæredygtighed.
Brugen af pesticider vil aftage.
Løvtræer, herunder naturlige danske træarter, vil vinde frem.
På mange arealer vil naturlig opvækst erstatte plantning.
Vi vil se mere blandede og naturlige bevoksninger, og mange arealer vil være overladt til en naturlig udvikling. Det tager naturligvis tid at indføre denne skovdrift, og vi må være tålmodige.
Der bliver tale om en meget langsigtet omstillingsfase, hvor skovbruget indfører de nye driftsformer, efterhånden som det passer bedst ind i den samlede drift.
Målet er, at denne omstilling skal give rimelige økonomiske rammer for skovbruget og samtidig give os mere natur og attraktive rammer for befolkningens friluftsliv.
Jeg vil følge op på skovprogrammet ved at tage initiativ til, at statsskovene nu indleder omstillingen til naturnær skovdrift.
Jeg tror generelt, at vi bedst når de langsigtede mål ved at give skovforvalterne mere fleksible rammer til at udvikle skovene og fremme såvel naturværdien i skovene som økonomien i skovdriften.
Nok skal vi have friere rammer, men vi skal dog fastholde arealanvendelsen som skov.
Der er ingen intentioner om, at skov generelt skal kunne inddrages til andre anvendelser.
Privatskovbruget har tilkendegivet en imødekommende holdning over for omstilling i skovbruget og har sammen med bl.a. en række repræsentanter for grønne organisationer, brugere af skovene, forskningsinstitutioner, industri, amter, kommuner og Skov- og Naturstyrelsen udarbejdet et sæt retningslinjer for bæredygtig skovdrift, som vil kunne danne grundlag for omstillingen.
Dette foreslås understøttet af en styrket dialog mellem skovbrugserhvervet og myndighederne samt en informations- og formidlingsindsats.
Skovloven er selvfølgelig stadig et af skovpolitikkens vigtigste virkemidler, og der er stor enighed om, at den trænger til en revision bl.a. for at give skovforvalterne bedre muligheder for f.eks. naturtiltag i skovene.
F.eks. vil den nuværende skovlov i en række tilfælde foreskrive en forholdsvis hurtig etablering af skov baseret på plantning, jordbearbejdning osv.
En ny lov vil i højere grad kunne give ejerne mulighed for at basere skovdriften på naturlige processer som f.eks. tilgroning, græsning og urørt skov.
Der skal således ikke længere kræves dispensation fra loven, hvis skovejerne ønsker at etablere en skoveng eller et vildt hjørne i skoven.
Vi er altså i gang med at drøfte, hvordan skovloven kan åbne for en mere fleksibel skovdrift.
Det er i det lys, jeg har givet udtryk for, at jeg til den videre diskussion vil være åben for at drøfte, om der i visse helt særlige tilfælde kan være situationer, hvor f.eks. en kommune i dag kan være forhindret i at foretage
en fornuftig byudvidelse, fordi der er fredskovspligt på de arealer, kommunen ønsker inddraget til byudvidelse
I disse situationer kan man diskutere, om fredsskovspligten skal udgøre et ubrydeligt bånd.
Men selvfølgelig skulle der være en anseelig pris for at ophæve fredsskovspligten.
Der skulle etableres to-tre gange så meget erstatningsskov, og der ville naturligvis også være strenge krav til udformningen af den. Diskussionen om fleksibilitet i forbindelse med lokaliseringen af skov har vi taget tidligere på året, og som jeg sagde dengang, indeholder skovprogrammet ingen intentioner om, at skoven skal inddrages til andre anvendelser, og det indeholder dermed heller ingen planer om, at der skal bygges i skov.
Drift af statsskovene er også et virkemiddel i skovpolitikken.
Skov- og Naturstyrelsen forvalter knap 190.000 ha, hvoraf de ca. 110.000 ha er skov, og dermed er ca. en fjerdedel af de danske skove statsejede.
Vi kan anvende statsskovene til at afprøve og videreudvikle forvaltningsmetoder og driftsprincipper for skovbruget og efterfølgende stille denne erfaring til rådighed, også for den private skovsektor.
Samtidig kan vi gennem forvaltningen af statsskovene sikre, at vore skovpolitiske mål som f.eks. naturnær skovdrift hurtigt gennemføres i en stor del af det danske skovareal.
Som eksempel kan jeg nævne, at der i statsskovene gøres en særlig indsats for friluftslivet, for naturskov og for naturnær skovdrift.
Det indgår i det nationale skovprogram, at der over en periode løbende skal udlægges yderligere 1.000 til 2.000 ha urørt skov i statsskovene, og at der skal udarbejdes en handlingsplan for statsskovenes overgang til naturnær skovdrift. Jeg vil gerne understrege, at det fulde udbytte af statsskovene kun kan opnås, hvis der er en nær kontakt og dialog imellem den statslige og den private skovsektor.
Dette skal bl.a. sikre erfaringsudveksling, og desuden skal det sætte statsskovene i stand til som en meget stor udbyder på råtræmarkedet at stabilisere dette marked til gavn for hele sektoren, som det f.eks. skete i forbindelse med det store udbud af træ efter orkanen i december 1999.
Det er min opfattelse, at netop en struktur med lokalforankrede statsskovdistrikter giver de bedst mulige rammer, ikke blot for en dialog med den private skovsektor, men også for en dialog med de lokale borgere og myndigheder.
Jeg finder derfor, at vort nuværende statsskovareal ligger på et passende niveau, og jeg ønsker at fastholde det.
Dette medfører dog ikke, at der aldrig vil blive afhændet statsskovarealer.
Jeg vil fortsat ligesom i dag lade Skov- og Naturstyrelsen sælge små arealer, der er blevet overflødige i den daglige drift, og som kan undværes i forbindelse med løsning af de centrale målsætninger med Skov- og Naturstyrelsens arealdrift, ligesom der vil blive opkøbt nye arealer, hvad jeg faktisk allerede har gjort i de sidste 5 måneder.
Jeg vil eksempelvis også fortsat lade Skov- og Naturstyrelsen indgå i fornuftsbetonede magelæg, der kan være med til at sikre en endnu bedre arealsammensætning, som det f.eks. skete med magelæg med forsvaret i 2001.
Dette magelæg har jo netop resulteret i, at Skov- og Naturstyrelsen overtager en række bynære arealer, som giver mulighed for øget offentlig adgang til naturen.
På samme vis kan jeg forestille mig, at der kunne opstå muligheder for magelæg med private jordejere.
F.eks. er der i 2001 gennemført et magelæg med det private Eriksholm Gods, hvilket har givet staten mulighed for at stille et større og mere sammenhængende areal til rådighed for befolkningens friluftsliv.
Vi må også på dette område være fleksible, som vi var før.
Jeg ser frem til debatten i dag om skovene og håber, at den vil skærpe appetitten på den noget bredere debat, der nu lægges op til i forbindelse med det nationale skovprogram.