Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-10-10:
Vi har haft en meget lang debat om mange tekniske detaljer, må jeg sige, hvor jeg synes, det måske til en start i hvert tilfælde kunne være vigtigt lige at holde sig det store perspektiv for øje, holde sig for øje, hvad det her dybest set drejer sig om.
For hvad er det, det drejer sig om?
Det drejer sig om, at vi nu skal skabe den endelige ramme om den historiske beslutning, som blev truffet den 13. december i København sidste år, den historiske beslutning om en udvidelse af EU, som vil betyde genforeningen af Øst og Vest efter de mange års adskillelse; som vil betyde de østeuropæiske folks chance for at få indfriet forhåbningerne om at kunne være med i et bredere samarbejde; forhåbningerne om at kunne få skabt økonomisk og social fremgang efter de mange år under kommunistisk tyranni og undertrykkelse; deres forhåbninger om at kunne komme med i vores sikkerhedspolitiske samarbejde.
For vores vedkommende opfyldelse af drømmen om, at vi kan få skabt et helt Europa, hvor vi kan handle frit med hinanden i Europa uden barrierer ved grænserne; hvor vi kan bevæge os frit i Europa uden barrierer ved grænserne; hvor vi kan få skabt større sikkerhed, fordi vi samarbejder tættere.
Det er opfyldelse af en drøm i både Øst og Vest, det her drejer sig om, og den drøm må ikke få lov at drukne i alle mulige tekniske detaljer.
Vi skal nu skabe rammen om udvidelsen, og det siger jo sig selv, at når man udvider et fællesskab fra 15 til 25, så er man nødt til at have et nyt sæt spilleregler.
Der bliver nu pludselig 25 omkring bordet, og så må man altså indrette sig på en anden måde.
Sådan er det alle steder.
Hvis man bliver flere i et fællesskab, så må man indrette sig på en lidt anden måde for at få det til at fungere.
Så enkelt er det jo, og det er dybest set det, det her drejer sig om.
Derfor skal vi nu have en ny traktat, som giver disse nye spilleregler.
Det hedder en forfatningstraktat, traktat, fordi det er en aftale mellem selvstændige lande, forfatning, fordi den indeholder nogle spilleregler for samspillet mellem EU og medlemslandene og nogle rettigheder for borgerne i Europa i forhold til EU's institutioner, altså typisk ting, man finder i traktater.
Derfor.
Der er ikke noget mystisk ved det.
Derfor er det en forfatningstraktat.
Nye spilleregler er nødvendige, når man går over til at blive mange flere, end vi var før.
Derfor må flere beslutninger træffes med flertal, for ellers går det totalt i stå.
Så bliver det et stivnet samarbejde.
Derfor må vi også forenkle måden at føre udenrigs- og sikkerhedspolitik på.
Hvor vi hidtil har haft to, nemlig en såkaldt høj repræsentant i Rådet og en udenrigskommissær, så bliver der nu én, som så bliver kaldt en EU-udenrigsminister, men som ikke på nogen måde træder i stedet for den nationale udenrigsminister, men som bare bliver en, der skal lave det, som der før var to til.
Det er da praktisk.
Derfor er vi nødt til at indrette Kommissionen på en anden måde, for når der bliver flere lande, kan man jo ikke bare blive ved med at udvide og udvide og udvide Kommissionen og bygge nyt bureaukrati op.
Man må indrette sig mere praktisk.
Derfor reformer af Kommissionen og derfor også reformer af Det Europæiske Råds måde at køre på.
Hidtil, hvor vi har været færre, kunne vi køre med at have en formand for Det Europæiske Råd for et halvt år ad gangen, ligesom vi havde formandskab sidste halvår i 2002.
Der må jeg bare sige med den erfaring, jeg indhøstede som formand for Det Europæiske Råd i et halvt år, at det var en tung arbejdsmæssig opgave, da vi var 15.
Men det vil være fuldstændig umuligt, når vi bliver 25, både at være national statsminister eller premierminister og så at varetage det formandskab.
Det kan ikke lade sig gøre, og derfor er man så nødt til at vælge en formand for en lidt længere periode, som ikke samtidig skal passe sin post i et nationalt parlament.
Det er bare rent praktisk.
Det er en god forfatningstraktat, der nu ligger et udkast til.
Den slår fast, at EU er en frivillig sammenslutning af selvstændige nationalstater, der har besluttet at udføre nogle opgaver i fællesskab.
Det kan man læse i art. 9.
Der bliver en bedre beskrivelse af kompetencefordelingen
mellem EU og medlemsstaterne.
Det bliver meget klart beskrevet, hvor EU har kompetence, og hvor EU ikke har kompetence. Der bliver sikret åbenhed og gennemsigtighed i måden at træffe beslutninger på.
Men jeg kan jo allerede høre kampagnetrommerne køre, ikke mindst når jeg hører repræsentanter for Enhedslisten og for Dansk Folkeparti.
Jeg skrev ned fra et af hr. Jesper Langballes indlæg, hvor han simpelt hen sammenfattede alle de uhyrligheder, der var i denne nye forfatningstraktat.
»Det var en forfatning for en superstat«.
Jeg har lige beskrevet, hvad det er.
Det er en frivillig sammenslutning af selvstændige nationalstater.
»Vi skal have en EU-præsident«.
Jeg har lige beskrevet, hvad det er.
Det er bare en formand for Det Europæiske Råd, en ren praktisk ting baseret på de erfaringer, vi har indhøstet.
»En EU-udenrigsminister«.
Det er bare, at vi samler to poster i én.
»Nu kan der gennemføres sanktioner mod delstaterne i denne superstat«.
Det er direkte usandt.
Der er tværtimod tale om, at der bliver indsat en bestemmelse, som jeg vil sige bliver en aldrig mere Østrig-klausul.
Det er det, det drejer sig om, for det var en forfærdelig erfaring, dengang landene gik uden om alle bestemmelser og bare indførte sanktioner mod Østrig.
Nu er det sikret, at det kan
man ikke.
Hr. Jesper Langballe harcelerede også over, at man ikke kan melde sig ud uden de andres indforståelse.
Jamen vi har da hele eftermiddagen hørt Dansk Folkeparti forklare os, at
bliver det et dansk nej, så må man jo forhandle med de andre om vilkårene for at træde ud.
Man forhandler om vilkårene for at komme ind, så er man da også nødt til at have en aftale om, hvordan man kan komme ud. Det er da nyttigt, at der er en bestemmelse om det, som i forvejen gælder, nemlig at selvfølgelig kan man altid melde sig ud, men man er nødt til at aftale vilkårene for at gå ud.
Der jo
ikke noget mærkeligt i det.
Så har vi jo sandelig godt nok hørt noget om Unionens hymne og flag og nationaldag, og jeg ved ikke hvad.
Jamen hør lige her: Det der med hymne kan altså ikke bringe mit blod i kog.
Europarådet har vist sådan en hymne allerede.
Flag, vi har flaget allerede.
Det træder jo ikke i stedet for nationale flag.
Og så denne Europadag, der er lagt op til.
Ja, vi har jo mange dage i forvejen, vi skal fejre.
Vi har lige besluttet, i øvrigt i EU-kredsen, at vi skal have en holocaustdag, hvor vi også foretager en markering af noget andet.
Der er såmænd også noget, der hedder Kvindernes internationale kampdag, hvis ikke jeg husker helt galt.
Sådan er der jo mange dage.
Der er politiske bevægelser, der har andre dage, de markerer.
Er det egentlig så galt, hvis vi europæere havde en dag, hvor vi gerne vil markere det historiske, at vi nu er forenede i Europa?
Men kampagnetrommerne kører allerede, og vi har jo hørt mange andre ting, bl.a. om EU-rettens forrang for dansk ret.
En gammel traver, der jo ikke bliver sandere af at blive trukket af stalden endnu en gang.
Princippet om EU-rettens forrang gælder jo allerede i dag, og princippets indhold bliver overhovedet ikke ændret ved at blive traktatfæstet.
Der vil derfor ikke opstå spørgsmål om at ændre grundloven, hvis forrangsprincippet bliver traktatfæstet.
Den danske grundlov vil altså i alle tilfælde stå over en forfatningstraktat.
Jeg takker fru Anne Grete Holmsgaard for åbne holdninger, men jeg vil godt anholde udtrykket, at vi skulle være i gang med at fifle med det retlige forbehold.
Der er aldeles ikke tale om at fifle.
Der er faktisk tale om overvejelser, der er ganske parallelle med dem, SF har gjort sig.
Jeg har jo læst SF's EU-politiske oplæg, hvor SF taler om at modificere det danske forsvarsforbehold, hvor SF taler om at præcisere det danske retlige forbehold.
SF understreger, at det kun kan ske efter folkeafstemning.
Det er vi enige om, men en modernisering af det retlige forbehold, som vi foreslår kan kun ske efter folkeafstemning. Så det er en fuldstændig parallel tankegang, og jeg går ud fra, at det, SF gør, ikke er at fifle.
Selv Dansk Folkeparti er jo enig i det.
Altså hr. Thulesen Dahl har i dag sagt, at han ønsker sig et EU, som det er i øjeblikket, og det er jo med fri bevægelighed.
Så må man jo også sige, at så er det praktisk at have samarbejde om grænsekontrol.
Det er faktisk også praktisk at have et samarbejde om asyl og indvandring, politisamarbejde og lign.
Men se, situationen i dag er jo den på grund af vores forbehold, at hvis Danmark skal være med i disse ting, så er vi henvist til enten på mellemstatslig basis at tilslutte os det, som andre har besluttet, eller ved national lovgivning at tilpasse vores egen lovgivning til det, som andre har besluttet.
Vi er altså i dag afhængige af velvilje fra de øvrige så at sige.
Det, vi foreslår med moderniseringen af det retlige forbehold, er, at Danmark får en ret til at vælge, hvilke typer samarbejde vi vil være med i.
I dag kan vi også vælge det, men der er vi afhængige af, at andre vil være med til det.
Det overgår til at blive en dansk ret.
Det må da set fra et dansk synspunkt være en kæmpe fordel.
Det er rigtigt, ja, at jeg har ændret holdning i den sag.
Jeg har været tilhænger af totalt at fjerne det retlige forbehold.
Jeg kan i dag ikke anbefale totalt at fjerne det retlige forbehold.
Hvorfor har jeg ændret holdning?
Det har jeg, fordi der er en ny situation.
Der er jo sket det, at fordi vi har været udenfor på grund af vores forbehold, så er der nu vedtaget et fælles regelsæt om bl.a. familiesammenføring og andre dele af indvandringspolitikken, som ikke lever op til de krav, vi stiller i Danmark, og det er vi derfor nødt til at tage hensyn til, for er der noget, der ligger fast,
så er det dansk udlændingepolitik; den bliver ikke ændret. Derfor må vi sige, at så kan vi ikke anbefale en total fjernelse af det retlige forbehold.
Der er sket noget nyt, og så må man forholde sig til det nye, og det har vi gjort.
Derfor dette forslag.
Det er klart, at der så er et dilemma, for vi kan altså, sådan som reglerne er nu i EU, ikke anbefale, at vi tilslutter os EU-reglerne om bl.a. familiesammenføring. På den anden side vil vi gerne være med i politisamarbejdet, samarbejdet om bekæmpelse af terrorisme, visse dele af samarbejdet i straffesager, bekæmpelse af narkotikakriminalitet, såmænd også dele af asylsamarbejdet, fingeraftrykssamarbejde og forskellige andre ting.
Hvordan løser vi det dilemma?
Det gør vi ved at gå over
til den britisk-irske model, hvor vi altså får en ret til at vælge til, hvor vi ønsker det fra dansk side
Det er grunden til det.
Til sidst vil jeg så blot sige, at jeg synes,
det har være velgørende, at Dansk Folkeparti som et ledende nejparti såvel i går som i dag har slået fast, at konsekvensen af et nej i praksis må være, at vi beder om udmeldelse af det EU, vi kender i dag.
Dansk Folkepartis leder, fru Pia Kjærsgaard, har sagt det meget tydeligt.
Hr. Thulesen Dahl har i dag med nogen modvilje alligevel sagt det samme.
Hr. Thulesen har udtrykt det sådan, at vi skal bevare medlemskabet på det nuværende grundlag.
Jo tak, men verden ændrer sig altså.
Antallet af parlamentsmedlemmer ændrer sig, Det Europæiske Råds måde at arbejde på ændrer sig, Kommissionen bliver organiseret på en ny måde, vi går over til at træffe flere afgørelser ved kvalificeret flertal.
Hvordan i alverden vil hr. Thulesen Dahl have, at vi ikke kan være med i det, men skal være med på det nuværende grundlag, uden at vi helt skal ud?
Det hænger simpelt hen bare ikke sammen, så såvel det, fru Pia Kjærsgaard har sagt, som det, hr. Thulesen Dahl har sagt, kan kun forstås på én måde: Et nej til traktaten er det samme som at anmode om, at vi skal melde os ud af EU. Jeg glæder mig over at kunne konstatere her ved debattens afslutning, at som det tegner sig - nu er forhandlingerne om traktaten jo ikke slut - så er der jo et flertal på 134 mandater, der allerede nu tilkendegiver, at de vil anbefale et ja til den nye traktat.
Så jeg synes, at der tegner sig en pæn bredde bag en anbefaling af, at vi kan skabe denne ramme for den historiske genforening af Øst og Vest og dermed opfyldelsen af mange europæeres drøm.