Henriette Kjær (KF), 2004-10-22:
Jeg vil gerne takke forespørgerne for i den grad at tage hensyn til den nye ligestillingsminister og give mig lejlighed til nu at fremlægge, hvor det er, jeg synes de væsentligste problemer ligger på ligestillingsområdet.
For mig er ligestilling frihed til at vælge sit eget liv, frihed til at forfølge sine drømme og mål, uanset om man er kvinde eller mand.
Hvis der indirekte ligger et pres i samfundet, så drengene skal vælge bestemte uddannelser, kvinderne skal sørge for børnene, mænd ikke tager orlov, eller små piger skal gå i lyserødt tøj, så er der noget galt.
Og en af de centrale opgaver i ligestillingsarbejdet er at sørge for, at valget er reelt både for kvinder og for mænd.
Ligestillingsområdet er bredt, det favner over alle borgeres – pigers og drenges, kvinders og mænds – livssituation.
Derfor er der naturligvis også mange temaer, som er relevante i ligestillingsarbejdet, men nogle kræver mere fokus end andre.
Vi ved f.eks., at mere end 40.000 kvinder om året bliver udsat for vold af deres partner i deres eget hjem, at forskellen på kvinders og mænds løn i gennemsnit er på mellem 13 pct. og 19 pct., at mænd sidder på næsten tre fjerdedele af stolene i landets kommunalbestyrelser, og at kvinder har under 10 pct. af professorstillingerne.
Regeringen udpeger hvert år i marts de ligestillingsområder, som skal have fokus i det kommende år, og der er årligt debat i Folketinget om arbejdet.
Perspektiv- og handlingsplanen for 2004 har en række indsatsområder, der især bliver prioriteret på ligestillingsområdet.
Blandt de mange indsatsområder og mål har jeg især tre prioriteringer.
For det første: Vold mod kvinder skal bekæmpes.
Omkring 65.000 kvinder bliver årligt udsat for vold.
For to tredjedeles vedkommende er det deres partner, der begår volden.
Det er fuldstændig urimeligt, at så mange kvinder oplever fysiske og psykiske overgreb netop i deres hjem, hvor de jo egentlig skulle kunne føle sig allermest trygge.
I forbindelse med den første handlingsplan til bekæmpelse af vold mod kvinder i 2002 skønnede Videns- og Formidlingscenter for Socialt Udsatte, at volden mod kvinder koster det danske samfund omkring 370 mio. kr. hvert år.
Det er mange ressourcer, men i bund og grund er det jo ikke økonomien, der er afgørende.
I nogle lande har man brugt mange kræfter på at foretage konkrete beregninger af, hvor meget vold mod kvinder koster samfundet, men for mig er det faktisk ikke så vigtigt at få nogle præcise tal på de omkostninger.
Det er jo ikke det, der er afgørende for, om vi skal sætte ind over for volden.
Tværtimod handler det jo om de mange ofre, som udsættes for vold, om de mænd, som begår voldelige overgreb, og om det tabu, vi skal have brudt omkring volden.
Ressourcerne er bedre brugt på at bekæmpe volden end på at foretage beregninger af omkostningerne.
Vold mod kvinder er et samfundsproblem og ikke et privat problem, og regeringen prioriterer området særdeles højt, uanset hvad omkostningerne så i øvrigt er for samfundet.
Der er derfor også sat en lang række konkrete initiativer i gang gennem de seneste år.
Der er uddelt en million pjecer på fem forskellige sprog om, hvordan man kan få hjælp; der er gennemført en stor kampagne i S-tog og busser; der er etableret en hotline med direkte adgang til krisecentre; ansatte på krisecentre, i politiet og i sundhedssektoren er blevet bedre rustet til at tackle vold mod kvinder; og der er etableret regionale behandlingstilbud for voldelige mænd.
Samtidig er lovgivningen strammet op, så den voldelige mand kan bortvises fra parrets bolig, og der kan gives tilhold uden forudgående varsel.
Den skal, ud over at videreføre støtten til ofrene, fokusere på forebyggelse, behandling og dialog med de voldelige mænd og på etniske minoritetskvinder.
At ligestilling gælder for alle borgere i Danmark er en selvfølgelighed, og derfor blev jeg rystet, da Danmarks Radio for kort tid siden bragte et indslag, hvor Shahid Mehdi udtalte, at kvinder uden tørklæde ikke fortjener respekt, og at det nærmest er deres egen skyld, hvis de bliver voldtaget.
Det er et helt urimeligt kvindesyn, der ligger bag sådan en udtalelse.
Min reaktion var at skrive et åbent brev til landets imamer og opfordre dem til at forholde sig til udtalelsen.
Jeg mener, det er vigtigt, at også eksempelvis de muslimske ledere tager stilling og melder offentligt ud, at de går ind for ligestilling, men jeg ved godt, at sådan er det ikke altid, og derfor er det en stor udfordring at få sat ligestillingen på dagsordenen i de etniske miljøer.
Jeg vil gerne i dialog med etniske minoriteter, og jeg holder i det nye år debatmøder med etniske minoriteter, hvor vi konkret kan diskutere ligestilling og kønsroller.
En af de vigtigste faktorer, når vi taler om integration, er arbejdsmarkedet.
Jeg har for nylig holdt en konference for unge piger fra etniske minoriteter, hvor de kunne møde forskellige rollemodeller.
Der var en stor interesse fra pigerne på konferencen, og jeg håber, at rollemodellerne kan være en hjælp til pigerne, når de skal vælge uddannelse og job.
Ud over at arbejde er nøglen til integration, så er det jo også det, der giver kvinderne den økonomiske selvstændighed, der er afgørende for, at de er uafhængige af familier eller ægtemænd, og det giver arbejdsmarkedet nogle talenter og ressourcer, som vi ellers ville gå glip af.
Så synes jeg for det tredje, at det er vigtigt, at de unge er med til at sætte dagsordenen i ligestillingsdebatten.
Det er vigtigt, at man allerede som barn og ung ved, at man har ret til frit at vælge sit liv, sin uddannelse, sit job og sin partner.
Disse valg skal ikke styres af stereotype kønsroller, eller hvad piger og drenge normalt vælger.
Jeg er glad for, at der er taget godt imod det undervisningsmateriale om unge og ligestilling, som er sendt til skolerne, for det er vigtigt, at ligestilling er noget, man diskuterer allerede i folkeskolen.
Jeg vil følge op på arbejdet med yderligere et magasin, som gratis bliver sendt ud til alle elever i 8., 9. og 10. klasse, som handler om ligestilling.
Jeg har valgt en bred tilgang til arbejdet med de unge, bl.a. har jeg været rundt i landet og holdt workshops for de unge, og det har været rigtig spændende at få de unges egne bud på, hvad det er, der rører sig lige netop nu, og hvad det er, der for dem betyder noget i forhold til ligestillingen.
Der er mange emner, der indgår i forhold til de unge og ligestillingen, og jeg regner med at blive ved med at holde debatten i gang sammen med de unge.
Ud over disse tre mål, som jeg ser som afgørende i ligestillingsarbejdet, har vi så også i regeringen udpeget en række andre indsatsområder, som fortjener særlig opmærksomhed.
Det er bl.a. et mål for regeringen at få flere kvinder ind i ledelsen i det private erhvervsliv og i forskningen.
Kun 4 pct. af den øverste ledelse i det private erhvervsliv er kvinder, og det er jo for lidt.
Jeg åbner i starten af november et helt nyt netværk for virksomheder, der vil have flere kvindelige ledere.
Som jeg ser det, vil det også være et spild for de virksomheder, der lader være.
Når så få kvinder bliver rekrutteret til ledelse, må virksomhederne jo gå glip af en ret stor talentmasse.
Der er sat en undersøgelse i gang, som skal belyse, om der er sammenhæng mellem antallet af kvindelige ledere og virksomhedernes resultater på bundlinjen.
Undersøgelsen bliver færdig ved nytårstid, og resultaterne skal nok blive modtaget med interesse fra virksomhedernes side.
Jeg har valgt at bruge en forretningsstrategi over for virksomhederne, fordi det er det, der virker.
Lønsomhed og gode eksempler er vigtige elementer i virksomhedernes motivation til at gøre en ekstra indsats.
Det er et sprog og en arbejdsform, som de selv bruger.
Og på den måde vil jeg sikre, at det ikke blot er en midlertidig tvungen affære, men bliver et blivende strategisk arbejde, som virksomhederne selv kan se behovet for og nytten af.
Det er dog ikke kun på direktørgangen, at der mangler kvinder.
Også i bestyrelseslokalerne er der grund til en indsats for at få flere kvinder.
Der er ikke foretaget en præcis opgørelse af antallet af kvindelige bestyrelsesmedlemmer, men jeg arbejder i øjeblikket sammen med Erhvervsog Selskabsstyrelsen på at få tallene gjort op, men der er jo næppe tvivl om, at tendensen er den samme.
Første skridt er at få virksomhederne til at erkende, at der er brug for kvinderne, ikke blot fordi de er kvinder, men fordi de er dygtige.
Når dokumentationen er klar, vil jeg i dialog med virksomhederne, og jeg vil overveje, om der er brug for f.eks. en top-20 over de virksomheder, som gør det godt, så andre kan lære af dem.
Det er ikke en strategi, der er bæredygtig.
Det sår tvivl om kvindernes kompetencer i stedet for at fokusere på, at bestyrelserne faktisk vil blive styrket af at sikre sig flere kvindelige medlemmer.
Også når det angår forskningen, er der mangel på kvinder i toppen.
Jeg har sammen med videnskabsministeren nedsat en tænketank, som skal komme med bud på, hvordan vi konkret får flere kvinder ind i forskningen.
Det er alt for snævert at tro, at man kan løse problemet ved at sikre ligeligt sammensatte ansættelsesudvalg.
Det kan være en del af den nødvendige indsats, men hvis barrieren er selve stillingsopslaget, arbejdskulturen, eller at der mangler kvindelige ansøgere, er det jo helt andre indsatser, der skal til.
Derfor ser jeg frem til en mere helhedsorienteret melding fra tænketanken om, hvad det lige netop er for nogle initiativer, der vil kunne øge antallet af kvindelige forskere.
Regeringen vil bryde det kønsopdelte arbejdsmarked og sikre ligeløn for kvinder og mænd.
Ifølge Socialforskningsinstituttets lønrapport, der blev offentliggjort i juni, er løngabet mellem kvinders og mænds løn mellem 13 og 19 pct.
Når man så korrigerer for bl.a. uddannelse, erhvervserfaring, arbejdsfunktioner, deltid, branchefordeling og børnepasningsorlov, så er det løngab, der ikke kan forklares, på mellem 2 og 6 pct.
Beskæftigelsesministeren og jeg overvejer for tiden en række muligheder for, hvordan kønsopdelte lønstatistikker vil kunne udarbejdes, og herunder overvejer vi naturligvis også lovinitiativer.
Overvejelserne er dog endnu på et indledende stadium, og det siger sig selv, at inden der fremlægges konkrete forslag, vil vi også gerne have drøftet det med arbejdsmarkedets parter.
Parallelt med det er jeg sammen med beskæftigelsesministeren og arbejdsmarkedets parter ved at få udarbejdet en vejledning til virksomhederne om, hvordan man kan arbejde for ligeløn på arbejdspladsen.
Det er helt afgørende, at det er på virksomhedsniveau, for det er dér, problemer med lønforskelle skal løses.
Danmark hører jo til blandt de mest kønsopdelte arbejdsmarkeder i verden.
Det bærer en del af forklaringen på uligelønnen, og derfor vil vi fra regeringens side også arbejde meget specifikt med det.
Der er nedsat en arbejdsgruppe med medlemmer fra DA, LO, Undervisningsministeriet, Beskæftigelsesministeriet, Videnskabsministeriet og Ligestillingsafdelingen for at kigge på netop det problem.
Arbejdsgruppen mødes her i november og skal komme med forslag til, hvad det er for nogle konkrete initiativer, der kan tages i uddannelsessystemet og på arbejdspladserne for at nedbryde den kønsopdeling, vi har på arbejdsmarkedet.
Og som grundlag for arbejdet sætter vi en undersøgelse i gang med fokus på, hvad det kønsopdelte arbejdsmarked har af konsekvenser for ligelønnen.
Undersøgelsen følger det enkelte individ fra skolegang til arbejdsplads, så vi også får belyst uddannelses- og erhvervsvalget, og resultatet af den undersøgelse kommer i 2005.
Regeringen har således klart prioriteret en bred vifte af områder, hvor der er uligheder mellem kvinder og mænd, og hvor der skal sættes ind.
Men det hele kan jo ikke blive løst på den samme måde.
Der er forskellige og komplekse problemstillinger, der kræver forskellige løsninger, og det gælder jo om at finde de rigtige instrumenter til arbejdet.
Vi har i vidt omfang en solid ligestillingslovgivning i Danmark.
Kvinder og mænd har samme rettigheder, og forskelsbehandling er forbudt.
Lovgivningen giver også et strafferetligt værn, f.eks. mod handel med kvinder og mod vold.
Og atter andre gange er der brug for dokumentation, før nye initiativer bliver sat i gang.
Derfor har vi sat forskellige undersøgelser i gang på området.
Forhandling