Aase D. Madsen (DF), 1999-04-08:
Jeg må lige som det første sige, at det har fra Dansk Folkepartis side været utrolig morsomt at høre de forskellige fortolkninger, som elforligets parter her lægger ned over teksten.
Det, der bliver sagt, kan næsten forekomme så forskelligt, at jeg mener, at man burde arkivere principaftalen lodret og begynde helt forfra.
Jeg kan slet ikke forstå, hvordan sådan noget kan foregå, men det kan det altså.
Fra Dansk Folkepartis side må vi konstatere, at ministerens redegørelse vækker genkendelsens glæde, når man
side op og side ned kan læse om de mere eller mindre realisable målsætninger på CO2-området, som hele energipolitikken tilsyneladende skal rettes ind efter.
Det, der i den forbindelse mangler i redegørelsen, er, at der ikke sættes tal på, hvad det samfundsøkonomisk betyder at forsøge at fastholde den danske førertrøje på CO2-området.
Det er tal i størrelsesordenen fra 1,5 til 2,5 mia. kr.
om året, der her er tale om, som direkte eller indirekte fortsat skal kanaliseres over i produktionssektoren for vedvarende energi såsom vindmøller på land eller til havs, biomasse, decentral kraftvarme, solenergi osv. osv. Får vi så virkelig valuta for pengene med hensyn til denne enorme overpris, som det danske samfund betaler for den marginale promillenedsættelse af den danske CO2-emission, som vedvarende energi globalt giver anledning til?
Er der overhovedet ingen grænser for, hvor mange milliarder politikerne her i salen er villige til at ofre på CO2-området?
Kunne milliarderne ikke være brugt bedre i f.eks. sundhedssektoren?
Hvor mange menneskeliv kunne der her spares for de samme penge?
Elreformen taler sit tydelige sprog om, hvordan afgifts- og skattepolitik og tilskudsordninger af alle mulige og umulige afarter totalt har ødelagt muligheden for, at bl.a. dansk erhvervsliv kan få det fulde udbytte af de forventede elpriser.
I modsætning til hvad der skete i vore nabolande, eksproprieres gevinsten af regeringen og finanslovpartierne, Venstre og De Konservative; 2 mia. kr. skal hvert år ned i statskassen fra elforbrugerne.
Det har naturligvis resulteret i avisoverskrifter såsom: »Afgifter sender job til udlandet«, »Elpriser stiger for forbrugerne«, »Elreformen slukker lyset for den tunge industri«, »Elreformen lukker kraftværker«, »Elreformen koster 750 mio. kr. på betalingsbalancen« osv. osv.
Specielt vores gode kraftværker kommer jo i klemme med hensyn til CO2-kvoter og de pålæg, som de har om grøn energi.
Her kan man roligt regne med, at Dansk Folkeparti vil være med i arbejdet, ligesom Dansk Folkeparti naturligt også er med, når de endelige lovforslag ser dagens lys i forbindelse med nogle af elreformens markedsåbninger og liberaliseringsforslag, der trækker i den rigtige retning. Dansk Folkeparti havde som udgangspunkt ønsket, at elreformen blev en egentlig energireform, hvor både gas, el, varme og affald var inddraget, og at man i den forbindelse havde nedsat en kompetent energikommission, for ikke mindst de skatte- og afgiftspolitiske problemer trænger til en løsning, så vi kunne have undgået de mange løse ender, som elreformen præges af i dag.
Det ligner simpelt hen et kludetæppe, hvor der sættes lap på lap på lap.
På gasområdet hersker kaotiske tilstande.
Statens opkøbsforsøg er foreløbig endt i total fiasko, og kun Naturgas Syd er indtil nu blevet nationaliseret.
Folketinget må have klar besked om, hvad finansministerens mere eller mindre skjulte dagsorden er i forbindelse med opkøbet.
Af hensyn til de store gaskunder såsom kraftværkerne og industrivirksomhederne skal der sikres fri markedsadgang
Forslaget til vedtagelse er sådan set en opfyldning af det, som ministeren har sagt her i dag, da ministeren talte om at ville komme med en redegørelse. Men Dansk Folkeparti ønsker fremlagt helt konkrete planer på gasområdet, og en vedtagelse af Dansk Folkepartis forslag kan derfor fastholde ministeren, således at gaskunderne ved, hvorledes de skal disponere i den nærmeste fremtid.