runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-19:
Jeg bliver altid rørt til tårer, når jeg mærker hr. Keld Albrechtsens omsorg for mit velbefindende og hans interesse for, at jeg ikke kommer galt af sted og ud i noget snavs, og jeg takker meget for al den opmærksomhed.
Men jeg er bare nødt til at sige til hr. Keld Albrechtsen, at der ikke er nogen grund til at bruge formuleringen, at jeg er på vej tilbage på folkerettens grund, for regeringen og jeg har hele tiden været på folkerettens grund, også i spørgsmålet om deltagelsen i den internationale koalition til befrielse af det irakiske folk.
Jeg må også afvise hr. Villy Søvndals påstand om, at jeg skulle lægge op til at bryde et internationalt regelsæt, eller at jeg vil acceptere, at andre bryder et internationalt regelsæt, absolut ikke.
Danmark har som lille land interesse
i, at der hersker en stærk international retsorden, og at staters adfærd er reguleret af klare regler og ikke af, at man tager sig selv til rette.
Det er derfor, jeg hele tiden tager udgangspunkt i FN-pagten, men også føjer til, at man selvfølgelig hele tiden må forholde sig til den praktiske virkelighed.
Jeg ved godt, at hr. Villy Søvndal i sin tid ikke ville være med til at fjerne Milosevic, men hvis ikke der var nogle, der havde taget det initiativ, hvem ved, om så folkemordet var blevet bragt til fuldførelse på Balkan.
Vi må da være glade for, at der var nogle, som altså havde politisk handlekraft til at ville fjerne en tyran som Milosevic, selv om FN's Sikkerhedsråd var lammet i sagen.
Dengang var der altså almindelig enighed om, at aktionen til fjernelse af Milosevic fandt sted på folkerettens grund, men vi er da ude i et område, hvor der i høj grad er behov for at få fastlagt nogle regler og nogle procedurer.
For jeg deler fuldstændig hr. Villy Søvndals interesse i, at vi skal have et internationalt regelsæt, og det skal man holde sig til, og det skal selvfølgelig være ens for alle.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-19:
»Vil statsministeren arbejde for at ophæve EU's associeringsaftale med Israel for at udvise konsekvens i en situation, hvor Israel opfører en mur, der afspærrer store dele af de palæstinensiske områder på Vestbredden?«
Nicolai Wammen (S), 2003-11-19:
»Vil statsministeren oplyse baggrunden for, at regeringen og Dansk Folkeparti i forbindelse med finanslovforhandlingerne »som en tyv om natten« og uden saglig begrundelse valgte at fjerne tilskuddet til kaospilotuddannelsen i Århus?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-19:
Tværtimod er der grund til at anklage hr. Villy Søvndal og SF for den holdning, som partiet har indtaget i forhold til Saddam Hussein.
Hr. Villy Søvndals løsning på det her problem har jo været, at Saddam Hussein skulle have lov til at fortsætte, uden at nogen greb ind.
Konsekvensen af hr. Villy Søvndals holdning er jo, at det internationale samfund ingenting måtte gøre over for Saddam Hussein.
Og i tilgift ville hr. Villy Søvndal bare lempe sanktionerne som en opmuntring til Saddam Hussein og hans regime.
Derfor er der ikke grund til at beklage noget.
Der er tværtimod grund til at anklage SF for at vise blødhed over for en tyran som Saddam Hussein, der er stærkt angribelig i forhold til det arabiske folk, der blev undertrykt og pint og plaget af Saddam Hussein og hans regime - også i forhold til verdens andre tyranner og terrorister, som på den måde ville få et meget, meget farligt signal om, at hvis de bare håndfast fortsatte deres farlige spil, var der sådan nogle som SF og andre, der ville vise blødhed og lade fem og syv være lige.
Det er en regulær politisk uenighed mellem hr. Villy Søvndal og mig.
Men hr. Villy Søvndal skal ikke komme og påstå, at jeg er den eneste, eller at den danske regering er den eneste, der opfattede Saddam Hussein som en trussel mod international fred og sikkerhed, for det har FN's Sikkerhedsråd fastslået enstemmigt i november 2002 og bl.a. henvist til truslen fra masseødelæggelsesvåben og langtrækkende missiler.
Hvis man skulle lempe sanktionerne, var det da, fordi Saddam Hussein samarbejdede med FN's Sikkerhedsråd, og det gjorde han jo ikke, og det var alle enige om at han ikke gjorde.
Så var der to muligheder: Enten kunne man fortsætte sanktionerne og pine det irakiske folk, eller også kunne man gribe til en anden løsning, nemlig afvæbning af Saddam Hussein, og det var det, vi var nogle som mente var det rigtige i situationen.
Det sagde FN's Sikkerhedsråd enstemmigt i november 2002.
Det var jo ikke derom, uenigheden stod.
Alle var enige om, at det var en trussel mod international fred og sikkerhed.
Skulle man sige: Nu er nok nok, og nu må vi gøre noget ved problemet Saddam?
Eller skulle man blive ved med at lave sanktioner?
Vi var af den opfattelse, at det efter 12 års legen kispus med det internationale samfund måtte have en ende.
Vi kunne ikke byde det irakiske folk fortsat at blive udpint af økonomiske sanktioner, og nu måtte sagen have en ende.
Derfor valgte vi, som vi gjorde.
Det kan hr. Villy Søvndal være uenig i, men hr. Villy Søvndal skal ikke komme og påstå, at jeg eller den danske regering var de eneste, der var af den opfattelse, at masseødelæggelsesvåben udgjorde en trussel, for det sagde FN's Sikkerhedsråd enstemmigt i november 2002.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-19:
Det er simpelt hen for meget.
Et er at være uenige, noget andet er at fremføre noget, der er direkte usandt, som statsministeren gjorde lige nu.
Jeg stillede i 2001 en forespørgsel om sanktionerne mod Irak, hvor jeg foreslog, at man lempede dem.
Venstre holdt en tale, hvor man sagde: Vi skal ikke lempe på sanktionerne, vi skal skærpe dem.
Og vi fremsatte et forslag til vedtagelse, som blev stemt ned af bl.a. Venstre.
Så er det bare for meget at skulle høre på, at statsministeren siger, at der var nogle, der ville fastholde sanktionspolitikken.
Ja, det var der, det var nemlig statsministeren og statsministerens parti sammen med de daværende regeringspartier.
Statsministeren er usandsynlig heldig, at der er så ukritisk en dansk presse i det her spørgsmål, for det her er simpelt hen direkte usandt, og jeg forventer, at statsministeren siger, at han beklager. Så til den anden del om masseødelæggelsesvåben
: Det var ikke noget, som hørte fortiden til.
Statsministeren siger til Jyllands-Posten, at Irak har - ikke havde - masseødelæggelsesvåben, og det er ikke blot noget, vi tror; det er noget, vi ved.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-19:
Det, jeg henviste til, var, at vi ved, at Saddam Hussein rådede over masseødelæggelsesvåben.
Vi ved det, fordi han havde brugt dem.
Det, vi også ved, er, at han aldrig nogen sinde ville redegøre for over for FN's Sikkerhedsråd, hvad han så havde gjort ved dem.
Altså måtte man klart opfatte det, som om han stadig havde dem, for hvis det var rigtigt, at han ikke havde dem, hvorfor i alverden redegjorde han så ikke for det over for FN's Sikkerhedsråd?
Det var det, FN's Sikkerhedsråd krævede, og fordi han ikke ville fortælle, hvor masseødelæggelsesvåbnene var blevet af, og fordi det internationale samfund derfor måtte opfatte det, som om han stadig havde dem, så pålagde FN's Sikkerhedsråd økonomiske sanktioner mod Irak, sanktioner, som holdt den irakiske befolkning hen i fattigdom og dårlige levevilkår, som i virkeligheden førte til massedødsfald.
Det, som hr. Villy Søvndal og hans lige ville have skulle fortsætte, var denne elendige situation for det irakiske folk.
Fordi Saddam Hussein ikke kunne eller ikke ville redegøre for, hvad han havde gjort ved sine masseødelæggelsesvåben, måtte man jo antage, at han stadig havde dem.
Ellers havde det været en skærpende omstændighed, at han har holdt sit folk fast i sanktioner, blot fordi han ikke ville fortælle, hvor masseødelæggelsesvåbnene var, hvis det virkelig var sandt, han ikke havde dem - det har formodningen imod sig.
Det var på den baggrund, jeg sagde, hvad jeg gjorde.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-19:
Jamen det er jo ikke det, vi diskuterer.
Det synes jeg er en debat for sig, om man mener, at det måtte have en ende med Saddam Hussein.
Det tror jeg i øvrigt at vi er enige om.
Han bliver også spurgt om terror og er lige så sikker i mælet, når han siger, at det ikke er et spørgsmål om tro; det er et spørgsmål om viden.
Nu viser det sig så, at sådan er det ikke alligevel.
Der var ikke masseødelæggelsesvåben, og der var ingen terrorforbindelser.
At der er terror i Irak i dag, er en anden sag.
Så er det bare, jeg spørger: Hvis ukvalificerede meninger bliver lige så gangbare som kvalificeret viden, ender det så ikke alt sammen i tomhed og dumhed?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-19:
Hr. Villy Søvndal har da helt bestemt ret i, at det er formuleringer, der tåler at blive gentaget - absolut.
Så tak for det.
Så vil jeg blot sige, at vi i regeringen lagde en politisk vurdering til grund, da vi valgte at støtte USA og Storbritannien i, at Saddam Hussein skulle tvinges til at samarbejde med FN og leve op til sine forpligtelser.
Det var en rigtig vurdering.
Det mente vi den gang, og det mener jeg
stadig.
12 års bedrag og foragt for FN's Sikkerhedsråd måtte have en ende.
Jeg vil gerne understrege, at regeringen jo ikke var ene om den vurdering.
I november 2002 var der enighed i FN's Sikkerhedsråd om, at Saddam Husseins manglende samarbejde og hans masseødelæggelsesvåben udgjorde en trussel mod international fred og sikkerhed.
Det var derfor, FN's Sikkerhedsråd med resolution 1441 gav Saddam Hussein en sidste chance og krævede omgående, betingelsesløst og aktivt samarbejde med FN om Iraks afrustning.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-19:
Jeg vil gerne starte med at citere statsministeren fra åbningstalen den 7. oktober, hvor statsministeren siger, at den første forudsætning for at føre en meningsfyldt samtale er, at man ved, hvad man snakker om, og hvis ukvalificerede meninger bliver lige så gangbare som kvalificeret viden, så ender det alt sammen i tomhed og dumhed.
Det synes jeg er kloge ord, statsministeren dér fik sagt.
Derfor undrer det mig også, at statsministeren i marts måned udtalte sig til Jyllands-Posten om masseødelæggelsesvåben i Irak.
Her bliver statsministeren spurgt, om det er noget, han tror, og han afbryder intervieweren og siger: Nej, det er ikke noget, jeg tror; det er noget, jeg ved.
Her ophæver statsministeren altså forskellen på tro og viden; det her ved han.
Senere siger statsministeren så til Information i et interview, at sådan var det alligevel ikke; det var alene en politisk vurdering. For det har jo vist sig, at statsministerens viden heller ikke på det her punkt holdt stik. Jeg vil spørge statsministeren: Er den første forudsætning for en kvalificeret samtale ikke, at man skelner mellem meninger og viden?
Ender det ellers ikke alt sammen i tomhed og dumhed?
Vil statsministeren, der i sin åbningstale påpegede, at »forudsætningen for at føre en meningsfyldt samtale« kun er til stede, når »man ved, hvad man snakker om«, og at »alting [ender] i tomhed og dumhed«, hvis »ukvalificerede meninger bliver lige så gangbare som kvalificeret viden«, redegøre for, om synspunktet også gælder ministeransvaret, jf. statsministerens tilståelse af, at det, der blev fremlagt som viden om Irak og masseødelæggelsesvåben, nu viser sig at være en »politisk vurdering«, jf. Information den 3. og 4. november 2003?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-19:
Jeg vil bestemt ikke udelukke, at udstationering af international, jeg vil endda ikke engang bare sige observatører, men international militær tilstedeværelse for at overvåge en fred kan blive aktuel.
Jeg tror desværre, at vi må sige, at der ikke bliver varig fred og stabilitet i området, før der punkt 1 er fundet en holdbar politisk løsning på problemet, og at det internationale samfund derefter som punkt 2 gør en indsats for at overvåge, at en sådan holdbar politisk løsning så også bliver beskyttet og overholdt af begge parter.
Det tør jeg bestemt ikke udelukke.
Men forudsætningen er altså, at der er en ramme for en holdbar fred mellem parterne, for at det overhovedet har nogen virkning.
Så vil jeg bare sige igen, at det er min klare opfattelse, at det i forhold til Israel er langt mere effektfuldt, at vi har det samarbejde, som ligger mellem EU og Israel i associeringsaftalen.
Det ville være et helt forkert og helt ubalanceret skridt i forhold til denne konflikt ensidigt at opsige associeringsaftalen med Israel.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-19:
Jeg tror altså, at statsministeren i sin ophidselse her til sidst helt glemte at høre efter, hvad jeg sagde i hvert fald.
Statsministeren efterlyste: Hvad skal man så gøre i forhold til at dæmpe konflikten dernede, når man nu tager afstand fra de midler, som begge sider bruger?
Jeg tager afstand fra terror under enhver form, der rammer uskyldige mennesker.
Og svaret er, at man da skal sende observatører derned.
Det er et udbredt ønske blandt palæstinenserne, at der kommer nogle internationale folk ned og beskytter dem mod det, de opfatter som israelernes overgreb.
Jeg kan i øvrigt anbefale statsministeren selv at tage derned.
Jeg tror, at enhver, der selv har været dernede og har oplevet, hvad der sker lige nu, kommer hjem med et nyt og knap så afbalanceret syn, for det, som besættelsesmagten Israel gør i øjeblikket, er så voldsomt.
Derfor er svaret at sende observatører derned.
Vil statsministeren arbejde for, at der kommer internationale observatører derned, ja eller nej?
Og synes statsministeren stadig væk, at associeringsaftalen hjælper ham til at bringe Israel til det punkt, han gerne vil, i forhold til murens opførelse?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-19:
Jeg synes, det er tankevækkende, at venstrefløjen hele tiden ensidigt er efter Israel.
Lad mig gentage: Regeringen er imod Israels opførelse af sikkerhedsmuren, men regeringen er altså også imod de palæstinensiske terrorbomber.
Og der er ikke balance i det, venstrefløjen foreslår, overhovedet ikke.
Vi mener i øvrigt, at det er et helt forkert redskab at opsige associeringsaftalen med Israel som svar på det her.
Vi mener tværtimod, at associeringsaftalen er en glimrende platform til, at vi kan føre vore kritiske synspunkter frem i forhold til Israel.
Jeg synes, det er tankevækkende, at venstrefløjen hele tiden hæfter sig ved én ting i den her ulykkelige situation, nemlig hele tiden hæfter sig ved det, israelerne gør for at beskytte sig, herunder også de ting, som vi er uenige med israelerne i, for vi er imod opførelsen af denne mur.
Men det er interessant, at venstrefløjen altid falder over Israel og aldrig kan få sig selv til på samme måde at tage fat på den anden side af konflikten, nemlig de palæstinensiske terrorbomber.
Hermed har jeg ikke påstået, at venstrefløjen er tilhænger af terrorbomber.
Men jeg synes bare, at venstrefløjen burde interessere sig for, hvad man kan gøre for at stoppe den del af det.
Det hele er jo en ond cirkel, og det er man nødt til at have et afbalanceret svar på og ikke det ensidige svar, som venstrefløjen hele tiden giver, nemlig hele tiden ensidige angreb på Israel.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-19:
Jeg vil godt spørge statsministeren, om ikke statsministeren kunne tænke sig at bruge noget for noget-princippet i den her sag.
For det er jo således, at Israel i kraft af associeringsaftalen har en privilegeret adgang til markedet i Europa, og det er jo en stor fordel, Israel dér har økonomisk.
Så var det vel ikke urimeligt, at vi sagde, at vi til gengæld også gerne ville have noget, og det kunne jo så være nedrivning af den mur, og at man så sagde til israelerne: Noget for noget; hvis I fortsat vil have adgang til vores marked, må I opføre jer ordentligt.
Er det en tankegang, som er fuldstændig fremmed for statsministeren?
Jeg synes egentlig, det lyder fuldstændig snusfornuftigt og lige ud ad landevejen: noget for noget.
Var det ikke det, statsministeren brugte hele sin åbningstale på?
Så kunne han da passende begynde, bare i denne her sag, at handle efter sit eget princip.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-19:
Statsministeren er jo ikke i tvivl om - det lå heller ikke i spørgsmålet - at alle, tror jeg, i Folketinget tager afstand fra den type af terror, der rammer fuldstændig tilfældige civile.
Jeg gør i hvert fald, jeg har aldrig på noget tidspunkt støttet det.
Jeg synes bare, man skal overveje, hvad det er, der sker, når Israel som besættelsesmagt bringer folk til det punkt af ydmygelse, vi ser.
Det her er ikke et udtryk for forståelse for selvmord, det er et forsøg på at forklare, hvorfor mennesker kan blive så desperate, at livet er værre end døden.
Jeg er sikker på, at jo flere mennesker man afskærer fra at kunne passe deres arbejde, jo flere børn man afskærer fra at kunne gå i skole, jo flere, der ser deres forældre ydmyget af en besættelsesmagt, jo mere vanvid og had producerer man, og jo flere selvmordere producerer vi også.
Jeg synes, at svaret er de ønsker, som det palæstinensiske selvstyre har, nemlig at sende internationale observatører derned for at dæmpe spændingerne, men det modsætter Israel sig jo.
Men jeg synes stadig væk, at statsministeren mangler at svare på det grundlæggende spørgsmål.
De midler, statsministeren indtil nu har anvendt og gør sig til fortaler for, betyder, at israelerne fortsætter med at bygge en berlinmur dernede.
Synes statsministeren virkelig, det er acceptabelt, at der er en sådan mangel på konsekvens, en sådan slaphed i forhold til regeringens ønsker, at man bare ser igennem fingre med det her?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-19:
Jeg vil gerne gentage, og nu har jeg sagt det flere gange: Regeringen har taget afstand fra sikkerhedsmuren på linje med EU som sådan.
Men så vil jeg også godt sige til hr. Villy Søvndal, hvis der skal balance i de her ting, hvor hr. Villy Søvndal altså vil have, at vi skal arbejde for at opsige associeringsaftalen med Israel, at der jo altså er det problem i Mellemøsten, at israelerne jævnligt bliver udsat for terror fra palæstinensere. Det må vi også tage kraftigt afstand fra.
Jeg ved ikke, hvordan hr. Villy Søvndal så vil reagere på det, hvilke aftaler hr. Villy Søvndal vil opsige i forhold til palæstinenserne.
Det ved jeg ikke om hr. Villy Søvndal har noget bud på.
Min konklusion er: Ja, vi er kritiske, vi tager afstand fra opførelsen af sikkerhedsmuren, men det er vigtigt at beholde de platforme, hvor vi kan føre en kritisk dialog med Israel.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-19:
Men så er det præcise spørgsmål jo til statsministeren: Hvordan synes statsministeren så, det går med den anvendte pædagogik? Jeg forstår, at statsministerens hovedsynspunkt er, at det er godt at have associeringsaftalen, dermed kan vi presse Israel.
Imens statsministeren siger det og tager afstand fra muren, så bygger man videre på muren, først den første del og så kommer den næste mur, som er planlagt, bagefter.
Det vil altså sige, at man udtaler sig så slapt og så konsekvensløst, at der sker det modsatte af, hvad man hævder man gerne vil have skulle ske.
Giver det slet ikke anledning til overvejelser?
Associeringsaftalen er jo netop bundet op på, at den kan trækkes tilbage, hvis der sker brud på menneskerettighederne.
Her er besættelsesmagtens brud på 750.000 palæstinenseres menneskerettigheder det, der sker, og jeg kan slet ikke genkende statsministeren i forhold til den voldsomme handlekraft og den voldsomme sprogbrug om konsekvens og opgøret med slaphed og sådan noget, når der sidder en så tavs og stille statsminister og ser på, at en sådan krænkelse af et folks menneskerettigheder får lov til at ske.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-19:
Jeg er dybt uenig i, at det ville hjælpe noget at suspendere eller at ophæve, fjerne, associeringsaftalen mellem EU og Israel.
Det er tværtimod min opfattelse, at i forhold til Israel har det meget større effekt, at vi i kraft af associeringsaftalen har et samarbejde med Israel og dér kan føre vores synspunkter frem.
FN's Generalforsamling vedtog den 21. oktober med EU's fulde opbakning en resolution, som kræver, at Israel standser og omgør opførelsen af sikkerhedsmuren i de besatte områder.
Men resolutionen opfordrer så samtidig det palæstinensiske selvstyre til aktivt at sætte ind over for personer eller grupper, som planlægger og udfører voldelige angreb.
Så vi gør altså gennem EU vores synspunkter gældende på alle de planer, vi kan, og det tror vi har større effekt i forhold til Israel.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-19:
Jeg går ud fra, at statsministeren er enig i, at det på baggrund af, at vi er sluppet af med Berlinmuren og forhåbentlig inden for en relativt overskuelig tid også kan slippe af med den mur, der deler Nicosia, er en dyb tragedie, at der nu rejses en ny berlinmur.
Det er uudholdeligt at se på.
Det går jeg ud fra at vi er enige om, så det vil jeg ikke stille spørgsmål om.
Kunne man så ikke blive enig om, eller i hvert fald fra dansk side foreslå i EU-kredsen, at man sætter en tidsfrist og siger til Israel: Hvis ikke den mur er kommet væk inden for den tidsfrist, så suspenderer vi associeringsaftalerne.
For er det ikke korrekt, at associeringsaftalerne indeholder bestemmelser, der muliggør en sådan suspension af aftalerne?
Villy Søvndal (SF), 2003-11-19:
Det er rigtigt, at regeringen tager skarpt afstand fra muren, men jeg tror bare ikke, det har den voldsomme betydning.
Sagen er, at man er i gang med at bygge muren.
Jeg vil bare sige lidt om, hvad muren betyder ifølge en FN-rapport, som kom her i sidste uge.
Den siger, at den betyder, at 274.000 mennesker kommer til at ende på den forkerte side af hegnet.
Det vil altså sige, at de er koblet fra resten af det område, de i øvrigt hører til.
Derudover vil det betyde, at 400.000 palæstinensere vil blive afskåret fra landbrugsjord og fra skolegang eller videregående uddannelse.
Det er altså trekvart million mennesker, hvis dagligdag ikke kan bringes til at virke på grund af muren.
Så forstår jeg ikke efter statsministerens tale om konsekvensløshed og slaphed osv., at det eneste, man kan mande sig op til i EU-kredsen, er at tage afstand fra det, uden at det har nogen som helst virkning.
Dermed sidder man med ét kort i ærmet, og det hedder samhandelsaftalen.
Det er sådan, at Israel sælger næsten halvdelen af sine ting via EU.
Man har et ekstremt skarpt våben, hvis man vil anvende det.
Er det ikke et udtryk for en voldsom slaphed, en voldsom konsekvensløshed, en voldsom bare-seen-på og laden-det-skride, når regeringen over for noget, der er så inhumant, som det, der foretages af besættelsesmagten i øjeblikket, bare nøjes med ord, men ikke handler?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-19:
Såvel regeringen som et samlet EU tager skarpt afstand fra Israels opførelse af den såkaldte sikkerhedsmur.
Men jeg vil så føje til det, at regeringen ikke agter at arbejde for at ophæve EU's associeringsaftale med Israel.
Regeringen finder tværtimod, at vi i den nuværende situation må udnytte de muligheder, der ligger i associeringsaftalen med Israel, for at føre en kritisk dialog med landet, herunder om sikkerhedsmuren.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-19:
Det er jo ikke så lang tid siden, vi fik fjernet en mur i Europa, og det festede vi over i fællesskab.
Nu er Sharonregeringen i Israel i gang med at bygge en mur, der er tre gange så høj som Berlinmuren, som skiller palæstinensiske bønder fra deres jord, som splitter familiemedlemmer, og som umuliggør enhver demokratisk proces i de besatte områder i Palæstina. Statsministeren har jo ved mange lejligheder gjort sig til talsmand for et opgør med konsekvensløshed og slaphed og sådan noget og for, at ting skal have konsekvens, og noget for noget.
Det er sådan, at EU som bekendt har en associeringsaftale med Israel.
Jeg vil spørge: Når man efter statsministerens opfattelse på et tidspunkt til det punkt, hvor nok er nok i forhold til, hvad Israel kan tillade sig som besættelsesmagt i de palæstinensiske områder, og vil man aktivt bruge associeringsaftalen i den sammenhæng?