runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 2000-08-24:
Vi mister en suverænitet, som vi ikke bruger, som vi ikke har brugt i 18 år, og et stort flertal herinde har sagt gentagne gange og i dag, at vi ikke ønsker at bruge den handlefrihed, som vi fraskrev os for 18 år siden, da vi i øvrigt som støtte til det parti, hr. Frank Dahlgaard tilhørte dengang, støttede fastkurspolitikken som en start på en genopretningspolitik, som vi alle sammen synes har været meget vellykket.
Den handlefrihed, som vi afgav fuldstændig frivilligt for 18 år siden, ønsker vi ikke at have.
Vi ønsker ikke at bruge den.
Og jeg kan kun sige, når hr. Frank Dahlgaard mener, vi skal fastholde den handlefrihed, at tre ud af fire økonomer - var det ikke det, der var i rapporten fra Rådet for Europæisk Politik? - anbefaler et ja til euroen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-08-24:
Det vil jeg meget gerne svare på.
Det var alene tidsmæssige årsager, der gjorde, at jeg ikke nåede det i sidste runde.
Lad mig sige først og fremmest, at jeg da godt er klar over, at Venstre ikke var enig i den kickstart, der fandt sted, men det er jo slet ikke det interessante i det her spørgsmål.
Det interessante er, om man i virkeligheden går ind for demokratiet og folkestyret, i den forstand at befolkningen selvfølgelig kan vælge nogle politikere herind, der vil noget andet end det, man selv vil.
Hvis befolkningen gør det, så har de lov til at lave en kickstart, der går ud over den 3 pct.-grænse, der er fastsat.
Mener man, at man skal have en traktatfæstet forpligtelse til ikke at kunne gøre det?
Eller mener man, at befolkningen har ret til at vælge politikere ind, der ønsker det?
Det er jo sådan et helt grundlæggende demokratisk, man kan sige et lidt folkestyreagtigt spørgsmål, man skal stille sig, og ikke, om man selv er enig eller ej.
Jeg synes da, det er forkert, at man traktatfæster en økonomisk politik, som forhindrer befolkningens flertal i at få ført den politik, de ønsker.
Om jeg så finder, det er fornuftigt eller ufornuftigt at føre den politik, jamen der er det jo så, at jeg må ud at slås for, hvad jeg synes er fornuftigt, prøve at vinde vælgere på den politik, jeg synes
er fornuftig
Så må jeg sige til det dér med fordelingspolitikken, at jeg da ikke et sekund er i tvivl om, at euroen trækker en fælles fordelingspolitik med sig.
Det er da et spørgsmål om, i hvilken takt samarbejdet bliver udvidet.
Det er da et spørgsmål om, i hvilken takt de forskellige instrumenter lægges i EU til at kunne gøre det.
Det er da klart, at når den europæiske centralbankdirektør siger, at der er behov for at få strukturreformer på arbejdsmarkedet, og hvis landene så fuldstændig overhører det og ikke laver strukturreformer og man har en fælles valuta, så bliver man da nødt til at arbejde med nogle instrumenter, der sikrer, at man kan træffe en beslutning om, at nu skal eurolandene altså lave strukturreformer på arbejdsmarkedet. Så vil jeg i øvrigt sige omkring Den Europæiske Centralbank, nu jeg lige er ved det: Det har været sagt mange gange, at det er vigtigt, at vi sidder med ved bordet og har den danske nationalbankdirektør til at sidde med ved bordet i Den Europæiske Centralbank.
Må jeg ikke minde om, at det er traktatfæstet, at den danske nationalbankdirektør ikke må tjene danske interesser, men skal tjene helhedens interesser,
Så i virkeligheden er det jo rigtigt, som flere har påpeget, at der sandsynligvis ikke ville være blevet taget nogen anden form for beslutninger i Den Europæiske Centralbank, om vi havde været med eller ikke været med.
Marianne Jelved (RV), 2000-08-24:
Hr. Thulesen Dahl fremdrager et tema, som har været rejst flere gange, og jeg har selv svaret på det flere gange, dog ikke i dag fra talerstolen, men det vil jeg så gøre.
Det drejer sig om kickstarten i 1993.
Kunne den være foregået, hvis ØMU-reglerne havde været gældende dengang, eller kunne den ikke?
Hvis ØMU-reglerne havde været gældende dengang, ville vi i Ministerrådet hvert år - som vi gør - have drøftet landenes situation, og så ville vi i Danmark have fået anbefalinger, inden vores underskud var kommet til de 3 pct., om at gøre noget.
Lad os nu sige, at vi ikke havde gjort noget, og at vi først gør det i 1993.
Det, der sker i 1993, er, at regeringen lemper finanspolitikken, som det hedder, med 1 pct. af bruttonationalproduktet, og at vi i samme pakke vedtager stramninger de følgende år.
Det skulle jeg så forklare de andre, når de ville gøre anmærkninger, fordi vi havde overskredet 3 pct.-grænsen.
I den procedure, der ligger nu, og som også ville have været gældende dengang, får vi chancen til at vise, at vi har taget et initiativ.
Vi får chancen i en lang periode, over et år, til at vise, at det har en effekt.
Vi får ikke sanktioner den dag, vi overskrider 3 pct.-grænsen; sådan er proceduren jo ikke.
Så efter min bedste overbevisning ville den 7 år lange lavkonjunktur ikke have varet 7 år, hvis ØMU-reglerne havde været gældende, for der ville have været nogle helt andre regler, som ville have gjort, at vi havde ageret før.
Selv om jeg går ind på hr. Thulesen Dahls tankegang, ville vi have fået lov til det, fordi vi, idet vi beslutter, også strammer ind.
I dag berømmer alle, og det gjorde de også dengang, den måde, regeringen tacklede situationen på.
Vi er faktisk blevet berømt på det - også uden for EU's grænser.
Charlotte Antonsen (V), 2000-08-24:
Jeg vil gerne for det første takke hr. Thulesen Dahl for det klare svar.
Det fremstår nu tydeligt også for Dansk Folkepartis vælgere, at Dansk Folkeparti i stigende grad er et EU-negativt parti eller nærmer sig det, der er et egentligt nejparti.
Det er i stigende grad sådan, at man stemmer imod indre markeds-forslag f.eks., selv om man jo hidtil er gået ind for den frie konkurrence og det indre marked.
Jeg vil gerne sige - og det er så i forlængelse af økonomiministeren - at det jo nu er blevet slået klart fast, at den kickstart, der var, kunne lade sig gøre.
Det, jeg så kan forstå på hr. Thulesen Dahls argumentation, er, at man i Dansk Folkeparti ønsker at kunne sparke et endnu større hul i statskassen end de 35 mia. kr., der var tale om i begyndelsen af 1990'erne.
Jeg vil gerne have bekræftet, at det er det, man ønsker, altså at man fra Dansk Folkepartis side ønsker at have store, store underskud på statsbudgettet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-08-24:
Til fru Charlotte Antonsen: Prøv lige at høre.
Dansk Folkeparti ønsker en sund økonomisk politik.
Det betyder, at vi vil stræbe efter, at der er overskud på de offentlige finanser, at der betales af på gæld osv. osv. Vi vil bare ikke fornægte den demokratiske virkelighed, der siger, at man går ud i demokratiske valg, der bliver sammensat et Folketing efter vælgernes ønsker, og det Folketing skal have lov til med det flertal, der er, at føre den økonomiske politik, flertallet mener det er fornuftigt at føre.
Så må det jo bero på, at jeg - sammen med andre - kan overbevise vælgerne om det fornuftige i det, jeg står for.
Men jeg kan da ikke afvise, at der kan komme situationer, hvor der vil være underskud på de offentlige finanser, og at det kan være fornuftigt for et flertal at operere med det.
Jeg synes, det er fornemt, at økonomiministeren har været her på talerstolen og har dokumenteret, har bekræftet, at skulle man have lavet den kickstart, så skulle man altså til de andre lande og spørge om lov.
Det er jo hele pointen i det, jeg siger.
Og derfor synes jeg i virkeligheden, det var en rigtig god bekræftelse at få.
Jeg synes, det er fornuftigt, at man taler om tingene, men jeg synes ikke, det er fornuftigt, at man skal ned og bede om lov.
Til det med EU-negativt parti og sådan noget vil jeg bare sige, at man jo kan formulere det, som man vil.
Er man et positivt parti, hvis man lalleglad går ind for enhver integration osv.?
Hvorfor skulle man ikke kunne tage en indholdsmæssig diskussion og være tilhænger af noget og modstander af noget andet?
Et område, vi ikke bryder os om, at man integrerer sig på, skal vi da have lov til at sige nej til.
Til det med indre markeds-reglerne vil jeg sige, at jeg troede, fru Charlotte Antonsen og jeg var enige om én ting: at man misbruger det indre markeds regler til at lave EU-lovgivning på områder, hvor EU egentlig slet ikke burde blande sig.
Der var den diskussion, vi havde for lang tid siden også her i Folketinget om reklameregler for tobak f.eks.
Men jeg kan forstå, at fru Charlotte Antonsen er hoppet med på vognen om, at bare det hedder indre marked som overskrift, er det fuldstændig ligegyldigt, hvad man lægger ind i EU-reglerne, så skal man bare sige ja til det.
Marianne Jelved (RV), 2000-08-24:
Jeg vil meget gerne beklage, hvis jeg har udtrykt mig på en måde, som af hr. Thulesen Dahl blev opfattet, som at Danmark skulle spørge om lov til at lave en ny start, som bestod af skattereform, arbejdsmarkedsreform og finanspolitiske instrumenter.
Det er ikke meningen, og det er heller ikke sådan, proceduren er beskrevet i stabilitets- og vækstpagten.
Det, der er beskrevet, er, at alle landene - både dem, der er med i euroen, og dem, der ikke er med i euroen - hvert år offentliggør over for deres kollegaer i Ministerrådet, hvordan dansk økonomi, hollandsk økonomi osv. ser ud, hvilke initiativer regeringerne har taget, og hvad deres mål er.
Det drøfter vi.
Det er en del af processen.
Det er Danmark fuldstændigt med i.
Når vi er uden for euroen, og hvis vi har en lavkonjunktur og vores underskud nærmer sig de 3 pct., så siger de andre til os: Nu burde Danmark nok tage et initiativ for at få vendt den udvikling.
Det tror jeg at regeringen alligevel ville have gjort.
Det samme siger de til Tyskland, til Italien osv., hvis det er dem, der er på vej mod 3 pct.-grænsen.
Regeringerne bestemmer selv, hvad de gør, hvornår de gør det osv.; det er fuldstændig op til den enkelte regering at bestemme, hvilke instrumenter den bruger, og hvordan den gør det.
Ingen andre kan bestemme det.
Det kunne de heller ikke gøre, hvis vi var med i euroen.
I dag har Den Tyske Forbundsdag vedtaget en meget omfattende skattereform, som betyder, at Tyskland har et stigende underskud.
Der er ingen i EU, der kan gøre noget ved det.
De kan sige noget, hvis de mener, de skal sige noget,
men det er Tysklands fuldstændig suveræne afgørelse, hvordan de indretter deres skattesystem, og de tager ansvaret for, at der bliver et stigende overskud om nogle år. Så den der forestilling om, at der sidder et censorkorps et sted, der skal have alt igennem et nåleøje, er forkert.
Sådan fungerer det ikke, og sådan kommer det heller ikke til at fungere.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-08-24:
I diskussionen om, hvor meget suverænitet Danmark har til at føre egen skattepolitik, bedyrede hr. Kristian Thulesen Dahl, at Dansk Folkeparti ville føre en meget rolig og solid og borgerlig skattepolitik, finanspolitik, hvor man så skulle sørge for, at der hele tiden var dækning for udgifterne, og der skulle være ro på feltet, og det hele skulle være i orden.
Så vil jeg gerne spørge hr. Kristian Thulesen Dahl, om Dansk Folkeparti har skrottet sit gamle skatteudspil, det, der blev offentliggjort tidligere på året, og hvor beregningerne viste, at der ville være et hul i statskassen på 150 mia. kr., og hvor det betød, at folkepensionister ville få en skattelettelse på 6,5 pct., men - glæd jer, højtlønnede - til de højtlønnede var der skattelettelser på ikke mindre end 23,7 pct. Jeg vil gerne spørge, om dette hul i statskassen på 150 mia. kr. er et, som Dansk Folkeparti vil holde fast i, eller om man vil føre en helt anden politik, om man har skrottet sit gamle skatteforslag. Det er jo netop sådan, at hvis Dansk Folkepartis skatteforslag blev gennemført, så ville det i sig selv være en større trussel mod dansk suverænitet end nogen som helst anden ting, der kunne tænkes at foregå herinde.
Charlotte Antonsen (V), 2000-08-24:
Jeg kan forstå på argumentationen fra Dansk Folkeparti, at det, man ønsker med sit nej, er en større økonomisk frihed til at lave huller i statskassen, gerne over 40 mia. kr. og måske endda på 150 mia. kr., som det lige blev nævnt af fru Elisabeth Arnold.
Mener hr. Kristian Thulesen Dahl slet ikke, at den tankegang, som jo sådan er en almindelig økonomisk tankegang, er korrekt?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-08-24:
Først til økonomiministeren: Altså økonomiministeren forholdt sig ikke direkte til spørgsmålet, nemlig om et land sådan efter forgodtbefindende kan overskride kriterierne, uden at de andre lande siger o.k. til den plan, hvor man overskrider kriterierne.
Nej, det kan et land da ikke bare gøre.
Det er da klart, at man kan have et stigende offentligt forbrug i en situation, hvor man ikke er i nærheden af treprocentsgrænsen. Det kan et land have, men vil man overskride den, så skal man jo have de andre med på det.
Det er jo sådan set hele ideen i det.
Og så er spørgsmålet: Synes vi, det er en god idé, at danske politikere kan risikere at skulle gå til et andet land og spørge om lov, hvis befolkningen har sammensat et folketingsflertal, der ønsker at bruge en mere ekspansiv finanspolitik og mener at have en situation, hvor det er fornuftigt, og dér kan få at vide, at det må de ikke?
Det er sådan et helt fundamentalt, demokratisk spørgsmål, synes jeg.
Så kan det godt være, at jeg i den konkrete situation ville synes, at det var yderst ufornuftigt at gøre det, men det er så det, jeg må argumentere for i den almindelige politiske debat.
Det er sådan set dér, hvor meninger brydes og vi prøver at få opbakning til det synspunkt, vi nu hver især står for.
Og dér vil jeg også sige til fru Elisabeth Arnold, at det er rigtigt - jeg tror, det var i august måned 1997 - at der blev lavet et 3-4-siders skatteoplæg som udgangspunkt for det valg, der skulle komme i 1998.
Det syntes en avis, et stort dagblad, så var interessant at præsentere som en nyhed, jeg tror, at det var 2½ år senere.
Det var det altså ikke.
Og det er klart, at når vi fremlægger de enkelte forslag, vil vi også prøve at anvise finansiering på dem og sige, hvor vi vil finde pengene, for det synes jeg er fornuftigt at gøre.
Så det er et klart svar til fru Elisabeth Arnold.
Så vil jeg sige til fru Charlotte Antonsen, som spørger, om jeg er enig i, at man har større økonomisk frihed indenfor end udenfor.
Nej, det er jeg ikke, det burde være fremgået af hele min argumentation.
Så vi har altså den økonomiske side af det, men vi har
Marianne Jelved (RV), 2000-08-24:
Det er fint, at vi kan tage det i nogle omgange, for det er meget kompliceret stof.
Det er ikke noget med, at hammeren falder dag 1, når man ser, at nu rammes 3 pct.-grænsen.
Det var den ene pointe.
Den anden er, at jeg er fuldstændig enig med hr. Kristian Thulesen Dahl i, at hele ideen jo er, at alle er omfattet af de samme regler, og at man skal holde reglerne, for ellers så går det jo ikke.
Derfor er det jo fint, at alle de andre lande også skal føre en sund økonomisk politik, så hvis det går galt ét sted, så smitter det ikke af på alle.
Det er jo derfor, vi skal tage hensyn til hinanden og hjælpe hinanden.
O.k., jeg gik af venlighed ind på tankegangen om, hvad nu hvis i 1993.
Jeg vil godt sige, at der i 1993 ikke var en situation, hvor ØMU'en eksisterede.
Det kræver nogle ganske bestemte økonomiske forudsætninger, for at vi kan have den fælles valuta.
Dem har vi nu.
Derfor: Hvis vi nu kommer i en situation, der ligner 1993, så brugte vi i 1993 1 pct. af bruttonationalproduktet til at lempe finanspolitikken og kickstarte.
Og det er jo det, der gør forskellen på at have den fælles valuta, for alle har nogle procenter af deres bruttonationalprodukt til at kickstarte deres økonomi med, til at skrue op og ned på termostaten, som vi var inde på før.
Og det er forskellen på situationen før den fælles valuta, og derfor kan man ikke bare sammenligne med 1993.
Slutfacit er, at Danmark også nu kan have plads til at kickstarte økonomien med 1 pct. af bruttonationalproduktet, ligesom vi gjorde i 1993.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-08-24:
Spørgsmålet til hr. Kristian Thulesen Dahl gik jo i meget høj grad på, om Dansk Folkeparti ønsker at føre fastkurspolitik.
Ja eller nej.
Hr. Kristian Thulesen Dahl har flere gange bedyret heroppefra, at ja, Dansk Folkeparti ønsker at føre fastkurspolitik.
Når man så læser valgmaterialet, som det åbenbart var for Dansk Folkeparti, fra før sidste valg, så må svaret være nej, for det kan man ikke føre med den politik, som er beskrevet i valgmaterialet.
Så jeg vil gerne spørge hr. Kristian Thulesen Dahl, om det valgmateriale, som blev lavet i 1997, og som blev brugt ved det seneste folketingsvalg, er skrottet, fordi Dansk Folkeparti simpelt hen ikke synes, at det gælder mere.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-08-24:
Først til økonomiministeren, som siger, at der i en situation, hvor man er på vej mod et problem i et medlemsland, vil være tid til at se på situationen, og at man vil få anbefalinger og vil diskutere det osv., så der er ikke de store problemer i det: Nu skal vi vel lige huske på, at den situation, som Danmark stod i, jo var, at landet skiftede regering, og at der kom nogle til, som havde en anden vurdering af, hvad der var nødvendigt, end dem, der forlod taburetterne.
Så kan man synes, det er fornuftigt eller ufornuftigt, men det er ikke det, jeg forholder mig til.
Jeg forholder mig alene til, at vælgerne sammensatte et Folketing - og respekt for det - som gav en anden regering, som havde en anden vurdering.
Derfor kan man jo ikke bare sige, at fordi der var en periode før, så kunne man have sagt til den daværende borgerlige regering, at nu skulle den lige høre osv., og så ville økonomiministeren måske have regnet med, at det så havde medført, at den daværende regering havde ført den politik, som den nuværende regering så startede i 1993. Er det ræsonnementet?
Jeg synes da, at det ville være opsigtsvækkende, hvis det er ræsonnementet under debatten her: Bare der er noget, der hedder EU, som kommer og siger det, så ville man have lyttet, hvorimod når Det Radikale Venstre sagde det i Danmark, så lyttede man ikke. Det må jo være ræsonnementet.
Og så vil jeg bare sige, at det er da en utrolig kort tidshorisont at operere med 7-8 år og sige, at fordi der er en anden udvikling nu, end der var for 7 år siden, jamen så er der ingen problemer i at indgå et samarbejde, hvor vi er bundet på de her præmisser, som vi har været inde på, på både den ene og den anden led.
Kan økonomiministeren forudsige, hvordan situationen er om 15 år?
Altså jeg kan ikke.
Jeg synes, det er utrolig flot, at der er nogle der påstår at kunne det.
Så til fru Elisabeth Arnold: Jamen vi har sagt, at vi vil føre fastkurspolitik.
Vi vil fremsætte forslag, som vi synes er nødvendige på de forskellige områder hernede i Folketingssalen, i den takt, som vi mener er fornuftig, og også i takt med, at vi gerne vil finansiere dem
, og der vil vi selvfølgelig anvise nogle steder, hvor vi mener at kunne finansiere dem.
Det er sådan set det svar til fru Elisabeth Arnold, som jeg synes er interessant i den her sammenhæng.
Marianne Jelved (RV), 2000-08-24:
Jamen det er jo svært at undlade at svare på gode spørgsmål fra ordførerne, når man har et ansvar som minister. Til hr. Thulesen Dahl: Der er et eller andet, der kikser i ræsonnementet, for i 1993 eksisterede den fælles valuta og ØMU-reglerne ikke.
Nu er vi færdige med at diskutere 1993.
Nu har vi den fælles valuta.
Det er rigtigt, at den udstikker nogle rammer for økonomien.
Hele ideen er, at alle de lande, der er med i den fælles valuta, er inden for de rammer.
Og så er spørgsmålet, om der er luft nok inden for de rammer til at klare lavkonjunktursituationer.
Det er sådan set det, vi diskuterer, når vi snakker om kickstart.
Og her er aftalen - det står ikke i Traktaten, det er en aftale, som ministrene har indgået med hinanden - at for at skabe luft til at løse lavkonjunkturproblemer i hvert land for sig, så skal alle prøve at få deres budgetter til at balancere så tæt på som muligt eller have overskud på det. Det har alle lande, der er med i euroen.
Derfor har de alle sammen luft, hvis der kommer en lavkonjunktur.
Danmark er endda bedre stillet end så mange af de andre lande, fordi vi har et meget stort overskud, så vi har masser af luft til at lave en kickstart.
Og det er det, der er interessant.
Den frihed har vi fået, den handlemulighed har vi, og vi er mindre udsat for kriser og alt muligt andet, fordi alle landene fører den samme politik.
Og det gør de, fordi vi er vævet så kraftigt ind i hinanden, fordi vi handler utrolig meget med hinanden og er dybt afhængige af hinanden.
Det er deri, det fornuftige ligger, og det er deri, solidariteten ligger.
Og det her handler om, om vi har tillid til et samarbejde i Europa eller vi ikke har tillid til et samarbejde i Europa.
Jeg har tillid til et samarbejde i Europa.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-08-24:
Jamen jeg bliver selvfølgelig nødt til at benytte min sidste chance for at stille et spørgsmål til hr. Kristian Thulesen Dahl til at gentage det spørgsmål, som jeg ikke har fået svar på: Det skatteudspil, som Dansk Folkeparti lavede i forbindelse med sidste valgkamp, som giver massive skattelettelser til de højestlønnede, og som slår et hul i statskassen på 150 mia. kr., gælder det stadig væk, eller var det bare et valgudspil, og derfor gælder det ikke rigtig i virkeligheden?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-08-24:
Først lige til fru Elisabeth Arnold: Jeg mente faktisk, jeg havde svaret på det.
Det gælder ikke i den forstand, at det er en pakke, som vi mener skal gennemføres.
Det er ideer til, hvordan man kan skrue tingene sammen.
Det er jo ikke en pakke, vi vil lægge frem for at få gennemført.
Når vi piller nogle ting ud, som vi en dag måtte finde er en fornuftig politik, jamen så vil vi fremsætte forslagene og også lægge finansieringen af dem frem.
Det må være svar nok, og så kan fru Elisabeth Arnold synes, det var sjovt, at der var et 3-siders-notat tilbage i juli-august 1997 osv.
Det er da o.k., men sådan er det.
Så siger økonomiministeren, at i 1993 eksisterede ØMU'en ikke, og det, der er afgørende, er, om der nu er luft til at klare en lavkonjunktur.
Det er det, jeg hører.
Jamen altså, ministeren taler jo, som om ministeren kan vurdere ØMU'ens succes allerede.
Jeg er mere på linje med de økonomiske vismænd end med ministeren i det spørgsmål.
Jeg læser det, vismændene diskuterer i det afsnit, der handler om de her ting, ikke bare som et spørgsmål om, hvorvidt Den Europæiske Centralbank sætter renten op og ned på de rigtige tidspunkter og sådan noget, men også som et spørgsmål om, hvorvidt selve konstruktionen er holdbar.
Dér siger de økonomiske vismænd, at konstruktionen ikke endnu har været udsat for en alvorlig prøvelse, og derfor mener de økonomiske vismænd, at det er for tidligt at vurdere holdbarheden i det her arrangement. Så anerkender jeg, at økonomiministeren har en anden holdning og mener, at det kan hun sagtens gøre på nuværende tidspunkt.
En superkvinde, der kan vurdere det allerede nu, det må man da tage hatten af for, men jeg tror, det er klogt, at den danske befolkning lige skeler lidt til, hvad de økonomiske vismænd har af vurdering af det, og så kan vi jo se, om der i en lavkonjunktur vil være den luft, som
økonomiministeren taler om
Det aner vi jo ikke noget om.
Nu har vi haft en årrække med højkonjunktur, en hel anden situation end den, vi kan risikere at stå i om måske 5-10 år.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-08-24:
En del af fru Mimi Jakobsens indlæg gik ud på at forsøge på at overbevise os om, at debatten i EU ikke handler om mere union.
Jeg troede egentlig, at CD gik ind for mere union, men det kan jeg forstå at CD så måske ikke gør længere. Men jeg vil gerne spørge fru Mimi Jakobsen
: Når Tysklands udenrigsminister ønsker en forbundsstat med en præsident, er det så udtryk for mere union? Efter min opfattelse er det mere union.
Når den franske regering ønsker, at den såkaldte eurogruppe skal udvikle sig til en økonomisk regering for hele EU, er det så mere union?
Når man laver et charter, som senere hen bliver en ny grundlov for unionen, er det så mere union?
Ja, naturligvis.
Når man til december vedtager en militær union med et udrykningskorps, er det så udtryk for mere union?
Ja, efter min opfattelse er det mere union. Når man til december vedtager en Nicetraktat med flertalsafgørelser og fjernelse af vetoretten på nye områder, er det så mere union?
Ja, efter min opfattelse er det mere union.
Men kunne vi få at vide, hvad det er, fru Mimi Jakobsen mener, når hun hævder, at der ikke er tale om mere union?