runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Sohn (SF), 2000-11-29:
Jeg kan jo næsten - nu kan jeg ikke synge, og det skal jeg så undlade, det måtte jeg sikkert heller ikke gøre, hvis jeg havde lyst - men så sige, at din mund siger nej, men dine øjne siger ja.
Vi har det lidt på samme måde i SF.
Den form for alderskrav, der er stillet både i nedadgående og opadgående retning, er utidssvarende, og vi ville jo meget gerne bidrage til opfordringen til regeringen om, at man inden for de forskellige ministeriers ressortområder gennemgår lovgivningen, sådan at man får fjernet de former for aldersdiskrimination, der kan ligge.
Jeg vil blot nævne et enkelt eksempel, som gør, at man måske nok skal se sådan bredere på det.
Det er i spørgsmålet om domsmænd, hvor der er en øvre grænse.
Sådan som jeg har fået fortalt, blev den sat ind, fordi man var i en situation, hvor domsmændene på en række områder var ved at nå aldersgrænsen og måske endda en del over, sådan at der faktisk var en ikke rimelig alderssammensætning i domsmandskorpset.
De var ved at blive ældre og ældre, og derfor satte man en grænse ind for at få skiftet ud.
Jeg synes, man skal sørge for at sikre sig, at der blandt domsmænd er en aldersfordeling svarende til den, der er gældende i befolkningen.
Det kan man måske ikke løse via et beslutningsforslag, men signalet i, at man opfordrer regeringen til at få løst og få ophævet de former for aldersdiskrimination, der er, er SF fuldstændig enig i, og derfor vil vi gerne bidrage til opfordringen.
Og da Enhedslistens ordfører ikke kan være til stede, skal jeg tilkendegive det samme fra Enhedslisten.
Egil Møller (DF), 2000-11-29:
Det væsentlige og altafgørende krav må efter Dansk Folkepartis opfattelse også være et krav om kompetence, modenhed og livserfaring. I bemærkningerne til forslaget er der flere eksempler på begrænsninger med hensyn til mindstealder.
Dog er der også eksempler på maksimumalder i lovgivningen om nævninge og domsmænd.
Det har den forrige ordfører jo også lige været inde på, og jeg har de samme synspunkter, som hr. Ole Sohn gav udtryk for, nemlig at man bør se på, hvorvidt det skal være gældende.
Har Venstre og Det Konservative Folkeparti ønsker i den retning, således at Dansk Folkepartis synspunkter på det felt øges i dette parlament?
Her tror jeg, at det er gavnligt med en længere livserfaring end myndighedsalderen.
Til slut skal jeg i øvrigt bemærke, at Dansk Folkeparti
er positivt over for beslutningsforslaget.
Sonja Albrink (CD), 2000-11-29:
Jeg skal på CD's vegne tilkendegive, at vi også i CD meget gerne vil være med til at bruge udvalgsbehandlingen til at kigge på, om der er nogle flere områder end dem, der er nævnt i beslutningsforslaget, hvor vi eventuelt kan gå ind og se på, om der skal ske nogle fjernelser.
Det er gjort tilstrækkeligt.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-29:
Vi synes måske ikke, at det her er verdens vigtigste forslag.
Vi har en meget positiv holdning til det, men er alligevel ikke helt sikre på, at vi kan tilslutte os.
Vi synes, at det på nogle områder faktisk er rimeligt med en aldersgrænse, altså en bundgrænse, f.eks. ved vagtvirksomhed.
Og det er så pudsigt nok den, som forslagsstillerne bruger til at sammenligne med. Man kan sende unge mennesker på 18 år i krig for den sags skyld - nu sender vi heldigvis ikke så tit nogen i krig, men dog ud i militær tjeneste - men den sammenligning vil jeg nu altså bruge til at sige, at de 18 år er for lav en alder at sende folk ud til den slags i.
Det er sådan, jeg vil bruge den.
Jeg er så enig med hr. Egil Møller i, at netop vagttjeneste kræver en vis modenhed.
Der er man i øvrigt også, i modsætning til når man er ude som soldat, ofte ude ene og skal selv tage stilling til vanskelige situationer. Også præster kan man tage med.
Altså, hvor det handler om sjælesorg, kan man måske nok forvente, at en præst skal have en vis modenhed.
Så der er både sådan for og imod.
På nogle områder bliver de unge mennesker faktisk tidligt modne og udviklede.
På andre områder gør de slet ikke.
Og der er selvfølgelig også altid forskel på mennesker, om de udvikles tidligt eller sent.
Jeg tror faktisk især, at der er sådan to modsatrettede udviklinger i øjeblikket.
Jeg synes i hvert fald, at det der med at sende folk ud i militær tjeneste, når de er 18 år, hører fortiden til.
Det burde vi holde op med.
Så vi er lidt tvivlende i forhold til vores holdning.
Kirsten Jacobsen (FRI), 2000-11-29:
Undskyld, formand, det er jo ordføreren, der skal henvende sig.
I Frihed 2000 synes vi egentlig, at det er rigtigt, at man fjerner de alderskrav, som vi også føler er en reminiscens fra gammel tid, og myndighedsalderen, som ordføreren for forslagsstillerne sagde, må jo være det rigtige.
Og skal man have en særlig kompetence eller en særlig erfaring, ja, så kan man jo altså lave regler om det.
Men jeg vil samtidig gerne sige, at der også er nogle aldersgrænser i den øvre ende, som kan være hensigtsmæssige at få fjernet.
Det, det må dreje sig om, når man skal vælge eller udøve et erhverv, er selvfølgelig, at man er kompetent til det, og ikke hvad der står på ens dåbsattest.
Pia Gjellerup (S), 2000-11-29:
Blot nogle enkelte kommentarer til debatten.
Der blev sagt, at hvis det nu havde været regeringens egen idé, havde man nok stemt for.
Se, nu får regeringen ikke en idé sådan til at sjaske mange, mange, mange love over bordet.
Så skulle det altså være én minister, der fremsætter et lovforslag med alle mulige aldersgrænser, som ophæves, og så alle mulige overvejelser om, hvad der er brug for, og hvad der måske vil være brug for i stedet.
Jeg skal nævne, at det jo er en stribe love med en lang række meget forskellige hensyn, som man så skulle tage i én lov.
Det her er blot fra besvarelsen på spm. nr. S 2684 i bilag 1, som er udtømmende i forhold til de nedre grænser.
Jeg synes, det er værd at diskutere principielt, men jeg synes ærlig talt, det er noget rod, hvis vi sådan i iveren for at få en nål for noget, der er vedtaget, skulle begive os ud i at lave et lovforslag fra regeringens side om alle de her emner eller lave de her, jeg ved ikke, 20-25 forslag til et Folketing, som plejer at være vildt optaget af, at vi skal begrænse antallet af lovforslag.
Det ville være en rimelig, rationel måde, og jeg synes også en velgennemtænkt måde, når vi indimellem taler om lovkvalitet, at vi skulle gribe det an på den måde.
Men jeg synes jo, at det er charmerende, at hvis man skal have gennemtænkt noget, må man henvende sig til regeringen.
Kristian Jensen (V), 2000-11-29:
Sagen drejer sig om at gøre det lidt nemmere for nogle folk, der har den nødvendige uddannelse og den nødvendige erfaring, at opnå et erhverv, som de ikke kan få i dag på grund af lovgivningen.
Og det ligger faktisk meget i tråd med det, som er forslagsstillernes intention, nemlig at regeringen snarest - og så kan man altid vurdere, hvornår snarest er, snarest kunne jo være ved næste revision af de pågældende love - fjerner de specifikke alderskrav.
Det skal lige siges til et af de lovforslag, som er gældende, som ministeren nævnte, at så er der faktisk en international konvention, som gør, at vi ikke kan ændre aldersgrænsen, og det er heller ikke en del af forslagsstillernes intentioner.
Men jeg takker meget for det tilsagn, som ministeren har givet her, og vi vil arbejde videre med beslutningsforslaget i udvalget.
Pia Gjellerup (S), 2000-11-29:
Venstre og De Konservative har fremsat dette forslag til folketingsbeslutning om at opfordre regeringen til at fremsætte lovforslag om øget konkurrence i den offentlige sektor gennem udbud via det, man kunne kalde privat udfordringsret.
Det er i overensstemmelse med fornuftig, forsvarlig administration, at både staten, amterne og kommunerne forvalter deres ressourcer så effektivt som muligt.
Et middel til større effektivitet kan være udbud.
Men det er kun ét middel blandt flere.
Det afgørende er, at der udbydes, når det er hensigtsmæssigt for den offentlige myndighed, de samlede opgaver og de ressourcer, der er knyttet dertil.
Det er den ansvarlige myndighed selv, som bedst kan vurdere, om udbud af en given opgave er det mest fordelagtige.
At tvinge offentlige myndigheder til at udskille én funktion fra en anden kan medføre
manglende fleksibilitet, dårlig service samt tab af både kompetencer, synergieffekter og det, der i en række sammenhænge kan være væsentligt: politisk nærhed, indsigt og kontrol
Regeringen har allerede iværksat en række initiativer
til at fremme udbud dér, hvor det er hensigtsmæssigt i de statslige institutioner
F.eks. er ministeriernes driftsrammer for 2001, altså næste år, blevet reduceret, hvis det er vurderet, at der er et uudnyttet udbudspotentiale på ministerområdet.
Regeringen finder ikke, at det er Folketingets opgave eller regeringens opgave at gå ind og lægge særlige administrative funktioner ind, der gør det besværligere for kommunerne at administrere de opgaver, der hører til både kommunernes og amternes ansvarsområder.
Vi mener, at det i høj grad er den lokalpolitiske beslutningskompetence at følge med i, at inspirere til, hvordan de pågældende kommuners og amters administration og serviceydelser opbygges og videregives til borgerne.
Jeg mener, at det er et fejlskridt, om vi fra Folketingets side skulle gå ind og tvinge amter og kommuner ud i ekstra arbejder, som vitterligt ellers hører til hos lokalpolitikerne.
Der synes jeg, at forslagsstillerne skal gå ud i kommuner og amter - en del af dem har de jo en ganske væsentlig indflydelse i - og diskutere, om man dér vil påtage sig den ulejlighed.
Så kan man gøre det, det behøver der
bestemt ikke nogen ordre til fra Folketinget.
Regeringen kan af disse grunde ikke tilslutte sig forslaget.
Anders Mølgaard (V), 2000-11-29:
Som flere har sagt, så er vi her igen.
Som bekendt behandlede vi her i Folketinget så sent som for bare ca. 6 måneder siden
et totalt identisk lovforslag.
I maj fik lovforslaget i hvert fald for forslagsstillerne en meget krank modtagelse og skæbne, da et næsten samlet Folketing afviste lovforslaget.
Det var for kun 6 måneder siden.
Vi mener det samme som dengang.
Vores politik ligger fast, nemlig at vi ønsker at fastholde et kommunalt selvstyre med indhold og med rum til at træffe forskellige beslutninger.
Vi sætter simpelt hen pris på nærhedsprincippet, der kendetegner vort folkestyre, og det ønsker vi for vort vedkommende i hvert fald ikke undermineret.
Derfor er vi også her 6 måneder senere stadig imod dette lovforslag.
Så det kan man da kalde kontinuitet i beslutningerne.
Jytte Wittrock (S), 2000-11-29:
Som jeg læser dette beslutningsforslag, ligger det i god forlængelse af Venstres grundlæggende filosofi: Markedet klarer alt, og private virksomheder er mere effektive og bedre end offentligt ansatte til at håndtere offentlige velfærdsydelser som børneomsorg, ældrepleje og hospitalsbehandling.
I Socialdemokratiet har vi en langt mere nuanceret opfattelse af samspillet mellem den private og den offentlige sektor.
Vi har en målsætning om en demokratisk, moderne offentlig sektor, hvor borgerne står i centrum, og hvor kvalitet og effektivitet er i højsædet.
En høj kvalitet og effektivitet kan opnås på mange måder.
Udlicitering af offentlige opgaver er kun ét af redskaberne, som også ministeren sagde i sin tale.
Det er her, vandene skilles mellem Venstre og Socialdemokratiet.
Set fra Venstres synsvinkel
er udlicitering til private den eneste vej til udvikling af kvalitet og effektivitet.
Er det af hensyn til borgerne eller af hensyn til de store virksomheders økonomiske interesser?
Dette beslutningsforslag kan kun tjene det sidste hensyn.
I dag har vi et demokratisk forankret ansvar for den offentlige virksomhed.
Derfor er der ingen regler om tvungen udlicitering i kerneopgaverne i den kommunale sektor - der er en mulighed.
Hvis vi havde tvungen udlicitering, ville det undergrave de lokale myndigheders og kommunernes og amternes overordnede ansvar for velfærdsydelserne som børnepasning, ældrepleje og sundhedsbehandling.
Det er det, Venstre gang på gang fremfører.
Der er ingen tvivl om, at tvangsudlicitering af offentlige serviceopgaver vil føre til en privat monopolisering og højere offentlige udgifter.
Det er jo ikke ret lang tid siden, at ISS udtalte, at det offentlige betalte ISS for lidt for at løse deres opgaver.
I den sammenhæng skal man huske på, at ISS og Jysk Rengøring netop har fusioneret og dermed i realiteten har dannet monopol på det offentlige servicemarked med en forringelse af konkurrencen til følge.
Et andet eksempel er Falck, som i realiteten har monopol på mange transportopgaver inden for sundhedssektoren.
Her er bestemt også et konkurrenceunderskud, den konkurrence, der ellers tales så meget om.
Den udvikling vil vi se mere til med en eventuel lov om tvangsudlicitering.
Der skal ikke megen fantasi til at forestille sig, at store private virksomheder konsekvent ville have en interesse i at underbyde på offentlige opgaver, indtil det offentlige ikke længere selv ville være i stand til at løfte opgaven, og derefter hæve priserne.
Derudover er det jo ikke nogen naturlov, at private virksomheder er mere effektive end offentlige virksomheder.
Venstres og De Konservatives forslag tjener efter min opfattelse kun én interesse: De store virksomheder skal tjene flere penge på borgernes bekostning.
Derfor tager vi i Socialdemokratiet afstand fra forslaget.
Da Det Radikale Venstres ordfører ikke kan være til stede i salen, skal jeg på deres vegne melde på samme vis.
Egil Møller (DF), 2000-11-29:
Det burde være soleklart for enhver bortset fra overbeviste socialister - vi har lige hørt en af dem - at de offentlige opgaver burde løses bedst og billigst muligt.
Det er jo trods alt skatteborgernes penge, det drejer sig om.
Skulle man tro påstanden fra Udliciteringsrådets tidligere formand, Allan Andersen, ville der kunne spares
30-40 mia. kr. årlig ved at gennemføre udbud på alle områder af den offentlige sektor.
Det må vel være gået op for de fleste, at private ofte har bevist at kunne udføre opgaverne både billigere og bedre.
Vi har som politikere en forpligtelse til, at borgerne får den bedste betjening for færrest muligt skattekroner.
Derfor kan Dansk Folkeparti støtte beslutningsforslaget.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-29:
Vi synes faktisk, det er et meget spændende forslag, og det er jo heller ikke helt forbavsende, at det kommer.
Men vi synes nok, at det er et forslag, som skal diskuteres en hel del, og vi synes nok, der skal lægges lidt begrænsninger ind.
I det hele taget er vi jo ikke helt så stærke tilhængere af udlicitering og privatisering, som Venstre og De Konservative er.
Vi synes faktisk ligefrem, at det er forbavsende, at Socialdemokratiet er så store tilhængere af det.
Det er, som om selv Socialdemokratiet går ind for systemet med, at billigst er bedst, og det er næsten foruroligende.
Vi har egentlig ikke noget imod, at man driver ting i offentligt regi, hvis man vel at mærke gør det på en fornuftig måde.
Det kan man simpelt hen ikke få gjort op med, og derfor vælger man at privatisere og udlicitere.
Det synes vi egentlig er for svagt og lidt dårligt.
Der er mange ting, der ikke bliver bedre af, at man får det privatiseret, men omvendt er det altså også vældig godt med konkurrence.
Altså de, der arbejder i det offentlige regi, skal også have en konkurrence fra det frie.
Så vi er lidt på den ene side og lidt på den anden side.
Vi synes faktisk, at udfordringsmodellen på nogle måder kan være rigtig god, så vi vil gerne være med til at drøfte, hvad det her kan bruges til, men vi kan ikke umiddelbart tilslutte os forslaget.
Kirsten Jacobsen (FRI), 2000-11-29:
Det er sikkert ikke nogen stor overraskelse, at vi i Frihed 2000 er begejstrede for det her forslag.
Vi har kæmpet for udlicitering i rigtig mange år, og vi synes egentlig, at det er en pligt for Folketinget at sikre, at skatteyderne både får den bedste kvalitet og mest muligt for pengene, og derfor burde det naturligvis være helt soleklart, at den offentlige sektor sikrede lige og bedst konkurrence.
Jytte Wittrock (S), 2000-11-29:
Jeg bliver nødt til at sige til hr. Svend Erik Hovmand, at vi i Socialdemokratiet ikke har noget imod, at der er en mulighed for at udlicitere, men vi er imod, at der skal være tvang; det ser vi overhovedet ingen grund til. I øvrigt har vi megen tillid til, at de folk, der forvalter det derude, kan vurdere, om de vil bruge den mulighed eller ej.
Så når hr. Svend Erik Hovmand farer frem så hårdt, synes jeg faktisk, at han udøver en massiv kritik, også af Venstres folk derude i amtskommuner og kommuner.
Ole Sohn (SF), 2000-11-29:
Det kunne jo være - altså jeg tænker højt - det kunne jo være, at man så det lidt mere i helheder, når man skal have diskuteret den offentlige service i en kommune, at man ikke bare så på: Nu deler vi lige et eller andet ud her, for det kan isoleret set betale sig, uagtet at det så måske påfører andre dele af den offentlige sektor udgifter.
Det er den manglende forståelse for sammenhænge, jeg ikke kan spore hos Venstres ordfører, men det glæder mig da, at man kan spore det hos en lang række af de lokale Venstrefolk.
Svend Erik Hovmand (V), 2000-11-29:
Må jeg først sige om det med kommunerne, at det er jo altså kun en del af dette forslag.
Men jeg vil gerne understrege igen, at vi bruger ikke ordet tvang.
Vi taler ikke om at tvinge kommunerne, sådan som den socialdemokratiske ordfører antydede.
Det ord er slet ikke anvendt, og det er heller ikke meningen, at det skulle anvendes og heller ikke i overført betydning.
Hvis det er sådan, at en amtskommune eller en kommune siger, at vi har godt nok fået en henvendelse fra en entreprenør, som mener, at han kan lave det her væsentligt billigere, passe de grønne områder, eller hvad det nu kan være, men vi vil ikke lade os anfægte af denne henvendelse, vi agter at lade kommunegartnerens folk fortsætte, jamen så er det fair nok.
Så skal de have lov til det, men de skal bare fortælle offentligheden, at det er det, de gør, og hvorfor de gør det.
Og det må da være en rimelig ting i forbindelse med kravet om åbenhed, at man altså fortæller offentligheden, hvorfor man gør det.
Og så tilbage til det dér med tilliden.
Jeg vil gøre opmærksom på, at vi taler om, at vi her i landet udliciterer mindre end 50 mia. kr. ud af et samlet offentligt budget på mere end 300 mia. kr.
Det er omkring 16 pct., der udliciteres.
Der er altså kun 16 pct., der udsættes for en prøve på, hvorvidt det er billigt nok, det, der udføres i dag.
Det synes jeg faktisk er for ringe, og det synes jeg også andre partier burde tænke over, når man taler om at afkorte ventelister og give mere hjemmehjælp.
Her var virkelig mulighed for at løse nogle problemer.
Pia Gjellerup (S), 2000-11-29:
Vi kender jo hr. Svend Erik Hovmand som en sjæl, der går meget op i administration.
Og jo mere besværligt, det kan blive for myndigheder, des bedre.
Og det er det, der ligger i det her forslag.
Hvad er det, der gør, at det er myndigheden, der skal stilles til ansvar over for Statens Udliciteringsråd?
Det fremgår af beslutningsforslaget, og jeg citerer: »... hvis den private virksomhed kan sandsynliggøre, at den kan gennemføre en given offentlig opgave bedre og billigere, end den offentlige sektor i dag gør det selv.«
Når der nu er sådan en sandsynliggørelse af, at man kan gøre det bedre og billigere, hvorfor så ikke sende det til Folketinget eller til kommunalbestyrelsen?
Så har vi de rette, nemlig dem, der har ansvaret for, hvordan det offentlige drives, dem, der diskuterer bevillingerne, dem, der diskuterer, hvordan det udøves, dem, der diskuterer, hvad det er for nogle prioriteringer, vi vil, og dem, der har ansvaret.
Hvorfor skal vi sende det den underlige omvej til Statens Udliciteringsråd?
Hvorfor ikke sende det til os, der har ansvaret, eller til kommunalbestyrelserne eller amtsrådene, der har ansvaret?
Det er mig umuligt at forstå, men det er jo altså også, fordi jeg lever, som jeg kan forstå på hr. Svend Erik Hovmand, i beton.
Men jeg synes, at hr. Svend Erik Hovmand - for at blive i det dér meget charmerende personsprog - har for mange jernrør i hovedet, når han udtænker den slags forslag.
Svend Erik Hovmand (V), 2000-11-29:
Ja, jeg troede faktisk, at ministeren i dag havde været optaget af at skabe fornyelse i Socialdemokratiet.
Men jeg kan høre, at det har man ikke været på det meget omtalte regeringsmøde.
I hvert tilfælde er holdningen til denne tankegang fortsat den samme: negativ holdning.
Og jeg synes altså, at det er besynderligt, når nu ministerens egen partifælle, hr. Allan Andersen, kan sige, at der ligger en potentiel mulighed
for at hente omkring 30 mia. kr. - 30 mia. kr. på det her område, tænk på, hvad vi kunne afkorte ventelister med, tænkt på, hvad vi kunne forbedre vilkårene i vores velfærdssamfund med
Det er helt fantastisk.
Så den dér bemærkning om Udliciteringsrådet: Jamen vi kan altså sagtens finde en anden model.
Det er jeg helt åben over for.
Når vi lagde det ind som et lille skjold i processen, var det såmænd alene for at undgå chikane.
Altså man kunne godt forestille sig, at nogen ville drille den offentlige myndighed ved at sætte en proces i gang, som ikke var særlig realistisk, når det kom til stykket. Det er alene det, det drejer sig om.
Margrethe Vestager (RV), 2000-11-29:
Det fremgår af bemærkningerne til lovforslaget, at det er en uændret genfremsættelse af lovforslag nr. L 274 fra sidste folketingssamling.
Forslaget blev ikke behandlet færdigt inden folketingsårets udløb og bortfaldt derfor.
Skolefritidsordninger supplerer i dag i vidt omfang de kommunale eller selvejende fritidshjem som det pædagogiske dagtilbud, der gives til skolesøgende børn i næsten alle landets kommuner.
De gældende regler gør det valgfrit for kommunerne, om de vil yde økonomisk friplads i skolefritidsordninger.
Men hvis en kommune beslutter at yde fripladser, skal ordningen administreres efter de regler, der gælder for Socialministeriets område.
Langt de fleste kommuner har valgt at have samme forældrebetalingsregler for pædagogiske dagtilbud og kommunale skolefritidsordninger.
De seneste opgørelser, som vedrører 1998-99, viser, at der i skolefritidsordningerne var indskrevet i alt 126.000 børn, hvoraf de 116.000 gik i børnehaveklasse til og med 3. klasse, samt at 60.000 børn i denne aldersgruppe, altså de 6-9-årige, var indskrevet i dagtilbud efter den sociale servicelov.
Kun 49 kommuner havde ikke oprettet skolefritidsordninger, og der er i dag kun 29 kommuner, som ikke yder fripladser i skolefritidsordninger.
Som det nok vil være de fleste bekendt, har emnet været inddraget i forhandlingerne mellem regeringen og Folketingets partier om finansloven for 2001.
I forbindelse hermed blev kommunernes merudgifter som følge af vedtagelse af et lovforslag som det foreliggende beregnet til ca. 17 mio. kr. årligt. I forhandlingsforløbet blev det også klarlagt, at forligspartierne bag folkeskoleloven fandt, at der ville være tale om forligsbrud, hvis regeringen indgik aftale med en del af forligskredsen eller partier uden for forliget om at fremsætte et lovforslag om obligatorisk ydelse af fripladser i skolefritidsordninger uden forudgående tilslutning fra hele forligskredsen, det vil sige regeringspartierne, Venstre, SF, CD og Kristeligt Folkeparti. Den tilslutning kunne ikke opnås på daværende tidspunkt, og derfor opgav regeringen at forfølge spørgsmålet yderligere, hvorfor emnet heller ikke indgår i aftalen af 5. november 2000 mellem regeringen, SF og Enhedslisten om en række emner vedrørende finansloven for 2001.
Det har ikke afholdt forslagsstillerne fra at fremsætte lovforslaget af den 31. oktober 2000.
Enhedslisten er ikke med i forligskredsen bag folkeskoleloven.
Men det afholder regeringen fra at støtte forslaget, så længe bare ét af folkeskolepartierne ikke giver tilslutning til, at forslaget fremmes.
Hvis forslaget fremmes, skal jeg oplyse, at det nok vil være hensigtsmæssigt af lovtekniske grunde at justere det inden en eventuel vedtagelse, men det kan vi jo i givet fald vende tilbage til under udvalgsbehandlingen.