Torben Lund (S), 1997-10-09:
Først vil jeg sige til hr. Brusgaard , at jeg tror, at hvis man vil sammenligne med landbrugets vilkår i Oluf Hungers tid, er man nok nødt til at tage det moment med, at landbruget måske var knap så industrialiseret og knap så intensivt i Oluf Hungers tid som i dag.
Jeg tror, det spiller
en rolle, og jeg tror også, vi er nødt til at erkende, at det er nu engang Vorherre, der bestemmer vejret, men kvælstofforbruget har vi indflydelse på bl.a. her i Folketinget, og kvælstoffet er nu engang en forudsætning for, at iltsvind forekommer. Så vil jeg i øvrigt sige til det med Rhinen: Der var en Venstrefolketingskandidat, han var vist også afdelingsleder på Danmarks Tekniske Universitet - jeg kan ikke huske, hvad han hed - der i fjernsynet også sagde noget med Oluf Hunger, og at det i øvrigt stammede fra Rhinen
Det vil altså sige, at disse modbydelige stoffer er gået op igennem Nordsøen og så ned ved Grenen og så lige ind i Mariager Fjord.
Det er jo en særpræget form for saglig rådgivning, der kommer også fra denne afdelingsleder, men han var altså også Venstrefolketingskandidat, og det har nok alligevel spillet en rolle. Så vil jeg sige til hr. Gade, at vi bestemt ikke er tilfreds med situationen med drikkevandet, og jeg håber også, at jeg fik nævnt nogle ting om det i min tale.
Vi mener bestemt, det er alvor, og at vi skal forsøge at opretholde en situation, hvor vi ikke skal til at rense vores drikkevand.
Jeg synes, det ser sort ud, jeg tror, der er mange fortidssynder i det her, men vi skal gøre alt, hvad vi overhovedet kan. Når trafikken og ren luft oprindelig ikke kom med i mit indlæg, var det faktisk ikke, fordi der ikke står noget om det i mit talepapir, men fordi jeg kunne se, jeg var ved at være i tidnød.
Men jeg vil da gerne sige,
Det er ikke alene kraft og varme, der skal yde bidragene, og ikke alene den vedvarende energi, men det er i høj grad også trafikken.
Men jeg vil også godt sige, at vi jo så i foråret, hvor svært det er på trafikområdet overhovedet at gennemføre noget.
Selv den lille grønært, en nedsættelse af den kollektive trafiks takst med 10 pct., kunne ikke finde tilslutning fra den ene halvdel af Folketingssalen.
Det er i øvrigt interessant at se, hvis jeg lige må gøre den tilføjelse, når vi har nævnt prisundersøgelse på biler, at de store biler, der bruger meget brændstof, er steget i pris, mens de små biler, der bruger mindre brændstof, faktisk er faldet i pris siden foråret.
Det virker, og formålet er godt opfyldt.
Vi står over for en meget afgørende folketingssamling.
Vi skal have to valg og en vigtig folkeafstemning.
Det er en folketingssamling, som vil kræve en stor ansvarlighed af alle Folketingets partier.
Der er nogle, der i dag har skrevet, at dagens debat skulle blive en gyser.
Det er jo ikke til at sige.
I min optik kræver det, at man får en gyser, også, at der er mindst én skurk, og når jeg ser ud over denne pæne forsamling af herrer og damer, er det svært at se, hvem skurken eventuelt skulle være.
Men der kan selvfølgelig - specielt måske på min højre side - være én eller to, som er i en god forklædning.
Åbningstalen, som statsministeren holdt i tirsdags, synes jeg var en rigtig god åbningstale.
I de 16 år, jeg har været medlem af Folketinget, har jeg ikke oplevet en åbningstale, der ikke er blevet karakteriseret enten som alt for slap eller som alt for ideologisk.
Ingen af de to karakteristikker er givet af åbningstalen.
Det synes jeg er et godt tegn.
Vi står også med mange gode tegn.
Vi står med et land og et samfund, der er i fremgang.
Resultaterne siden 1993 er mange og markante.
Den almindelige dansker er langt bedre stillet i dag end for bare få år siden.
Jeg læste i går, at vi har en beskæftigelse her i landet, der er den højeste nogen sinde, og vi har et fald i ledigheden, der kan registreres hver eneste dag, ikke mindst med hensyn til de unge, men også til mennesker, der har været ledige meget længe.
Vi er også i en situation, hvor vi har fået vendt udviklingen i de offentlige udgifter.
Hvor det igennem 1980'erne var sådan, at udgifterne til overførselsindkomster og til passiv forsørgelse steg år for år, er det nu sådan, at dér, hvor de offentlige udgifter stiger, og dér, hvor vi bruger penge i det offentlige, er på de kommunale serviceområder: Det er til de ældre, til de syge, til børnepasning og til folkeskolen.
Det er en god udvikling også for de offentlige udgifter.
Vi har også uddannelsesmuligheder for de unge som aldrig før.
8 ud af 10 gennemfører en ungdomsuddannelse, og vi har nu så mange pladser på vores videregående uddannelser som aldrig før.
Optaget sætter rekord år for år.
Miljøindsatsen har fået den rigtige høje prioritet, som den bør have.
Der er virkelig sket et tiltrængt kvalitetsløft i vores velfærdssamfund.
Vi har fået en bedre service, og vi har fået bedre levevilkår.
Det er naturligvis ikke skabt af ingenting.
Det er skabt af, at der er en politisk vilje og har været en politisk vilje til den udvikling, og så er det samtidig muliggjort af, at der har været en meget bevidst tilrettelagt økonomisk politik, som har bragt Danmark op i den absolutte økonomiske elite i Europa; og det er jo dér, vi gerne skulle blive.
Lige nu er forbrugsvæksten lidt for stor.
Regeringen viser rettidig omhu ved nu at fremlægge sit udspil, et udspil, der er ubureaukratisk, og som har en god social profil.
Det er en ekstraordinær pensionsopsparing på 1 pct. til ATP i 1998, en midlertidig forhøjelse af stempelafgiften på tillægslån og statslige besparelser på 2 mia. kr. Hvordan er det så blevet karakteriseret?
Jo, Nationalbanken brugte udtrykket passende.
Jeg så i Jyllands-Postens leder i dag - det er ellers ikke det organ, som regeringen normalt roses mest i - at det var moderat og spiseligt, og mange økonomer har ligefrem kaldt det effektivt.
Jeg tror, det er et rigtig godt udspil, der er kommet
fra regeringen, et udspil, hvor vi dæmper uden at sætte i stå.
Sporene fra V's og K's kartoffelkur for ti år siden skræmmer.
Der bliver nu sendt et signal til befolkningen om at holde igen med forbrug.
Situationen vil kræve ansvarlighed af os alle, og eventuelle skeptikere over for det udspil, regeringen er kommet med, skylder os og offentligheden at besvare to spørgsmål. For det første: Mener man ikke, at der er behov for en dæmpning af forbruget?
Hvis man svarer ja til det, skylder man os, og man skylder borgerne et meget klart svar på, hvilken alternativ løsning man vil pege på, som har den samme effekt på betalingsbalancen, altså det samme mål, og som er lige så ubureaukratisk og socialt afbalanceret som det, regeringen har spillet ud med.
For det andet er det ikke nok at sige, at man vil forhandle.
Man er i øjeblikket lige ved at falde over hinanden for at forhandle.
Det er ikke nok.
Vi må have noget mere kød på, og jeg synes, vi må have noget mere kød på i dag.
Lad os få nogle svar.
Hvad er det for nogle bud, man har?
Regeringspartierne har spillet ud med et godt udspil.
Nu vil vi høre, hvad oppositionen ønsker.
Arbejdsmarkedsreformerne har haft en meget positiv virkning på beskæftigelsesudviklingen.
Der er sket et historisk fald i ledigheden, uden at det har skabt flaskehalsproblemer, og det fjerde punkt i regeringens udspil er netop arbejdsmarkedsområdet, en tilpasning, som yderligere skal skabe mobilitet og fleksibilitet på arbejdsmarkedet, således at vi også fremover kan forebygge flaskehalsproblemer.
Afskaffelse af deltagerbetalingen på AMU-kurser vil sammen med de andre forslag yde et positivt bidrag til denne forebyggelse og i øvrigt være en velkommen administrativ lettelse for virksomhederne: mindre administrativt bøvl.
Der er brug for et tæt samspil mellem regeringen og arbejdsmarkedets parter om udviklingen af et rummeligt arbejdsmarked, hvor der er plads til mennesker med nedsat arbejdsevne.
Dem, der i 1980'erne blev sendt på førtidspension, skal vi have plads til på arbejdsmarkedet, og der skal også være plads til de ældre i arbejdsstyrken, som har lyst til og mulighed for at blive lidt længere.
Til et smidigt arbejdsmarked hører også, at børnefamilierne kan få arbejdslivet og tiden sammen med deres børn til at gå op i en højere enhed, og derfor vil jeg gerne udtrykke en støtte til regeringens og flere forbunds forslag om at forlænge barselorloven for fædre og om en mere fleksibel børnepasningsorlov.
Det synes jeg er forslag i den rigtige retning.
Folkeskolen har været igennem en turbulent periode.
Vi tager børnenes fremtid og folkeskolens udvikling alvorligt, men jeg må nok sige, at den kritik, der ofte fremføres, efter min mening er en uskøn blanding af uanvendelige internationale sammenligninger, nogle politikeres ønske om at genindføre terpe- og sorteringsskolen og en hæmningsløs nedrakning af folkeskolen og dens lærere fra specielt konservativ side.
Jeg synes, det er helt urimeligt.
Vi har en god folkeskolelov, som kræver, at eleverne skal have færdigheder og kundskaber, men som også kræver, at skolen skal understøtte børnenes personlige og sociale udvikling.
Det er kommunernes og skolernes opgave at leve op til de krav.
Den opgave løses på de fleste skoler langt bedre, end den politiske debat her i huset giver indtryk af, men der kan da selvfølgelig peges på forhold, der kan gøres bedre.
Vi vil endvidere godt pege på, at vi synes, man kan lægge mere undervisning ind i børnehaveklassen for at forberede starten på den egentlige skolegang.
Vi vil også gerne være med til at øge antallet af timer i dansk og matematik i de små klasser, og vi vil gerne være med til at bruge flere midler på nye og bedre undervisningsmaterialer og på den informationsteknologi, der er nødvendig ude i skolerne.
Sygehusbehandling og de sindslidendes forhold har nu fået den høje prioritet, som de områder bør have.
I årene op til 1992 blev bevillingerne år for år sat ned.
Fra 1993 har der været en vækst i sygehusenes udgifter, og der er blevet gjort en meget betydelig ekstra indsats i forhold til de sindslidende.
Der har været et godt samarbejde imellem stat, amter og kommuner om denne opgave:
Der bliver nu uddannet det nødvendige personale, mange flere mennesker bliver behandlet, ventetiden er betydeligt afkortet på en række behandlinger, informationen til patienterne er blevet meget bedre, og med det nye tidsbestillingssystem til forundersøgelse og operation - det såkaldte bookingsystem - vil man få mulighed for at lave en meget bedre arbejdstilrettelæggelse på sygehusene
De sindslidendes forhold forbedres år for år gennem en meget bevidst politisk prioritering, og vi ser også meget frem til en ny samlet lovgivning om patienternes rettigheder.
Også i aftalen om amternes økonomi i 1998 er denne prioritering på sygehusområdet og for en forbedring af de psykisk syges forhold blevet fastholdt.
Retspolitik har jo en central plads i den politiske debat.
Vi er selvfølgelig alle sammen optaget af at opnå den mest effektive kriminalitetsbekæmpelse, både når det drejer sig om hurtig efterforskning, og når det drejer sig om følelige sanktioner, når forbrydelserne er begået, og vi sætter selvfølgelig med tilsvarende vægt ind med effektive forebyggende foranstaltninger.
Politiets synlighed og servicen over for borgerne spiller en helt afgørende rolle for borgernes tryghed.
Det er vigtigt, at politiet tager sig af det, når folk har brug for hjælp, f.eks. efter et indbrud.
Og derfor er det i en tid, hvor politiet også må bruge ekstraordinært mange kræfter på rockerkriminalitet, gadebandekriminalitet og illegal menneskesmugling, helt relevant hele tiden at drøfte og følge med i, om politiet har de nødvendige ressourcer til at løse alle opgaverne, også de opgaver, der drejer sig om servicen over for den enkelte borger.
Derfor vil vi gerne være med til diskutere de spørgsmål med forligsparterne.
På miljøområdet er vi fast besluttet på, at de opstillede målsætninger skal nås.
Det gælder også i forhold til vandmiljøet.
Det er ikke vejret, det er heller ikke Rhinen, men landbrugets kvælstofudledning, der er hovedskurken for iltsvindet i de indre farvande.
Der må tages helt anderledes fat på det spørgsmål.
Vi vil støtte skærpede regler for gødskning, en bedre kontrol, en maksimal udnyttelse af naturens egne kræfter, og som noget helt nødvendigt vil vi også støtte økonomiske styringsinstrumenter, nemlig en kvælstofafgift, sådan som det også blev anbefalet ikke bare af miljøministeren, men også af overvismanden.
Hvis jeg må have lov at citere overvismanden,
der sagde, at grønne afgifter er det mest effektive styringsinstrument over for landbruget!
I skærende kontrast til det synspunkt står landbrugsorganisationernes reaktion og Venstres og De Konservatives finanslovudspil kemisk renset for afgifter som styringsredskab, altså ligegyldighed over for vandmiljøet for at tilfredsstille landbrugslobbyens høge.
Men rent drikkevand er et selvfølgeligt mål i vores miljøpolitik.
Regeringen har igennem de sidste 5 år systematisk arbejdet med opgaven, og meget er gjort.
Desværre er det også her alt sammen initiativer, som V og K ikke har kunnet støtte.
Men de to partier får en chance igen, for der skal gøres endnu mere: Vi skal have ryddet op efter fortidens synder, forbruget af sprøjtegifte må bringes ned ved en markant forhøjelse af pesticidafgiften og ved en mere systematisk fremme af økologisk landbrug, og store svinefarme hører nu engang ikke hjemme i drikkevandsområder.
Der er ingen tvivl om, at flygtninge- og indvandrerspørgsmål med rette optager mange borgere, og derfor er det også vigtigt, at vi diskuterer disse spørgsmål.
Socialdemokratiets udlændingepolitik bygger på humanisme og konsekvens.
Vi er klar til at yde beskyttelse af de mennesker, der må flygte fra forfølgelse i deres hjemland.
Vi ønsker også at føre en familiepolitik, der betyder, at når en udlænding er godkendt til ophold her i landet, så skal vedkommende have mulighed for at leve sammen med sin ægtefælle og sine mindreårige børn.
Jeg troede sådan set også, at det var god liberal og konservativ familiepolitik, at familierne kan bo sammen.
Det tredje, jeg vil sige, er, at udlændinge, der har fået permanent opholdstilladelse her i landet, naturligvis også skal behandles som danske borgere i tilsvarende situationer.
Og endelig vil jeg sige - og det er det fjerde element i vores udlændingepolitik - at vi ikke accepterer svindel.
Vi ønsker ikke at acceptere en illegal indvandring, og vi accepterer ikke, at man misbruger dansk gæstfrihed til grov kriminalitet.
Vi ønsker, at retshåndhævelsen på de punkter skal være konsekvent, og derfor vil jeg godt udtrykke min støtte til indenrigsministerens arbejde med netop at slå ned for at få afdækket denne svindel og til arbejdet med at skærpe udvisningsreglerne. Der skal også lyde en utvetydig støtte til en samlet integrationslov med klare rettigheder og pligter, en integration i det danske samfund, hvor adgang til permanent opholdstilladelse i Danmark er kædet sammen med, at den pågældende udlænding aktivt deltager i integrationsprocessen.
Når vi opstiller de krav, så kræver det jo til gengæld, at vi også lever op til vore pligter, nemlig at de relevante tilbud om integration skal være til stede.
Og det kræver naturligvis også, at den enkeltes retssikkerhed ikke tilsidesættes i en sådan ny integrationsordning.
De tosprogede børn skal kunne tale og forstå dansk, når de starter i skolen.
I de kommuner, hvor man på det punkt gør en opsøgende indsats i forhold til vrangvillige forældre, har man faktisk god erfaring med det.
Der er en meget, meget positiv effekt, hvis kommunerne selv opsøger og sørger for, at børnene lærer og forstår dansk, inden de starter i skolen.
Jeg vil også godt sige, at jeg synes, vi danskere har en forpligtelse til at modarbejde tendenser til diskrimination i vores samfund.
Det gælder på arbejdsmarkedet, og det gælder i mange andre dagligdags situationer.
Og når jeg siger det, er det også, fordi debatten ofte efter min mening foregår på et lavt og nedrigt niveau; et niveau, som legitimerer fremmedhad og diskrimination.
Debatten tager typisk udgangspunkt i enkeltsager, hvor nogen forsøger at udnytte systemet, og næsten aldrig i de 95 pct. af indvandrere og flygtninge, som lever en stille og rolig tilværelse i vores samfund.
Selv medlemmer af Folketinget deltager i debatten og efter min mening på et nedrigt niveau.
Jeg tænker her på hr. Tom Behnke, som foreslog at smide afviste asylsøgere ud med faldskærm over deres hjemland.
Men jeg tænker også på fru Inge Dahl-Sørensen fra Venstre, der i tv i sidste uge gik ind for, at nu skulle Danmark starte en lejrkultur og etablere lejre i Saharaørkenen, hvor vi kunne sende asylsøgerne ned.
Det er efter min mening afstumpet til det skræmmende.
Jeg synes næsten ikke, at der kan bruges for stærke ord.
Det er afstumpet til det skræmmende.
Jeg synes, det er pinligt, at folketingsmedlemmer deltager i en debat på det niveau, og man kunne have lyst til at spørge: Dækker det virkelig Venstres holdning?
Jeg vil nægte at tro det, i hvert fald indtil videre.
Til sidst vil jeg gerne sige et par ord om Amsterdamtraktaten, hvor der for Socialdemokratiet er tre grunde til, at vi siger ja: Med traktaten er der skabt en enestående mulighed for at få flere lande med i et forpligtende samarbejde.
Det er vigtigt for freden og sikkerheden i vor del af verden, det understøtter opbygningen af demokratiet i de nye lande, og det er afgørende for såvel deres som vores velfærdsudvikling. Udvidelsens perspektiv er i sig selv nok til et ja til Amsterdamtraktaten.
Dertil kommer jo, at traktaten på en række afgørende punkter er bedre end det nuværende traktatgrundlag.
Og den tredje grund drejer sig om forbeholdene, for er de opretholdt, sådan som det blev lovet?
Ja, jeg tror, jeg vil nøjes med at citere professor Hjalte Rasmussen, der for nylig udtrykte det om forbeholdene på følgende måde, idet han sagde, at vi ikke har tabt en eneste sten på gulvet i forhandlingerne om Amsterdamtraktaten; tværtimod er det lykkedes at gå fra en juridisk hybrid og til god, gedigen traktattekst.
Jeg tror ikke, det kan udtrykkes ret meget klarere.
Folkeafstemningen kommer den 28. maj næste år.
Der er lang tid til, men vi ved jo alle sammen, hvorfor der går så lang tid.
Det er mit ønske og håb, at debatten frem til afstemningen må blive åben og reel, og at den frem for alt må basere sig på faktiske forhold og ikke på myter.
Det samme håber jeg om den forestående folketingssamling, og det gælder også den helt aktuelle debat
om justering af omsvinget, som jo finder sted i dag og i de kommende dage
Alle har haft lejlighed til at besinde sig, og heldigvis har vi det jo sådan, at åbningstalen er om tirsdagen og debatten om torsdagen, så der er tid til at tænke sig om.
Jeg håber, at denne besindelse også vil komme til at præge debatten i dag.