Carsten Hansen (S), 2002-03-22:
Det er jo første skridt i dag på vejen til en deregulering af hele incitamentspakken, vi går i gang med, altså en afregulering af hele den store pakke, som vi fik vedtaget, som hr. Søren Søndergaard ganske rigtigt sagde, sammen med SF og Enhedslisten.
Det var dengang, vi endnu havde et arbejdsmiljø.
»Progressivt flertal« kaldte vi os med kun 1 stemmes flertal her i Folketinget.
Hvor er det i virkeligheden brandærgerligt at se på, at man skal bruge fredagen her på afregulering og deregulering.
Det er jo regeringen, der fremsætter forslaget, men det ødelægger éns gode humør, vil jeg gerne sige.
Forskere udtalte faktisk, da vi gennemførte denne her ordning - det var ledende forskere, og det er ikke noget, vi har fundet ud af selv - at det her var det største fremskridt i 30 år, siden vi fik arbejdsmiljøloven.
Og det er så det, vi er begyndt at afregulere nu, det, vi er begyndt at afvikle, og det er brandærgerligt, som jeg sagde.
Men hvis vi ser det i en sammenhæng med noget af det, der skal behandles senere, afskaffelse af BST-ordningen, forsøg på at ændre på APV, altså arbejdspladsvurderingerne på små virksomheder - for det er jo nemlig sådan, at arbejdspladsvurderingerne forsøgte regeringen at afskaffe, men det kunne den ikke, fordi de var et led i et EF-direktiv og en dom, der faldt ved EF-Domstolen, ellers var det også lykkedes for den - så må vi sige, at det er nogle sørgelige dage for menneskene ude på arbejdspladserne i øjeblikket.
Vi plejer jo at sige, vi har tre former for virksomheder, når vi taler om arbejdsmiljø: Vi har dem, der både kan og vil, og der skal også herfra udtrykkes en stor anerkendelse over for dem.
Så har vi kategori 2-virksomhederne, det er så dem, som gerne vil, men ikke kan; de skal have noget hjælp.
Og så har vi dem, der hverken vil eller kan.
For dem er det dårlige arbejdsmiljø et konkurrenceparameter.
Men problemet er jo i virkeligheden, at det er medarbejderne derude, der betaler prisen for det dårlige arbejdsmiljø, og det var dem, vi gerne ville gøre en særlig indsats for, således at de, der hverken kunne eller ville, kom til at betale noget mere, og det eneste redskab, de her mennesker forstår, er i virkeligheden økonomiske incitamenter.
Derfor var det så væsentligt for os at få gennemført denne her pakke
, og derfor var det også sådan et stort fremskridt.
Men man må sige, at det så er det, vi nu fuldstændig begynder at afregulere.
Det er det, man kalder administrativt bøvl.
Man kalder menneskers arbejdsulykker og arbejdsbetingede lidelser for administrativt bøvl, og det er for bøvlet, og det kan man bare tale om selv.
Det er i virkeligheden lidt
udhyggeligt.
Det er i virkeligheden lidt uhyggeligt at stå sådan en dag som i dag og høre på de begrundelser, og man har ikke nogen som helst form for vision for, hvad man vil.
Det eneste, man vil, er at sikre, at virksomhederne ikke har alt for meget administrativt bøvl på bekostning af støj, røg og møg og af et utrolig dårligt psykisk arbejdsmiljø nogle af de steder, vi taler om. Vi tror hos os på økonomiske incitamenter.
Vi tror kort sagt på brugerbetaling på et dårligt arbejdsmiljø.
De, der havde et godt arbejdsmiljø, fik jo pengene tilbage.
Men vi tror ikke på, at vi skal indføre brugerbetaling på menneskers uddannelser.
Vi tror ikke på, at det skal være dyrere for almindelige mennesker ude på arbejdspladserne at videre- og efteruddanne sig.
Men her viser forskellen i menneskesyn hos den borgerlige side og hos venstresiden i salen sig jo i uhyggelig grad.
I dag stod der i avisen, at det er 278 mio. kr., det vil koste de enkelte lønmodtagere at videre- og efteruddanne sig ud over de effektiviseringsbesparelser, der alene er lagt ind.
Jeg siger bare, at det kun er begyndelsen.
Skattestoppet bliver større og større år for år.
Gad vide, hvad de finder på til næste år.
Det er utroligt.
Det andet, jeg vil tage hul på, er i virkeligheden, at der er en handlingsplan, der hedder 2005, og i den handlingsplan var parterne faktisk enige om, at der skulle indføres en belønningsordning, men især fra arbejdsgiversiden sagde man, at det krævede, at der var politisk enighed om det.
Og da Venstre og De Konservative ikke ville være med, trak man det. Men det her betyder vel i realiteten, at man går væk fra det, der lå i »Handlingsplan 2005«.
Ud over at man nu forringer de bevillinger, der er til Arbejdstilsynet, så forringer man også indsatsen i forhold til et godt og et progressivt arbejdsmiljø.
Lad mig så sige til fru Charlotte Antonsen - jeg havde bedt om en kort bemærkning, men det blev overset, og det er også ligegyldigt - at det faktisk er sådan, at arbejdsmiljøet i den offentlige sektor også er blevet væsentligt bedre på det seneste.
Alene inden for hjemmeplejen, som er et af de områder, som er ganske alvorlig ramt - hver syvende arbejdsulykke sker faktisk her -
har der været markante fald i antallet af ulykker inden for det sidste års tid.
Det viste en undersøgelse, der er kommet for ganske nylig.
Så det viser, at vi er på den rigtige vej.
Lad mig så spørge åbent, også arbejdsministeren: Hvis det viser sig, at der kommer flere lig på bordet, hvis det viser sig, at hele denne her afreguleringspakke betyder, at vi får langt flere ulykker og langt flere arbejdsbetingede lidelser, er man så villig til at gå ind og se på nogle belønningsordninger, nogle økonomiske incitamenter?
Det er man jo ikke så bange for, når det gælder afgifter på uddannelser for almindelige mennesker og andre steder.
Er man villig til også at gå ind på arbejdsmiljøområdet? Det kunne være ganske interessant at få at vide. Det andet, vi ikke kan forstå, når nu man vil afvikle det her, er: Hvorfor søren giver man ikke pengene tilbage?
Hvorfor beholder man de 268 mio. kr. i statskassen, når man nu alligevel vil afvikle?
Det er da underligt, at for at få finansieret sit skattestop, stjæler man dem åbenbart - som man selv ellers betegner det - op af lommen, men hvorfor bruger man dem så ikke?
Hvorfor leverer man ikke pengene tilbage?
Nej, jeg tror, det er, fordi man har forregnet sig på sit meget rigide skattestop, og så er man simpelt hen nødt til at beholde pengene.
Da Kristeligt Folkeparti fremsatte forslaget, var regeringen jo ikke villig til at lægge pengene tilbage.
Senere i dag skal vi behandle det med det gebyrbelagte tilsyn osv.
Vi har masser af gange haft oppe at vende, at Arbejdstilsynet nu bliver beskåret med 90 medarbejdere i år og 130 alt i alt til næste år, osv. Ser vi det i sammenhæng med færre sikkerhedsrepræsentanter, afskaffelse af de økonomiske incitamenter, så må vi sige, at det virkelig er her, der går
en klar, klar skillelinje i dansk politik.
Lad mig så tage et enkelt emne op til slut.
Der er jo hele arbejdsstyrkeproblematikken.
Derfor er det selvfølgelig så vigtigt med integrationen.
Jeg tror, at vi er enige om de overordnede målsætninger.
Vi har bare nogle forskellige midler til at nå målet.
Det har vi set de seneste dage.
Men alene hvis man kunne halvere sygefraværet, var der 56.000 fuldtidsstillinger.
Det var måske værd at tænke over, når man nu snakker forebyggelse og arbejdsmiljøindsats.
Det er jo ikke sådan, at folk er syge for sjov.
Det er de, fordi de er ramt af ulykker, af arbejdsbetingede lidelser og andre ting, og her var virkelig noget at hente i forhold til de mange mennesker, vi har brug for, de mange hænder, vi har brug for på arbejdspladserne, veluddannet arbejdskraft.
Derfor er det mig næsten uforståeligt, at man gør det, man gør her i dag.
Det er en sørgelig dag, og jeg er nødt til at sige, at vi da selvfølgelig under ingen omstændigheder kan stemme for det her lovforslag.
Jeg skal også meddele, at det kan De Radikale heller ikke.