runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Margrethe Vestager (RV), 2005-03-15:
Jeg synes, det er meget godt, at vi kan have den her meget ligeud diskussion om kommunernes nuværende opgaveløsning.
Det stiller i hvert fald Venstres nyvundne tillid til kommunerne lidt i relief, for mange af de problemer, som vi diskuterer her, er jo problemer, som egentlig ligger inden for det, kommunerne skal løse i dag.
Og jeg tror, at der er en fælles optagethed af det, både i forhold til forebyggelsen og i forhold til genoptræningen og i forhold til, at der er en modtagelsesplan for færdigbehandlede patienter, sådan at de kan få en ordentlig behandling i eget hjem.
Det synes jeg er en fuldstændig præcis fokusering på nogle af de ting, der bør rettes op på.
Så langt, så godt.
Hvorfor er det så, at Dansk Folkeparti synes, at amterne skal nedlægges?
Tværtimod kunne man sige, at der måske var brug for, at der faktisk var regioner med handlekraft, med autoritet til at sørge for, at problemerne faktisk bliver løst.
Hvad er Dansk Folkepartis principielle grund til, at amterne skal nedlægges?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-03-15:
Jeg er enig i, at der er masser af de her problemer, der ville kunne løses i det eksisterende system, hvis man tog hånd om dem.
Jeg kan bare se, at der er en masse kommuner, der ikke får det gjort, sådan som vi i hvert fald gerne vil have at de gør det.
I går mødte jeg i min hjemkommune en mor, hvis søn har et stort problem; han har været psykiatrisk patient og er nu kommet hjem, men problemet er, at der ikke er opsyn med, at han får taget sin medicin.
Derfor kommer han på grund af det med meget stor sandsynlighed retur i behandlingssystemet, hvilket måske kunne have været undgået, hvis der var en større grad af opsyn med, om han rent faktisk fik taget sin medicin.
Jeg tror, at hvis kommunen ved, at den her person ryger ind igen i løbet af måske 3-4 dage og det altså koster 3.000-4.000 kr. pr. gang, det sker, så vil kommunen ud fra helt almindelig logik have en større interesse i at sige, at det kan betale sig her og nu at sætte nogle ressourcer ind.
Det kan godt være, at regningen bliver samlet op og den slags, men kommunen ved jo godt, at der kommer en regning på 3.000-4.000 kr., som det nuværende niveau er.
Vi kan så diskutere, om det skal være et andet niveau, men der kommer en regning, hvis ikke man får taget hånd om det her fra starten.
Lone Møller (S), 2005-03-15:
Skal jeg forstå det sådan, at hr. Thulesen Dahl mener, at fordi der er en eller anden form for en betaling, vil vi nu få løst alle de problemer, som vi ser i dag, og som ikke er løst i dag?
For der er jo ingen tvivl om, at mange af de problemer, som hr. Thulesen Dahl står og fremfører på talerstolen, kunne kommunerne jo bare have løst i dag.
Jeg har forstået – efter den tekniske gennemgang i hvert fald – at man bare laver en samlet regning til kommunerne.
Hvordan skal kommunerne så kunne blive bedre?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-03-15:
Jamen jeg mener, det er helt åbenbart, at det vil blive bedre.
Jeg mener, at et af vores problemer i dag på en lang række områder er, at man kommer ind til et behandlingstilbud, bliver behandlet, og når man er færdig med behandlingen, kommer man hjem, og så bliver der ikke i tilstrækkeligt omfang taget hånd om en med det resultat, at man har tilbagefald på forskellig vis.
Det kan være inden for nogle af de generelle sygdomsformer, vi kender, men det kan også være inden for misbrugsproblemer, hvor jeg i hvert fald har oplevet meget, meget gribende fortællinger om, hvordan folk er faldet tilbage, fordi der ikke har været et system til at gribe fat om dem og hjælpe dem på vej efter endt behandling i et amtsligt tilbud.
Der er det da åbenbart, at hvis man sikrer, at kommunen har en langt større interesse i at stå klar med det samme, når patienten bliver udskrevet, eller når misbrugeren kommer hjem fra behandling, er der en større chance for, at den person får en hjælp, der gør, at personen vil kunne komme til at virke aktivt igen i stedet for at få et tilbagefald.
Lone Møller (S), 2005-03-15:
Der er talt meget om abespil, og hvem der går og tænker hvad.
Det er jo også interessant.
Jeg tænker meget på patienterne og på borgerne.
Jeg er meget optaget af det der med incitamentet og kommunerne.
Jeg hører også, at der skal være et tilstrækkeligt incitament til, at vi ikke skal have svingdørspatienter.
Jeg har heller ikke hørt, at hr. Kristian Thulesen Dahl har givet mig en garanti for, at det bliver bedre, og derfor vil jeg gerne spørge: Hvis kommunerne ud fra de incitamenter, der ligger i det lovforslag, som vi har her – eller to eller tre – ikke kan leve op til det, hvordan skal borgerne så få en garanti for, at det incitament bliver bedre?
Hvordan får jeg en garanti for, hvis jeg stemmer for det her lovforslag, at hr. Kristian Thulesen Dahl kan sige til mig, at borgerne får det bedre?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-03-15:
Der er to ting i det her.
Hvis man som kommune skal af med 3.0004.000 kr., fordi man ikke har taget hånd om fru Jensens problemer, da hun blev udskrevet fra sygehuset, så tror jeg altså, at man i den kommune – det vil jeg i hvert fald anbefale at man gør i den kommune, jeg bor i – skulle have sendt en ud, der stod klar, da fru Jensen kom hjem, og som havde fundet ud af, hvad det var, fru Jensens behov var.
For de behov er der jo også, når hun igen kommer fra sygehuset, og der er det jo langt billigere for kommunen – også hvis det er 3.000-4.000 kr., man skal betale konkret for den ekstra indlæggelse, der nu finder sted, fordi man ikke var der – at tage hånd om det fra starten i stedet for at vente.
I forhold til det aktivitetsbestemte synes jeg, det er at vende tingene noget på hovedet.
Det afgørende for mig, vil jeg så sige, er jo egentlig bare, at patienten bliver behandlet, at man kommer ind i et forløb, hvor man rent faktisk får hjælp.
Det er jo det afgørende.
Det afgørende for mig er, at vi bruger de ressourcer, vi har i offentligt regi på vores sygehuse, så godt som muligt, at patienterne rent faktisk kommer ind og bliver behandlet.
Morten Østergaard (RV), 2005-03-15:
Jeg synes, det illustrerer, at i forligskredsen her har man ikke beskæftiget sig meget med økonomiske spørgsmål, for det har ikke haft interesse i forbindelse med at lave kommunalreformen.
Hvis man seriøst kan mene, at hvis man giver 30 kr. pr. borger i en mellemstor kommune, så vil det fuldstændig ændre kommunernes adfærd med hensyn til forebyggelse, at 30 kr. pr. borger som den maksimale gevinst er et incitament, der vil betyde alverden, så tror jeg, at vi må sige, at så bidrager det til billedet af, at det her er et økonomisk miskmask.
Som et led i forligskredsen må jeg gå ud fra, at det, vi ser her, er det, vi kan tage til indtægt også for, hvad Dansk Folkeparti mener.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-03-15:
Man kan diskutere, hvor man skal lægge niveauet for at sikre det tilstrækkelige incitament.
Det vil jeg meget gerne være med til at diskutere.
Det afgørende for mig er bare, at kommunen har det.
Jeg mener virkelig, at vi har noget af et hængeparti her, som vi bør gøre noget ved, og vi burde have en fælles interesse i at gøre det langt, langt bedre, end vi gør det i dag.
Når vi ser patienter, som vandrer ind og ud af sygehusene, altså svingdørspatienter, fordi der overhovedet ikke bliver taget hånd om dem i et tilstrækkeligt omfang, når de kommer hjem fra et sygehus, så er det altså ikke godt nok, og så må vi gøre det bedre.
Skal man skrue på noget, for at der er et endnu større incitament end det, der ligger her, må vi kigge på, hvordan vi sikrer det.
Jeg tror jo i udgangspunktet på, at kommunerne meget gerne vil.
Jeg tror på, at kommunen faktisk gerne vil gøre det godt for de borgere, der bor i kommunen.
Morten Østergaard (RV), 2005-03-15:
Jeg tror da godt, at jeg vil lægge mig i forlængelse af det, for det interessante her er jo så, hvad et tilstrækkeligt incitament er.
Hr. Thulesen Dahl er inde på, at det, der skal til, er et tilstrækkeligt økonomisk incitament til at forpligte kommunerne til forebyggelse.
Den eneste viden, vi har på det her område, siger, at man måske med en virkelig gedigen indsats kan undgå 2-5 pct. af indlæggelserne.
Det er en undersøgelse fra 2003 fra et mellemstort sygehus.
Hvis vi omregner det til en indlæggelsestakst på 3.000 kr., så betyder det altså, at en kommune med 20.000 indbyggere, hvis det virkelig lykkes den at få alle 5 pct. af de mulige medicinske indlæggelser forebygget, har i alt 600.000 kr. at gøre godt med.
Hvor meget forebyggelse får man for 600.000 kr.?
Er det et tilstrækkeligt incitament for hr. Thulesen Dahl?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-03-15:
Jeg står ved det, jeg har sagt, at det kigger vi meget gerne på og tager en fordomsfri diskussion af det.
Vi har bare et klart mål med det her, og det er, at kommunerne får et tilstrækkeligt incitament til det, de skal tage sig af til gavn for patienten.
Om man kan skrue systemet sammen på en enklere måde, vil der givet være nogle, der har gode forslag til.
Så kigger vi på det, og så vejer vi fordele og ulemper ved det og tager en god diskussion om det.
Det er jo egentlig også derfor, at vi på forskellig vis har sagt til regeringen, at vi var med på, at man kiggede på nogle af forslagene med henblik på, om man kunne komme nogle i møde uden at bryde hovedarkitekturen.
Der har vi nok følt, at det har været noget svært at få nogle meget, meget konkrete bud på, hvad det så i givet fald er, man skal ind og røre ved for at kunne opnå enighed, men vi har valgt at sige, at øvelsen skal foregå.
Det skal den også nu, så vi ser meget gerne på et konstruktivt bidrag fra hr. Ole Stavad til det.
Ole Stavad (S), 2005-03-15:
Det synes jeg på sin vis var en interessant melding fra hr. Thulesen Dahl.
Når det har undret mig, så er det, fordi jeg faktisk har læst høringssvarene og den kritik, der var der, og også den offentlige debat, der har været, om det her overhovedet virkede incitamentsmæssigt.
Jeg ikke har fundet nogen, der har beskæftiget sig med området, som mener, at det har den virkning, som er den tilsigtede, og som jeg vil sige at jeg godt forstår tankegangen bag.
Jeg må forstå hr. Thulesen Dahl sådan, at han vil være helt åben over for, at vi i det videre arbejde beder ministeren om at prøve at tænke mere konstruktivt på, at man når derhen, hvor man gerne vil, men uden at lave en hel masse, undskyld udtrykket, tåbeligheder med at skulle have registreringer og regninger i 60-millionerkroners-klassen.
Det forstår jeg simpelt hen ikke, og det giver i øvrigt ingen mening, efter alt hvad jeg har kunnet samle op af ekspertviden på området.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-03-15:
Jeg vil også sige til hr. Ole Stavad, at det afgørende for os er kommunens incitament til at sætte ind med forebyggelse for at undgå, at man kommer for langt hen i forløbet.
Hvor snittet skal gå, til hvilken side det skal falde ud, diskuterer vi gerne.
Vi har ikke nogen fine fornemmelser i forhold til det her.
Vi vil bare fastholde, hvad målsætningen er, hvad sigtet er.
Kan man på forskellig vis diskutere, om man kan gøre det mere enkelt, så vil vi meget gerne diskutere det, ligesom vi meget gerne vil diskutere de grænser, der er fastsat for, hvad det så er kommunen betaler i den konkrete situation.
Hvis det er sådan, at der er nogle, der gerne vil komme med gode bidrag, vil vi også meget gerne diskutere det, så længe det ikke ødelægger, hvad hovedmålsætningen i vores reform på det her område er.
Ole Stavad (S), 2005-03-15:
Til forståelse vil jeg godt spørge hr. Kristian Thulesen Dahl som en af hovedarkitekterne til denne her konstruktion, om han kan give en forklaring på, hvorfor man i den der brugerbetaling fra kommunerne for deres borgere har de praktiserende læger med.
Vi sad på et tidspunkt sammen i nogle forhandlinger, og da var det helt uden for min fantasi, at man kunne finde på at tage praktiserende læger med.
Jeg har altid opfattet det sådan, at jo flere problemer man kunne få løst i det første led, hos den praktiserende læge, jo bedre og jo billigere var det.
Det er vel noget med en 35-40 millioner regninger eller registreringer, som vi taler om her.
Hvad er meningen med det?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-03-15:
Hr. Per Kaalund skal spørge dem, som han mener går og tænker det, om de har tænkt den tanke.
Altså, jeg har ikke tænkt den tanke.
Vi tænker ikke den tanke, og derfor er det lidt svært for mig at forholde mig til, hvad andre i givet fald måtte have tænkt.
Jeg har ikke hørt, at den tanke har været tænkt.
Hvad systemer kan bruges til?
Der er mange systemer, der kan bruges til det mest vederstyggelige, hvis man misbruger dem, men det er jo ikke det, der er lagt op til.
Så vil jeg bare sige om det med at få bygget et Forsikringsdanmark op, hvor stadig flere af vores sundhedsydelser går over på forsikring og den slags, at det var noget, der var i fuldt flor under den socialdemokratisk ledede regering.
Et af de gode elementer for at få bremset det var faktisk garantien om, at hvis man skal vente i mere end 2 måneder på at komme til behandling på offentlige sygehuse, så får man ret til at tage en sum penge med fra de offentlige sygehuse et andet sted hen.
Det har faktisk været med til, at mange danskere har sagt: O.k., så får jeg en tryghed i det offentlige sygehusvæsen, som jeg ikke havde tidligere, for, at jeg kan få pengene med videre, og det betyder, at jeg ikke behøver at tegne en privat sundhedsforsikring.
Hvis det har betydet det, så synes jeg, det er en positiv udvikling i forhold til dengang, vi havde en socialdemokratisk ledet regering.
Per Kaalund (S), 2005-03-15:
Nu siger hr. Kristian Thulesen Dahl, at der ikke har været tænkt på sådan et brugerbetalingssystem her.
Det indgår jo i borgerlig tale mange gange, at der skal mere brugerbetaling til, der skal bedre forsikringsordninger til, der skal mere privatisering til osv.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-03-15:
Det er ikke noget, der har været oppe i forhandlingerne om en kommunalreform, og det er ikke noget, der har nogen fremtid for sig, at man bare skulle sige, at nu laver man systemet klar, og så laver man bare ekstra brugerbetaling på den måde, hr. Per Kaalund foreslår, eller på anden vis.
Det kan jeg slet ikke se for mig, og jeg kan ikke se, at der er nogen, der skulle have nogen interesse i det.
Det, det handler om for os, er meget, meget firkantet og enkelt at skabe et større incitament for dem, der oftest har med forebyggelse og efterbehandling at gøre, til at gøre deres arbejde bedre.
Der synes vi ærlig talt ikke, vi gør det særlig godt i dag.
Der bør vi kunne gøre det bedre.
Vi tror også på, at det, at man får en forpligtelse finansieringsmæssigt, betyder noget.
De mekanismer plejer at virke, og derfor tror vi på, at det betyder noget.
Så er det klart, at så vil en registrering ofte være nødvendig for at kunne give det, vi efterspørger.
Men det er noget helt andet, end om der skal være brugerbetaling eller ikke brugerbetaling, og det skal der ikke.
Per Kaalund (S), 2005-03-15:
Jeg kan garantere hr. Thulesen Dahl for, at omtalte abespil vil komme i fuld udfoldelse efter det, man foreslår her.
Efter 25 år i kommunalpolitik, hvor jeg har haft rollen som skatteopkræver og har givet tilskud mange steder, vil jeg sige, at de politiske beslutningsmekanismer er langt lettere og mere bekvemme hos tilskudsmodtageren, end de er hos skatteopkræveren.
Så abespillet vil blive meget, meget udtalt her, og ansvarsforflygtigelsen vil blive meget, meget udtalt.
Det, jeg gerne vil spørge hr. Thulesen Dahl om, er: Kan det tænkes, at Dansk Folkeparti egentlig er blevet underløbet i hele det aftalekompleks mellem kommuner og regioner om betaling på sundhedsområdet?
Hver eneste ydelse skal registreres i systemet.
Det vil sige, at hver borger, der går til en praktiserende læge, får en sygehusindlæggelse, får en ambulant behandling osv., bliver registreret i et datasystem.
Kan man forestille sig, at Venstre og De Konservative i løbet af måske relativt kort tid vil ændre betaleren fra at være kommunen til delvis at være borgeren, altså en skjult mekanisme, der umiddelbart kan ændres til en brugerbetaling og en borgerbetaling frem for en kommunebetaling?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-03-15:
Altså med hensyn til abespillet vil jeg sige til fru Line Barfod, at jeg svarer på et udgangspunkt om, at det nu bliver dybt problematisk, fordi regionerne ikke kan udskrive skat.
Så siger jeg: Nej, det tror jeg egentlig ikke, for selv om amterne i dag udskriver skat, så siger amterne, at de er bundet af snærende regler fra staten, og staten siger, at det er amternes ansvar.
Der kører det abespil på kryds og tværs.
Så tror jeg på, at der er et lidt renere snit, når det er staten, der påtager sig et større ansvar for, hvad det er for nogle rammer, regionerne har.
Det gør, at når vi er ude at diskutere sundhedsvæsenets forhold, så må vi også i højere grad påtage os det ansvar, det er, at vi også diskuterer, hvad er det for nogle rammer, sundhedsvæsenet har, og det bliver sværere bare at verfe det væk.
Det er bare derfor, at jeg siger, at abespillet er der selvfølgelig fortsat, men det var til en replik om, hvorvidt det blev forøget eller det blev mindre.
Så til det med fødselsforberedelse.
Jeg kommer tilbage til det.
Line Barfod (EL), 2005-03-15:
Jeg er ikke helt sikker på, hvordan jeg skal forstå svaret om abespil, for i sit første indlæg sagde hr. Thulesen Dahl, at abespillet ville blive sværere, og nu forstod jeg, at hr. Thulesen Dahl bare siger, at der fortsat kan være et abespil.
Men jeg kan ikke se andet, end at når der bliver endnu flere politikere involveret i det her abespil, ikke kun to niveauer, men også ens egen kommune og nabokommunerne, så må det da blive endnu sværere, nøjagtig ligesom med H:Skonstruktionen i dag, hvor jeg som borger i Københavns Kommune ikke kun skal skændes med de politikere, der er i Københavns Kommune, om, hvor mange penge der skal bevilges, men også med dem på Frederiksberg og i Folketinget, og med den nye region bliver det jo så også med et regionsråd.
Jeg har svært ved at se, hvorfor det ikke skulle gøre det sværere at få placeret et ansvar for, at tingene ikke fungerer korrekt.
Så det her med forebyggelse og gode behandlinger: Der forstår jeg ikke helt, hvad hr. Thulesen Dahl mener med, at man kan fastsætte niveauet for faste bidrag, incitamenter osv. lidt anderledes.
Hvor forestiller hr. Thulesen Dahl sig, at incitamentet for kommunerne skal komme fra til at gøre det forebyggende arbejde i svangreomsorgen bedre?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-03-15:
Det med abespillet er jo mest tænkt som en kommentar til den kritik, der kom tidligere,
Min pointe er, at det gør det jo ikke, for allerede i dag er det sådan, at amtsrødderne jo beskylder Folketinget og staten for at iklæde amterne for snævre rammer, og staten siger jo på sin side, at det er amterne, der fører sygehuspolitikken, så de skal lade være med at beskylde den for det, og det abespil kører.
Det tror jeg i hvert fald ikke bliver værre i det nye system, måske tværtimod, fordi Folketinget og staten i højere grad kan blive stillet til ansvar for de rammer, de rent faktisk giver regionerne, og det tror jeg kan blive bedre.
Så spørger fru Line Barfod også om det aktivitetsbestemte, om det er sådan, at det direkte kan modvirke det at være effektiv og gøre det godt.
Det må det jo ikke, og det er jo derfor, at det aktivitetsbestemte skal være et supplement til det, der er det bestående.
Det er udgangspunktet.
Det afgørende for os er sådan set at sikre, at kommunerne får et incitament på de områder, altså med forebyggelse og efterbehandling, hvor vi virkelig mener at det er rigtigt at de får det og skal løfte et større ansvar, end de gør i dag.
Line Barfod (EL), 2005-03-15:
Jeg forstod simpelt hen ikke ordførerens bemærkninger om, at det ville blive sværere med abespillet.
Jeg kunne godt forstå det med, at vi i dag har nogle amtsrådspolitikere og nogle folketingspolitikere, men hvorfor skulle det blive sværere, når vi fremover ud over amtsrådspolitikere, som så kommer til at hedde regionspolitikere, og folketingspolitikere også får politikerne i vores egne kommune og politikerne i nabokommunerne, når man skal prøve at fastlægge, hvem der er skyld i, at der ikke er penge nok til sygehusene?
Så bliver der lige pludselig endnu flere involveret i ikke at have bevilget de nødvendige penge.
Det ene spørgsmål er, hvordan det skulle forstås, at abespillet bliver sværere.
Det andet spørgsmål er hele den der incitamentsstruktur, bedre forebyggelse osv.
Vi kan tage et konkret område, nemlig svangreomsorgen.
Derfor har jeg svært ved helt at se, hvordan den der incitamentsstruktur egentlig er tænkt.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-15:
Det er jo sådan, at ansvaret for sundhedsopgaverne her entydigt er placeret hos nogle mennesker, som føler et ansvar for at drive sundhedsvæsenet på en ordentlig og effektiv måde.
Og det ansvar animerer jo både til at skabe balance i økonomien og sikre borgerne ordentlige ydelser.
Vil ordføreren ikke anerkende, at det er incitamentet og motivationen i det her lovforslag?
Line Barfod (EL), 2005-03-15:
Det kan jo også blive nødvendigt, hvis man gerne vil have indsigt i, hvad der foregår i kontaktudvalget, for man har jo ikke tænkt sig, at der skal være offentlighed om, hvad der egentlig foregår.
Det er jo et af problemerne med den reform, man lægger op til, at man indskrænker demokratiet, indskrænker muligheden for at have offentlighed om, hvad der egentlig foregår af vigtige politiske debatter.
Derfor vil jeg gerne høre, om De Konservative slet ikke kan se noget problem i det.
For en af årsagerne til, at man snakkede om, at der skulle være en reform, var, at der var kommet så mange fælleskommunale selskaber, som var udemokratiske, at hovedstadsregionen havde lavet H:S- og HUR-konstruktionen, som der heller ikke var direkte demokratisk valg til, og hvor der ikke var indsigt i, hvad der egentlig foregik.
Mener De Konservative ikke, at der er et problem i det?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-15:
Det er spørgsmålet om realvækst.
Som der står i forslaget, er der jo to scenarier, nemlig 1 pct. og 2 pct. Og det er udtryk for, at væksten på sundhedsområdet jo har ligget langt højere end væksten på det øvrige kommunale område, så de 0,5 pct. passer jo ikke ind i sundhedsvæsenet.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-15:
Jo, jeg tror bestemt, at de kan magte opgaven derude, og vi har jo ikke et ønske om, at der skal ske en øget udlicitering.
Men vi har et ønske om, at opgaverne løses godt og effektivt, og vi har ikke spor imod, at der findes alternativer til den problemløsning, der foregår i øjeblikket.
For os er det som sagt ikke et udliciteringsprojekt, men er der en mulighed for, at opgaven løses bedre og billigere, synes jeg, man skal overveje det.
Jeg er fuldstændig sikker på, at de nye, som vælges til regionsråd og til kommunalbestyrelserne, jo selv vil kunne vurdere, hvorvidt et projekt løses bedst i offentligt eller privat regi.
Så jeg kan ikke se, at der er noget i vejen med, at man prøver at oplyse sig om, hvordan det ser ud med alternativer.
Det er dog en ganske fornuftig måde at angribe en stor driftsopgave på.
Margrethe Vestager (RV), 2005-03-15:
Jeg troede egentlig, at ordføreren var i gang med en helt anden historie end svaret på spørgsmålet.
Men jeg forstår, at rengøring og vask og den type af opgaver inden for sundhedsvæsenet forventer man udliciteret.
Har man ikke tillid til, at det bliver drøftet hos de folkevalgte, der er der, hvordan de kan løse opgaven på den bedst mulige måde?
Hvorfor skal den meget omtalte tillid, vi har hørt Venstrefolk udtrykke til de valgte hele dagen i dag, rammes ind af, at man skal drøfte disse ting, at man skal have dette sat på dagsordenen?
Er det, fordi de ikke selv kan magte opgaven derude?