Frank Aaen (EL), 2000-04-04:
Folketinget har vedtaget, at der fra dansk side var et erstatningsansvar over for færingerne.
Derfor bevilgede vi dem et eller andet ukendt trecifret millionbeløb, som vi efterfølgende ville prøve at inddrage fra Den Danske Bank.
Vi har altså erkendt, at der var et erstatningsansvar.
Men der var, som jeg sagde før, uklarhed om, om erstatningsansvaret primært vedrører banken eller primært vedrører staten.
I dag kan vi notere os, at ud af de 1,5 mia. kr., der var på spil, har de danske skatteydere udsigt til at skulle betale 1,2 mia. kr., og Den Danske Bank kan slippe med sølle 300 mio. kr. - nogenlunde det, den tilbød i forbindelse med, at Grønborgrapporten kom frem, når vi lægger lidt renter til.
Det, vi altså kan sige, er, at vi har påført skatteyderne en udgift på 1,2 mia. kr. - ikke os, men det flertal, der åbenbart vil bære aktstykket i Finansudvalget igennem, og ikke nok med det, men også efterlade demokratiet tilbage med det ubesvarede spørgsmål: Hvem har ansvaret for, at vi fra dansk side, bank eller stat, bliver erstatningspligtige over for færingerne i størrelsesordenen 1,2-1,5 mia. kr.?
Det er da immervæk lidt af et afgørende spørgsmål for et demokrati: Hvem har ansvaret for, at vi er blevet påført nu at skulle finde 1,2 mia. kr. på statsbudgettet?
Jeg mener, det kan man sådan set købe meget velfærd for. Tænk nu, hvis det var bankens skyld, det hele!
Så var det jo banken, der ud af sit enorme, flere milliarder kroner store, overskud i stedet skulle have betalt, men nu er det altså skatteyderne, der kommer til at betale.
Jeg vil bare sige, at når vi vender tilbage til debatten fra 1998, så er det altså relativt væsentlige spørgsmål, der bliver stillet.
Det er jo f.eks., når hr. Anders Fogh Rasmussen siger det på den måde, at Den Danske Bank med regeringens medvirken fiflede med kortene og overlod sorteper til Færøerne.
Læs lige én gang mere: Det er altså ikke en socialist, der står og siger det her, det er altså lederen af den borgerlige opposition, som siger, at det, der er tale om, er, at Den Danske Bank med regeringens medvirken fiflede med kortene og overlod sorteper til Færøerne.
Jeg må sige: Det er jo ret rystende, at det er konklusionen, men det er jo endnu mere rystende, at vi så i dag ikke kan komme videre med det redskab, der kunne have forklaret os: Hvem fiflede?
Hvordan fiflede de?
Hvem fiflede mest?
Jeg mener også, at det jo var fru Pia Gjellerup fra Socialdemokratiet, der som ordfører sagde: Jamen man kan da ikke helt afvise, at der har været en sammensværgelse mellem stat og bank i 1992.
Hvordan kan vi så have en regering, der i dag beslutter at indgå en aftale, hvor man lader det spørgsmål stå ubesvaret, og hvor man siger: Vi holder lidt fast i vores, og så må banken holde fast i deres?
Der kan ikke placeres noget ansvar.
Fru Pia Gjellerup siger: Det er da rimeligt, at man interesserer sig for, om danske myndigheder hjalp Den Danske Bank.
Ja, det synes jeg.
Og det, vi altså stadig væk går tilbage til - og det må jeg også sige til dem fra højresiden, der har fremført lidt kritik - er: Fifleriet blev altså gennemført af den forrige regering.
Det er derfor, vi har været så optaget af ikke at få det lukket ved bare at fyre
den nuværende regering.
Den havde og har også et ansvar, men det afgørende, dér, hvor der blev fiflet, er foregået under den forrige regering, og det var derfor, vi var så forhippede på at få besluttet noget, som ikke bare medførte nogle konklusioner her og nu om bankens ansvar og om et politisk ansvar, men også åbnede op for, at vi kunne komme videre - også til fru Kirsten Jacobsen og til fru Pia Larsen - dels med en undersøgelse af tjenestemændene med de redskaber, der er dér, og dels med en undersøgelse med det eneste redskab, jeg kender, der er i stand til at komme til bunds i en privat virksomheds ansvar.
Det kan præcis ikke klares i Folketinget.
Det kunne da være kønt, hvis det var sådan, at det var Folketinget, der skulle beslutte, om Den Danske Bank har gjort noget ulovligt og skal pådrage sig et erstatningsansvar.
Det var jo det, den borgerlige opposition lagde op til at vi skulle beslutte i Folketinget: Hvad er sandt og forkert i den her sag?
Og det kan et Folketing aldrig gøre, heldigvis, i hvert fald ikke i Danmark, i hvert fald ikke med de traditioner, vi har.
Det kan man i andre lande.
Her må vi selvfølgelig overlade det til domstolene, og derfor var vi forhippede på at få lagt ind i aftalen, at man skulle undersøge muligheden for at føre en retssag.
Det er der i hvert fald meget delte meninger om, men man forsøgte i hvert fald at rejse en sag, og regeringen har vurderet, at man kunne rejse en sag, og har altså også forsøgt det og er heller ikke blevet afvist endnu; retssagen pågår jo.
Og dér kunne vi altså i den verserende retssag være kommet mere til bunds specielt i bankens ansvar, men i den forbindelse også i det politiske ansvar.
For det, banken ville have sagt til sit forsvar, var selvfølgelig, at det var noget, den havde aftalt med Finanstilsynet.
Altså den udtalelse ville vi meget gerne have haft indført i en domsbog: at det, banken gjorde ved at foretage for små hensættelser på Færøerne, var noget, som den havde aftalt med Finanstilsynet i Danmark, og at direktøren for Finanstilsynet i øvrigt havde fået det godkendt af industriministeren.
Det var det, retten måske kunne have gravet frem til os.
For det, der var bankens basale forsvar for, at den slap af sted med at kunne snyde færingerne for mere en milliard,
er vi desværre ikke i stand til at komme til bunds i, i hvert fald ikke på den måde.
Så er der to argumenter fra finansministeren, som jeg godt vil have en uddybning af, for jeg forstår dem ikke.
Det var det, som Grønbog og andre havde opgjort til godt en milliard.
Det var det beløb, vi talte om - godt en milliard.
Hvordan kan landets finansminister så i dag sige, at de beløb, der er nævnt, er himmelråbende for store, og være tilfreds med 300 mio. kr., hvis banken snød for mere end en milliard?
Det argument forstår jeg ikke.
Det andet argument er, at Kammeradvokaten - og det må jeg sige er forunderligt - faktisk i sit notat til regeringen om forliget, der nu er indgået, stort set skriver, at den sag her kunne vi aldrig vinde.
Jeg mener, at enten skulle advokaten for lang tid siden have sagt: Hov hov, det må vi hellere droppe, det her, eller også kunne staten for lang tid siden have fundet en anden advokat.
Jeg vil sige, at det er meget, meget ringe juridisk rådgivning, regeringen tilsyneladende har fået dér, og det er også et argument, jeg ikke forstår.
Så lige lidt om Den Danske Banks rolle på Færøerne
Den etablerede sig i starten af århundredet på Færøerne, og op igennem 1980'erne havde den massiv vækst i sine udlån og var med til at hælde benzin på bålet, for det var det, der var med til bl.a. at få den færøske økonomi til at brænde sammen.
Man tjente masser af penge de år, men så skulle regningen betales, fordi man havde været uansvarlig som bank og havde lånt penge ud, man aldrig skulle have lånt ud, f.eks. deltaget i overbelåning af skibe.
Sådan er det jo med private virksomheder: De tager en chance for at få en gevinst, men må til gengæld også betale tabet, når det giver tab.
Dengang det var realiteten, kom de susende til regeringen og sagde: I må hjælpe os.
Og her er vi ved den anden ting, vi gerne ville have haft gravet frem i denne her sag: Er der en sammenhæng mellem Færøbanksagen og den anden store skandale, Hafnia-Baltica?
For vores vedkommende er den indlysende og klar: Det foregik i de samme måneder.
Der var ved at ske et totalt sammenbrud af den finansielle sektor i Danmark, og jeg er helt sikker på, at baggrunden for det, der skete på Færøerne, nogenlunde var følgende: Banken henvendte sig til regeringen, eller måske henvendte regeringen sig til banken, hvad ved jeg, og man blev hurtigt enig om, at hvis banken påtog sig det meget risikable - for det var det jo - at gå ind i Hafnia-Baltica-komplekset og få det udredt, uden at det brændte sammen, så ville regeringen til gengæld hjælpe banken ud af et tab på Færøerne på godt en milliard og samtidig hjælpe banken med at sælge værdiløse Hafniaaktier for 2 mia. kr.
Det skete nemlig samtidig.
Der er ingen tvivl om, at der er en nøje sammenhæng i den samlede håndtering af den finansielle krise i Danmark, og i modsætning til andre lande, hvor staten åbent gik ind og betalte, så valgte man altså i Danmark den model, der hed: Det lader vi være med; vi lader bare færingerne betale, og så lod de nogle tilfældige aktionærer og pensionskasser betale, når de overtog nogle værdiløse Hafnia-aktier.
Derfor er det, vi er fortvivlede over, at den bliver stoppet, og vi synes, at det også understreger for os, at der er lusk i det her.
Og det gør V's og K's optræden i dag også, for V og K ved selvfølgelig udmærket godt, at når vi snakker om politisk ansvar, så er det i lige så høj grad eller i højere grad deres politiske ansvar, der er til undersøgelse, og derfor er det meget bekvemt for både regeringen, Venstre og De Konservative at få det her afsluttet med en aftale.
Det er også vores opfattelse, at når man nu indgår det her forlig og banken og staten kan blive enige om et forlig,
så understreger det kun for os, at det her er en del af en meget større og meget mere omfattende aftale.
Dansk Folkeparti mener, det er i orden, at Den Danske Bank forsøger at slippe billigst muligt, hvis altså det er i orden, det, den gør.
Har Dansk Folkeparti sat sig ind i undersøgelseskommissionens beretning?
Hvis man har fulgt med i debatten om den her banksag, er man så ét sekund i tvivl om, at Den Danske Bank løj over for færingerne, og at det påførte færingerne et milliardtab?
Jamen jeg spørger bare.
Jeg kan ikke forstå, at der er noget parti her i Folketinget i dag, der kan stille sig op og så tvivl om, om Den Danske Bank opførte sig uretmæssigt.
Der var en interessant betoning i den sidste runde her fra finansministeren, som sagde: » Jeg har ikke været med til«.
Så er mit spørgsmål, om finansministeren vil udelukke, at en tidligere minister har været med til at lave noget, der minder om en sammensværgelse.
Det synes jeg er ret vigtigt at få svar på, for det er jo oplagt, at de fleste af de citater, jeg har nævnt gang på gang, og jeg har også sagt det tidligere i debatten, går på, at selve konstruktionen af fifleriet blev lavet i den foregående regerings tid, og det er selvfølgelig i høj grad det - også den nuværende regerings gerninger, men i høj grad den tidligere regerings gerninger i den her sag - der har vores store interesse.
Derfor vil jeg spørge finansministeren: Med den betoning lå der så deri, at det ikke kunne udelukkes, at andre havde gjort det? Og: Hvordan vil finansministeren være med til at vi kommer til bunds i, om tidligere regeringer har været med til at fifle?