runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 1998-10-20:
Efter at have hørt alle disse ordførertaler, som beskæftiger sig med de tekniske ændringsforslag til adoptionsloven, kunne man godt være fristet til blot at kaste et enkelt blik på fortiden.
Min tipoldemor stiftede en organisation i København, som hed »Småbørns Vel«, og det gjorde hun, fordi det var meget almindeligt, at tjenestepiger dengang for 100 år siden kom galt af sted, som det hed, og deres børn kunne ikke få noget hjem, for tjenestepigerne havde ikke noget hjem selv og kunne ikke forsørge deres børn selv.
Dengang var der masser af børn i Danmark, der var masser af muligheder for at adoptere, og der var mange danske børn at adoptere.
Den tid er jo slut, og det er derfor, vi nu har fået disse meget, meget stramme og indimellem meget mærkværdige adoptionsregler, som gør, at adoptanterne skal igennem en skærsild af interviews, en skærsild af gennemlysning, for at man kan se, om de nu også opfylder betingelserne for at blive de perfekte forældre.
Det er i virkeligheden et lettere perverteret system, vi har opbygget, som alt sammen er udtryk
for, at vi har mangel på børn i Danmark.
Derfor er det altså stort set kun ønskebørn, der fødes i Danmark, og det betyder, at det er meget svært for folk, der ikke selv kan få børn.
Reglerne, som de er, forekommer ofte meget restriktive, meget urimelige, og derfor hilser vi velkommen, at der nu blødes op på nogle af de stramme regler, f.eks. på alderskriterierne og på, hvor mange børn man må adoptere, og vi er også tilfredse med, at der kommer en faseopdelt ansøgningsproces.
Vi har været lidt kritiske over for ønsket om det adoptionsforberedende kursus, fordi også dette er med til at institutionalisere forældreuddannelsen, som om det skulle være noget specielt, som staten skulle blande sig i.
Men vi accepterer, at der kan være særlige forhold ved at adoptere udenlandske børn, som gør, at man må forberede forældrene på, at det altså er noget andet end at adoptere et dansk barn eller selv at få et barn. Vi er optaget af at gå grundigt til værks under udvalgsarbejdet, specielt for at få kortlagt og analyseret de adoptionsformidlende organisationers rolle, men er i øvrigt tilfredse med, at der nu kommer en modernisering og en tidssvarende ændring af adoptionslovgivningen.
Karsten Nonbo (V), 1998-10-20:
I Venstre har vi også kigget på dette lovforslag, og jeg må indledningsvis sige, at jeg ser, at ministeren er ude med pålægsmaskinen i dobbelt betydning, nemlig dels ved, at han vil pålægge arbejdsgiverne at opsætte skilte dér, hvor arbejdspladserne tv-overvåges - og jeg går ud fra, at der er tale om, at det er i arbejdstiden - og dels ved, at man kan sige, at ministeren med pålægsmaskinen skærer en skive af arbejdsgivernes ledelsesret, nemlig retten til at iværksætte kontrolforanstaltninger.
Her vil jeg dog sige, at det er så lempelige forhold, at der kun er tale om en skiltning.
Vi vil meget gerne i Venstre fastslå - og det tror jeg også ministeren vil - at hvis der bliver tale om en regelregulering her, så er det ikke på grund af aktuelle tilfælde, hvor man kan sige, at arbejdsgivere er gået for vidt i nogen som helst sager i forhold til overvågning.
Når der så kan være et par grunde til at ændre loven, så er det i hvert fald, fordi loven på et par punkter, mener
jeg, er lidt uklar
Der er en lovparagraf, hvor man henviser til et kapitel omkring legemsbesigtigelse; altså, retsplejeloven er blevet ændret, siden man indførte den her lov i 1982, så der er teknisk grund til at foretage en ændring, og når man foretager en ændring, mener jeg også, at man kan præcisere forholdet omkring videoovervågning.
Optagelse på video af, hvad der overvåges, er i og for sig ikke nævnt i § 1, stk. 2, så det er en enestående chance for at få det ændret.
Men vi skal i Venstre se på lovforslaget; vi skal overveje, om det er sådan, at regulering ved skiltning skal ske ved lovgivning, eller om det skal ske via arbejdsmarkedets parter, hvor en almindelig aftaleret kan komme på tale.
Vi skal også i Venstre bekymre os lidt om endnu en regelregulering, som absolut ikke bekæmper nogen form for kriminalitet, men som igen betyder byrder for erhvervslivet, her dog i en målestok som jeg tror, erhvervslivet kan leve med.
er der gode incitamenter i fremsættelsen af lovforslaget, men vi skal passe på, at vi ikke bevidstløst vælter ting over på arbejdsgiverne, som vi ikke har belæg for.
Vi vil se frem til en udvalgsbehandling, hvor vi kan diskutere, hvad der er godt, og hvad der er skidt.
Bendt Bendtsen (KF), 1998-10-20:
Ved den foreslåede ændring udvider man kravet om skiltning m.v. ved privates tv-overvågning til også at gælde tv-overvågning af arbejdspladser.
Vi lever i en tid, hvor den teknologiske udvikling går meget stærkt.
Mulighederne for både aflytning og videooptagelse bliver større og større, og prisen for det isenkram, som kan udføre arbejdet, bliver mindre og mindre.
Kortfattet er reglerne jo som bekendt, at der i dag kan foretages overvågning af butikslokaler og indgange hertil, blot der er opsat en skiltning.
De øvrige tilhørende rum såsom personalrum, kantine, lagerrum m.v. er jo ikke omfattet af reglerne i den gældende lovgivning.
Derfor kan man jo i dag videoovervåge de steder uden de ansattes vidende.
I Det Konservative Folkeparti er vi positive over for lovforslaget, idet det må være rimeligt, at såfremt en arbejdsgiver vælger at videoovervåge sine ansatte, så må der være en skiltning, så de ansatte ved, hvilke forhold de arbejder under.
Nu er det ikke sådan, at vi er modstandere af videoovervågning, idet det i mange situationer har en god og præventiv virkning imod røveri, vold, tyveri m.v.
Men vi mener, at det er rimeligt, at de ansatte bør orienteres, når det sker.
Vi har noteret os
arbejdsgiverorganisationernes bemærkninger om indgreb i aftalemodellen, og at man finder, det er et unødvendigt lovindgreb og et udtryk for et usagligt indgreb i parternes almindelige adgang til at regulere arbejdsmarkedets forhold igennem aftaler.
Nu er det jo ikke alle arbejdspladser, der er dækket af overenskomster, og i bund og grund føler vi, at man som almindelig borger bør vide det, såfremt man videoovervåges under sine daglige gøremål, også når man passer sit arbejde. Vi har noteret os, at politiet fortsat har mulighed for som led i en strafferetlig efterforskning at kunne foretage en overvågning uden at skilte, og det er vi tilfredse med.
Med de bemærkninger er vi positive over for lovforslaget.
Aage Frandsen (SF), 1998-10-20:
Lovforslaget søger at balancere mellem det ene hensyn, det enkelte menneskes retssikkerhed, og det andet hensyn, det kriminalpræventive.
Man kan sige, at sådan som den teknologiske udvikling har været og den brug, der har været, har det været et område, som ikke har været reguleret.
Så kan man spørge: Behøver man at regulere alting?
I det her tilfælde mener jeg helt klart, at man må sige, at der er behov for, at der bliver reguleret. Det kan godt være, at Venstres ordfører, hr. Nonbo, ikke kender til eksempler på, at lønmodtagere føler sig generet.
Men jeg har hørt adskillige eksempler på, at lønmodtagere føler sig generet af, at der har været tale om overvågning, som de ikke vidste noget om, og at de heller ikke kunne forstå, hvorfor der overhovedet skulle være tale om overvågning de pågældende steder.
Derfor er det efter vores opfattelse helt naturligt og rigtigt, at overvågning kun finder sted, når der er tale om, at man giver besked herom, altså når der er tale om skiltning.
Så er det et spørgsmål om, hvem der skal tage beslutning om overvågning.
Dér mener jeg nok det kunne være rimeligt - nu når arbejdsgiversiden siger, at nu skal man hele tiden inddrage arbejdsmarkedets parter - at man her kunne sige, at lønmodtagersiden skulle inddrages, når arbejdsgiveren beslutter de her ting.
For når man foretager de her overvågninger, som er en indskrænkning af det enkelte menneskes personlige frihed, må man så også være sikker på, at det ikke sker for ofte.
Og det vil sige, at man i de her tilfælde overvejer bestemmelser om, at samarbejdsudvalg eller tillidsmand eller lignende er inddraget i den her forbindelse.
For det er jo ikke bare noget med, at man skal sige, at man skal have tilladelse til at overvåge.
Det er i øvrigt også interessant, når man taler om det dér med overvågning, at når det drejer sig om overvågning af de ansatte, så er der nogle, der synes, at det er helt i orden.
Derimod, når det drejer sig om overvågning af landeveje med hensyn til, om man kører for stærkt, så er det ikke i orden.
Så det er i høj grad et spørgsmål ikke så meget af principiel art, når man diskuterer overvågning, det er også et spørgsmål om, hvem der overvåges.
Det viser noget om dobbeltholdningen til spørgsmålet om at overvåge.
Efter vores opfattelse er lovforslaget rigtigt i den retning, at man altså regulerer området.
Det kan kun ske ved skiltning - hvis arbejdsgiveren sætter skilte op.
Men vi mener altså også, at man i højere grad skal inddrage lønmodtagersiden i forbindelse med, at man beslutter, at der er tale om overvågning.
For det er ikke det, som er det normale.
Det bør det ikke være.
Med hensyn til de omkostninger, som arbejdsgiverne har i den her forbindelse - nu kan vi forstå, at det er af hensyn til at spare en hel masse penge i forbindelse med tyveri - så må det jo være en god forretning at foretage overvågning, og så har de vel også råd til at foretage skiltning.
Så med de bemærkninger kan vi tilslutte os forslaget, men vil dog godt se nærmere på, hvordan man sikrer, at der ikke bliver al for megen overvågning og ingen unødig overvågning.
Peter Skaarup (DF), 1998-10-20:
For Dansk Folkepartis vedkommende skal der ikke herske tvivl
om, at vi grundlæggende synes, det er et problem med for megen overvågning i samfundet.
Det er af det onde, men det kan være nødvendigt i visse tilfælde at overvåge.
Det kan gælde spørgsmål omkring tyveri.
Det kan være vold, kriminalitet, og det kan også godt være det svind, som vi ser i nogle virksomheder og på nogle offentlige institutioner.
Derfor har Dansk Folkeparti også foreslået, at man f.eks. i S-tog og i HT-busser, hvor det er et problem i øjeblikket, at der sker overfald og røverier, helt sikkert kan benytte sig af videoovervågning, så man efterfølgende, hvis der er sket kriminelle handlinger, kan gå tilbage og se, hvem det egentlig var, der gjorde det her.
Når det så gælder spørgsmålet om medarbejdernes forhold til overvågning, ligger det så også lige så fast for Dansk Folkepartis vedkommende, at medarbejderne naturligvis skal have viden om, når der sker overvågning.
På en virksomhed skal det være sådan, at den enkelte medarbejder ved, at her er altså overvågning i en periode eller hele tiden, og det sikrer det her forslag på udmærket vis.
Selvfølgelig så vi allerhelst, at man på den enkelte arbejdsplads kunne blive enige om at lave nogle regler for overvågningen, at orientere om den overvågning, som foregår, men vi kan godt se et problem i, at der ikke altid kan opnås enighed om det, og derfor indstiller vi forslaget her til vedtagelse.
Vi giver det en positiv modtagelse.
Der kan være enkelte ting i forslaget, som vi godt under udvalgsarbejdet vil have belyst yderligere, men grundlæggende er vi for forslaget.
Vi synes, det er vigtigt, at man sikrer medarbejderne den viden om, at der sker overvågning i visse tilfælde.
Og overvågning kan som sagt ofte være af det onde, men kan også være nødvendigt i visse tilfælde.
Sonja Albrink (CD), 1998-10-20:
Lovforslaget udvider den skiltningspligt, der i forvejen gælder for privates tv-overvågning af lokaler, hvortil der er almindelig adgang, til også at omfatte arbejdspladser.
Så vidt vi i CD har erfaret, er der ikke tale om, at adgangen til at foretage tv-overvågning indskrænkes i forhold til, hvad der er gældende i forhold til straffeloven og de principper og den praksis, som man antager finder anvendelse inden for arbejdsretten.
Vi støtter også principperne i forslaget, både med hensyn til skiltningspligten samt med hensyn til, at et egentligt forbud mod overvågning nok ikke er tidssvarende eller hensigtsmæssigt, da overvågning jo også har visse kriminalpræventive formål.
Jeg har da nogle spørgsmål, som ministeren måske kan svare på i dag, som jeg føler, at lovforslaget rejser, og som vi gerne vil have svar på i CD.
Det andet er i forbindelse med tv-overvågning, som jo i praksis ikke bare er en tv-overvågning, men som jeg forstår sker ved iagttagelser via tv-skærm, her foretages der jo rent faktisk optagelser på videobånd, og når man har taget fat i det område, så vil det vel også være relevant at få præciseret, i hvilket omfang man er berettiget til at optage disse bånd, samt i hvilket omfang de efterfølgende må opbevares.
Det tredje, jeg skal nævne, er en artikel, som jeg fandt i Jyllands-Posten, og som er fra den 26. december sidste år.
Artiklen har en overskrift, der hedder: »Smil - du bliver overvåget«, og den sætter fokus på de problemstillinger, der rejses i forbindelse med en stadig stigende elektronisk overvågning.
I artiklen oplyses det, at Det Kriminalpræventive Råd har nedsat en arbejdsgruppe, der bl.a. skal forsøge at kortlægge omfanget af den teknologiske overvågning.
Så vidt jeg er orienteret, er resultatet af den arbejdsgruppes undersøgelser endnu ikke offentliggjort, og mit spørgsmål til ministeren vil derfor være, om der er nogle erfaringer, man burde inddrage i forbindelse med regulering af det forslag og den udvikling, som man ikke helt kender det eksakte omfang af.
Jeg vil gerne spørge, om ministeren måske kunne fortælle os lidt om dette, om det er rigtigt, at der sidder det udvalg, hvor langt det udvalg er, og hvornår det er færdigt.
Men alt i alt er vi positive over for forslaget.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-10-20:
Herinde bliver vi jo også overvåget konstant!
Det fremgår i hvert fald af de kommentarer, som Dansk Handel & Service har, og som er blevet optrykt i forslaget her, at det kriminalpræventive sigte er den væsentligste begrundelse for overvågning.
Når man så læser det, som Dansk Handel & Service har skrevet, er det helt klart, at der er to slags kriminalpræventivt sigte i overvågningsinstituttet.
Det er en salomonisk måde at løse et vanskeligt problem på.
Vi synes, at den balance, der er taget, mellem de to nævnte modstående hensyn her i lovforslaget er den rigtige, og derfor anbefaler Det Radikale Venstre, at forslaget vedtages.
Sonja Albrink (CD), 1998-10-20:
Lovforslaget tager sigte på, at adoptanter får en højere grad af medbestemmelse og ansvar i forbindelse med behandling af ansøgninger om adoption, samtidig med at myndighedernes kontrolfunktion nedtones.
Imidlertid fremgår det ikke helt klart af lovforslaget, hvordan det faseopdelte undersøgelses- og godkendelsesforløb, som de kommende adoptanter skal undergå, reelt lader myndighedernes kontrolfunktion træde i baggrunden.
CD mener, at det afgørende må være, at spørgsmål om godkendelse af adoptivforældre afgøres efter målbare kriterier, så skønsmæssige vurderinger begrænses i det omfang, dette er muligt.
Jeg håber derfor, at vi under udvalgsbehandlingen får tid til at drøfte de kriterier, så vi i betænkningen til forslaget kan komme med de rigtige anbefalinger af forhold, der skal lægges til grund for en godkendelsesprocedure.
Derved får de adoptionsformidlende organisationer et større medansvar og de godkendte adoptanter en ret til medbestemmelse og omvalg af barn.
medierne
En af de adoptionsformidlende organisationer havde ikke været tilstrækkelig omhyggelig med at få undersøgt oplysninger om det barn, der var bragt i forslag.
Sagen er bl.a. et eksempel på, hvor vigtigt det er, at roller og ansvarsfordeling myndighederne imellem er utvetydige.
Vi er derfor enige med justitsministeren i, at kompetencen til godkendelse overføres fra rådene til adoptionsformidlende organisationer, og at det undgås, at de tre adoptionsformidlende organisationer alene er mellemmænd. I CD er vi også tilfredse med, at lovforslaget lægger op til, at reglerne om aldersforskel mellem adoptanter og adoptivbarn gøres mere fleksible, så den ene af ansøgerne kan være over 40 år, når den anden er noget yngre.
Vi vil under udvalgsbehandlingen gerne kigge på det forslag, som var fremme under behandlingen af lovforslaget om kunstig befrugtning.
Det bør være med alder som med fysisk handicap, at der afgørende lægges vægt på, at begge adoptanter skal være i stand til at tage sig af barnet under hele dets opvækst.
Adoptivbørn skal ikke adskille sig fra de børn, der lever sammen med deres biologiske forældre, og det er i dag ikke usædvanligt, at man har en biologisk mor på 38 år og en far på 46 år.
Det økonomiske vil vi også gerne have kigget på under udvalgsbehandlingen, men alt i alt kan jeg til slut sige, at vi i CD støtter grundtanken i lovforslaget, og vi håber på en god udvalgsbehandling og et ja ved tredjebehandlingen.
Line Barfod (EL), 1998-10-20:
Enhedslisten støtter forslaget, som vil give de ansatte det minimum af beskyttelse, at de får at vide, når de bliver overvåget. Vi kan også tilslutte os de bemærkninger, som HK er kommet med i høringssvarene, herunder opfordringen til, at man i forbindelse med arbejdsmiljølovgivningen og også i forbindelse med aftaler mellem arbejdsmarkedets parter ser på de psykiske problemer, der kan opstå for de medarbejdere, der er under tv-overvågning.
Vi kan også støtte de bemærkninger, der er kommet fra flere andre ordførere i dag, om at man i forbindelse med det her forslag også bør se på at få nogle regler for videooptagelse og opbevaring af videobånd.
Jann Sjursen (KRF), 1998-10-20:
Fra Kristeligt Folkepartis side er vi enige med regeringen i, at der er brug for en mere tidssvarende regulering på dette område.
Ikke mindst set i lyset af den tekniske udvikling, der er sket inden for overvågningsudstyr, og den billiggørelse, der også er sket af samme,
mener vi, som regeringen også er inde på i sit lovforslag, det er nødvendigt at se på, hvilken regulering der skal være.
Vi er også enige i regeringens holdning: at lovgivningen på den ene side må tage hensyn til beskyttelsen af det enkelte menneskes personlige integritet og på den anden side til behovet for at anvende elektronisk overvågningsudstyr i f.eks. et kriminalpræventivt eller sikkerhedsmæssigt øjemed.
Det er efter vor opfattelse den helt rigtige balance, regeringen forsøger at finde, og derfor kan jeg såmænd kun sige på Kristeligt Folkepartis vegne, at vi faktisk i det store og hele er meget tilfredse med det lovforslag, regeringen har fremsat.
Vi synes, det er nødvendigt med disse ændringer, som regeringen lægger op til, og vi vil derfor også deltage positivt i det udvalgsarbejde, der skal ske efterfølgende, og selvfølgelig også se på de spørgsmål, der yderligere er bragt frem i debatten i dag, og som også trænger til en afklaring.
Inge Dahl-Sørensen (V), 1998-10-20:
Forslaget er som sagt en genfremsættelse, som var til førstebehandling i februar, og Venstre er fortsat positiv over for forslaget.
Det er en forenkling, og jeg håber virkelig, det kommer de kommende adoptanter til gavn.
Ved førstebehandlingen i februar rejste jeg spørgsmålet
vedrørende de obligatoriske kurser, som kommende adoptanter skal på, for der står nemlig i den nye § 31, stk. 3, at justitsministeren kan fastsætte nærmere regler om indholdet og tilrettelæggelsen af de kurser, der er nævnt i stk. 1 og 2 herunder om betalingen
Og da det er indføjet i loven, må ministeren sådan set også kunne løfte sløret for, hvad disse kurser skal indeholde. Venstre er positivt, hvis det er et vejledende og oplysende kursus; men hvis det er et kursus med en form for eksamen i det at være forældre, er vi bekymrede.
Det ville jo resultere i, at nogle efter et sådant kursus kunne dumpe og blive stemplet som uduelige som forældre, så en uddybning af indholdet af kurset vil jeg glæde mig til at høre fra ministerens mund.
Mogens Lykketoft (S), 1998-10-20:
Ja, men jeg prøvede at få opklaret hos hr. Ole M. Nielsen, hvem han mente, der var de berørte organisationer, før jeg skule prøve at svare på hans spørgsmål.
Det synes jeg har været lidt svært at afgøre i denne sag. Nogle kan man måske nok definere, men det er lidt vanskeligere her, end det er i så mange andre spørgsmål.
Så jeg vil egentlig opfordre til, at de, som mener, de er berørt, henvender sig til udvalget under udvalgsbehandlingen, for det har været lidt svært for os at indkredse det.
Og så vil jeg sige til hr. Frank Aaen: Jo, hvis der i Folketinget er en udtrykkelig politisk beslutning om, at man vil rentesubsidiere et eller andet, så skal det selvfølgelig føres ud i livet, og så har Folketinget jo også de magtmidler, man måtte ønske til det.
Men omvendt bør det jo ikke være sådan, at når Folketinget har sagt til en statslig eller en delvis statslig virksomhed, at den skal gå ud og agere på almindelige arbejdsvilkår, kan der opstå mistanke om, at der er en statslig institution, der alligevel giver den nogle subsidierede lån. Det er den sammenhæng, det er den sammenblanding, vi skal undgå.
Jeg mener ikke, vi har været i den, men jeg mener, at mistanken har været der, og det er en særlig, særskilt begrundelse for at gennemføre dette forslag, at så kan den i hvert fald ikke rejses igen.
Susanne Clemensen (CD), 1998-10-20:
CD kan heller ikke umiddelbart se nogen problemer i dette lovforslag, men jeg vil dog sige, at jeg i dag har modtaget høringssvaret fra Centralorganisationernes Fællesudvalg, og de anfører, at der er nogle ting, som lovforslaget åbenbart ikke helt tager højde for.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-10-20:
Det var kun med hensyn til mit spørgsmål om høringssvar.
Jeg synes, og det må vel høre med i processen, at de berørte organisationer og institutioner bør høres om lovforslaget.
Jeg mente faktisk, at det var en selvfølge, at de blev det.
Karen Rønde (V), 1998-10-20:
I Venstre er vi stadig væk meget kede af, at beskyttelsen ikke indtræffer, selv om der kun er tale om, at en mindreårig sælger sex én gang.
Fordi justitsministeren i det her lovforslag og især i bemærkningerne taler så meget om, hvor vigtigt det er at beskytte mindreårige imod seksuelt misbrug i form af børneprostitution og børneporno, kan jeg ikke forstå, at man ikke vil beskytte den mindreårige, der starter sin karriere med at sælge seksuelle ydelser, bare fordi den pågældende er under 18 år. Jeg synes helt klart, det er et problem, at der skal være tale om en mere eller mindre regelmæssige virksomhed, for hvor reel er beskyttelsen så for den 16-årige, der begynder på at sælge sex? Og jeg vil gerne høre justitsministeren, om han ikke er bange for den spekulation, der kan komme i, at det ikke er kriminelt at købe sex af en mindreårig første gang, anden gang eller tredje gang.
Jann Sjursen (KRF), 1998-10-20:
Ministeren henviste i sin besvarelse til de gode svenske erfaringer med at kriminalisere kunder til prostituerede under 18 år.
Men nu er det jo sådan, som jeg var inde på i min ordførertale, at i Sverige har man truffet beslutning om at kriminalisere alle kunder.
Og med de gode erfaringer, som man nu i Sverige vælger at bygge på ved fra den 1. januar 1999 at kriminalisere alle kunder, altså de gode erfaringer, som regeringen har lyttet til og hældet sit hoved til i forbindelse med forberedelsen af dette lovforslag, vil jeg da spørge ministeren, om man ikke også her overvejer at kriminalisere alle kunder og ikke bare de kunder, som udnytter prostituerede under 18 år, og i modsat fald, hvad argumenterne så er for, at man ikke i den sammenhæng vil lytte til de svenske erfaringer, som man nu går videre med.