runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kim Andersen (V), 2002-05-07:
Til hr. Poul Qvist Jørgensen vil jeg gerne sige, at dette, at ministeren i sidste instans er ankemuligheden, jo ikke adskiller sig fra forholdene, som de er i den nugældende lov.
Så i den sammenhæng er der jo ikke tale om nogen forværring, det er en fortsættelse af praksis.
Større åbenhed og kortere tidsfrister er væsentlige fremskridt i det forslag til ny arkivlov, L 200, som kulturministeren her har fremsat.
De har alle haft mulighed for at fremkomme med deres ønsker til en ny arkivlov.
Resultatet er blevet, synes vi i Venstre, et lovforslag, der tegner til at give en forbedret lov, der er tilpasset ændringerne i samfundet i de sidste 10 år, siden den sidste arkivlov blev vedtaget.
En arkivlov har to hovedhensyn at tage: Den skal sikre den størst mulige åbenhed i den offentlige sektor, og samtidig skal den værne om privatlivets fred og om særligt følsomme oplysninger for den enkelte og for samfundet.
Det er den svære balance mellem åbenhed og integritet, mellem forsknings- og offentlighedshensyn, samfundsoplysninger, der ikke skal være tilgængelige i en rum tid, og hensynet til personoplysninger, der skal sikres.
Det er vores opfattelse, at det lovforslag, der her foreligger, på en fornem måde forener de hensyn.
Forslaget har en række hovedelementer: Den almindelige tilgængelighedsfrist foreslås nedsat fra 30 til 20 år.
Det vurderes, at 20 år er tilstrækkelig beskyttelse i den administrative proces.
Der vil fortsat være mulighed for at fastsætte længere frister, op til 60 år, ud fra en særlig vurdering.
I de tilfælde, hvor det drejer sig om oplysning om enkeltpersoners private forhold, er tilgængelighedsfristen nedsat fra 80 til 75 år.
Oplysninger om enkeltpersoners privatforhold vil dermed stadig væk som regel ikke være tilgængelige i den pågældendes levetid. På de områder, hvor der ikke er baggrund for at opretholde fristen i 75 år, er fristen nedsat til 50 år.
Lovens anvendelsesområde foreslås udvidet, så den også omfatter en række offentligt ejede selskabers arkivalier.
Og dette sker efter en konkret vurdering af, om deres bevaring har en historisk værdi.
Endvidere åbnes der i loven mulighed for, at en række institutioner, som ikke i lovens forstand er offentlige arkiver, kan indsamle og opbevare private arkivalier, der er omfattet af persondataloven.
Og det er kun, hvis disse institutioner sikrer beskyttelseshensynet til den enkelte borger.
Endelig tilstræbes der en større regellighed mellem statslige og kommunale arkiver.
Det nye lovforslag er en modernisering og en liberalisering af den gamle lov, hvor åbenheden bliver større, tilgængelighedsfristerne sættes ned, hvilket giver større adgang for journalister, forskere, historikere og andre med interesse for de henlagte sager.
Jeg vil gerne i den forbindelse understrege, at vi med loven lever op til den vedtagelse, som blev resultatet af holocausthøringen i januar 2000.
Den nye arkivlov er udformet, så den løbende kan tage hensyn til udviklingen på it-området.
Arkiverne har jo ikke blot en servicefunktion, men de fungerer også som opbevaringssteder for en del af vores kulturarv.
Poul Qvist Jørgensen (S), 2002-05-07:
I forlængelse af spørgsmålet fra hr. Søren Søndergaard til hr. Kim Andersen kunne man jo også stille det spørgsmål
, om hr. Kim Andersen er sig bevidst, at den, der nu skal være smagsdommer i de her ganske vist få sager, er ministeren, hvis vi vedtager lovforslaget i den foreliggende form.
Jan Trøjborg (S), 2002-05-07:
Jeg kan jo ikke gøre meget ved det, men jeg er sådan lidt ked af ministerens automatsvar: Vi har fastlagt en politik, og vi har fastlagt en finanslov, og så kan vi ikke gøre noget som helst.
Jamen man kan da godt tænke sig om.
F.eks. kunne man tænke den tanke, at hvis vi nu begynder at arbejde med et sådant forslag, jeg siger ikke, at det skal gennemføres her og nu, ville vi være så langt fremme, at vi under alle omstændigheder er fremme ved det tidspunkt, hvor vi diskuterer en ny finanslov. Hvis man i princippet er enig i, at forslaget er fornuftigt at gennemføre for dansk erhvervsliv, for åbenheden, for offentlighedens og myndigheders indsigt i virksomheder, når der er noget galt og vedrørende økonomisk kriminalitet, var det måske værd at indtage den holdning.
Det vil jeg kun anbefale regeringen.
Og ja, der skal selvfølgelig findes penge til det, og der skal laves nogle tekniske, administrative foranstaltninger og sådan noget, men det kunne da godt være, at vi skulle se lidt nærmere på det.
Det synes jeg ville være betydelig mere hensigtsmæssigt. Så vil jeg gerne sige om elementerne indsigt og økonomisk kriminalitet, at det jo ikke er så sært, at Koordinationsudvalget for Økonomisk Kriminalitet har anbefalet forslaget.
De er i mange tilfælde tilgængelige på følgende vilkår: Man kan rette henvendelse til et selskab, hvor der er forlydender i pressen om, at der foregår noget helt forkert, om, hvorledes det står til i forhold til ens egen investering i selskabet osv., hvem det er, der er ved at overtage aktiemajoriteten i det pågældende selskab.
Så kan man rette henvendelse til selskabet og anmode bestyrelsen om at få de oplysninger.
Men virkeligheden er jo, det ved vi fra de selskabstømmersager, der har været, og fra andre store økonomisk kriminalitetssager, der efterhånden er blevet afdækket, at det tager månedsvis måske årevis inden oplysningerne kommer til de menneskers kendskab, som har anmodet om at få udleveret de oplysninger, de er berettiget til at få i henhold til eksisterende lovgivning.
Det, det ville være forskellen, hvis vi gennemfører det forslag, som vi har fremsat fra socialdemokratisk-radikal side, ville være, at alle kan gå ind og få oplysningerne med det samme.
Det vil betyde, at der vil blive fuldstændig afdækning i forhold til ejerforholdene, som kan ændre sig ganske hurtigt i selskaber, hvor der er massive rygter om omfattende svindel og økonomisk kriminalitet.
Jeg kunne godt nævne nogle eksempler, men jeg er ikke ekspert i de sager, men jeg tror, at mange selv kan tænke på en lang række sager, der har været oppe inden for de senere år, hvor det ville have været hensigtsmæssigt ikke alene for alle involverede, men også for myndighederne og samfundet som sådan, hvis der havde været tilgængelighed til de oplysninger.
Det ville have fremmet mulighederne for at afdække sagerne, inden de store tab havde vist sig for så mange mennesker og med så store konsekvenser, der har været tale om.
Bendt Bendtsen (KF), 2002-05-07:
Som jeg gjorde forslagsstilleren opmærksom på, var det en politisk prioritering, om man skulle anvende de her godt 11 mio. kr. til etablering.
Det var en prioritering, som regeringen ikke havde med i lovgrundlaget.
Hvad kommer der ud af EU-sagen, spørges der om.
Jeg vil ikke afvise, at det betyder, at vi her i Folketinget - det vil være forkert af mig at sige, at det ikke kommer til at betyde noget her i Danmark - skal til at indføre nogle af de her elementer.
Det er muligt, vil jeg gerne sige til forslagsstilleren, og så må vi jo finde pengene til det.
Problemstillingen har været, at regeringen har prioriteret en finanslov. Som det også er sagt af flere af regeringspartierne i dag, er det jo sådan, at man tidligere har behandlet det her forslag.
Det er en genfremsættelse.
Vi har ikke prioriteret at bruge pengene på det i ministeriet på nuværende tidspunkt.
Der spørges, om vi skal ligge i baghjulet.
Det ved jeg ikke om vi gør i den her sag.
Jeg mener faktisk, at de her oplysninger er tilgængelige på nuværende tidspunkt.
Det er klart, at det ikke er så nemt, som det ville være, hvis det hele kom online.
Jeg vil sige, at såfremt EU på det niveau bestemmer, at det her skal gennemføres, er det klart, at vi vil implementere, og så finder vi pengene.
Kim Andersen (V), 2002-05-07:
Tak for spørgsmålet.
Der har jo været overvejelser om at oprette en klageinstans til prøvelse af afslag på dispensationsansøgninger.
Men af 2.500 ansøgninger har, så vidt jeg har kunnet finde ud af, kun 86 fået afslag på ansøgninger om indsigt i sager, som ikke var forældede, og heraf blev de 57 afvist med henvisning til private forhold som årsag.
for en sådan klageinstans.
Colette L. Brix (DF), 2002-05-07:
Formålet med dette lovforslag kan ingen være uenige i.
Økonomisk kriminalitet skal bekæmpes.
Dette gælder også ulovlig insiderhandel.
Sidegevinsten, en større gennemskuelighed på aktiemarkedet, er også positiv.
Disse to problemstillinger vil Dansk Folkeparti meget gerne være med til at finde en løsning på hen ad vejen.
Forslaget minder meget om regeringens forslag om indførelse af et insiderregister, men udvider faktisk dette til ikke kun at omfatte forskydninger i beholdninger, men også selve beholdningerne.
Desværre er det meget svært at tro, at lovforslaget såvel som et insiderregister på nogen måde vil begrænse ulovlig insiderhandel, og gevinsterne ved øget gennemsigtighed på det finansielle marked må betragtes som ubetydelige sammenlignet med den øgede administrative byrde, det vil pålægge erhvervslivet.
Det er med denne begrundelse, at Dansk Folkeparti klart må afvise forslaget.
Line Barfod (EL), 2002-05-07:
Da Enhedslistens ordfører på området, fru Pernille Rosenkrantz-Theil, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre Enhedslistens synspunkter.
Enhedslisten støtter naturligvis ethvert forslag, der medfører større åbenhed om ejerskab i dansk erhvervsliv, derfor vil vi også stemme for dette forslag.
Men helt ærligt: Når der er tale om et forslag, der bliver mødt med sympati fra stort set alle erhvervslivets organisationer, herunder Dansk Rederiforening, så kan man roligt gå ud fra, at forslaget ikke rykker ret meget, i hvert fald ikke for de store virksomheder.
Men vi støtter forslaget, fordi det giver lidt mere åbenhed og lidt bedre mulighed for at bekæmpe økonomisk kriminalitet, og det er så i orden.
Det vil der komme et ændringsforslag om.
Lene Garsdal (SF), 2002-05-07:
Da SF's ordfører på området, hr. Ole Sohn, ikke kan være til stede, skal jeg her redegøre for SF's holdninger til forslaget.
Forslaget har to formål.
Det er at styrke aktiemarkedet ved hjælp af øget åbenhed og gennemsigtighed om selskabernes ejerforhold og dermed styrke investorernes mulighed for at få indsigt i det, der investeres i, samt at skabe et redskab, som kan medvirke til at bekæmpe den økonomiske kriminalitet og give bedre opklaringsmuligheder og også bidrage til, at man kan bekæmpe spekulation eller svig med EU-midler.
Det er jo yderst fornuftige formål.
Vi finder det rigtigt at supplere det eksisterende offentlige selskabsregister i Erhvervs- og Selskabsstyrelsen med oplysninger om ejer- og stemmeandele på 5 pct. eller mere i samtlige aktie- og anpartsselskaber, som er registreret i Danmark.
Herved får vi udvidet selskabsregistret på en sådan måde, at de danske regler faktisk bliver tilnærmet dem, man kender i de øvrige nordiske lande om åbenhed og om ejerforholdene.
Lovforslaget her har også den positive sideeffekt, at der kan gennemføres en forenkling i skattekontrolloven, og vi er jo altid glade, når vi kan lave forenklinger.
Så SF støtter forslaget.
Lars Barfoed (KF), 2002-05-07:
Det Konservative Folkeparti kan på mange måder se det positive formål med dette lovforslag, nemlig at skabe mere åbenhed og gennemsigtighed om, hvem der ejer danske aktieselskaber og anpartsselskaber.
Man skal dog være opmærksom på, at en lang række af de oplysninger, der i givet fald ville komme til at fremgå af registret som følge af lovændringerne, i forvejen er offentligt tilgængelige.
Reelt er det kun ejerforholdene i anpartsselskaber, der for offentligheden vil fremkomme nye oplysninger om.
Her føres naturligvis en anpartshaverfortegnelse, men denne er ikke offentlig tilgængelig.
Det vil den blive, for så vidt angår anpartshavere med mere end 5 pct. af den samlede anpartskapital eller de samlede stemmerettigheder.
Men på trods af det anerkendelsesværdige formål med lovforslaget må Det Konservative Folkeparti imidlertid i den givne situation afvise forslaget.
Det skyldes for det første, at regeringen er i fuld gang med at gennemføre tiltag, der begrænser de administrative byrder for virksomhederne, herunder især for de mindre og mellemstore virksomheder.
For det andet medfører forslaget statslige merudgifter, der ikke er indeholdt i finansloven.
Af disse grunde må Det Konservative Folkeparti afvise forslaget.
Søren Gade (V), 2002-05-07:
Åbenhed og gennemsigtighed omkring aktier og anpartsselskaber er områder, som Venstre principielt støtter.
Venstre må imidlertid afvise lovforslaget med den begrundelse, at omkostningerne, som er forbundet med det fremsatte forslag, ikke er prioriteret i dette års finanslov.
Samtidig er der fra regeringens side iværksat en undersøgelse
af specielt de små og mellemstore virksomheders administrative byrde, og vi ønsker ikke i Venstre at støtte
et lovforslag, som ud over omkostninger for Erhvervs- og Selskabsstyrelsen samt Told- og Skattestyrelsen vil medføre nye administrative byrder for nogle af de danske virksomheder.
Med disse begrundelser afviser Venstre det fremsatte lovforslag.
Bendt Bendtsen (KF), 2002-05-07:
Lovforslaget indebærer, at det eksisterende register for aktier og anpartsselskaber udvides, så enhver let kan få oplysning om, hvilke personer eller selskaber der ejer 5 pct. eller mere af kapitalen eller stemmerettighederne i selskabet.
Det er regeringens holdning, at andre opgaver for tiden trænger sig på, og at det foreliggende forslag derfor ikke bør gennemføres.
Det må tillægges vægt, at der ved vedtagelsen af finansloven ikke er afsat midler til gennemførelse af forslaget, og det er regeringens målsætning, at offentlige udgifter skal holdes på et minimum.
Hertil kommer jo så også, at der er tale om et forslag, der vil påføre erhvervslivet administrative byrder ved at indberette oplysninger om ejerforhold til en offentlig myndighed.
Det er derfor regeringens opfattelse, at forslaget ikke bør gennemføres.
Arne Toft (S), 2002-05-07:
Ja, man må på talerstolen noget mere, så formanden kan lære ens navn at kende.
Jeg vil sige med hensyn til L 157, hvor man endnu en gang siger nej til vedvarende energi, at det jo er et forslag, der ikke koster ret mange penge.
Producenterne var stillet i udsigt, at det skulle køre i 2002.
Vi synes godt, man kunne have ladet det køre, således at man så kunne have sagt, at nu må solenergien bære sig selv.
Der er jo ikke tale om her, at man skal lave noget, der ikke er rentabelt.
Det her skal være rentabelt over en 20-årig-periode, ellers skal man ikke lave solenergi.
Det her er, som fru Helga Moos fra Venstre sagde,
solopgangsindustri, og så er det solopgangsindustri, vi nu her siger nej til.
Det er også regionalpolitik, fordi det viser sig, at de virksomheder, som producerer solfangerne, ligger i landområderne.
Mange af dem, som sætter solfangerne op, smedene, bor også i landområderne.
Det ville være en god sag med henblik på at kunne overholde Kyotoaftalen, men man har så vist fra regeringens og Dansk Folkepartis side, at man altså ikke vil vedvarende energi.
Man siger godt nok, at man ikke har noget imod det,
men man vil ikke være med til at støtte det.
Louise Frevert (DF), 2002-05-07:
Når man skal vedtage et lovforslag som dette, er det utrolig vigtigt, at hvert sandkorn bliver vendt. Derfor synes jeg også, det er fornuftigt, at kulturministeren har udfærdiget et helt nyt lovforslag i stedet for at lave lappeløsninger på en gammel gældende lov og med dette nye lovforslag får sat fokus på nye tiltag, samtidig med at man har bevaret en del fra den gamle lov, som var yderst fornuftigt.
Af bemærkningerne til lovforslaget kan man konkludere, at det ikke har været muligt at skabe fuld enighed imellem arbejdsgruppen, brugerrepræsentanter og ministeriet hele vejen igennem, men det kan man vel ikke fortænke interessenterne i.
De steder, hvor der decideret har været tvistigheder, mener jeg, at problemet er blevet løst ved at give ministeren en bemyndigelse til i sidste ende at være beslutningstager.
Ligeledes er det fornuftigt, at private interessenter nu kan blive omfattet af arkivloven.
Vi mener også i Dansk Folkeparti, at nedsættelsen af den almindelige tilgængelighedsfrist fra 30 år til 20 år er et rigtigt tiltag, idet gennemsigtighed og åbenhed er den rette vej at gå.
Interessenterne har ikke kunnet blive enige om, hvorvidt man skulle have en nedsættelse fra 80 års tilgængelighedsfrist til 75 år, men man har nu vedtaget 75 år, og det mener vi er rimeligt.
Lovforslaget giver desuden mulighed for, at man kan gå ind og undersøge ting i arkiverne med dispensation, hvis dette skulle være nødvendigt, og ligeledes giver lovforslaget også mulighed for, at man kan bevare ting ulæst, indtil det er lovligt at offentliggøre dem.
Der har været en del skriverier om digitaliseringsprocessen, og det synes jeg også at er håndteret fint i loven ved at give ministeren bemyndigelse til at fastsætte nærmere regler om tidspunktet for aflevering af arkivalier, der er lagret på elektronisk medium.
Selvfølgelig vil der være en del ekstra ressourcer, der skal bruges på at opdatere lige præcis dette elektroniske område, men det lyder, som om der er taget fuld højde for det.
I Dansk Folkeparti mener vi, at dette er et rigtig godt lovforslag.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-05-07:
Det er korrekt, at hvis man søger ud i almen praksis, er man underlagt et andet system.
Det er korrekt nu, det er korrekt den 1. juli.
Det var korrekt den 31. december, den 1. juli sidste år, den 1. juli året før, den 1. juli året før da.
Sådan har tilstanden været hele tiden.
Hvis det var hjerteblod at lave om på det, så har man jo haft 9 år til at få problemet løst.
Jeg er levende optaget af denne problematik, men vi er altså startet et andet sted.
Vi er startet med at prioritere mere behandling i sygehussektoren.
Det er derfor, vi har sat 1,5 mia. kr. af til at øge kapaciteten.
Jeg glædede mig over, at Socialdemokratiet har stemt for selve lovforslaget om, hvordan vi bruger pengene.
Jeg bemærker i en parentes, at Socialdemokratiet ikke var med til at anvise pengene, heller ikke i de ændringsforslag, Socialdemokratiet selv stillede til finansloven.
Men det har vi altså gjort.
Der starter vi.
Næste fase er at få set på det her.
Lone Møller (S), 2002-05-07:
Det skal ikke være noget problem fra Socialdemokratiets side at drøfte, hvor vi finder pengene, så det skal det i hvert fald ikke skorte på.
Det tror jeg også at ministeren er klar over.
Men nu ser det ud, som om alle, privathospitaler og hvad ved jeg, er underlagt det her system.
Derfor vil jeg gerne spørge ministeren: Er det ikke korrekt, at hvis man i dag bliver behandlet hos sin praktiserende læge, som alle jo ligesom opfatter som noget helt naturligt, og der sker en fejl, så er man ikke underlagt det her system?
Hvis man i dag eller efter 1. juli skal hos en øjenlæge, hvor man skal opereres for grå stær, som formentlig rigtig, rigtig mange ældre i dette land kommer ud for, så har man ikke nogen som helst sikkerhed for, at man kan få behandlet en sag?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-05-07:
Det, der er det helt centrale, er, hvilken situation de patienter står i, der efter den 1. juli 2002 får et udvidet frit valg, som betyder, at de har mulighed for at søge behandling for det offentliges regning, hvis det offentlige ikke leverer behandling inden for 2 måneder. Når det er helt centralt, så er det, fordi det jo er den eneste og den afgørende forskel på det sundhedssystem, vi får her til sommer, kontra det sundhedssystem, der har været gældende i de 9 år, hvor den tidligere regering jo selv har haft lejlighed til at løse det her problem, hvis man skønnede, at det var det mest centrale.
I forhold til de patienters retsstilling er det sådan i henhold til patientforsikringslovens § 1, stk. 4, at patienter er omfattet af ordningen, hvis de modtager vederlagsfri behandling efter sygehuslovens § 5, uanset på hvilket sygehus m.v. her i landet eller udlandet behandlingen finder sted.
Så sygehuslovens § 5 er altså den helt overordnede generelle regel om, at hver amtskommune skal yde vederlagsfri behandling til amtskommunens borgere eller borgere, der har midlertidigt ophold i amtskommunen og ikke tåler at blive flyttet til deres bopælsamtskommune, og denne bestemmelse rækker altså til og med de patienter, der pr. 1. juli får et udvidet frit valgt.
nemlig dem, der for egen regning og risiko søger behandling på private sygehuse, private klinikker, de patienter, der via den adgang, vi nu skaber for kommunerne til ud fra en række ikkelægelige kriterier at skønne, at man gerne vil bistå en borger til at blive behandlet, de mennesker, der er omfattet af en arbejdsgiverbetalt forsikringsordning eller blot arbejder på en virksomhed, hvor man tager det sociale ansvar alvorligt og hjælper sine medarbejdere ud af sygdom, og for dem er situationen naturligvis anderledes, men ikke anderledes end den hele tiden har været.
baggrunden for, at jeg gerne her så igen vil fastslå, at vi i regeringen er levende optaget af at få diskuteret de her ting, på sigt at få udvidet ordningen, at få skabt et enstrenget system, men det gælder altså her som i livets øvrige forhold, at pengene skal jo være der, før man kan bruge dem, og der er ingen penge med fra forslagsstillerne, og der var ingen penge på bordet hos den tidligere regering.
Lone Møller (S), 2002-05-07:
Det, der så foranlediger mig herop, er et spørgsmål til ministeren, der her siger, at det ikke passer, at ikke alle er omfattet af loven.
Der vil jeg gerne spørge ministeren, om ikke det er korrekt, at personer, som ikke er henvist af det offentlige, men i forbindelse med det frie valg f.eks. selv frekventerer en speciallæge, ikke er omfattet af loven.
Så det passer jo ikke helt, at alle er omfattet af loven.
Line Barfod (EL), 2002-05-07:
Det er glædeligt at høre, at det også ligger ministeren meget på sinde at sikre, at alle er omfattet af en patientforsikring.
Det, der er vigtigt for forslagsstillerne, er, at det for en patient ikke skal være afgørende, hvor man bliver behandlet henne.
Man skal være sikker på at få den samme forsikringsdækning, og at man ikke selv er henvist til at anlægge sag. Når nu regeringen med støtte fra Dansk Folkeparti har lagt op til, at kommunerne fremover skal kunne betale for, at folk kan blive behandlet, og at man kan få skattefradrag som arbejdsgiver, hvis man lader nogle af sine ansatte blive behandlet, forventes dette så ikke at føre til, at flere vil blive behandlet i privat regi og så vil have et behov for, at der er en ordentlig patientforsikringsdækning?
Brian Mikkelsen (KF), 2002-05-07:
Til hr. Søren Søndergaard
: Se, nu er det jo ikke så moderne, at en minister stiller sig op med åben pande og brystet skudt frem og siger, at man skal påtage sig et politisk ansvar.
Men det synes jeg er relevant, når man taler om lige netop sådan nogle sager som dem her.
I praksis er det jo sådan, at man har et udvalg, et nævn, som kigger på problemet og årlig rapporterer til kulturministeren, og den rapport sender vi så videre til Kulturudvalget.
Problemet er ikke særlig stort, men der er sager, det er nødvendigt, at man tager et politisk ansvar for, og så må Folketinget jo gribe ind, hvis ikke man er enig med ministeren, det er jeg altid parat til at stille op til.
Hvis man kan etablere et flertal imod mig, er man meget velkommen.
Men det er vigtigt, at en minister tager et politisk ansvar for sager, som kan være personbelastende, kompromitterende, som kan have at gøre med statens sikkerhed, hvis man vurderer det, og mange forskellige ting.
Derfor står jeg gerne til ansvar for, at vi vil fastholde, at der selvfølgelig skal være et ministeransvar i sidste ende.
Så var hr. Søren Søndergaard vel hurtig, og det synes jeg også at hr. Poul Qvist Jørgensen var, med hensyn til at fortolke det, jeg sagde omkring tilgængelighedsfrist og afleveringsfrist.
Det mener jeg den er i de fleste tilfælde, men jeg vil gerne i den praktiske verden arbejde for, at det bliver koblet tættere sammen, og så må vi se på, hvordan vi kan gøre det bedre.
Jeg kvitterer for bemærkningerne.
Det vil sige, at der bliver rig mulighed for debat og spørgsmål, og som nævnt stiller jeg gerne op til at svare på hvad som helst, både i udvalget og i skriftlige svar, og vi vil selvfølgelig bestræbe os på at besvare alle spørgsmålene meget grundigt.