Kuupik Kleist (IA), 2004-10-07:
Når nu statsministeren mod forventning og til andres skuffelse ikke udskrev valg i tirsdags, er der jo givet tid til en ordentlig slutspurt for indeværende valgperiode; der er stadig tid til at sætte handling bag mange flotte ord og intentioner, også om rigsfællesskabet.
Som bekendt fejrede det grønlandske hjemmestyre 25-års-jubilæum i sommer.
Jeg har over sommermånederne mødt og hilst på mange folketingsmedlemmer og ministre i Grønland, og der skal selvfølgelig lyde en tak for, at de kom og besøgte os under festlighederne, besøg, som forhåbentlig også vil bidrage til større indsigt og engagement.
Men nu er festen forbi, skåltalerne er ovre, der skal arbejdes, og der er jo rigeligt at tage fat på.
Mantraet må være politisk vilje og politisk mod kontra konformitet og juristeri.
Hvis statsministerens karakteristik af et samarbejdende rigsfællesskab i pagt med tiden skal blive til virkelighed, skal der altså også ske reelle og ikke kun overfladiske forandringer af rigsfællesskabet.
Begreber som fællesskab og samarbejde kræver en aktiv indsats fra begge parter.
I Grønland har vi gennem en årrække gjort mange indledende øvelser med kommissioner, betænkninger og udredninger og et utal af konferencer, hvor også mange danske politikere og embedsmænd har deltaget.
Efterfølgende har vi taget fat på en lang række interne reformer, både politiske, økonomiske og sociale, hvilket selvfølgelig påvirker alle dele af det grønlandske samfund.
Vi er inde i en omfattende og alvorlig omstillingsproces, hvor viljen til forandring også her skaber optimisme.
Men viljen til forandring skaber selvfølgelig også en vis uro og politisk turbulens.
Reformerne er nødvendige, men det er en vanskelig proces, som vi må igennem for at ruste os til større selvstændighed.
Det er overordentlig vigtigt, at den grønlandsk-danske kommission om Grønlands selvstyre arbejder ambitiøst og færdiggør sin betænkning inden for den afsatte tidsramme på 2 år.
Kommissionen skal være nytænkende og fremsynet; kommissionen bør fokusere på muligheder frem for begrænsninger; kommissionens medlemmer skal være modige, fordomsfri og kreative; og frem for alt så kræver det personligt engagement fra de medlemmer fra Landstinget og Folketinget, som regeringen har udpeget som de bedst egnede til at løse denne historiske opgave.
For mig og mit parti er spørgsmålene om anerkendelse af det grønlandske folk og ejendomsretten til jorden helt centrale emner i kommissionens arbejde.
Jeg har et inderligt håb om, at viljen til forandring på dette område vil udmønte sig i, at vi kan nå til enighed om epokegørende nyskabelser, hvad angår disse afgørende emner.
Den Grønlandske Retsvæsenskommission færdiggjorde med mange års forsinkelse i august i år sin meget omfattende betænkning.
De 10 års kommissionsarbejde har i mange henseender desværre tjent til at udskyde nødvendige beslutninger omkring det grønlandske retsvæsen og om, hvad man skal gøre med hensyn til deportationen af grønlandske kriminelle til danske fængsler.
Grønland og Danmark har i fællesskab ansvaret for at føre Retsvæsenskommissionens anbefalinger ud i livet, og det må være på høje tid, at vi lukker dette mørke kapitel i vores fælles historie.
USA’s udenrigsminister, Powell, og hans danske kollega beærede den lille sydgrønlandske bygd Igaliku og bygdeboeren Motzfeldt med et officielt besøg og satte deres underskrifter på et historisk dokument: en ny forsvarsaftale til erstatning for aftalen af 1951, hvor Grønland altså for første gang var medunderskriver.
Vi har i mange år krævet, at aftalen blev ændret, således at vi selv blev aftalepart, og det er efter et langvarigt forhindringsløb lykkedes at opnå et tilfredsstillende resultat.
Det er et vigtigt skridt i selvstændighedsprocessen, som betyder, at vi nu har indflydelse på, hvordan og til hvilke formål vort land bliver brugt, uanset hvad man ellers måtte mene om aftalens indhold.
Den nye aftale åbner op for en række nye samarbejdsmuligheder, herunder samarbejde om miljø.
Som bekendt påtog den danske regering sig at rydde op efter amerikanerne i Dundasområdet, men vi ved også, at der utallige andre steder er registreret mange andre efterladenskaber.
Regeringen må i samarbejde med landsstyret hurtigst muligt udarbejde en plan for en grundig oprydning af miljøgiftene og andre efterladenskaber.
Når det er sagt, så synes jeg altså også, det er vigtigt at sige, at det må være forurenerens opgave at rydde op efter sig og bære udgiften.
Og så kan jeg heller ikke i denne her forbindelse undlade at nævne Thule eller Thulesagerne, som har været en fast bestanddel i stort set alle de debatter, jeg har deltaget i her i Folketinget.
Det er glædeligt, at Europa-Parlamentets juridiske tjeneste nu blander sig for at få afdækket sagen helt.
Under de arktiske parlamentarikeres konference i Nuuk i sidste måned var et af hovedemnerne klimaforandringerne i det arktiske område.
Alle internationale klimaforskere er enige om, at den menneskeskabte del af klimaforandringerne udgør en stadig alvorligere trussel.
De er også enige om, at klimaforandringerne i det arktiske område sker med en hastighed, der er 25 gange højere end på resten af kloden.
Uanset klimaændringernes årsager skal vi forholde os til det, der faktisk sker.
Jeg skal kraftigt anbefale Folketinget og regeringen at følge op på anbefalingerne i slutdokumentet fra den arktiske parlamentarikerkonference, hvor en række folketingsmedlemmer også deltog.
Anbefalingerne er bl.a. at tage skridt til at reducere udslip af klimagasser og øge energieffektiviteten i de arktiske økonomier og fremme udvikling og brug af vedvarende energikilder.
En anden anbefaling er at udvikle forvaltningsprocedurer, som støtter de arktiske samfund i tilpasningen til klimaændringerne, at fortsætte forskningen i arktisk klima og at sikre, at de oprindelige folk deltager på alle niveauer i forskningen og i beslutningsprocesserne.
Regeringen, Folketinget og Grønlands hjemmestyre må revitalisere den fælles politik vedrørende de oprindelige folk – også i det arktiske område.
De problemer, de oprindelige folk står over for, er ikke blevet mindre, tværtimod, og problemerne forsvinder ikke, fordi man lukker øjnene for dem.
Danmark anses for at være en meget vigtig aktør i det arktiske samarbejde, hvilket selvfølgelig forpligter.
Vi har en fælles interesse i at opretholde og udbygge både det politiske og det forskningsmæssige samarbejde i det arktiske område.
Bare en lille del af de mange ekstra midler, regeringen vil bevilge til forskningen, bør gå til den arktiske forskning.
I forbindelse med debatterne om den kommende EU-traktat og den stadig stærkere integration af Danmark i EU har den nordatlantiske gruppe fremført sine betænkeligheder vedrørende rigsfællesskabets fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Vi er betænkelige ved, at hensynet til samarbejdet i EU gradvis bliver stærkere end hensynet til samarbejdet i rigsfællesskabet.
I den forløbne uge har det vist sig, at betænkelighederne er velbegrundede.
Grønlandske og færøske interesser kolliderede med Danmarks og EU’s interesser i hvalfangstspørgsmål.
Der blev heldigvis fundet en mindelig løsning ved Socialdemokraternes mellemkomst, men der er endnu ikke fundet en varig løsning på eventuelle andre kommende sager af lignende karakter.
Det er selvfølgelig helt legitimt, at også danske partier har deres holdninger til hvalfangst og dyrebeskyttelse.
Men man bør være opmærksom på, at det danske rige ikke kun består af ét folk.
Vi er hele tre folk i det samme rige, og vi skal deles om én stemme i de internationale fora, der behandler de spørgsmål.
Derfor må vi både debattere og handle efter, at der internt kan være modstridende interesser og synspunkter, men vi er tvunget til at finde fælles løsninger på de problemer.
Vi har kun én stemme at deles om.
Det bliver derfor også yderst interessant at se statsministerens bebudede lovforslag om en udenrigspolitisk fuldmagt til Færøernes og Grønlands landsstyrer, og i hvilken udstrækning denne fuldmagt vil give landsstyrerne mulighed for at varetage egne interesser.
I forhold til arbejdet i den dansk-grønlandske kommission om Grønlands selvstyre er jeg glad for, at lovforslaget ikke vil have opsættende virkning på kommissionens anbefalinger på dette område.
Jeg vil slutte med at sige, at jeg selvfølgelig glæder mig til det fortsatte samarbejde i Folketinget.
Vi er stadig åbne for samarbejde til begge sider af salen, og det vil vi også være efter et eventuelt kommende valg.