runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sandy Brinck (S), 2003-03-21:
Hr. Jens Rohde svarede mig for lidt siden, at når Bushadministrationen forsøgte at få et flertal for en ny resolution, var det ikke, fordi resolution 1441 ikke legitimerede en militæraktion, men fordi man ønskede at samle politisk flertal.
Så er det, jeg slår min husmoderlogik til igen.
Hvem er det derudover, man skal samle?
Det har jeg meget svært ved at forstå.
Hvis man var enig om, at resolution 1441 legitimerede en militær intervention, hvem er det så?
I forhold til spørgsmålet om, om våbeninspektørernes arbejde var formålsløst, synes jeg, det er noget opstyltet, hvis jeg må tillade mig at bruge det ord, at hr. Jens Rohde mener, at det kan hr. Jens Rohde bedre vurdere end de folk, der rent faktisk er våbeninspektører og er ude i marken.
Jens Rohde (V), 2003-03-21:
Hr. Holger K. Nielsen fastslår heroppefra, at der er et klart flertal, der mener, at disse muligheder ikke er udtømt.
Hvor ved vi det fra?
Tingene har jo ikke været til afstemning.
Det skal vi lige huske.
Tingene har ikke været til afstemning, sagt til hr. Holger K. Nielsen.
Det kan i realiteten aldrig blive andet end en politisk vurdering.
Det er jo ikke våbeninspektørerne, der afgør, hvornår der ikke er mere at gøre.
Det er ikke våbeninspektørerne, der skal træffe den politiske afgørelse. Det er jo landene.
Det er jo landene, og derfor kan det aldrig blive andet end en politisk vurdering af, hvornår nok er nok.
Saddam Hussein har drevet os rundt i 12 år og 3 måneder, og nu kan vi på trods af 12.000 siders rapporter osv. se, at der er ting, der ikke er blevet redegjort for.
Det fik vi beviset for i går.
Vi fik også beviset for, at han er villig til at bruge dem.
Med hensyn til det med Sikkerhedsrådet beder jeg bare om at huske på Kosovo 1999.
Der var Sikkerhedsrådet kørt ud på et sidespor.
I 1998 var der heller ingen sikkerhedsrådsbeslutning, men den daværende regering holdt sig sandelig ikke tilbage, også på trods af at svenskerne underkendte, at der var et folkeretligt grundlag.
Da holdt man sig absolut ikke tilbage for at holde fast i, at der selvfølgelig var et folkeretligt grundlag; at det arbejde, som Folkeretskontoret havde lavet, naturligvis holdt vand; at det var fuldstændig absurd at stå her og diskutere det; og at det svarede til, at hvis man skulle diskutere, hvorvidt Justitsministeriet havde lavet nogle vurderinger af grundloven om ekspropriation, ville man sige, at det ville man ikke høre på.
Det var det, hr. Jørgen Estrup fra Det Radikale Venstre sagde dengang.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-03-21:
Det er opgaven foran os.
Med hvilke midler?
Det er den rigtige måde at stille det op på, og det er også sådan, Det Radikale Venstre ser på denne sag.
At Saddam Hussein skal afvæbnes og masseødelæggelsesmidlerne skal destrueres, følger af både sund fornuft og FN's vedtagelser.
Afgørende er: Hvordan gør man det?
Når vi sammen med virkelig mange af landene i Sikkerhedsrådet har argumenteret for en yderligere frist for våbeninspektionen, var det for enten at opnå, at man kunne opbygge en bred koalition, der stod bag afvæbningen af Saddam Hussein, eller at det også kunne vise sig at få reelle fremskridt med hensyn til afvæbningen, men sigtet skal være der.
Man kunne være gået en anden vej.
Pernille Blach Hansen (S), 2003-03-21:
Det synes jeg er ærgerligt, for det er virkelig en afgørende debat, vi har her.
Når statsministeren i slutningen af januar direkte siger, at en FN-forankring betyder drøftelser og beslutninger i Sikkerhedsrådet, og at de 5 permanente medlemmer skal være enige, så er vi ikke interesserede i at høre alle de efterrationaliseringer, som hr. Jens Rohde kan komme med efterfølgende.
Vi vil bare gerne vide: Mener Venstre, mener statsministeren, mener hr. Jens Rohde stadig væk, at det er det, der er en FN-forankring?
Hvis det stadig væk er en FN-forankring, er det jo bestemt ikke det, vi har her, tværtimod.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-03-21:
Hr. Jens Rohdes mantra om, at der er FN-forankring viser absurditeten i denne debat.
Det er, som om det er mennesker fra forskellige planeter, som diskuterer med hinanden.
Man spørger i øst og får svar i vest, og det er altså fuldstændig absurd.
Jeg synes stadig væk, at hr. Jens Rohde skulle forholde sig til det punkt, som hr. Niels Helveg Petersen tog op omkring hele FN-forankringen.
Hr. Jens Rohde siger, at det er urealistisk med videre våbeninspektion, efter alt hvad vi kan bedømme - efter alt hvad vi kan bedømme.
Jeg skrev det ned.
Hvem er vi?
Er det hr. Jens Rohde?
Er det den danske regering, eller hvem er det, der bedømmer, at det er urealistisk?
Hr. Niels Helveg Petersen kan påpege, at et klart flertal i Sikkerhedsrådet mener, det ikke er urealistisk.
Hvem har størst vægt dér?
Er det et flertal i Sikkerhedsrådet, eller er det hr. Jens Rohde?
Man må forstå det sådan, at det er hr. Jens Rohde, der har større kapacitet til at bedømme det, og det viser det fuldstændig absurde, det groteske i den folkeretsvurdering, som man anlægger det her på.
Jens Rohde (V), 2003-03-21:
Jeg ved også fra i forgårs, at hr. Frank Jensen hæftede sig meget ved, at Hans Blix har sagt, at man kan klare det her på 2 måneder.
Men hvad vi også diskuterede i forgårs, var jo, at det forudsatte »immediate cooperation« - det udtryk er brugt i Blix' rapport - altså med det samme, fuldstændigt uden betingelser.
Hans Blix har også sagt, at et så veludstyret administrativt system, som Irak råder over, burde kunne fremlægge hurtigere og bedre og samarbejde bedre om det.
Nu står vi altså også i en situation, hvor det i nat er blevet bekræftet, at det var Scud-missiler, der blev skudt ind over Kuwait.
Dem har han ikke redegjort for nogen steder.
Våbeninspektørerne har ikke kunnet finde dem.
Det synes jeg - jeg kunne selvfølgelig ikke vide det i forgårs, men når vi nu taler om det, vil jeg alligevel tillade mig at tage det med i dag - med al ønskelig tydelighed viser, at Saddam Hussein ikke opfylder og ikke vil og på noget tidspunkt har haft noget ønske om at opfylde de 17 resolutioner, som er vedtaget igennem årene.
Så taler hr. Villy Søvndal om de her 5 lande.
Skal vi ikke lige få tallene på plads?
Der er omkring 45 lande i koalitionen.
De militære bidragydere er USA, Storbritannien, Australien, Spanien, Polen, Letland, Rumænien, Tjekkiet, Slovakiet og Bulgarien.
Mig bekendt er det mere end 5. Så er der andre mulige bidrag, herunder bidrag til fredsbevarelse efter militær aktion, humanitær og økonomisk bistand: Island, Estland, Litauen, Japan.
Det er kommet fra Holland, Portugal, Belgien, Irland, Grækenland, Tyskland, Italien, Tyrkiet og Ungarn.
Det er altså ikke kun 5 lande, vi taler om her.
Til hr. Buksti kan jeg kun sige, at det er vores vurdering, at der er FN-forankring, og statsministeren har med velråd hu til ufattelig mange spørgsmål her i salen talt om denne FN-forankring.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-03-21:
Hr. Jens Rohde vil øjensynlig ikke svare på det, som alle har kunnet konstatere, nemlig at der kun var fire lande i Sikkerhedsrådet, der ville gå i krig uanset hvad.
Det bliver endnu mere graverende, når hr. Jens Rohde hiver Frankrig frem og siger, at situationen blev afklaret, da Frankrig sagde, at Frankrig ville nedlægge veto lige meget hvad.
Jeg vil gerne have, at hr. Jens Rohde går herop og dementerer det.
Det var faktisk ikke det, Frankrig sagde.
Det, Frankrig sagde, var, at man ville nedlægge veto mod en ny resolution, der automatisk gav adgang til at udløse en krig.
Vil hr. Jens Rohde være venlig at komme herop og bekræfte det, så han ikke er med til at bringe flere myter om, hvad der rent faktisk er foregået, i marken?
Aage Frandsen (SF), 2003-03-21:
Hr. Jens Rohde sagde i en replik, at SF altid har taget fejl, men mon ikke der er en enkelt gang, vi kunne have haft ret, altså teoretisk set?
Kan der alligevel ikke tænkes noget tilbage i historien, som hr. Jens Rohde måske ikke har været helt opmærksom på?
En gang imellem kan man jo blive meget firkantet og håndfast, men det bliver ikke nødvendigvis rigtigt af den grund.
Så vil jeg godt vende tilbage til diskussionen om, hvad det er for nogle folkeretlige ting, der skal lægges til grund, når vi træffer beslutning.
Det, jeg synes er bekymrende, er, at regeringen og Venstre er helt tilfredse med, at Udenrigsministeriet har deres notat, og så er det i orden.
Man tier stille, når vi andre siger: Jamen skulle vi ikke også se, hvad andre har sagt?
Og der kunne have været en høring i Forsvarsudvalget, hvor nogle uafhængige eksperter også kunne have ytret sig, og så kunne vi bedre have taget stilling.
Det, der er problemet, er, når staten via regeringen siger: Vi har denne konklusion, og den begrunder vi på den og den måde.
Når vi andre siger noget andet, kan vi ikke få lov
til at få vore synspunkter frem via andre eksperter.
Der er en juridisk, men der er også en politisk.
Marianne Jelved (RV), 2003-03-21:
Det Radikale Venstre anfægter ikke de juridiske vurderinger i det folkeretlige notat, men vi tager fat i det, der er omdrejningspunktet, nemlig at vurderingen er politisk, og at denne politiske vurdering, nemlig at våbeninspektørernes arbejde er udsigtsløst, ikke har noget med jura at gøre.
Vi har tilladt os at undersøge, om vi er enige i den politiske vurdering, og det er vi ikke.
Jeg tillader mig igen at referere til Kofi Annan, som udtrykker det samme synspunkt i sin tale den 19. marts, tredje afsnit, hvor han anerkender De Forenede Nationers medarbejdere: »... who have worked so hard in Iraq up to the last possible moment.
That includes the inspectors, whose work has now sadly been suspended.«
Pia Gjellerup (S), 2003-03-21:
Hr. Jens Rohde er optaget af, hvilken juridisk ekspertise man lægger vægt på, og her har det jo været karakteristisk, at regeringen alene har holdt sig til den fagspecifikke juridiske ekspertise i Udenrigsministeriet, når der er tale om vurderinger af folkeretten.
Folketinget har i hele denne sammenhæng været afskåret fra at få adgang til den overordnede og almindelige grundlæggende juridiske ekspertise, som regeringen normalt ville henholde sig til, nemlig Justitsministeriets Lovkontor, og det siger nok meget.
Det er det samme, som hvis man heller ikke ville spørge FN's Sikkerhedsråd, hvad det mente, og hvis man trak resolutionsforslaget, fordi man ikke ville have, at Sikkerhedsrådet kom med sin utvetydige meddelelse, nemlig en afstemning om den resolution, der var forelagt fra amerikansk og britisk side.
Der står kun tilbage, at man ikke kunne blive enige i Sikkerhedsrådet, og for hr. Jens Rohde og for Venstre og for den danske regering er det altså nok til, at man kan gå i krig på et tidspunkt.
Man vil så gerne sammenligne med 1998, men jeg vil bare sige til hr. Jens Rohde, at det troede jeg faktisk vi havde klaret i forgårs under førstebehandlingen.
På det tidspunkt var der resolutioner, der gav adgang til militær intervention, og våbeninspektørerne havde trukket sig ud og kunne ikke arbejde.
Jens Rohde (V), 2003-03-21:
Man har ikke kunne nå til enighed i FN's Sikkerhedsråd.
Det er fuldstændig rigtigt, som fru Anne Grethe Holmsgaard siger, at der kom meget, meget klare meldinger fra Frankrig, og så er det, man igen spørger: Hvor længe skal vi blive ved?
Hvor længe skal vi acceptere, at Saddam Hussein bliver ved med at køre rundt med verdenssamfundet?
Hvor længe skal vi acceptere, at Saddam Hussein ikke med det samme samarbejder fuldt ud og betingelsesløst?
Vi taler jo ikke om dage eller uger, vi taler om år.
Det er virkeligheden.
Det er den virkelighed, vi står i, uanset det ene motiv eller det andet motiv eller det tredje motiv der måtte være for de enkelte lande, også til at holde sig uden for.
Man er meget naiv, hvis man tror, at det er de ædlere motiver, der holder en lang række lande uden for.
Det er meget naivt.
For Tyskland er det jo helt åbenlyst, hvad det var, der skete, for det så vi under den tyske valgkamp.
Schröder kravlede op i masten og kunne ikke komme ned igen.
Af alle gjorde tyskerne det, men det kan man jo have sin holdning til.
Hver eneste gang der har skullet besluttes noget, hver eneste gang der har skullet tages aktion over for Saddam Hussein, har SF blankt afvist og er kørt ud med de samme argumenter.
Det kan vi jo se af Folketingets forhandlinger
gennem historien, og hvilket indtryk gør det på hr. Morten Homann, at SF historisk set altid har taget fejl?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-03-21:
Jeg må altså bede hr. Jens Rohde om at komme herop og bekræfte, hvad det var, Frankrig erklærede.
Er hr. Jens Rohde ikke enig i, at det ikke er korrekt, at Frankrig erklærede, at Frankrig ville nedlægge veto lige meget hvad - det er lidt efter hukommelsen et citat af det, hr. Jens Rohde sagde heroppefra - men at Frankrig tværtimod sagde, at man ville nedlægge veto over for en resolution, der gav automatisk adgang til at udløse en krig?
Det andet spørgsmål handler om, hvad det er for en adgang, man har til at tage ansvar og handle, når der er nogle, der siger, at de vil nedlægge veto.
Hvad med andre situationer, hvor f.eks. USA nedlægger veto?
Giver det så også et mindretal i Sikkerhedsrådet ret til at handle ved f.eks. at gå i krig?
Giver det ikke netop pligt til at forhandle videre, men ikke adgang til at bryde den almindelige forhandling, hvor der skal være et flertal til stede?
Ole Sohn (SF), 2003-03-21:
Endnu en gang er jeg nødt til at uddele ros til hr. Jens
Rohde.
Nu er det endelig gået op for hr. Jens Rohde, at der er uenighed i Sikkerhedsrådet, men så er spørgsmålet, om han også kan komme så langt, at han vil medgive, at der er fire - altså et klart mindretal - som har sagt, at nu er krigen løsningen, mens et flertal har sagt, at våbeninspektørerne skal gøre arbejdet færdigt.
Hvis man skal tale om, at der er nogle, der nedlægger veto mod et flertal, er det vel rent faktisk USA og de tre andre i Sikkerhedsrådet, som ikke vil følge flertallet og give våbeninspektørerne mere tid. Så siger hr. Jens Rohde: Jamen nogle skal jo reagere, og er det så ikke bare et spørgsmål om, at hvis man ikke vil følge flertallet, kan man bare reagere?
Det er jo rent faktisk det, USA gør, og Danmark følger efter i halen på USA.
Jens Rohde (V), 2003-03-21:
Jeg kan næsten blive en lille smule skræmt, når jeg hører, at hr. Per Kaalund åbenbart vil lade sig diktere af terrorister.
Jeg kan bare sige, at for mig kommer det aldrig nogen sinde - aldrig nogen sinde - på tale, at jeg vil lade min holdning deponere hos terrorister, endsige forhandle med terrorister.
Det er fuldstændig udelukket, det gør vi ikke i Venstre, og det kommer vi aldrig til, må jeg sige.
Selvfølgelig er der en risiko, det skal man tage med, og forhøjet beredskab osv.
Men man deponerer ikke sin holdning i lommen på terrorister.
Det gør man altså ikke, og man skal passe på med ikke at tale terroren frem.
Til hr. Morten Helveg Petersen vil jeg sige, at det er jo et offentligt tilgængeligt referat.
Der er ikke noget hemmeligt i det papir, og det eneste, der kan konstateres af det, er sådan set bare, at man ikke kan blive enige.
Når navnlig Det Radikale Venstre ikke rigtig synes, at der er noget hold i Folkeretskontorets arbejde, vil jeg tillade mig at gå tilbage til det, hr. Jørgen Estrup sagde i 1998, hvor hr. Keld Albrechtsen og hr. Søvndal betvivlede det arbejde, der var lavet.
Så må jeg sige til både hr. Keld Albrechtsen og hr.
Søvndal
, at jeg synes, det er ret stærkt, at de to herrer, som jeg ved ikke er folkeretseksperter, nu slår sig op på, hvilke af de eksperter, som vi har hørt udtale sig, der har ret, og hvilke der ikke har ret.
Jeg vil blot sige, at det, man gør, når man er folketingsmedlem, er, at man lytter til den afvejning, der kommer fra regeringen - i hvert fald når man er et radikalt medlem - og siger, at det er regeringen, der har ansvaret for at fastlægge udenrigspolitikken, og med det ansvar, regeringen dermed påtager sig, er den afvejning og den ekspertise, som regeringen råder over, afgørende.
Jeg vil i og for sig godt spørge både hr. Søvndal og hr. Albrechtsen - og jeg kan også spørge hr. Helveg Petersen og fru Marianne Jelved - hvad det ville føre til, hvis vi skulle diskutere, om grundlovens § 73 om ekspropriation var overtrådt, og man så sagde: Vi er i øvrigt ligeglade med, hvad Justitsministeriet mener, for vi mener selv noget helt andet.
Marianne Jelved (RV), 2003-03-21:
Ja, jeg prøver igen.
Regeringens konklusion om et FN-mandat bygger på ét omdrejningspunkt, nemlig en politisk vurdering af, at våbeninspektørernes fortsatte arbejde er udsigtsløst.
Hvis man skal suspendere 1441, eller hvis 678 og 687 skal reaktiveres, skal 1441 væk, og regeringen skriver i et svar, og jeg citerer: »Regeringen har ikke anledning til at betvivle, at der har været reelle drøftelser i Sikkerhedsrådet ...«.
Og så igen et citat: »Suspensionen anses for ophørt, når der rent faktisk konstateres et sammenbrud i Rådets arbejde ...« - og så kommer det centrale - »... fordi våbeninspektørernes arbejde må anses for udsigtsløst, hvilket er den danske regerings vurdering.«
Det inkluderer våbeninspektørerne, hvis arbejde nu så bedrøveligt er blevet suspenderet.«
Morten Helveg Petersen (RV), 2003-03-21:
Det er nu tredje gang, jeg er på talerstolen for at stille det samme spørgsmål til Venstres ordfører.
Jeg har ikke fået svar de første to gange, og jeg begynder at blive lidt pessimistisk med hensyn til, om det skulle lykkes at få et svar tredje gang, men jeg prøver.
Vil hr. Jens Rohde bekræfte, at referatet fra FN's Sikkerhedsråd den 19. marts med al tydelighed viser, at kun fire lande er parate til militær aktion på det foreliggende grundlag?
Og hvordan i alverden kan hr. Jens Rohde med det referat stå her på Folketingets talerstol og sige ud i al offentlighed, at der er en FN-forankring, der er endnu stærkere end i 1998?
Det hænger ikke sammen, og hr. Jens Rohdes svar udbedes nu for tredje gang.
Per Kaalund (S), 2003-03-21:
Når lille Danmark med et flertal her i Folketinget agerer på denne måde i krisen sammen med USA, England og Australien, har Venstre og regeringen så gjort sig klart, hvilke konsekvenser det eventuelt kan have med hensyn til terrorhandlinger her i landet?
Vi bliver fokuseret helt klart i verdensbilledet.
Lille Danmark står meget, meget isoleret, vi har store grupper af kurdere, arabere og andre her i landet, og vi ved, at der er fundamentalistiske kræfter både her i landet og andre steder.
Har Venstre gjort sig klart, hvad man egentlig udsætter den danske befolkning for i retning af terrortrusler og lign. med den beslutning, man agter at tage i dag?
Morten Homann (SF), 2003-03-21:
Jeg vil godt bede hr. Jens Rohde bekræfte, at den interessante, spændende og temmelig uhyggelige fortolkning af, hvordan de folkeretlige principper gælder, som hr. Jens Rohde gav udtryk for, nemlig at ethvert land kan opkaste sig til dommer og fortolke FN's Sikkerhedsråds konklusioner og beslutninger, er en ganske ny praksis.
Så vil jeg spørge hr. Jens Rohde, hvilket indtryk det
gør, at Danmark sammen med kun tre andre lande i hele verden kaster sig op, gør sig til dommer over og fortolker FN's Sikkerhedsråds beslutninger, på trods af at en hel række af verdens lande, deriblandt lande, som vi samarbejder tæt med, fordømmer krigen og beklager krigen - lande som Norge, Sverige, Finland, Tyskland, Frankrig osv.
Hvilket indtryk gør det på hr. Jens Rohde, at Danmark nu med den danske regerings og Venstres villige medvirken har placeret sig i det selskab?
Den danske regering, Venstre De Konservative og specielt Dansk Folkeparti er ved at placere sig selv i et internationalt forbryderalbum, og hvilket indtryk gør det på hr. Jens Rohde?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-03-21:
Jeg tager hr. Jens Rohdes svar angående Frankrig som en form
for en halv indrømmelse
, så det er jeg glad for.
Vi kender vel alle sammen det, at man kan komme til at gribe til lidt rigelig vel overfortolkninger i en situation, hvor man er under hård beskydning, og hvor man måske også selv har den oplevelse, at ens argumenter ikke holder helt.
Men jeg vil gerne have, at hr. Jens Rohde svarer på det andet spørgsmål, jeg stillede, nemlig: Hvad er det for en adgang, det giver et mindretal til at handle, når der er et land, der vedlægger et veto?
Er det en adgang til at kunne gå ind i en krig f.eks.?
Eller er det ikke netop en adgang til udelukkende at forsøge at forhandle sig frem til et resultat, der er holdbart og har et flertal bag sig?
Villy Søvndal (SF), 2003-03-21:
Det er tydeligt, at hr. Jens Rohde helst vil undgå at diskutere folkeret.
Det kan man sådan set godt forstå.
Fire lande, bl.a. Danmark, angriber Irak uden om FN.
Hr. Rohde
bliver ved med at sige, at det er dybt forankret i FN.
Jeg tror, at den befolkning, der lytter til hr. Jens Rohde i hvert fald må overveje tre ting.
Den ene er, at hovedparten af dem faktisk er imod den krig.
Den anden er, at hr. Jens Rohde forekommer at være et vrøvlehoved, undskyld udtrykket, når man i noget, der så klart er i modstrid med FN, påberåber sig FN.
Og så afviser hr. Jens Rohde, at det skulle have nogen som helst konsekvenser folkeretligt set og i forhold til fremtiden. Hr. Jens Rohde skulle prøve at læse spørgsmål 179 og svaret på det.
Vi spørger: Har enhver koalition af lande og ethvert enkelt land ret til at angribe med påberåbelse af resolution 1441?
Svaret er et soleklart ja, og derfor er det jo ikke en teoretisk situation, vi diskuterer, specielt ikke som situationen i øjeblikket er med Tyrkiet.
Det er grønt lys, det er en ladeport til, at lande, der vil, kan gå i gang.
Dermed er al international ret ophævet.
Frank Jensen (S), 2003-03-21:
Når man skal vurdere de folkeretlige aspekter, er der naturligvis en politisk vurdering.
Det er så den, som regeringen, Venstre og Konservative og Dansk Folkeparti har valgt at foretage i forhold til våbeninspektørernes indsats.
Det er den, vi har hørt fra hr. Jens Rohde her, og man har tidligere tilkendegivet, at man vurderede den som udsigtsløs.
Det er bare meget svært for os andre at se, at der er belæg for det.
Så er det svært at forstå, at den amerikanske præsident og Storbritannien og den danske regering går ind og kortslutter den proces, som ikke engang nyder opbakning fra
Per Stig Møller (KF), 2003-03-21:
Det skal mere være for, at vi ikke forvirrer debatten med at komme ud på et vildspor.
Der er ikke nogen tvivl om, at Udenrigsministeriet, regeringen er imod, at Iraks territorialitet krænkes.
Det svarede jeg også udvalget i går.
Og det vil sige, at vi også er imod, at man okkuperer en del af Iraks territorium.
Meningen med det her er en afvæbning af Saddam Hussein.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-03-21:
Jeg kan godt forstå, at Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre og Kristeligt Folkeparti på baggrund af den skandaløse behandling af sagen, som har fundet sted i Folketingets Forsvarsudvalg, drager den konklusion, at det alligevel ikke kan nytte noget.
Selv om vi kræver en ordentlig sagsbehandling, ved vi, at det vil vi ikke få.
Jeg har et andet temperament, vil jeg sige.
Selv om en sag ikke kan flyttes, fordi der står et flertal, der bare har magten og bruger magten og ikke vil besvare spørgsmålene, så har jeg det sådan, at der vil jeg altså ikke give op.
Jeg vil insistere på, at denne sag skal belyses til bunds, også selv om jeg ved, at et flertal har besluttet at lukke den og feje de ubesvarede spørgsmål ind under gulvtæppet.
Sådan er mit temperament.
Men jeg respekterer den holdning til det, som Socialdemokratiet, Kristeligt Folkeparti og De Radikale har, for jeg er bange for, at de kan have ret i, at udsigterne til, at man kunne få en bedre behandling af den her sag, er meget små.
Så taler hr. Peter Skaarup om seriøsitet og om, at vi ikke skulle være seriøse.
Jeg vil godt sige, at på baggrund af den udvalgsbehandling, hr. Peter Skaarup også har medvirket til, skal han være forsigtig med at bruge udtrykket seriøsitet fremover, i hvert fald om sit eget arbejde. Det vil jeg sige.
Kl. 9.35
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-03-21:
Jeg har ikke set nogen som helst tegn på, at flertallet lader sig påvirke væsentligt af argumenter i sagen, og derfor finder jeg ikke, at forslaget har nogen chancer for at føre til nogen forandring.