Line Barfod (EL), 2003-11-13:
Jeg vil gerne takke for debatten, der jo blev lidt kort og startede lidt forvirret, da ministeren pludselig måtte gå sin vej.
Jeg håber, at vi kan få en noget mere konstruktiv debat under udvalgsarbejdet, for jeg kunne forstå, at i hvert fald ministeren, SF, Socialdemokratiet, De Radikale og Kristendemokraterne er optaget af problemstillingen.
Jeg var mere i tvivl om Venstres og De Konservatives holdning.
Men det lyder, som om der er en bred interesse for at se på, hvad vi gør, når der er nogle virksomheder, der indtager den mærkværdige holdning, at de ikke vil have undersøgt, om de har så dårligt et arbejdsmiljø, at deres medarbejdere kan blive så syge, at de kan dø af det.
Ministeren gav jo allerede sidste år udtryk for forundring i sit svar til mig.
Derfor håber jeg da også, at ministeren under udvalgsarbejdet vil uddybe de bemærkninger, han kom med, om, at han mente, at der allerede i dag var muligheder for at indhente de nødvendige oplysninger.
Det var jo det, som undersøgelsen strandede på, nemlig at man havde taget blodprøverne, og at det ikke var nok.
Det var også nødvendigt at have undersøgelser på støberierne og høre om arbejdsprocesserne på støberierne for at kunne komme videre i forskningsprojektet.
Den holdning, der var fra Venstre og De Konservative, undrer mig lidt.
Det gør det også, at ministeren i første omgang afviser forslaget, da vi jo på andre måder kender til begrænsninger i arbejdsgivernes brug af deres ejendomsret inden for arbejdsmiljøsystemet.
Arbejdstilsynet har
fri adgang til virksomhederne som myndighed
, og derfor skulle det jo også være muligt at give dem en hjemmel til at pålægge virksomhederne at deltage i forskningsprojekter.
Om det så skal være Arbejdstilsynet, og hvordan vi skal gøre det, vil vi selvfølgelig gerne se på under udvalgsarbejdet, som nogle af ordførerne var inde på.
Vi er selvfølgelig glade for, at der er bred enighed i Folketinget om, at man skal satse på arbejdsmiljøforskning, og at der er givet penge til det, der i forbindelse med arbejdsskadereformen er lagt vægt på, nemlig at der skal være bedre muligheder for at få anerkendt erhvervssygdomme på baggrund af den tilgængelige viden om sammenhæng mellem påvirkninger og skader.
Men hvis man skal have den mulighed for at sige, at man skal kunne få anerkendt erhvervssygdommene, så skal vi altså også have noget forskning.
Der skal være noget tilgængelig viden, for at man kan bruge den. Derfor er det også vigtigt, at vi fremmer forsigtighedsprincippet, at vi ikke siger, at hvis vi slet ikke har nogen viden, så må folk bare fortsætte med at arbejde under de påvirkninger, som vi egentlig ikke ved hvad kan betyde, som vi så i forbindelse med manganskandalen, og som vi har set med asbest og andet.
Jeg skal selvfølgelig også lige for god ordens skyld sige, at vores forslag her ikke handler om, at de ansatte skal til at være forsøgskaniner, at det er dem, der skal tvinges til at medvirke i forskning.
Det, vi taler om, er, at virksomhederne skal kunne pålægges at komme med de oplysninger, der er nødvendige for at kunne se, om der er sammenhæng mellem de resultater, man konstaterer, når de ansatte kommer til undersøgelser og andet. Hvis de selv samtykker i at komme til undersøgelser, så skal man også kunne få oplysninger fra arbejdsgiverne.
Det er de fleste virksomheder naturligvis indstillet på, men der er så nogle ganske få, der ikke er indstillet på det, og der bliver vi nødt til at diskutere, hvad vi så gør i de sager.
Vi har drøftet det her forslag med en lang række af de mennesker, der arbejder på området, og har fået positive tilkendegivelser fra folk, der har fulgt de her mangansager gennem en længere årrække: forskere, ansatte på støberierne og fagforeninger.
Når vi har valgt i det her forslag at fokusere så meget på mangan, så er det, fordi det er så tydeligt et eksempel.
Vi kender fra Stålvalseværket de konsekvenser, det kan have, og den forskning, der er lavet der.
Vi har så omvendt støberierne, som har valgt at blokere for forskning, og det viser helt tydeligt, at der kan opstå et problem, som vi altså mener, at man skal gå ind og gøre noget ved.
Så vi glæder os til udvalgsarbejdet og til, at vi kan stille ministeren nogle uddybende spørgsmål til den indledning, han kom med.