Per Stig Møller (KF), 2006-12-05:
Som sagt har Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre fremsat beslutningsforslaget om dansk tilbagetrækning fra Irak, hvorefter regeringen opfordres til at udarbejde en plan for tilbagetrækning af de danske styrker i Irak så hurtigt som muligt.
Vi har jo lige haft en livlig debat, hvor mange problemstillinger er blevet vendt, og jeg skal forsøge at undgå at gentage disse.
Men jeg vil fokusere på spørgsmålet om de danske styrkers tilstedeværelse i Irak, som er kernen i beslutningsforslaget.
Lad mig starte med at sige, at der i dag desværre stadig intet ansvarligt alternativ er til en international militær tilstedeværelse i Irak.
Jeg kan oplyse, at al-Hakim netop har forladt Det Hvide Hus her for et par timer siden og sagt, at han beder de amerikanske styrker om at blive.
Det er af samme grund, at FN, vel at mærke efter anmodning fra den irakiske regering, netop har vedtaget en ny sikkerhedsrådsresolution, der forlænger bemyndigelsen af den multinationale styrke med endnu 1 år.
Også Danmark må yde sit til at løfte denne opgave.
Vi må være os vores ansvar bevidst
Vejen frem
er jo ikke at give disse frit spil, for prøv nu at tænke på, hvad der ville ske, hvis de multinationale tropper pludselig forlod Irak.
Statsministeren har lige nævnt, hvordan Forsvarets Efterretningstjeneste så sent som – var det i går morges eller i morges? – advarede kraftigt imod det, og lad mig udvikle dette: Hvad ville det betyde for den demokratiske proces, der kun netop er ved at spire?
Hvad ville det betyde for landets sammenhæng?
Hvad ville det betyde for det i forvejen alt for høje voldsniveau?
Det ville stige, demokratiet ville falde, og landet ville måske blive splittet op med stor uro og usikkerhed i regionen til følge.
De fleste eksperter er da også enige om, at det er for tidligt at trække sig ud af Irak.
Følgerne er uoverskuelige.
Irak kan falde fra hinanden, formentlig for at blive delt op i to eller tre etnisk og religiøst betingede regioner eller stater med en meget ulige ressourceadgang.
I den proces ville volden eskalere yderligere, og vi ville se et betydelig større antal flygtninge og internt fordrevne, end tilfældet er i dag.
Al-Qaeda ville forsøge at udnytte situationen, og der ville være risiko for, at Irak bliver en såkaldt failed state.
Samtidig ville de demokratiske processer og institutioner, der netop er blevet etableret, og som S og R altså har støttet igennem et par år,
blive undermineret.
den grad, som er en forudsætning for, at demokratiet kan få lov at udfolde sig
Kaos i Irak er i ingens interesse, og derfor sluttede alle arabiske lande, kan jeg oplyse Folketinget om, under mødet i »Forum for the Future« i sidste uge, hvor vi deltog, op om den irakiske regering.
Uanset hvad man havde ment om 2003, sagde de, må vi stå sammen om denne regering.
De tænkte naturligvis på, hvad det kunne få af konsekvenser for hele regionen, hvis Iraks regering lades i stikken.
I det brev fra premierminister al-Maliki til FN's generalsekretær, der er et bilag til den nye sikkerhedsresolution, som Danmark jo altså stemte for i Sikkerhedsrådet, giver al-Maliki udtryk for en stærk ambition om relativt hurtigt at overtage så meget ansvar som muligt på sikkerhedsområdet.
Jeg havde en samtale med ham i lørdags i Bagdad, og da var det hans klare ønske at overtage hele ansvaret for sikkerheden i løbet af 2007.
Gradvis får de irakiske sikkerhedsstyrker flere opgaver, og gradvis overdrages ansvaret for sikkerheden til de irakiske myndigheder.
Indtil videre er ansvaret for sikkerheden i to af Iraks 18 provinser overdraget til de lokale irakiske myndigheder.
Det skete i Al Muthannaprovinsen i juli måned og i Dhi Qar-provinsen i september måned, og flere provinser ventes at følge snart.
I første omgang bliver det formentlig Najafprovinsen og dernæst sandsynligvis Maysanprovinsen.
Så vil der i det sydøstlige Irak kun være Basraprovinsen tilbage, som er det økonomiske og politiske knudepunkt i regionen.
Her er det så håbet, at ansvarsoverdragelsen vil kunne finde sted i løbet af foråret 2007.
Når man vurderer, hvornår sikkerhedsansvaret i en given provins kan overdrages til de irakiske myndigheder, koordineres dette af sikkerhedsoverdragelseskomiteen, der lægger vægt på de irakiske sikkerhedsstyrkers kapabiliteter.
Processen er derfor et udtryk for, at de irakiske sikkerhedsstyrker hele tiden bliver flere og bedre uddannet.
Et andet eksempel på, at de irakiske sikkerhedsstyrker gradvis bliver dygtigere, er, at det irakiske forsvarsministerium i september 2006 overtog den operative kommando med alle tre værns kommandostrukturer over to militære divisioner, og flere militære divisioner ventes at følge inden for en overskuelig fremtid.
Af den nye sikkerhedsresolution fremgår det, at den irakiske regering og den multinationale styrke har opstillet tre fælles mål, nemlig at Irak for det første skal overtage ansvaret for rekruttering, uddannelse, forsyning og bevæbning af de irakiske styrker; at Irak for det andet skal overtage kommandoen og kontrollen med alle irakiske sikkerhedsstyrker; og at den irakiske regering for det tredje får overdraget ansvaret for sikkerheden.
Efterhånden som de irakiske sikkerhedsstyrker magter flere opgaver og får overdraget mere ansvar, vil de multinationale styrkers rolle ændres.
Der vil blive tale om en gradvis mere tilbagetrukken rolle.
Det vil selvfølgelig også påvirke de danske styrker.
I forbindelse med at ansvaret for sikkerheden i Basra overdrages til de irakiske myndigheder, vil justering af styrkernes opgaver samt tilpasning i antallet af tropper også kunne omfatte det danske styrkebidrag.
Det er der ikke noget nyt i.
Regeringen har redegjort for denne proces i sin irakanalyse, og det fremgår også af beslutningsforslag B 139 fra maj måned, der giver de danske styrker deres nuværende mandat.
Men den endelige beslutning af den art afhænger selvsagt af den videre udvikling i de kommende måneder.
Situationen i Irak er utilfredsstillende, og der er lang vej endnu, men trods den blodige terror er der opnået meget.
Der er frie medier og et frit erhvervsliv, og økonomien er i fremgang.
Således var der ved den seneste opgørelse 54 tv-stationer, 114 radiostationer og 268 aviser og magasiner, mens der ikke var nogen kommercielle tveller radiostationer eller uafhængige aviser og magasiner under Saddam Hussein-regimet.
Samtidig er BNI pr. indbygger steget fra et lavpunkt på omkring 480 USD i 2003, og i 2006 forventes indkomsten at stige yderligere til 1687 USD pr. indbygger.
Antallet af biler er femdoblet, hvilket jo også siger noget om, at der må være kommet lidt økonomi, for slet ikke at tale om antallet af mobiltelefoner, som nu altså også bruges rigeligt dernede.
Antallet af internet subscribers er steget fra 4.500 til 197.000 og telefoner fra 133.000 til 8 millioner.
Så altså, i det civile liv foregår der rent faktisk nogle fremskridt på trods af alle de ubehageligheder, der er notoriske.
Fra bidraget til at styrke demokratiet og den demokratisk valgte regerings autoritet agter vi at forøge indsatsen i Bagdad med støtte til politi og militærtræning og støtte til en bedre fungerende centraladministration.
Så regeringen har en plan, uanset hvor meget oppositionen benægter det – men det er den jo også nødt til at benægte, ellers har den jo ikke noget at kritisere.
Planen går ud på at styrke demokratiet, den demokratiske regering, civilsamfundet, genopbygningen og levere det fornødne sikkerhedsbidrag hertil.
For vi skal ikke militært være i Irak længere end nødvendigt.
Det ønsker hverken Iraks regering eller vi, hvilket Iraks udenrigsminister, statsminister og jeg var enige om i vores samtaler i sidste uge.
De påpegede dog, at der stadig vil være behov for sikkerhedsmæssig støtte nogen tid endnu for at sikre demokratiets levedygtighed.
Det tredje element i planen vil selvfølgelig være at styrke det regionale spor i forhold til naboerne.
Der mærker jeg jo en dyb uenighed i SF, idet hr. Villy Søvndal gerne vil have, vi taler med naboerne, mens hr. Holger K. Nielsen blev fuldstændig vild i hovedet, da fru Pia Christmas-Møller talte om Iran.
Altså, nu må SF lige finde ud af, hvilket ben man vil stå på, er det hr. Villy Søvndals, eller er det hr. Holger K. Nielsens?
Det vil vi jo nok få at vide i dag, nu, men nu er hr. Holger K. Nielsen jo ikke til stede, så vi får nok kun Villys plan.
Men hr. Holger K. Nielsen er altså uenig med Villy.
Der er forvirring i oppositionen, her i dag sagde de »straks«, og i beslutningsforslaget siger de »snarest muligt«, og sådan nogle forvirrede meldinger kan vi jo ikke rigtig bruge til noget.
Men ønsket fra alle arabiske lande, ønsket fra Iraks regering, ønsket fra FN's Sikkerhedsråd er altså, at man må forkaste S og R's beslutningsforslag.
Det er derfor, jeg på regeringens vegne må opfordre til, at beslutningsforslag nr. B 12 forkastes, idet jeg til slut vil påpege, at den respekt, som S og R med rette ønsker om FN, jo ikke fremmes af at sidde FN's netop gentagne appel overhørig.
Det gør man jo, når nu vi igen i FN har opfordret landene til at blive og hjælpe Irak.
Så vi støtter faktisk FN både politisk og praktisk i Irak, hvad oppositionen ikke gør, ligesom vi jo netop bidrager til opbygningen af de irakiske sikkerhedsstyrker og genopbygningen af det irakiske samfund, sådan som S og R ønsker – uden at ville være med til det.
Derfor bestræber vi os ligesom den irakiske regering og de 71 pct. af irakerne, som S og R henviser til, på, at Irak kan klare sig selv inden for 1 år.
Det håber vi da alle.