Ole Sohn (SF), 2002-03-15:
Med vanlig interesse lyttede jeg til min gode kollega, hr. Lars Barfoeds, ordførertale, og den fik mig til at tænke på det, som oftest sker, når man på den ene side gerne vil sige noget smukt, samtidig med at man egentlig mener det modsatte.
Jeg forestiller mig ikke, at hverken hr. Lars Barfoed eller andre i denne sal kunne finde på at gå herop og sige »nej, vi vil ikke have ligeløn« eller »vi vil ikke have ligestilling mellem kønnene«; det forestiller jeg mig ikke at der er nogen partier der vil sige.
Men er virkeligheden ikke den, at hr. Lars Barfoed og for den sags skyld også Venstres og Dansk Folkepartis ordførere reelt ønsker at sige: Vi ønsker ikke at pålægge arbejdsgiverne en forpligtelse til at garantere, at de overholder ligelønsloven. Det er netop det, den kønsopdelte lønstatistik skal bidrage til at sikre, og når man nu ønsker at udskyde den og samtidig snakker om gode hensigter, om ligeløn osv. osv., hænger tingene ganske enkelt ikke sammen.
Det er jo en kendsgerning, at arbejdsgiverne fra starten har været imod den ordning, så dette med med at bede arbejdsmarkedets parter om at kigge grundigt på sagen én gang til, er simpelt hen det samme som at sige, at den part, som har accepteret, at der skal laves en garanti for, at man får kønsopdelte lønstatistikker for at sikre ligeløn - altså lønmodtagersiden - bliver underkendt, hvorimod man fremmer interesserne for den part, som har sagt: Vi vil ikke have nogen statistikker, som kan dokumentere, at enkelte af vore medlemsvirksomheder ikke overholder ligelønsloven.
Det er sagen i en nøddeskal.
Jeg beklager, at jeg fokuserer meget på Det Konservative Folkeparti, for det burde være både Det Konservative Folkeparti, Venstre og Dansk Folkeparti.
Men hvis Det Konservative Folkeparti reelt ønsker at fremme ligestillingen og samtidig har det ædle ønske, som jeg i øvrigt selv støtter, og som jeg også godt kan se i lovforslaget, om at lette forholdene for de enkelte virksomheder, fordi reglerne kan virke en smule bureaukratiske og administrativt belastende - ja, så synes jeg, at man skal gøre det på en anden måde.
Så skal man skabe det, som er den bedste måde at ændre tingene på, nemlig et incitament.
Lad os tænke os, at vi her i Folketinget siger: Vi vil have ligelønsloven til at fungere i praksis, og vi vil have den kønsopdelte lønstatistik til at fungere som et redskab.
Nu sætter vi den i gang, og samtidig giver vi parterne, primært arbejdsgiversiden, tilsagn om, at på det tidspunkt, hvor de kan komme med et forslag, som fastholder målsætningen om kønsopdelte statistikker til at garantere ligelønnen, og det kan foretages på en administrativt forenklet måde, vil Folketinget gennemføre den ene ændring efter den anden, som kan være med til at lave administrative lettelser.
Jeg vil gerne på SF's vegne give tilsagn om, at vi vil være med i det arbejde.
Det ville være et incitament, som er til at tage og føle på, for hvis arbejdsgiverne er utilfredse med måden, tingene er skruet sammen på, er jeg ret overbevist om, at de nok skal komme med forslag, der kan være med til at forenkle det.
De skal bare vide, at vi viger ikke fra det mål, som også Det Konservative Folkeparti, Venstre og Dansk Folkeparti nævner i festtalerne: ligelønnen skal sikres.
Hvis vi tager det som udgangspunkt, vil der kun gå ganske få uger, så har vi nogle velvalgte forslag fra arbejdsgiverne til, hvordan man kan forenkle reglerne, hvis de kan forenkles mere, end de bliver med nærværende lovforslag.
Men vi kan selvfølgelig ikke støtte, at man bare giver los og lader tingene flyde, så derfor kan vi ikke støtte lovforslaget, som det ligger her.