runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2006-03-30:
Jeg vil godt sige om Domstolen, at det ikke er nogen forfatningsdomstol, det står der ikke nogen steder.
Så siger hr. Rune Lund, at Domstolen går de store virksomheders ærinde.
Lad mig bare pege på et eller to eksempler: Det er ikke ret lang tid siden, at Microsoft blev dømt igen ved EF-Domstolen og denne gang fik pådømt at skulle betale dagbøder på ca. 2 mio. euro om dagen for ikke at udlevere grænsefladen til Windowssystemet.
Det vil jeg da ikke sige er at gå store virksomheders ærinde.
Det er da tværtimod at gå imod dem.
Jeg synes, det er en meget vigtig afgørelse, og jeg synes, det er en god afgørelse på et område, hvor der faktisk er monopol i øjeblikket.
En anden sag var den, hvor danske flyselskaber blev idømt meget store bøder for et par år siden – glimrende dom.
Er det at gå de store virksomheders ærinde?
Nej, vel er det da ej.
Så det er da noget sludder at sige, at den her domstol går de store virksomheders ærinde eller løber efter dem, det er da simpelt hen bare faktuelt forkert.
Rune Lund (EL), 2006-03-30:
Jeg kan bekræfte over for ordføreren for SF, at Enhedslisten skam kan være tilhænger af internationale domstole.
Der, hvor vi har problemet med EF-Domstolen, er, at det er en forfatningsdomstol, som fungerer som en integrationsmotor i noget, som er et meget, meget udemokratisk EU, som foregår på de store selskabers præmisser, som betyder, at indflydelse bliver flyttet væk fra de enkelte landes parlamenter, hvor almindelige mennesker, græsrodsbevægelser, fagforeninger, folkelige bevægelser har størst mulighed for at udøve indflydelse, og derved styrker vi faktisk en højreorienteret politisk dagsorden – de store selskabers dagsorden – samtidig med at der bliver mindre demokrati.
Men mit spørgsmål er: Når nu SF's ordfører er imod miljødommen, hvorfor vil SF's ordfører så ikke stemme for Enhedslistens forslag til vedtagelse, som netop siger, at vi skal gå imod den dom?
Lone Dybkjær (RV), 2006-03-30:
Vi er jo tilhængere af et retssamfund også på det europæiske plan.
Vi er sådan set tilhængere af et internationalt retssamfund, og til et internationalt retssamfund hører altså også en domstol.
Det vil sige, at hvis den domstol afsiger nogle domme, så retter vi os selvfølgelig efter dem, uanset at vi måske ikke er enige i det konkrete indhold.
Det, jeg faktisk også sagde i svaret til hr. Morten Messerschmidt, var, at det da er klart, at politikerne bliver nødt til at kigge på, hvad det her drejer sig om, og at politikerne bliver nødt til at gå ind i nogle af de love og øvrige ting, som de vedtager, og kigge på, hvad det her vil betyde i en domstolsmæssig sammenhæng.
Det er nok det, som vil være det konkrete svar til hr. Rune Lund.
Rune Lund (EL), 2006-03-30:
Den her sag handler lige præcis om, at hvad angår det, der var indholdet af artikel 271, stk. 2, i den EU-forfatning, som der nu er blevet stemt nej til, og som ligger død, kommer EF-Domstolen bare og siger: Vupti, det skal gælde alligevel.
Det mener jeg er en klar hån mod de hollandske og franske vælgere, som har stemt nej til EU-forfatningen.
Men der er ordføreren åbenbart ikke til at rykke.
Så har jeg et andet spørgsmål, for jeg kan forstå, at Det Radikale Venstre synes, at dommen her skal fortolkes sådan indsnævrende, den skal fortolkes snævert.
Men hvad vil der ske, hvis der nu kommer en anden dom på et senere tidspunkt, som fortolkes udvidende, sådan mere bredt, hvilket betyder, at der er endnu flere områder, som kan blive overdraget til EU med den her dom uden om folkevalgte politikere, uden om folkeafstemninger?
Vil Det Radikale Venstre så igen også bare lægge sig på maven og sige: O.k., det accepterer vi, vi underlægger os alt, hvad EF-Domstolen siger?
Lone Dybkjær (RV), 2006-03-30:
Jeg er totalt uenig i det udgangspunkt, som spørgeren har.
Det er altså Domstolens fortolkning af reglerne, som vi så ikke er enige i, og som vi diskuterer i øjeblikket.
Det har ikke noget med forfatningstraktaten at gøre.
Det er Domstolens fortolkning af de regler.
Det, som det jo også kan give anledning til, er måske ikke bare at ændre på Domstolen og Domstolens rolle – jeg synes, det er derfor, det er interessant at gennemgå en række af de sager, som Domstolen har afgjort – men det er måske også, at Ministerrådet og andre, herunder også Europa-Parlamentet, skal være meget mere præcise, når de vedtager love, som jo altså hedder direktiver i EU-sprog.
Rune Lund (EL), 2006-03-30:
Men synes ordføreren fra Det Radikale Venstre ikke, at det er et problem, at vi har en EU-forfatning, som bliver sendt til afstemning, der bliver sagt nej til den i Frankrig den 29. maj, et par dage efter i Holland sker der det samme, EUforfatningen er død, og den 13. september ser vi så, at vi har en EF-Domstol, som lige pludselig, vupti, vedtager nogle af de ting, som var i den EU-forfatning, der er blevet stemt nej til.
Er det ikke totalt udemokratisk?
Det vil jeg godt spørge ordføreren om.
Lone Dybkjær (RV), 2006-03-30:
Vi undersøger altid udviklingen i EU og følger nøje med i den, og nu har vi altså også, som hr. Morten Messerschmidt ved, sat fokus på EFDomstolen.
Det synes vi er rigtigt at gøre.
Det fører ikke nødvendigvis til, at vi ønsker nogen ændringer.
Det er for tidligt at sige, for selv hr. Morten Messerschmidts udsagn om, at det er en politisk domstol, er der jo ikke nødvendigvis konkret belæg for, og det er netop det, som vi ønsker at undersøge.
Jeg er ikke enig med hr. Morten Messerschmidt, heller ikke i hans fortolkning.
Det er vi ikke, men derfor er der da nogle afgørelser, som vi ikke synes om.
Sådan er det, men det er ikke os, der vil lave systemet grundlæggende om.
Det er jo hr. Morten Messerschmidt, der vil det, og det savner jeg sådan set et udspil om.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-03-30:
Det er jeg sådan set heller ikke, men jeg synes, det ville være fint, hvis fru Lone Dybkjær ville svare på det spørgsmål, jeg stiller.
Når man ikke vil sige til EU, at man ikke ønsker en politisk domstol, hvad vil man så sige til EU?
Vil man sige, man er bekymret, men i øvrigt ikke har tænkt sig at gøre ret meget ved det og så i øvrigt sige tak, næste gang der kommer en dom, som går Danmark imod?
Eller hvad har man tænkt sig at gøre?
Jeg ved godt, at Det Radikale Venstre historisk set er et temmelig fejt parti, men det kunne jo godt være i den her sag, når vi snakker demokrati, når vi snakker EU, som i den grad er noget, der står højt på Det Radikale Venstres dagsordenen, at man ville interessere sig for, hvad der kunne gøres for at få demokratiet ind i systemet, når EF-Domstolen så åbenlyst modarbejder det.
Det handler jo ikke om, at man skal gøre EFDomstolen til politisk udpeget.
Det handler om, at man skal tage politikken ud af EF-Domstolen.
Så jeg efterlyser: Hvilken handling vil Det Radikale Venstre foretage for at modvirke, at det her også sker i fremtiden?
Lone Dybkjær (RV), 2006-03-30:
I modsætning til hr. Morten Messerschmidt mener vi faktisk, at der til et demokrati og et retssystem hører en domstol.
Vi er så også tilhængere af, at den domstol er en uafhængig domstol.
Vi er ikke tilhængere af en politisk udpeget domstol, som jeg forstår ordføreren må være, siden det hele tiden er det, der fremhæves.
Ordføreren, sådan må jeg forstå spørgsmålet,
er tilhænger af, at vi får en politisk udpeget domstol, og det må jo så være en domstol, som man f.eks. ser den i USA, og det er vi ikke tilhængere af.
Marion Pedersen (V), 2006-03-31:
Dette lovforslag drejer sig om ophævelse af eksklusivbestemmelserne og kravet om foreningsmedlemskab i praksissektoren.
Man kan sådan set sige, at det er en udløber af dommen fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol fra den 11. januar i år, hvor man fastslog, at Danmark ikke levede op til artikel 11 i den europæiske menneskerettighedskonvention om foreningsfrihed.
Heri ligger, at artikel 11 omhandler både den positive foreningsfrihed, retten til at være medlem af en forening, så vel som den negative foreningsfrihed, nemlig retten til ikke at være medlem af en forening.
Domstolen pointerede, at kun herved kan meningsfrihed effektivt sikres.
Herefter er eksklusivaftaler på lønmodtagerområdet i strid med menneskerettighedskonventionen, da dette netop strider imod princippet om den negative foreningsfrihed.
Ser man på rækkevidden af domstolens afgørelse, så indbefatter den alle lønmodtagere på det danske arbejdsmarked, og regeringen har derfor også tidligere fremsat lovforslag om at ændre reglerne på dette område i Danmark.
Regeringen ønsker imidlertid, at foreningsfriheden også skal gælde praktiserende læger, tandlæger m.fl., der ikke er i et ansættelsesforhold, men derimod udøver et liberalt erhverv i praksissektoren.
Venstre mener også grundlæggende, at det bør være sådan.
Dette lovforslag medfører således, at eksklusivaftaler i allerede vedtagne overenskomster på praksissektorområdet ikke længere er gyldige, og at de heller ikke fremover kan vedtages.
Per Clausen (EL), 2006-03-31:
Det, jeg godt kunne tænke mig at høre, er, hvilken frihed det i grunden er, man opnår, hvis det her forslag bliver vedtaget, for ifølge forslaget skal alle jo, uanset om de er frie udøvere af deres hverv eller de er medlem af den pågældende forening, rette sig efter de overenskomster, der blev lavet; de aftaler, der blev indgået.
Det er oven i købet sådan, at man vil lave en aftale inden for de enkelte områder om, hvor meget disse personer skal betale for, at der indgås overenskomster.
Så er det ikke bare en rent rituel stammedans, vi skal igennem her, hvor man forsøger at beskrive, at man indfører en masse ny frihed, men i virkeligheden ikke gør det?
Marion Pedersen (V), 2006-03-31:
Nej, det mener vi ikke det er.
Vi mener, at man reelt får en mulighed for at vælge en forening fra, man ikke ønsker at være medlem af.
Der kan være mange grunde til, at man ikke ønsker at være medlem af en bestemt forening.
Der kan være nogle andre holdninger i foreningen, man ikke er enig i, som gør, at man ikke vil støtte foreningen fuldt ud.
Men det er naturligvis rigtigt, at man under alle omstændigheder for at være en del af overenskomsten kommer til på en eller måde at associere sig til den.
Men man behøver ikke være fuldgyldigt medlem og betale fuldt kontingent for at kunne udøve sit erhverv.
Jamen det er nok, fordi vi grundlæggende har forskellige holdninger til det her.
Vi synes, at man frit skal kunne vælge, hvilke foreninger man er medlem af, uanset om det har noget med ens erhverv at gøre eller ej, men i særdeleshed, når det har noget med ens erhverv at gøre.
Altså det, at man ikke kan udøve sit erhverv, hvis ikke man er medlem af en bestemt forening, strider imod en hvilken som helst liberals tankegang, så alene ud fra den forudsætning synes vi, at de skal væk.
Men det er da klart, at der skal foretages nogle beregninger for at finde ud af, hvad det skal koste ikke at være med, men alligevel høre ind under aftalen, der bliver lavet med det offentlige.
Men det må man tage derfra.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-03-31:
Jeg kan svare lige så skarpt tilbage, selv om jeg ikke har et ønske om, at vi skal tale os fra hinanden.
Men jeg kan jo konstatere, at Dansk Folkeparti har den prioritering, at det altså er vigtigere, at man kan få en ny hofte på 1 måned, end at et menneske, der er selvmordstruet, rent faktisk får et behandlingstilbud.
Hermed sluttede forhandlingen.
Bent Bøgsted (DF), 2006-03-31:
Det her lovforslag er så det andet i rækken, der skal til for at fjerne eksklusivaftalerne her i Danmark.
Jeg synes, at vi kan være tilfredse med, at vi har opnået det.
Der var lagt op til tilbage i 2003, at det kun skulle gælde for lønmodtagerne.
Der havde Dansk Folkeparti et krav om, at det skulle gælde for alle områder, og det opnår vi nu.
Jeg er klar over, at det at afskaffe eksklusivaftalerne på sundhedsområdet ikke er så ligetil, som man umiddelbart tror.
Der er en hel del problemer vedrørende sygesikring og patienternes sikkerhed, som vi først og fremmest skal tilgodese.
Og derfor går jeg også ud fra, at sundhedsministeren er klar til at se på de problemer, der eventuelt kunne komme frem under behandlingen.
Og det er det, vi gør her.
Jeg hilser det her velkommen.
Jeg vil ikke gå ind i detaljer, det har vi været igennem, men vi ser frem til udvalgsarbejdet, og Dansk Folkeparti kan selvfølgelig støtte det her forslag.
Men jeg er også overbevist om, at vi kommer med nogle spørgsmål til sundhedsministeren på området her.
Per Clausen (EL), 2006-03-31:
Det er altså for denne forholdsvis begrænsede friheds skyld, at man skal gennemføre en lov, som vil føre til, at de, der er overenskomstens parter på det her område, nemlig sygesikringen og de enkelte organisationer, skal bruge lang tid på indbyrdes at diskutere og måske endda skændes om, hvad prisen skal være for de ydelser, som den pågældende, der ikke vil være med i en forening, skal have; hvad vedkommende skal betale for det, herunder hvad det koster at deltage i arbejdet med at udvikle en overenskomst.
Man kan jo nemt forestille sig, at de forhandlinger i sig selv vil være ganske omkostningskrævende.
Så jeg må indrømme, at jeg ærlig talt ikke helt forstår, hvad formålet er med det her, og hvem det er, der har glæde af det.
Birthe Skaarup (DF), 2006-03-31:
Patienter, der skal have en ny hofte, kan være plaget af mange smerter.
De kan være på medicin i rigtig mange år, inden de også tager mod til sig for at få en hofteoperation.
Så jeg synes, at det er en dårlig skillelinje, man har fra Det Radikale Venstres side, med hensyn til at vi skal nedprioritere andre somatiske sygdomme.
Jeg synes, at vi skal lave den proces igen, hvor vi ser fremad, hvor vi prioriterer både de psykiatriske patienter og den proces, der er sat i gang med, at vi har et mål, der hedder: 1 måneds ventetid fra den 1. januar 2007 på det somatiske område.
Lise von Seelen (S), 2006-03-31:
Det, vi står over for – sådan hører jeg også ministeren nævne det – er faktisk et udviklingsarbejde, fordi vi har til gode at få de gode tilbud udviklet.
Så vil jeg godt spørge ministeren, hvordan ministeren vil inddrage de pårørende og dem, der har lidelsen, i et udviklingsarbejde.
Jeg ved, at de pårørende har ønsket at få en aftale med ministeren, og jeg tror ikke helt, det har kunnet lade sig gøre endnu.
For hvis der er nogen, der ved noget om, hvordan det her virker i praksis, så er det jo de pårørende.
De ved noget om, hvad det betyder, hvis man ikke har det rigtige tilbud, eller hvis tilbuddet udebliver.
Hvordan forestiller ministeren sig, at de unge, der har lidelsen, er, og hvor er de pårørende henne i forbindelse med, at vi skal udvikle noget nyt?
Den skal vi så selvfølgelig vide at samle op på jævnfør mit svar til fru Elsebeth Gerner tidligere.
Det bør jo være en del af det, at man evaluerer effekten af at trække på den her bredere vifte af behandlingstilbud, at man systematisk også samler nogle brugererfaringer op.
Jeg mødes gerne med pårørende på det her område som på andre områder, og når jeg ikke har haft et møde endnu, så er det ikke et udtryk for uvilje, men for en meget stram kalender.
Men det er nok heller ikke omkring mit bord, det store gennemslag er, for jeg er sundhedspolitiker og jo ikke nogen sundhedsfaglig person.
Så for at afveje, hvad det er for nogle behandlingstilbud, der virker, er det ude i sektoren, at den her brugerindflydelse primært skal sættes igennem.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-03-31:
Jeg har præcis en kommentar.
Jeg har ikke noget imod, at vi finder pengene og sikrer, at vi kan få løst de her problemer.
Men det, vi jo alle sammen kan se, er, at pengene ikke hænger på træerne.
Vi er med andre ord nødt til at prioritere.
Hvis jeg står i den situation, at jeg på den ene side har en mor, der skal have en ny hofte, og på den anden side har en datter, som lider af nervøs spisevægring, hvad er så vigtigst for mig: At jeg får min datter behandlet så hurtigt som muligt, eller at min mor får en hofte så hurtigt som muligt?
Kan min mor ikke vente 2 måneder på at få en hofte, mod at min datter til gengæld fik mulighed for at komme i behandling med det samme?
Jeg er sikker på, at min mor ville foretrække den prioritering, og jeg tror i det hele taget, at alle danskere ville prioritere på den måde og sige, at i det øjeblik vi taler om psykiske sygdomme, som man kan gå hen og dø af, så skal man selvfølgelig have en behandling.
Det skal vi have råd til, og det kan kræve prioritering.
Birthe Skaarup (DF), 2006-03-31:
Vi vil i hvert fald gerne fra Dansk Folkepartis side – det er også det, vi har været medvirkende til med det forslag til vedtagelse i dag – lave fremskridt på alle områder.
Det forslag til vedtagelse, vi har fremsat her i dag, er et fremskridt.
Og vores mål og vores proces også på det psykiatriske område er, at vi skal have korte ventelister og en bedre behandling.
Så kan vi snakke videre om det her, når vi skal have hele psykiatridebatten, hvor vi har haft førstebehandlingen.
Men nu har vi fået fremskridt for de spiseforstyrrede, og så skal vi ikke til at lave tilbageskridt.
Det var måske nærmest en kommentar, men det kan være, at fru Elsebeth Gerner Nielsen også har en kommentar til min kommentar.
Lise von Seelen (S), 2006-03-31:
Ministeren bryster sig lidt af regeringens sundhedspolitik, men overser måske, at spørgsmålet her rejses, fordi der har været utrolig lange ventetider for de unge mennesker på at få det relevante tilbud om behandling, som de faktisk leder efter.
Så lige præcis om det her spørgsmål synes jeg måske godt, man kan sige, at her har der i hvert fald været et område, som ikke har været fuldstændig i fokus.
Så snakker ministeren om samspillet imellem hospitalet og de private tilbud.
Kunne ministeren ikke forestille sig, at det også var både en privat og en offentlig opgave netop at lave de koordinerede tilbud, der skal til, for at de unge mennesker får et tilbud, som fuldstændig dækker den her lidelse?
Det vil jo også kræve penge netop fra det sociale system.
Det er problemer, vi overtog – det er jo sandheden om den sag – og der har været et stigende fokus de sidste år.
Jeg gjorde indgående rede for det i mit første indlæg, men det var nu ikke for sådan at stå og kaste løse påstande efter hinanden.
Det, jeg noterede mig, var, at det her element, der hedder det udvidede frie sygehusvalg, var man øjensynlig nu blevet så glad for, at det også skulle introduceres på det psykiatriske område, og det glæder mig.
Jeg er enig i, at det her fordrer, kan man sige, et samspil mellem sygehusvæsen og socialsektor, og det er også det, der, når vi nu snakker patientrettigheder, gør det en lille smule sværere at få greb på end det at have en hofte, der skal skiftes, for vi snakker om nogle behandlingsforløb, hvor man ikke bare kan sige, en, to, tre – helbredt.
Altså, en, to, tre – hofteimplantat, det er til at tage og føle på, og noget genoptræning.
Hvad angår nogle af de her piger med spiseforstyrrelser, er det jo ikke bare en, to, tre – helbredt.
Der kan jo i virkeligheden godt være elementer af livslang terapi i det for nogles vedkommende.
Det er jeg meget enig i.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-03-31:
Problemet er bare lige nu, at selv om Sundhedsstyrelsen har godkendt et privat behandlingstilbud, er det ikke ensbetydende med, at sygehusene accepterer, at det her altså er et behandlingstilbud, der kan bruges.
Derfor er jeg enig med ministeren i, at noget af det, der kan hjælpe, selvfølgelig er, at vi får lavet en evaluering.
Jeg er bare nervøs for, at den evaluering kommer til at ligge ude på de lokale sygehuse, så derfor vil jeg opfordre til, at vi sørger for, at evalueringen bliver fastsat centralt, og at den udvirkes fra et eller andet centralt sted, f.eks. fra Sundhedsstyrelsen.
Er ministeren enig i, at den evaluering, vi sætter i gang med henblik på at forbedre kvaliteten og med henblik på at finde ud af, hvad der er fornuftigt at satse på i fremtiden, bliver en central indsats?
Det vil jeg i hvert fald gerne give mit bud på hvordan man kunne gøre.
Det handler jo om, at vi nu, kan man sige, skaber mulighed for de enkelte sygehusvæsener til at henvise, og så skal vi sikre os, at der kommer noget dokumentation på det enkelte patientforløb, altså hvordan det har været, og hvilke erfaringer man kan drage af det.
Og det vil da være en opgave, som naturligt kunne løses i Sundhedsstyrelsen, så det tror jeg sådan set vi godt kan komme til at se ens på.
Jeg er jo helt enig med ministeren i, at problemer med hensyn til kapacitet kan løses, ved at der er udenlandske virksomheder, der slår sig ned i Danmark, apropos det, ministeren sagde tidligere, at det kunne være svært at sende psykisk syge til Tyskland eller Sverige. Men der er jo netop den mulighed, at virksomheder kan slå sig ned i Danmark, og på den måde får vi løst problemet.
Det kan godt være, at det med, at vi nu giver 16,5 mio. kr., kan være et godt økonomisk incitament til, at vi får det offentlige sygehusvæsen til at tilbyde de spiseforstyrrede at komme ind på en privat behandlingsinstitution.
Hvad mener ministeren vi kan gøre ved det problem?
Den ene ting er jo så helt oplagt nu at stille den her incitamentspulje til rådighed, fordi man jo ikke skal tro, at pengene har tabt deres betydning.
Så det tror jeg i sig selv vil påvirke positivt.
Men så tror jeg da, at den anden ting, vi kan gøre, er at bidrage til nu at få skabt noget mere sikker viden eller evidens om, hvad der virker, og hvad der ikke virker, for vi må vel også være ærlige og sige, at hele det her område, som jo ligger sådan i snitfladen mellem sygehuse og psykiatri og socialsektoren, måske i nogen grad også har været præget af entreprenørship, hvis man skulle bruge et positivt ord, altså folk, der på bar mark og med gode intentioner starter behandlingstilbud op, og hvis man ligesom skal kunne overbevise det traditionelle danske sygehusvæsen om, at der er kvalitet i de tilbud, så skal vi være bedre til at dokumentere det.
Det tror jeg simpelt hen er nøglen til det.
Bare fordi det er et privat behandlingstilbud, er det jo ikke pr. definition godt.
Birthe Skaarup (DF), 2006-03-31:
Så er der i det forslag til vedtagelse også et beløb på 16,5 mio. kr., det har vi jo også debatteret lidt.
Jeg har altså, som jeg også forsøgte at referere før, et konkret bud på, hvordan vi kunne gøre det.
Det vil jeg drage omsorg for nu oversendes til satspuljepartierne hurtigst muligt, og kommer der så hurtige tilbagemeldinger på det, så kan de penge bringes i spil, fordi pengene er til rådighed.
Det er jo et restbeløb fra den psykiatriaftale, der udløber med 2006, så pengene er disponible og kan bringes i spil.
Det er jo mit indtryk, at der faktisk også findes den private kapacitet, som gør, at pengene også kan få ben at gå på.
Jeg har i hvert fald i dagspressen kunnet læse mig frem til, at der yderligere er privat kapacitet på vej, jeg tænker på Arresødal i Frederiksværk, hvor jeg ifølge Frederiksværk Amtsavis forstår, at det svenske firma Capio er inde i nogle overvejelser om at lave et yderligere tilbud til anoreksiramte.
Så jeg tror, at hvis vi stiller penge til rådighed nu og her, vil det også kunne sætte sig i meraktivitet umiddelbart.
Vi har jo talt meget i dag om det forebyggende arbejde.
Men hvad med forældrene?
Det har slet ikke været inde i debatten i dag.
Jeg ville godt høre ministerens udsagn om det her, for det er jo en væsentlig opgave, at vi også får forældrene inddraget i det her.
Det understreger jo i virkeligheden det, der så også er fru Birthe Skaarups pointe, nemlig at vi som voksne, hvad enten det nu er i rollen som forældre eller som idrætsledere eller spejderledere eller professionelle voksne i relation til børnene, selvfølgelig har et enormt stort ansvar for, hvad det er for normer og værdier, vi sætter, og som børnene kan spejle sig i.