runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 2006-03-15:
Ja, naturligvis.
Det er jo de rene banaliteter, der her kommer ud af munden på statsministeren.
Der er jo ingen, der har stillet krav om, at statsministeren gennem loven skal gribe ind i forhold til de her tegninger; ingen har stillet krav om det.
Og hvad er der i vejen for, at statsministeren som statsminister går ind og siger: De her tegninger var krænkende i forhold til mange muslimers følelser – hvad de åbenlyst var – og af den grund synes jeg, at de var usmagelige?
Hvad har det at gøre med lovgivningen?
Det har jo at gøre med, at statsministeren har ytringsfrihed ligesom så mange andre til at have en mening om de tegninger.
Det er det, det her handler om, så lad være med at snakke udenom, vil jeg sige til statsministeren.
Jeg må sige, at udtalelserne til Al-Arabiya for mig at se var dybt fornuftige, netop fordi de siger det, at man også har et moralsk ansvar for, hvad man går og siger til hinanden.
Det er det, som statsministeren er på tilbagetog i forhold til senere hen.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-15:
Jamen det ansvar synes jeg bestemt at jeg på bedste vis har levet op til.
For det første har jeg gjort rede for min personlige indstilling til at tegne religiøse figurer, og jeg synes ikke, jeg kan gå længere end til at give udtryk for min personlige holdning til det, fordi jeg mener, at i et frit samfund må det stå alle frit for at tegne og offentliggøre, hvad de har lyst til, og er der nogle, der føler, at det er en krænkelse, er det domstolene, der skal afgøre det.
Dernæst udtalte jeg mig på regeringens vegne, idet jeg brugte det engelske udtryk »I am deeply distressed ...«.
Det er svært at finde et direkte dækkende dansk udtryk, men det er mest i retning af, at vi er meget kede af, at mange muslimer har opfattet de tegninger, der blev bragt i Jyllands-Posten, som en krænkelse af profeten.
Jeg gjorde det også klart, at hverken den danske regering eller det danske folk har nogen som helst hensigt om at krænke muslimer eller medlemmer af noget andet religiøst samfund.
Det er lige præcis de tre ting, jeg har sagt, og jeg har sagt dem igen og igen.
Jeg har sagt dem på pressemøder i Danmark, og jeg har sagt dem nøjagtig ordret på Al-Arabiya, så hr. Steen Gade kan kun sige, at der er en fuldstændig klar og lige linje i alt, hvad jeg har sagt, både indadtil og udadtil.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Rune Lund (EL), 2006-03-15:
Der gik utrolig lang tid, før vi fik brevet oversendt, og det ved statsministeren godt.
Der kunne være gået meget kortere tid, og så havde vi i Enhedslisten også været klogere på det punkt.
Men det har jo været en del af problemet hele vejen igennem, og det er netop derfor, Enhedslisten har sendt et brev til Folketingets formand, hr. Christian Mejdahl, med en klage over, at papirerne ikke er blevet fremsendt i ordentlig tid.
Vi ville gerne have haft meget mere information på et meget tidligere tidspunkt, men det har vi ikke fået, og det var bl.a. medvirkende til statsministerens spil, hvor det blev udlagt, som om det hele handlede om, at nogle ville begrænse ytringsfriheden i Danmark.
Men sådan er det ikke, og sådan har det aldrig været.
Derfor stiller jeg spørgsmålet igen, og nu må statsministeren gerne svare, for nu er det faktisk fjerde gang, jeg stiller spørgsmålet: Lyver de, taler de usandt, når de siger, at det ikke er sådan, det brev skal forstås?
Nu vil jeg gerne have et svar fra statsministeren.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-15:
Jeg må altså lige gøre hr. Steen Gade opmærksom på, at det er særdeles usædvanligt, at 11 ambassadører henvender sig til et lands premierminister eller statsminister med en anmodning om at drøfte indenrigspolitik.
Det er meget, meget usædvanligt.
Det ville også være særdeles usædvanligt at holde et sådant møde, hvor der altså i den specifikke form i brevet var lagt op til, at der skulle tages skridt over for bl.a. en dansk avis, og hvor det i sin mere generelle form var et oplæg til at drøfte forskellige temaer af indenrigspolitisk art.
Det synes jeg ganske enkelt ikke er rimeligt.
Men regeringen har jo undervejs haft masser af dialog med muslimske lande i forskellige sammenhænge, og i det svar, jeg gav ambassadørerne, gjorde jeg meget ud af, at den danske regering lægger overordentlig meget vægt på at have en positiv og konstruktiv dialog med alle lande og også de muslimske lande.
Jeg har jo fra starten været meget åben om, hvorfor jeg har handlet, som jeg har, og jeg vil sige, at det forløb, jeg har oplevet siden, kun har bekræftet mig i, at det var en rigtig beslutning.
Jeg fik en henvendelse fra 11 ambassadører, der opfordrede til, at jeg skulle tage skridt – det ene eller det andet skridt – over for dem, der er ansvarlige, i henhold til landets lov.
Jeg har ikke ved at tage et møde ønsket at give det udseende af, at en dansk statsminister kan sidde og forhandle omfanget af den danske ytringsfrihed.
Det hører under domstolene og ikke under regeringen og statsministeren, og det var derfor, at jeg ikke ville tage et møde.
Men jeg svarede jo ambassadørerne i et høfligt brev, men det var også et brev, hvori jeg gjorde det klart, hvordan situationen er, nemlig at der her i landet er en vidtgående ytringsfrihed, rammerne er bestemt i loven, og er der nogle, der føler, at loven er krænket, så er det domstolenes opgave at tage stilling til det.
Så jeg svarede grundigt, ordentligt og høfligt på den henvendelse, jeg fik fra ambassadørerne, men jeg ønskede ikke at gøre det i et møde for derved at signalere, at det kunne være legitimt at sidde og drøfte omfanget af den danske ytringsfrihed.
Villy Søvndal (SF), 2006-03-15:
Tak for svaret, selv om det ikke er så klart.
Statsministeren har nogle gange givet udtryk for, at man meget let kan dele op i de rigtige og de forkerte på grundlag af debatten.
Det synes jeg ikke er lykkedes så godt for statsministeren, og det er måske, fordi det er en voldsom forenkling at lægge op til, at enten er man på den ene side, eller også er man på den anden side i debatten.
Jeg kender i hvert fald ingen i Danmark, der ikke er tilhænger af ytringsfriheden.
Så har jeg et enkelt afsluttende spørgsmål til statsministeren.
Statsministeren siger, at spørgsmålet om ytringsfrihed er noget, som regeringen ikke blander sig i, og hvis man udfordrer ytringsfriheden, må det afgøres ved domstolene.
Men statsministeren har i et interview den 3. februar med Al-Arabiya
sagt følgende – jeg citerer to en halv linje: Jeg gjorde det klart, at den danske regering fordømmer ethvert udtryk og enhver handling, som krænker folks religiøse følelser, og jeg gjorde det klart, at vi fordømmer alle udtryksmåder, der forsøger at dæmonisere folk på baggrund af deres religion eller etniske baggrund.
Citat slut.
Er det alligevel ikke det tætteste, statsministeren har været på at gøre det, han indtil nu har sagt at han ikke kan gøre, nemlig på den danske regerings vegne klart fordømme – klart fordømme – ethvert udtryk og enhver handling, der krænker folk og dæmoniserer folk?
Var det ikke det, statsministeren gav udtryk for på Al-Arabiya?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-15:
Ja, jeg tror også, vi må anse det for at være overvejende sandsynligt, at den helt kompakte majoritet af de mennesker, der var på gaden og lavede voldelige optøjer, ikke havde noget som helst kendskab til og ingen som helst indsigt i dansk udlændingepolitik eller i den danske debat i det hele taget.
Det er nogle yderliggående religiøse kræfter, som har ønsket at misbruge situationen til deres eget formål.
Søren Espersen (DF), 2006-03-15:
Tak for det svar.
Men vil statsministeren så også bekræfte, at de bøller, der drog rundt i Damaskus’ gader og brændte vores ambassade og flag af osv., som det også skete andre steder i den arabiske verden, ikke har haft nogen særlig fingerspitzgefühl for den danske debat?
De vidste ikke præcis, hvad der stod på hjemmesiderne her i Danmark, men de havde bare en fornemmelse af tonen, da de drog ud og brændte ting af på helt normal bøllevis.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-15:
Ja, jeg kan bekræfte, at i Danmark gælder borgerrettighederne naturligvis lige for alle, uanset religiøst tilhørsforhold, og jeg kunne ønske mig, at det samme var tilfældet over hele verden.
Søren Espersen (DF), 2006-03-15:
Nu hvor hr. Rune Lund taler om, at der foregår en hetz mod muslimer i Danmark, vil jeg gerne bede statsministeren bekræfte, at muslimerne i Danmark har fuldstændig samme betingelser, som kristne har i Danmark, og som jøder har i Danmark.
Muslimer kan tage uddannelse, som de vil, de kan søge arbejde og bevæge sig, hvor de vil, de kan eje fast ejendom osv.
De kan alle de ting, som egentlig hører med i en almindelig dansk hverdag, og derfor foregår der ikke den form for hetz i det danske samfund.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-15:
Sådan som hr. Rune Lund formulerer sig, får man det indtryk, at det er hr. Rune Lunds opfattelse, at dansk udlændingepolitik skal bestemmes fra udlandet, men det er ikke min opfattelse.
Min opfattelse er, at dansk udlændingepolitik skal bestemmes i Danmark af danske politikere.
Nej, det må jeg bestemt afvise.
Det var det, jeg gjorde.
Det er jo rigtigt, som hr. Villy Søvndal siger, at i hr. Søvndals tilfælde har jeg været lidt tøvende over for det med får og bukke osv., men det skyldes, at hr. Villy Søvndal har indtaget begge standpunkter i denne sag.
Den 17. december indrykkede hr. Villy Søvndal et indlæg i Jyllands-Posten, hvor der stod, at Jyllands-Postens Muhammedtegninger havde været befriende, fordi de gav et tiltrængt skub til den lidt selvtilfredse og trætte forestilling om, at når det gælder demokrati, er den hellige grav vel forvaret.
Hr. Villy Søvndal skrev i indlægget: Så jo, lad alle os demokrater stå sammen mod mullaher og imamer og islamister, når de vil knægte ytringsfriheden, fordi de føler sig stødt på, hvad de finder helligt; lad os sammen tilkendegive, at hvad I måtte finde helligt, finder vi andre profant, så I må lære at leve med det; i det moderne demokrati kan alt siges under ansvar for domstolene og den verdslige lovgivning.
Det var det, hr. Villy Søvndal skrev, og her var der sandelig ikke noget »men«.
Men så kom hr. Villy Søvndal pludselig på andre tanker den 9. marts, hvor han skrev i Information, at han mener, at ytringsfriheden har været truet, så jeg må konstatere, at hr. Villy Søvndal for en sikkerheds skyld har indtaget begge standpunkter i denne debat.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Rune Lund (EL), 2006-03-15:
Det undrer mig utrolig meget, at statsministeren bliver ved med at fastholde den fortolkning af brevet, når vi gentagne gange har hørt fra både den egyptiske ambassadør og andre af de personer, der stod bag brevet, at sådan skulle det ikke forstås.
Vi anerkender fuldt ud, at der er ytringsfrihed i Danmark, men vi synes, der er et problem med den måde, den bliver brugt på.
Vi synes f.eks. ikke, at den flygtninge/indvandrerpolitik, som den danske regering står for i samarbejde med Dansk Folkeparti, er en særlig agtværdig måde at behandle mennesker, der kommer fra andre kulturer, på.
Selv om statsministeren siger det, er brevet jo netop ikke et forsøg fra de 11 ambassadørers side på at få den danske regering til at begrænse ytringsfriheden, så hvorfor kan det være, at statsministeren bliver ved med at fastholde den fortolkning af brevet, når statsministeren bliver konfronteret med så mange mennesker, der har en anden udlægning af det?
Jamen er vi så ikke tilbage i en diskussion, der i virkeligheden har som omdrejningspunkt, at det ikke handler om ytringsfrihed, men om den måde, vi bruger den på, når vi alle sammen kan konstatere, at der er ytringsfrihed, men at den kan bruges på forskellige måder?
Når statsministeren prøver at dele befolkningen op i får og bukke, er det så i virkeligheden ikke sådan, at det »men«, statsministeren taler om, også er det »men«, som de 11 ambassadører gerne ville diskutere, da de bad om et møde den 12. oktober sidste år?
De ville f.eks. gerne diskutere debatten om flygtninge/indvandrere i Danmark og den hetz, de udsættes for, og de ville diskutere Dansk Folkepartis fru Louise Freverts hjemmeside osv. osv.
De ville gerne diskutere, hvordan ytringsfriheden bliver brugt i Danmark, så var det i virkeligheden ikke det samme »men«, de 11 ambassadører gerne ville diskutere med statsministeren?
Villy Søvndal (SF), 2006-03-15:
Jamen jeg forstår stadig væk ikke, at statsministeren er så sikker i sin vurdering af, at der her i Danmark findes får, som jeg forstår er de gode, og bukke, som jeg forstår er de onde – det er i hvert fald den bibelske tolkning.
Statsministeren siger, at der er nogle, der er får, og at der er nogle, der er bukke, men vil i øvrigt ikke sige noget om, hvem der er hvem, og det er da en tung byrde at efterlade på mange menneskers skuldre.
Men jeg vil godt spørge statsministeren: Jeg forstår, at den afgørende forskel ikke er, at man siger »men«, men at det er måden, man siger »men« på, der er det afgørende.
Når statsministeren selv siger »men«, hvor er statsministeren så selv henne i forhold til den afgrænsning?
Er han på bukkesiden, eller er han på fåresiden?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-15:
Hr. Villy Søvndal skal hæfte sig ved, at jeg netop ikke har hængt nogen, som ikke ønsker at blive hængt ud, ud.
Jeg satte ikke navne på, netop fordi jeg ikke ville hænge nogen ud uberettiget.
Det står enhver frit for at sige, at de ikke føler sig ramt, og at de er fuldstændig enige i det, jeg sagde.
Hr. Villy Søvndal gør meget ud af at forklare, at det, jeg sagde i min nytårstale, var så godt, det var så rigtigt, og det var så fornuftigt, og det takker jeg for.
I al beskedenhed synes jeg heller ikke selv, det var så ringe endda, så jeg er glad for, at hr. Villy Søvndal bakker op om det, og så er alt jo fint.
Hvis hr. Villy Søvndal bakker op om det, er det jo ikke noget, der skaber splittelse; så er det noget, der skaber samling, og det var faktisk det, der var mit sigte.
Villy Søvndal (SF), 2006-03-15:
Jeg takker for svaret, for det er jo netop en meget principiel diskussion, og derfor er det vigtigt, at vi får alle kanterne gjort helt klare.
Jeg har to citater fra statsministerens nytårstale, og det første er: »Vi skal tale frit og sige vores mening ligeud til hinanden.
Men det skal foregå i gensidig respekt og forståelse.
Og i en ordentlig tone.«
Det er det ene citat.
Det andet citat lyder: »Og ytringsfriheden kan ikke gradbøjes.
Den er ikke til forhandling.
Men vi har hver især et ansvar for at forvalte den på en sådan måde, at vi ikke opildner til had og ikke splintrer det fællesskab, som er én af Danmarks stærke sider.«
Jeg synes, det er kloge ord, hr. statsminister, og jeg er helt enig: Man skal forvalte friheden ansvarligt, og man skal lade være med at opildne til had.
Det forstår jeg ikke.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-15:
Jeg vil gerne sige til hr. Villy Søvndal, at det jo ikke er det, at man bruger ordet men, der i sig selv er et problem; det er måden, man bruger ordet men på, der er det afgørende.
I Danmark er det sådan, at der er ytringsfrihed, men under ansvar over for domstolene.
Brugen af orden »men« er der bestemt ikke noget problem i, for det er oven i købet sådan, at en retsstat fungerer på den måde, at der er fastsat nogle rammer for ytringsfriheden i lovgivningen, og er der nogle, der føler, at de rammer bliver krænket, går de til domstolene og får sagen afgjort her.
Det er sådan, det fungerer.
Villy Søvndal (SF), 2006-03-15:
Velkommen hjem fra ferie, hr. statsminister, til en debat om Muhammedkrisen og den situation, vi står i.
Jeg tror, det er vigtigt at understrege som udgangspunkt, at vi jo alle er enige om ytringsfriheden.
Specielt for os på venstrefløjen har det også været vigtigt, at vi har kunnet bruge ytringsfriheden til at kritisere, til at mødes, til at forsamles osv. osv.
Jeg læste med meget stor interesse statsministerens interview i Berlingske Tidende den 26. februar 2006, hvor statsministeren er meget optaget af, at man svigter demokrati og ytringsfrihed, hvis man kommer med et men efter at have sagt, at man er tilhænger af ytringsfrihed.
Direkte citeret siger statsministeren, og jeg citerer fra Berlingske Tidende den 26. februar 2006: »Alle siger med stor højtidelighed i stemmen, at vi skal stå vagt om ytringsfriheden, og at enhver har ret til at trykke og tegne, hvad de vil.
Men, siger de så ...«
. Så kritiserer statsministeren og bruger kritikken til at skille fårene fra bukkene, og derfor vil jeg bede statsministeren redegøre for de gange, hvor han selv har sagt men, f.eks. i nytårstalen.
Hvilke overvejelser lå der bag?
»Idet man ifølge statsministeren svigter demokrati og ytringsfrihed, hvis man i en bisætning indleder med et »men«, vil statsministeren da redegøre for sine egne overvejelser i forbindelse med sin nytårstale og de forbehold, der kommer til udtryk i sætninger indledt med »men«?«
Skriftlig begrundelse
Statsministeren sagde bl.a. i sin nytårstale: »Vi har en god tradition i Danmark for en vidtgående ytringsfrihed.
Vi skal tale frit og sige vores mening ligeud til hinanden.
Og i en ordentlig tone« og videre »Derfor er ytringsfriheden så afgørende.
Og ytringsfriheden kan ikke gradbøjes.
Den er ikke til forhandling.
Men vi har hver især et ansvar for at forvalte den på en sådan måde, at vi ikke opildner til had og ikke splintrer det fællesskab, som er én af Danmarks stærke sider«.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-15:
Det fremgik af ambassadørernes brev til mig, at jeg blev opfordret til at tage de nødvendige skridt over for alle dem, der i henhold til landets lov var ansvarlige for det, der blev nævnt i brevet, og loven er meget klar her i landet: Ifølge landets lov kan og skal en statsminister ikke gøre noget.
En statsminister hverken kan eller skal bare ringe til en avis og sige, at avisen ikke må trykke dette, og at avisen ikke må trykke hint.
Det er domstolene, der afgør den slags i Danmark, så landets lov er meget, meget klar.
Steen Gade (SF), 2006-03-15:
Jeg er da helt enig i, at han ikke skulle sidde og diskutere omfanget af ytringsfriheden; selvfølgelig skulle statsministeren ikke det.
Vi støtter jo statsministeren i spørgsmålet om ytringsfrihed, men statsministeren er kendt både her og i udlandet som en mand, der kan sætte en dagsorden.
Derfor kunne statsministeren bare have indkaldt disse ambassadører – om ikke andet da der kom en henvendelse fra OIC – og så benyttet lejligheden.
For statsministerens problem er jo, at han ikke kan se, at her var en advarsel, et vink med en vognstang, om, at der var fare på færde.
Villy Søvndal (SF), 2006-03-15:
»Idet statsministeren har erkendt, at Danmark med Muhammedsagen står i sin vanskeligste udenrigspolitiske krise i mange årtier, hvordan vurderer statsministeren så at regeringens støtteparti har været behjælpeligt ved konstant at kritisere og undsige regeringens håndtering, når det gælder dialog, optræden på arabisk tv etc.?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-15:
Jeg vil gerne understrege, at jeg har været meget tilfreds med den støtte og opbakning, regeringen har modtaget fra Dansk Folkeparti i forbindelse med denne meget vanskelige situation.
Steen Gade (SF), 2006-03-15:
Jeg kan høre, at statsministeren ikke fortryder interviewet i Berlingske Tidende.
Problemet er måske, at han altid står fast på det, han har sagt, ligegyldigt hvordan det ligger.
Jeg vil egentlig sige, at SF faktisk har bakket meget op.
Derfor kan det undre lidt, at statsministeren vælger at negligere det.
En mand, der er stærk, en mand, der kan tage beslutninger, en mand, der kan sætte dagsordenen – hvordan kan det være, at det ikke var muligt for statsministeren at tage et møde med de ambassadører, og at statsministeren selv satte dagsordenen, selv om han fik et brev, han ikke kunne lide?
»Er der eksempler på, at statsministeren har haft møder med udenlandske ambassadører, hvor disse – og ikke statsministeren selv – har dikteret dagsordenen, og hvad var der konkret til hinder for, at statsministeren i forbindelse med Muhammedsagen havde taget mødet med de udenlandske ambassadører og i den forbindelse dels selv havde sat dagsordenen, dels havde gjort det klart, at regeringen hverken kunne eller skulle sige undskyld på vegne af Jyllands-Posten endsige tage skridt til sanktioner over for avisen, men alligevel havde taget ambassadørhenvendelsen alvorligt?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-15:
Jeg tror nu, at det vil være rigtigt at sige, at det, jeg kan stilles til ansvar for, er det, jeg siger, og det, jeg mener, og der har ikke været nogen slinger i valsen.
Jeg vil gerne sige til hr. Villy Søvndal: Jeg har på ingen som helst måde fortrudt det interview, jeg gav til Berlingske Tidende.
Tværtimod, vil jeg sige, har jeg været stærkt oplivet over at opleve, at det netop har givet anledning til, at vi endelig fik den principielle debat.
Jeg vil gerne sige til hr. Villy Søvndal, at mit sigte netop ikke har været at splitte, men at forsøge at skabe samling om nogle grundprincipper, og det var derfor, at jeg ikke hængte enkeltpersoner ud.
Jeg nævnte ikke nogen som helst fra oppositionen, ingen som helst.
Jeg gav netop ved mine formuleringer muligheden for, at hr. Villy Søvndal og andre kunne sige, at de ikke følte sig ramt, og at de tværtimod var meget enige med statsministeren.
Og det har været en stor glæde for mig i dag, at hr. Villy Søvndal har bekræftet, at de synspunkter, jeg har givet udtryk for bl.a. i min nytårstale, var hr. Villy Søvndal rigtig glad for.
Det er jo sådan noget, der skaber samling, når hr. Villy Søvndal siger, at han er enig med landets statsminister.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2006-03-15:
Det indgik som et tema i statsministerens besvarelse, at vi skal stå sammen, og jeg har to spørgsmål i forlængelse af det.
Det ene er: Ligger der heri, at statsministeren i virkeligheden fortryder det meget grøftegravende interview, statsministeren gav i Berlingske Tidende den 26.?
Var det statsministerens måde stilfærdigt at sig: Jeg fortrød sådan set, at jeg kom til at splitte landet op efter de der linjer?
Vi vil ikke kritisere statsministeren, hvis det var udtryk for det, for det er jo ikke klogt på den måde at dele landet op.
Var det et udtryk for det?
Det er det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål drejer sig om forholdet mellem Venstre og Dansk Folkeparti.
På den ene side har vi altså et parti, Dansk Folkeparti, der konsekvent omtaler en anden kultur som kræftknuder, som pest, som tilbagestående civilisationer.
Over for det har vi en statsminister, der går på arabisk tv og siger: Vi ved, at den arabiske civilisation har ydet et meget vigtigt historisk bidrag til verdenscivilisationen.
Vi anerkender og respekterer dette.
Da vi lever i en global landsby, hvor en sætning hvisket ved gadekæret her bliver råbt ud med megafon, tror statsministeren så, at man både kan sige de pæne ting, når man er inviteret på arabisk tv, som statsministeren gør, og på den anden side samarbejde med et parti, der konsekvent har den type af generelle, nedsættende og nedladende vurderinger af andre folk?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-15:
Der er to ting at sige til det, og den første er, at fortolkningen af brevet er meget klar.
Nu ved jeg godt, at man skal tale dansk i det danske Folketing, men jeg er alligevel nødt til at referere på engelsk, hvad der stod i brevet, nemlig at jeg skulle »take all those responsible to task under law of the land.«
Landets lov er meget klar.
Det er domstolene, der tager sig af den slags, ikke landets regering eller landets statsminister, så der er ikke nogen fortolkning mulig.
Det andet, jeg vil sige, er, at hr. Rune Lund hele tiden kører rundt i, at hr. Rune Lund er dybt uenig med regeringen i regeringens udlændingepolitik.
Jamen det ved vi da godt, men jeg er bare nødt til at fastslå, at den er vedtaget på demokratisk vis her i landet.
Der står oven i købet et meget bredt flertal i Folketinget bag den, og det kan hr. Rune Lund altså ikke lave om på.
Hr. Rune Lund prøver alligevel at rokke ved det ved at antyde, at det er fra udlandet, den danske udlændingepolitik skal dikteres, men efter regeringens opfattelse er det selvfølgelig helt klart, at det er her i landet, landets udlændingepolitik skal fastlægges, og den er i øvrigt vedtaget med et meget bredt flertal.