runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2004-04-16:
Jeg vil lige have noget præciseret, for fru Sandy Brinck henviste til, at der i lovforslaget står, at man kan få genoptaget pensionen, når man melder sig på politistationen.
Det, vi er nervøse for, er, hvis man bare genoptager den, for der kan jo godt være gået et par måneder, før folk bliver klar over det og kommer hen på politistationen.
Derfor mener vi, man mere skal kigge på en indefrysningsordning eller andet - det må vi så afklare i det videre arbejde - for det er der, problemet ligger.
Sandy Brinck (S), 2004-04-16:
Det vil vi være indstillet på at se på under udvalgsarbejdet lige så vel som de andre problemstillinger, som socialministeren annoncerede uden dog at være særlig præcis i forhold til, hvad det er for andre tekniske og juridiske vanskeligheder, der er med lovforslaget.
Vi er selvfølgelig interesserede i at få dem på bordet, sådan at vi når frem til et resultat, som retssikkerhedsmæssigt er i orden.
Det er vi selvfølgelig ovenud interesserede i.
Det plejer også at være vores holdning både på det sociale og på det retlige område.
Line Barfod (EL), 2004-04-16:
Ministeren sagde, at regeringen er optaget af at sikre borgernes frie valg.
Det lyder jo smukt.
Så vil jeg gerne høre, hvordan man som forældre har et frit valg mellem madpakke og en god madordning på skolen, hvis der ikke er nogen kantine på skolen og der ikke bliver tilbudt mad på skolen?
Hvordan kan borgeren så bruge sit frie valg til at bestemme, om barnet skal have madpakke med, eller om man eller hellere vil have, at barnet får noget veltillavet mad på skolen?
Det er vel derfor, vi organiserer os i fællesskaber, nemlig for at kunne lave nogle fælles løsninger og f.eks. fælles sikre, at der er mulighed for kantiner på skolerne.
Når nu vi har så mange arbejdsløse, kunne man så ikke i stedet for regeringens 9-milliarders-panikpakke bruge lidt af pengene på, at nogle kunne indrette kantiner osv. og sørge for, at der var mulighed for at få god mad på skolen?
Henriette Kjær (KF), 2004-04-16:
Jamen der bliver jo netop med den nye folkeskolelov mulighed
for, at skolebestyrelsen kan beslutte sig for, at der skal være et madtilbud på skolen.
Og så bliver det jo frit valg i forhold til, om man vil lade sine børn benytte den eller give dem madpakke med.
Så jeg kan altså ikke helt se problemstillingen.
Den bliver i hvert fald løst nu.
Line Barfod (EL), 2004-04-16:
Jeg er godt klar over, at skolebestyrelserne kan vælge at lave madordninger på skolerne, det har de sådan set altid kunnet, men det koster nogle penge.
Spørgsmålet er, om ikke man kunne bruge lidt penge ud af de her 9 mia. kr., man hælder ud i panikpakken for at gøre noget ved arbejdsløsheden, på den fornuftige løsning at sætte nogle af de arbejdsløse i gang med at indrette nogle tilbud; sætte nogle arbejdsløse i arbejde med at lave noget af det mad, som ville være så godt for vores børn.
Det ville sådan set ikke koste noget på det lange sigt.
Det koster selvfølgelig noget at lave bygningsændringerne, men dem, der skal ansættes til at lave mad, koster jo ikke noget, fordi vi sparer dagpengene osv.
Så hvorfor vil regeringen ikke være med til at sikre nogle gode fælles løsninger og finde en anden måde at bruge de offentlige midler på end den måde, man gør det på i dag?
Henriette Kjær (KF), 2004-04-16:
Ja, det er jo det faste spørgsmål.
Jeg tænkte, at jeg ikke behøvede at svare på det, for fru Line Barfod kender jo svaret.
For det første mener jeg, at det vil blive meget, meget dyrere end som så, og at man ikke bare kan lave det regnestykke, som fru Line Barfod har lavet, hvor man siger, at der er nogle arbejdsløse, og så sætter vi dem i aktivering på den måde.
For det andet er det jo altså op til skolebestyrelsen at beslutte, om de overhovedet vil have det her, og det valg synes jeg de skal træffe.
Og så vil det jo naturligvis give arbejde til håndværkere og andre, hvis man beslutter, at der skal laves en kantine og ansættes en økonoma eller andet.
Jan Kristiansen (V), 2004-04-16:
Jeg kan forstå, at SF er bekymret for afsætning af økologiske produkter, og derfor vil de iværksætte en massiv kampagne om gratis skole- og institutionsmad til alle børn, som skal sikre de økologiske produkter et statstilskud på omkring 1,5 mia. kr. om året.
I bemærkningerne til lovforslaget fremgår det, at »som hovedregel skal der købes økologisk ind.
Dermed vil ordningen også sikre større afsætning for økologiske produkter, som dermed kan bringes ned i pris«.
Mere tydeligt kan det vist ikke siges.
Det her handler mest af alt om at fremme økologiske produkter og økologisk produktion.
I Venstre synes vi, at det er en god idé med madordninger i skoler og dagtilbud.
Der er også mange dagtilbud og skoler, der har indført frivillige madordninger og organiseret dem ud fra, hvad man på den enkelte institution finder bedst.
Det, at vi sidste år fik det lovmæssige grundlag for betaling af madordning på plads, er givetvis også med til at fremme, at man flere steder får drøftet, om man ønsker en madordning, og hvordan den i givet fald skal fungere.
Det inddrager mange steder på en meget positiv måde skolebestyrelse, forældrerepræsentation osv. I Venstre mener vi ikke, at det offentlige skal betale for maden.
Som nævnt i forbindelse med debatten om madordningen i dagtilbud lægger vi vægt på, at man sørger for at lave madordninger, hvor alle børn kan være med, også økonomisk set, hvis de og familien ønsker det, ligesom man kan tage madpakken med, hvis man helst vil det, måske fordi man er allergiker, eller måske bare fordi man er kræsen.
I Venstre afviser vi altså forslaget.
Det er en god idé med madordninger, men de skal ikke betales af det offentlige.
Sandy Brinck (S), 2004-04-16:
30 pct. af danske børn er overvægtige, hvilket er et sundhedsmæssigt problem.
Undersøgelser viser også, at særlig skolebørn ofte springer et måltid over, som så i mange tilfælde erstattes af fede mellemmåltider.
Vi hører ofte fra skolelærere og pædagoger om mange børn, der møder uden at have spist morgenmad.
Børns ernæring er altså et problem.
Fejlernæring giver vanskeligheder for børns indlærings- og udviklingsmuligheder generelt.
Ansvaret for mad til børn er forældrenes.
Men problemet har i dag et omfang og nogle konsekvenser, som gør det til et generelt samfundsmæssigt anliggende.
Det samfundsmæssige ansvar kommer ikke mindst ind i en socialpolitisk sammenhæng.
Det må ikke forbigå vores opmærksomhed, at problemet med dårligt ernærede børn har en markant social slagside.
Derfor har intentionerne i dette forslag en tæt sammenhæng med alles udtrykte ønske om at bryde den negative sociale arv, og de intentioner støtter vi.
Vi havde også diskussionen, da regeringen ønskede at give mulighed for at tilbyde madordninger i daginstitutioner uden at skele til, at nogle familier ville have svært ved at betale prisen.
Vi stillede dengang fra socialdemokratisk side et ændringsforslag, der gjorde madordninger gratis for de børn, hvis familier også fik gratis pasning på baggrund af deres økonomiske situation.
Det må have været en principsag for regeringen ikke at rette op på den sociale skævvridning.
Det kunne selvfølgelig være interessant i dagens debat at få at vide, hvordan det egentlig er gået efter lovændringen.
Har ministeren en fornemmelse af, hvor mange daginstitutioner der på baggrund af lovændringen nu tilbyder mad?
Min fornemmelse er nemlig, at det mange steder er kropumuligt, fordi man ikke har faciliteterne til det.
Vi skal derfor være de første til at beklage, at regeringen fjernede den forsøgspulje til gratis mad i skoler og daginstitutioner, som den tidligere SR-regering lavede sammen med bl.a. forslagsstillerne SF.
Puljen kunne jo netop bruges til at gøre det muligt på skoler og i daginstitutioner at have madordninger.
Socialdemokraterne har også siden fremsat forslag her i Folketinget om at genoprette forsøgspuljen, desværre uden at opnå flertal for forslaget.
Én side af denne sag er den socialpolitiske side med fokus på børn, som er fejlernærede, som oftest på baggrund af deres sociale situation.
En anden side er den lettelse, det vil være i mange familier, hvis man ikke skal smøre de sædvanlige flade klemmer, men derimod kunne vide, at børnene fik et godt og sundt måltid i henholdsvis daginstitution eller skole.
Hvor mange voksne har i dag egentlig en madpakke med?
Ganske mange af os køber vores frokost i kantinen på arbejdspladsen.
Det er lettere, det er mere lækkert.
Hvorfor skulle børnene så ikke kunne?
Pia Kristensen (DF), 2004-04-16:
Jeg vil gerne tilkendegive, at vi har en holdning til og en forståelse for, at budskabet om sund ernæring er vigtigt, og vi er også tilhængere af det økologisk princip.
Gode madvaner giver sunde børn, men det er ikke nok kun at tænke i mad, vi skal også tænke på, at børn skal have motion.
Det er lige så vigtig en ting.
Desværre er mange børn i dag overvægtige.
De har
dårlige madvaner, og de bevæger sig alt for lidt.
Der kommer simpelt hen mere energi ind i form af usund mad, end de forbruger.
Det er en trist kendsgerning, og det er en udvikling, der skal vendes.
Alle har et ansvar for, at børn trives i hjemmet, men også i daginstitutioner og skoler.
Jeg vil dog tillade mig at løfte den moralske pegefinger og sige, at efter vores opfattelse har forældrene det største ansvar.
De har et kæmpe ansvar.
Jeg ved godt, at forældre ikke kan kontrollere, hvad børnene spiser i børnehave eller skole, men det er altså forældrenes ansvar, at når børnene er hjemme, får de en sund og nærende kost, og at de får rigeligt med motion.
Vi tror, at de gode vaner bringer børnene med sig videre i livet.
Dansk Folkeparti er enig med forslagsstillerne i, at en medbragt madpakke ikke altid er lige spændende.
Den kan faktisk gå hen og blive meget kedelig i løbet af nogle timer.
Derfor er vi tilhængere af, at der oprettes madordninger i
både børneinstitutioner og skoler, men vi mener, det er en opgave, der skal løses lokalt.
Det må være op til skoler, daginstitutioner og forældrebestyrelser at beslutte, hvilken type madordning man vil oprette.
Det synes jeg ikke vi skal bestemme herinde i Folketinget.
Vi er som sagt enige i intentionerne i forslaget, men vi er langt fra enige med forslagsstillerne i, at skole- og institutionsmad skal være gratis.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-04-16:
Der skal heller ikke være nogen tvivl om, at vi i Det Konservative Folkeparti anerkender værdien af at få et godt måltid mad, og det er da sandelig også derfor, vi har bakket op om ministerens gode forslag om at gøre det muligt at lave forskellige madordninger og også det, der er foregået på undervisningsområdet, hvor man også har fået flere muligheder dér, for det er da helt sikkert, at for mange mennesker er alternativet med madpakken ikke nødvendigvis det, man allerhelst vil, og så er det dejligt med flere muligheder.
Heldigvis har verden udviklet sig en lille smule, siden jeg gik i skole, og nu har man køleskabe de fleste steder til at sætte maden i.
Når det så er sagt, må vi også konstatere fra konservativ side, at der her er tale om et rigtig godt socialistisk forslag.
Nu skal man jo ikke klandre SF for at være socialistiske, men tankegangen er sådan helt klar og markant, og derfor vil jeg lige nævne det her med, at nu skal staten betale for alt og bestemme, hvad vi skal gøre, og hvordan vi skal gøre det, og så er vi sikre på, at alle har det godt og bliver behandlet rigtigt - i hvert fald efter de normer, vi har herinde på Christiansborg.
Og så sætter man i den sammenhæng madpakken for had.
Som sagt er jeg fuldstændig enig i, at madpakken kan være kedelig, men der er også masser af muligheder for, at den kan være spændende.
Vi havde også en debat under diskussionen om de frivillige madordninger om, at man i nogle familier simpelt hen har det som en del af dagligdagen, at man smører madpakken sammen. Jeg synes også, at SF blander pærer og bananer lidt sammen i deres forslag, fordi man netop taler om, at der er mange kantiner mange steder, hvor man har mulighed for at få noget andet mad, og hvorfor så ikke lave gratis mad.
Men der er forskellen jo netop, at hvis det er en kantine, så betaler man selv for sin mad.
På den måde kan børnene måske også lære en del i at tage det ansvar, og kan de ikke det, jamen så er det måske helt andre steder, vi skal sætte ind for at hjælpe den familie med at være velfungerende. Jeg skal så til sidst nævne, at vi er fuldstændig enige i de hentydninger, SF kommer med til sidst om, at skole- og institutionsbestyrelserne jo passende kan benytte lejligheden til at overveje det her med slikboder og sodavandsautomater på de skoler, hvor der stadig væk måtte være sådan nogle.
Det er også efter vores overbevisning noget, man må overveje grundigt ude på de enkelte skoler og institutioner, om det virkelig er fornuftigt at have sådan nogle stillet op i nærheden af forholdsvis små børn, fuldstændig ligesom vi gerne ser, at der i kantiner rundtomkring er et økologisk alternativ, man kan vælge, hvis man føler, at det er det rette valg. Og det er klart, at hvis ikke det økologiske alternativ er der, så er det svært at tilvælge det.
Line Barfod (EL), 2004-04-16:
Det er lidt sjovt at høre den konservative ordfører tale om, at staten ikke skal blande sig, og at forslagsstillerne her vil blande sig ned i mindste detalje osv., når man tænker på, at det ikke er særlig længe siden, vi havde den omvendte debat her, hvor fru Charlotte Dyremose stod og forsvarede, hvor vigtigt det var, at socialministeren nu skulle have ret til at fastsætte i mindste detalje, hvad børn på helt ned til ½ år skulle beskæftige sig med i vuggestuer og børnehaver.
Men det undrede mig lidt, at fru Charlotte Dyremose nu siger, at hvis børnene, når de bliver lidt større, ikke kan finde ud af at spise nogle sunde madpakker, så skal man sætte ind over for familien og løse problemerne.
Det synes jeg lyder meget som statslig indblanding i familierne.
Jeg synes, det ville være langt bedre at sikre nogle gode kantiner på skolerne, hvor børnene kunne få serveret sund mad, i stedet for at skulle sætte ind med pædagoger i hjemmet til at smøre madpakker om morgenen.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-04-16:
Jeg tror, vi har haft diskussionen om, at fru Line Barfod vist har haft et lidt misforstået forhold til, hvad det er, man skal blande sig i i forhold til læreplanerne, og at de ting, der står i parenteserne er ment som eksempler, så skal vi ikke gå videre med den debat, vi har i dag?
Med hensyn til det med, at man ikke selv kan finde ud af, hvordan man skal lave en madpakke til sine børn: Der mener jeg altså grundlæggende, at det er forældrenes ansvar at sørge for, at børnene får noget ordentlig mad med.
Og det, jeg så bare hentyder til, er, at i forhold til de familier, hvor man har meget store problemer og derfor har meget svært ved at overskue helt dagligdags situationer, er vi jo alle sammen enige om - i hvert fald er et bredt flertal i Folketinget enige om - at vi nu med en ny reform prøver at lave en forebyggende indsats og prøver at hjælpe de svageste børn i vores samfund.
Så det er såmænd udelukkende det, jeg taler om.
Og det er ikke helt almindeligt sløseri, jeg taler om.
Det er dem, der virkelig har seriøse problemer.
Villy Søvndal (SF), 2004-04-16:
Jeg havde sådan set ikke forestillet mig, at Folketinget skulle beslutte, at det var omfattet af straffebestemmelser, hvis man ikke ville spise i de her madordninger.
Det vil jeg advare imod.
Det er et tilbud til mennesker ligesom alle de steder, hvor de voksne kan besøge kantiner
, og det er jo heller ikke er strafbart at sige nej.
Lige en anden misforståelse, jeg skal have rettet: SF vil ikke forholde sig til, hvad der er den rigtige mad, så detaljerede er vi ikke.
Vi overlader det trygt til højrefløjen, når vi skal helt ned og lovgive centralt om den type detaljer.
Vi vil bare sige, at det er ret grundlæggende, at mennesker skal have noget mad, og at det er godt at få noget mad, og at der er alle de gevinster, som vi har antydet.
Så skal jeg beklage, at jeg kom til at beskylde
Charlotte Dyremose (KF), 2004-04-16:
Altså mine betragtninger om socialisme kontra konservatisme er såmænd bare, at hr. Villy Søvndal ønsker at tage folks penge og så dele dem ud til ting, hr. Villy Søvndal mener er rigtige, i det her tilfælde den rigtige mad, hvor jeg hellere vil lade folk beholde pengene og så selv vælge, hvordan de vil gøre tingene. Så kan jeg komme med en servicemeddelelse til hr. Villy Søvndal.
Nu kan det godt være, at jeg ikke har børn endnu,
men jeg har jo så bekendte, der har det, og situationen er også den, at jeg kan huske, hvordan det var selv at være barn og smøre mad derhjemme og den fornøjelse, der var ved det, særlig da jeg nåede dertil, at jeg selv kunne begynde at smøre den. Jeg kan også informere hr. Villy Søvndal om, at jeg hver eneste dag selv smører min madpakke og tager den med herind i Folketinget, så det er der faktisk også nogle folketingsmedlemmer der gør.
Det, jeg så bekymrer mig lidt om med den her generelle madordning, og det er en af grundene til, at jeg så også bl.a. selv smører min madpakke, er, hvad hvis man har særlige problemer eller krav, hvis man er vegetar, hvis man er muslim og ikke spiser svinekød, hvis man har allergi, eller hvis ungen bare er kræsen?
Skal man så ikke have mulighed for at vælge, hvilken madordning der kunne passe til det barn, eller om man i virkeligheden hellere vil smøre madpakken?
Er det ikke ganske rimeligt at give forældrene mulighed for at indrette sig efter, om de godt kan lide at smøre madpakke, og sådan set også efter, hvad der passer til deres barn og de madkrav, det barn måtte stille?
Charlotte Dyremose (KF), 2004-04-16:
Jamen jeg synes altså, at vi netop meget klart her ser forskellen på SF og De Konservative, og det er også det, der nogle gange gør det så fornøjeligt at diskutere med SF.
Det, som SF her lægger op til, er jo netop, at fællesskabet skal betale for denne her madordning, og jeg ved godt, at nogle gange får man det her indtryk af, at fællesskabet er sådan en stor kasse, så kommer pengene ned fra himlen, og så bruger vi dem.
Situationen er jo den, at hvis man har den der ordning, som så er betalt over skatten, og folk så vælger at gøre noget andet, jamen så skal de jo sådan set både betale til de andres ordning og til deres egen ordning.
Er det specielt rimeligt, hvis man i forvejen ikke har så mange penge og man så i øvrigt har et barn med nogle særlige krav, som man også har brug for penge til at honorere?
Margrethe Vestager (RV), 2004-04-16:
Jeg er en anelse mystificeret af debatten her i dag, for vi oplever helt nye og, synes jeg, meget positive og liberale toner fra højrefløjspartierne i Folketinget.
Vi diskuterer et område, som højrefløjens partier mener at det er vigtigt man selv tager ansvar for, at man i et samarbejde mellem forældre og lærere, forældre og skoleledelse, forældrene i forhold til børnehavens medarbejdere og i forhold til kommunen tager ansvar for børnenes hverdag, for børnenes ernæring og for muligheden for et godt måltid mad.
Vi taler om, hvordan de lokale kan forankre den gode og positive måltidskultur, som kan være med til at spille sammen med børnenes hverdag i øvrigt.
Hvor ville jeg ønske, at det også var højrefløjens holdning på stort set alle de andre områder, vi diskuterer her i Folketingssalen.
For det er første gang, jeg har hørt højrefløjen så helhjertet og så gennemført tale for et tillidsfuldt liberalt samfundssyn.
Faktisk ville det nærmest være Det Radikale Venstres tale, som vi plejer at holde den i en mangfoldighed af sammenhænge, og i modsætning til højrefløjen så er der faktisk sammenhæng i, hvad Det Radikale Venstre mener.
Vi mener nemlig også i den her sag, at det er meget vigtigt, at et spørgsmål som måltidskulturen og muligheden for at stille mad til rådighed bliver løst lokalt i de samarbejdsorganer, der er rundtomkring.
Vi synes ikke, at det skal fastsættes centralt, hvordan man skal gøre det, eller hvilken ernæringstilstand børnene skal være i.
Vi synes, som jo også højrefløjen gør, at det er vigtigt at fastholde forældrenes ansvar i forhold til børnenes opvækst, børnenes forsørgelse og børnenes fortæring.
Det gælder jo også forældre, som er fattige og mindre bemidlede, også de har et ansvar for børnenes forsørgelse.
Derfor synes vi også, det er i orden, at der er en egenbetaling forbundet med forskellige madordninger, men selvfølgelig en egenbetaling, som gør det realistisk for alle forældre at lade deres børn deltage i de madordninger, som bliver etableret.
Når egenbetalingen er vigtig, så er det, fordi vi har en meget alvorlig bekymring for, at madordningerne tager ressourcer fra andre ting.
Men vi synes, perspektivet er stort og lovende, og vi vil gerne sammen med SF være med til at sætte det her spørgsmål på dagsordenen, fordi vi tror, det er vigtigt, at anerkendelsen af måltidet og måltidskulturen som en del af vores samfund og som en del af værdierne i vores samfund, nemlig det, at man spiser sammen, er en meget vigtig del af det at lære at begå sig i et samfund, i det at lære at anerkende mangfoldighed og forskellighed.
Men vi kan ikke støtte et gratisprincip, og vi kan ikke støtte et skal.
Tværtimod så tror vi, det er helt afgørende at sørge for, at der lokalt bliver sat en dagsorden i forhold til det gode måltid og i forhold til forældrenes inddragelse i at etablere det.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-04-16:
Fru Line Barfod og jeg er fuldstændig enige om, at i de familier, hvor man godt kan finde ud af den slags helt almindelige ting, er der selvfølgelig ingen grund til, at man blander sig fra statens side. Det var heller ikke det, jeg sagde. Jeg sagde, at dem, vi skal hjælpe fra statens side, primært er dem, der er de allersvageste, og dem, der ikke kan klare sig selv. Men hensyn til de lidt større børn er jeg fuldstændig enig med fru Line Barfod i, at selvfølgelig kan man smøre lige så mange madpakker, man vil, men det hjælper ikke, hvis de ikke vil spise dem.
Men man kan også lave lige så mange madordninger, man vil, det hjælper ikke, hvis børnene eller de unge ikke vil være med i dem.
Derfor har jeg svært ved at forestille mig, at det nødvendigvis skulle løse problemet, medmindre man så også tvinger dem til at sidde ned og sørger for at se, at de har spist op, inden man forlader dem og holder op med at kigge efter, om de nu har gjort det.
Men man løser den derimod ved at sørge for ude på den enkelte skole i den enkelte skolebestyrelse, at der er nogle attraktive tilbud, og at de tilbud ikke kun er slik og sodavand, men at de tilbud er, at man har en mulighed for at vælge noget, som man godt selv kan lide, og selvfølgelig skal der så helst også være så mange muligheder, at det ikke behøver at være enormt dyrt, men at det er noget, man i den almindelige familie har råd til.
Så giver det altså bedre mulighed for, at de unge mennesker ...
Line Barfod (EL), 2004-04-16:
Vi er fundamentalt uenige, for så vidt angår holdninger, det ved jeg godt, men også i vores opfattelse af virkeligheden.
Jeg mener absolut ikke, at vi skal sætte ind med pædagoger, anbringelse eller alt muligt andet til den meget store del af familierne, der godt kan finde ud af at smøre madpakker, men hvor det faktisk er et problem at få det til at hænge sammen og sikre en sund kost til børnene.
Jeg ved ikke, hvor meget fru Charlotte Dyremose kender til lidt større børn, men man kan smøre nok så mange madpakker til dem, som de så ikke får spist, og hvor der er mange andre problemer.
Det synes jeg altså ikke vi skal sætte ind med behandling over for.
Jeg synes, det ville være langt mere enkelt at sørge for et godt madtilbud på skolerne, og jeg kan ikke helt forstå, hvorfor De Konservative synes, vi skal sætte massivt ind for at hjælpe ude i familien i stedet for bare at sikre, at der er god mad på skolen.
Det må jeg indrømme, det synes jeg
Villy Søvndal (SF), 2004-04-16:
Jo, og det var en af grundene til, at da jeg var til det første møde med forsvarsministeren - nu skal man ikke citere fra interne møder, men jeg tror godt, man må sige, hvad man selv sagde - og jeg læste ordet normalisering, kom jeg til at tænke: Hvorfor er det nu så vigtigt, at vi alle sammen ligner hinanden?
Derfor anbefalede jeg, at han i stedet for ordet normalisering, som for mig lyder for meget af stramme slips og sådan noget, skulle anvende ordet lovliggørelse, for jeg er tilhænger af, at man overholder samfundets love.