Sandy Brinck (S), 2002-05-07:
Det her lovforslag, som vi nu har til andenbehandling, er et alvorligt anslag mod den lige adgang til behandling i sundhedsvæsenet.
Lovforslaget skaber nemlig A-, B- og C-hold, når patienterne skal have behandling, og derfor kan det selvfølgelig ikke overraske nogen, at Socialdemokratiet er imod.
Det, som derimod er overraskende i denne her sag, er, at Dansk Folkeparti er for.
Her står vi altså med endnu et eksempel på, at Dansk Folkeparti er blevet så magtfokuseret, at de glemmer de mennesker, de har stået og talt om ude i landet.
Fine ord, når plejehjemmene besøges, men som Dansk Folkeparti glemmer ved de fine forhandlingsborde i ministeriet.
Vi er dybt skuffede over Dansk Folkeparti.
Her havde vi faktisk et eksempel på, at vi sammen med Dansk Folkeparti kunne have stoppet regeringen i et dybt asocialt tiltag, og hvad sker der?
Dansk Folkeparti kan ikke modstå magtens sødme.
Dansk Folkepartis ordfører sagde til Ritzau den 9. marts: »Jeg er chokeret over, at lovforslaget kunne lægges frem.
Det betyder, at en syerske med en ryglidelse skal være med til at betale for, at en direktør med samme lidelse kan komme forrest i køen.
Det vil vi simpelt hen ikke være med til«.
Og Dansk Folkepartis ordfører fortsætter: »Jeg kan ikke se, hvorfor en hel befolkning skal være med til at finansiere sundhedsbehandling for folk på direktionsgangene.
Vi må i stedet for få løst alt det sygehusvrøvl uden skattefinansierede særordninger«.
Se, det syntes vi lød smukt, men hvad er der sket siden, vil jeg spørge fru Colette Brix.
Nu stemmer Dansk Folkeparti for en skattefinansieret særordning.
Og er det ikke korrekt, at pensionisten med ryglidelsen skal betale for, at direktøren med den samme lidelse kommer forrest i køen?
Gør det ikke indtryk, at Ældre Sagen netop kritiserer dette lovforslag for, at pensionister og andre uden for arbejdsmarkedet kommer bagest i køen?
Det er det, Dansk Folkeparti nu vil indføre, selv om alle muligheder var til stede for, at vi i fællesskab kunne stemme regeringen ned. Jeg kan simpelt hen ikke finde linjen i Dansk Folkepartis politik.
Da vi diskuterede kommunernes mulighed for at betale for at få deres borgere forrest i køen, det lovforslag, der hedder L 49, sagde Dansk Folkepartis ordfører, fru Birthe Skaarup, at det var vigtigt for Dansk Folkeparti, at det ikke kun var de erhvervsaktive borgere, som fik muligheden, og at det var vigtigt for Dansk Folkeparti, at der ikke var tale om forsikringer af sygdomsbehandling.
Det lovforslag, vi behandler nu, handler om arbejdsgiverbetalt sundhedsbehandling, altså kun de erhvervsaktive, og det handler i høj grad om forsikringer.
Taler man ikke sammen i Dansk Folkeparti?
Hvad mener man egentlig?
Nu vil fru Colette Brix sikkert om lidt springe herop og sige, at Dansk Folkeparti har fået store indrømmelser i forhandlingen med regeringen.
Jeg skal bare minde fru Colette Brix om, at Dansk Folkeparti ikke engang er kommet så langt i forhandlingerne, at man har fået regeringen til at mene det samme, som Venstre og De Konservative fremlagde i oktober.
I oktober fremsatte V og K nemlig et beslutningsforslag om arbejdsgiverbetalt sundhedsbehandling, men i det forslag skrev V og K, at det var essentielt, at man ikke kunne dele de ansatte op i A- og B-hold.
Men det kan man stadig trods det forslag, vi nu behandler.
Man har bare fået nogle kriterier at gøre det ud fra, nogle kriterier, som rent faktisk gør, at en deltidsansat rengøringsassistent kan pilles ud, så hun ikke kan få den arbejdsgiverbetalte sundhedsbehandling, mens direktøren derimod kan.
Det svarer jo til, at man går ud og hiver en enkelt ukrudtsplante op i et vildnis af tidsler og går ind og siger stolt til sin bedre halvdel: Se, nu har jeg luget!
Dansk Folkepartis opførsel i denne sag får en gammel Shu-bi-dua til at køre herinde: »Han har solgt sin sjæl for at få sig et navn«.
Så til regeringen: Man bliver jo lidt rundtosset, hr. skatteminister.
I februar blev dette lovforslag fremsat; nu kunne arbejdsgiverne bare frit vælge, det var sådan set en del af deres ledelsesret.
Og nu er vi nået til maj.
Nu er der ikke fri udvælgelse, nu har man sat nogle kriterier, men udvælgelsen er der stadig.
Det kan ikke undre, at vi ikke ligefrem står og klapper i vore små hænder.
Der er stadig et A- og B-hold på arbejdspladsen, og der er stadig et stort C-hold uden for arbejdsmarkedet, som ikke får andel i denne lettere adgang til sundhedsbehandling.
Det er simpelt hen usympatisk, og vi er dybt skuffede, især over Dansk Folkepartis opførsel.