Aage Frandsen (SF), 1998-10-20:
Jeg vil godt indledningsvis sige som generel kommentar til lovforslaget i forhold til vores lovgivning herinde - dette i forlængelse af, at Folketinget for nylig havde en konference om lovgivningens kvalitet - at her har vi et lovforslag, der bygger på to betænkninger, det vil sige grundige forarbejder, fra henholdsvis 1991 og 1995, betænkninger, der er lavet af Justitsministeriets Strafferetsplejeudvalg, som er bredt sammensat, og hvor man så har forskellige synspunkter vejet imod hinanden; man kan læse mindretals- og flertalsudtalelser.
Vi har et lovforslag, hvor man kan se, hvad det er for nogle synspunkter, der har gjort sig gældende, og vi har en fremstilling af lovforslagets indhold, som også, mener jeg, er eksemplarisk i forhold til, hvad man kan forvente af en kompliceret lovgivning.
Det vil jeg godt sige indledningsvis, og jeg ved godt, det ikke er ministeren selv, der har æren af det, men det er en tradition - eller det har i hvert fald været tilfældet to gange i Justitsministeriet - at man har disse faste udvalg, som arbejder med tingene og laver betænkninger, som er udtryk for den dér bredde, som jeg mener er vigtig for os, når vi skal lovgive.
Det betyder så også, at man har en større tryghed i spørgsmål, som er rimelig komplicerede, og som også er juridisk komplicerede.
Det betyder selvfølgelig ikke, at vi bare skal sige ja til alt, men det gør i hvert fald - når vi diskuterer lovgivningens kvalitet og vi skal sikre os, at lovene er sådan, at det er forståeligt, at det er entydigt, at man tager hensyn til mange aspekter - at så lever dette lovforslag op til det.
I forhold til lovforslaget er der nogle ting i det, som vi i forbindelse med udvalgsarbejdet godt vil se nærmere på.
Det er specielt en enkelt bemærkning fra mindretallet i forhold til det, mindretallet siger om efterlysning, hvor man mener, det skal henlægges til rettens afgørelse, i tilfælde af at der bliver tale om efterlysning.
Det er bl.a. nogle af de ting, som kommer fra Advokatrådet, hvor man også netop lægger vægt på, at man i højere grad skal sikre den mistænkte i forbindelse med beskikkelse af forsvarer og sådan nogle ting, hvor man er inde i de sammenhænge.
Det er også i forbindelse med forevisning af foto, hvor man så senere skal have oplysning om de her ting.
Det vil sige, at vi generelt er meget positive over for forslaget, men at vi altså mener, der er nogle synspunkter, som er kommet fra mindretallet i et enkelt tilfælde, fra Advokatrådet og også fra Østre Landsret omkring habilitet, og som er grundlæggende for alle de ting, som jeg her har nævnt, nemlig retssikkerheden i forhold til den enkelte.
For det er klart, at her er der to hensyn, nemlig hensynet til opklaringen af en mulig kriminalitet - i mange tilfælde ved man, at der er tale om kriminalitet, men man ved bare ikke, hvem der har begået den - og så hensynet til den enkeltes retssikkerhed.
De to hensyn skal man tage, og man skal tage begge hensyn.
Derfor er det vigtigt i den her forbindelse at konstatere, at man ikke i bestræbelserne, som man selvfølgelig skal gøre sig, for at opklare en forbrydelse, krænker retssikkerheden.
Det er derfor, vi synes, at indvendinger, der er kommet i høringssvarene, og som også er kommet fra mindretallets side, er relevante.
I forlængelse af det, som en anden ordfører, hr. Bendt Bendtsen, var inde på, nemlig om det koster ekstra, vil jeg sige, at jeg har det sådan, når jeg i et lovforslag læser, at det skønnes ikke at have konsekvenser for udgifter og den slags ting, at så er det en sætning, man vist pr. automatik skriver ind hver gang.
Man må jo sige, at når det drejer sig om sådan noget, og ikke mindst når det drejer sig om retssikkerhed, koster det penge.
Det er billigere at lade være med at have retssikkerhed.
Der er ingen, der ved det.
Det er muligt, at det ikke gør det, og så er det udmærket.
Gør det det, og det er, fordi vi vil have en større kriminalitetsopklaring, eller det er, fordi vi vil sikre retssikkerheden, jamen så er det penge, man er nødt til at give ud.