Lars-Emil Johansen (SIU), 2004-06-03:
Det har været et interessant folketingsår, også set med grønlandske øjne.
Der er sket afgørende skridt i den rigtige retning, først og fremmest på det udenrigs- og sikkerhedspolitiske område, men også på andre områder såsom den grønlandske afdeling på Herstedvester, indsatsen for hjælp til de socialt belastede herboende grønlændere og indførsel af henholdsvis grønlandsk og færøsk mad til Danmark er der i år sket markante ændringer i positiv retning.
Bloktilskudsloven er forhandlet på plads for de næste 3 år, og den efterfølgende lovgivning på området er også hidtil gledet gnidningsfrit igennem her i Tinget.
Næste skridt efter Selvstyrekommissionens betænkning, som blev offentliggjort for over 1 år siden, synes derimod at lade vente på sig.
Det virker, som om at regeringen og landsstyret ganske enkelt ikke aner, hvad de skal stille op med den betænkning, der kom for over 1 år siden, men det ville også være synd at påstå, at der har været
offentligt pres på de to regeringer for at få dem til at tage de i betænkningen anbefalede initiativer op til drøftelse og stillingtagen.
Alle, måske lige med undtagelse af et par medlemmer af dette høje Ting, har ganske enkelt været tavse som graven.
Selv pressen virker, som om den har overset det faktum, at der rent faktisk har siddet en Selvstyrekommission de seneste 3-4 år, og at denne kommission også allerede har afgivet sin betænkning med en bred vifte af anbefalinger.
Det er anbefalinger, som berører det såkaldte rigsfællesskab på en række afgørende områder såsom udenrigspolitisk kompetence, ejendomsretten til den grønlandske undergrund, en ny partnerskabsmodel mellem Grønland og Danmark og anerkendelse
af det grønlandske folk i international folkeretlig henseende.
Hvis man imidlertid vælger at se på det positive for os i Grønland her ved afslutningen af indeværende folketingsår - og det er det, jeg gerne vil - er det først og fremmest indflydelsen på udenrigspolitikken, Herstedvestergrønlændernes situation, indførslen af grønlandske og færøske madvarer til Danmark og indsatsen over for de socialt belastede grønlændere i Danmark, der toner frem på den politiske horisont.
Det var et udenrigspolitisk gennembrud, der fandt sted for blot en uge siden, da Folketinget stort set enstemmigt godkendte den aftale, som Grønland og Danmark havde forhandlet sig frem til med USA.
Et politisk gennembrud i det såkaldte rigsfællesskabs historie, fordi Danmark nu endelig har accepteret, at den forsvarsaftale, som Danmark på egen hånd indgik med USA i 1951, og som netop Danmark så indædt har fastholdt absolut ikke kunne ændres, medmindre hele forsvarsalliancen NATO blev ophævet, nu bliver ændret.
Nu er denne overenskomst om Grønlands forsvar
ikke længere alene et anliggende mellem Danmark og USA, men også - og først og fremmest - mellem Grønland og USA med Danmark på sidelinjen.
Dette er intet ringere end et konkret skridt på Grønlands vej hen imod langt større politiske frihedsgrader end dem, den hidtidige konstruktion har levnet os
Den nye aftale indeholder også nogle miljøkrav, som amerikanerne fremover skal følge i deres gøren og laden i Thuleområdet.
Det er også på tide, at det hidtidige dansk-amerikanske samarbejde om amerikanernes militære tilstedeværelse i Grønland begynder at tage hensyn til Grønlands sårbare arktiske natur.
Amerikanernes og danskernes totale ignorance af Grønlands natur har allerede efterladt en lang række dumpninger, som på nudansk bedst kan karakteriseres som miljøsvineri, og derfor er det da glædeligt, at amerikanerne - om ikke andet, så i hvert fald fremover - nu skal være bundne til at følge eksisterende miljøforskrifter så vel i Grønland som i deres eget hjemland.
Man kan så kun håbe, at amerikanerne vil være mere indstillet på at følge miljølovgivningen, end de har vist sig at være over for Genèvekonventionens bestemmelser
, men det er dog et gennembrud på det miljøpolitiske område.
Jeg vil dog gerne bruge denne anledning til at opfordre så vel de grønlandske som de danske forhandlere til at være opmærksomme på, at også de danske miljøstandarder skal være gældende for Thule Air Base, der jo på alle områder beskrives og opfattes af alle som ikke værende et normalt grønlandsk område.
Derfor ville det være en skam, hvis der sker en utilsigtet nedtoning af miljøkravene på grund af uopmærksomhed blandt forhandlerne.
Aftalen er en aftale mellem Grønland, Danmark og USA, og derfor vil det kun være naturligt, at det er alle de tre landes miljøstandarder, der anvendes i det område, hvor aftalen har sin gyldighed.
Det tredje område i aftalen, jeg gerne vil knytte et par bemærkninger til, er den del af aftalen, der omhandler økonomisk og handelspolitisk samarbejde mellem Grønland og USA.
Hvad amerikanerne har fået ud af de amerikansk-grønlandske relationer, skal jeg ikke kunne sige noget om, men det er vel unægtelig fordele på et noget højere niveau, de har høstet af samarbejdet.
Sagt i al sin enkelhed må Grønland nu sørge for at stille de rigtige krav til samarbejdet.
Der skal være konkrete økonomiske benefits, der skal være konkrete handelspolitiske gevinster, der skal være konkrete uddannelsespolitiske resultater, og der skal være konkrete forskningsmæssige fremskridt.
Der skal med andre ord være så konkrete resultater, at det også fremover bliver muligt for grønlandske politikere at kunne forsvare amerikanernes fortsatte militære tilstedeværelse i Thule.
Et af de allerførste resultater af dette kommende samarbejde mellem Grønland og USA må ganske naturligt tilfalde Inughuit i Thule - den gruppe af det grønlandske folk, der har måttet betale den højeste pris på krop og sjæl for det hidtidige samarbejde med amerikanerne.
Inughuit har lidt mere end nok, og nu må også de begynde at høste fordele af deres påtvungne naboskab med Thule Air Base.
Det kan ikke være rigtigt, at deres sag skal være henvist til at blive varetaget af en advokat, der udtaler sig politisk om denne befolkningsdels etniske og kulturelle tilhørsforhold på en måde, der naturligt hører hjemme på et lands regeringskontor og ikke på et advokatkontor i København. For så vidt angår de andre områder, som jeg har nævnt i begyndelsen af dette indlæg, skal jeg blot nævne, at jeg er yderst forventningsfuld med hensyn til, at der nu vil ske tiltrængte forbedringer af de vilkår, hvorunder grønlandske indsatte på Herstedvester lever.
Det er mit møde med justitsministeren i sidste uge, der giver mig
denne forventning.
Det er mit indtryk efter samtaler med de indsatte og en del af det personale, der omgiver dem til dagligt, at netop hash- og alkoholbehandling udgør en ikke ubetydelig motivation og adgangsnøgle for de indsattes muligheder for at vende hjem til Grønland, eventuelt til fortsat afsoning på grønlandske anstalter.
Derfor vil det være et klart fremskridt og et glædeligt resultat af den nordatlantiske indsats her i Folketinget.
Også på områder som psykologtest af de grønlandske indsatte har jeg nu en begrundet forventning om, at justitsministeren vil tage initiativ til, at de fremover foretages af grønlandske psykologer, således at de problematiske sproglige og kulturelle barrierer ikke længere skal stå i vejen for en anstændig behandling af grønlænderne på Herstedvester.
Disse test er hele forudsætningen for at afslutte deres anbringelse i Danmark, og det er ganske enkelt for vigtigt at overlade til psykologer uden grønlandsk indsigt og deres skiftende tolke.
Meget er således nået, men jeg har nu fået justitsministeren til at indlede drøftelser med de grønlandske myndigheder om mere langsigtede løsninger på dette område.
Vi kan ganske enkelt ikke sidde med hænderne i skødet, alt imens der sker en fortsat ophobning af grønlandske indsatte på Herstedvester, uden at der gøres noget for at gøre deres anbringelse i lukkede grønlandske fængsler mulig.
Den snebold, vi skubber foran os, bliver ikke mindre af sig selv.
Jeg vil gerne slutte dette indlæg med at omtale de værdier, som det hidtidige fællesskab mellem Danmark og Grønland indeholder, og som alt for sjældent kommer op til overfladen.
har naturligt nok overskygget alle andre hensyn i den hidtidige debat, men knap 300 års fællesskab er ikke noget, der alene kan gøres op i økonomiske og/eller andre kolde beregninger. Der er gennem alle årene sket tilnærmelser mellem grønlandsk og dansk kultur.
Familier er stiftet på tværs af de kulturelle og etniske skel, og historien har vi til dels fælles.
Store dele af vore folk er i familie med hinanden.
De er venner med hinanden; de elsker hinanden, og derfor er det på høje tid, at vi fjerner alle de hindringer, der skygger for disse varme følelser og forhindrer dem i at indtage deres rette plads i de dansk-grønlandske relationer.
Et overherredømme over et andet folk giver aldrig gode resultater, det er der gang på gang ført umiskendelige beviser for, også lige nu på storpolitisk plan.
Måden, hvorpå vi kan sikre disse familiebånd, det historiske fællesskab og følelserne mellem vore folk, ligger derfor i en målrettet politisk indsats for en gradvis fjernelse af de økonomiske og politiske bindinger, der endnu eksisterer mellem det grønlandske og det danske folk.
Der bør jo ikke være pengeproblemer mellem venner, og der bør heller ikke være formynderi mellem venner.
Rigtige venner bruger simpelt hen ikke den slags metoder.
Opgaven over de næste nærmeste år er derfor at give plads til følelserne og familierelationerne ved at fjerne bedreværds- og mindreværdskomplekserne hos henholdsvis danskere og grønlændere.
Det er en oplagt opgave for den fælleskommission, som den danske og grønlandske regering nu har tøvet med at nedsætte i foreløbig 14 måneder.
Den hjemmestyremodel, som vi vedtog her i Folketinget i 1978, og som netop i disse dage fejrer sit 25-års-jubilæum, har nu aftjent sin værnepligt.
Vi skal videre på selvstændighedens smalle sti, og derfor skal der herfra lyde en utvetydig opfordring til statsminister og landsstyreformand: Se at komme i gang, inden der bliver dømt nøl i sagen!
Tak for et spændende år, og hav en rigtig god sommer!