runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lis Greibe (S), 1999-02-26:
Det er jo sådan, at kommunerne faktisk har ret til at lave lokalplaner for området, der ligger omkring landsbyerne, og i det hele taget lave lokalplaner, som også skal tilgodese nogle af de ønsker, som kommunerne har.
Det er rigtigt, at kompetencen for landzoneloven ligger hos amterne, og det holder vi i Socialdemokratiet meget fast ved.
Vi mener, at amterne netop kan tage det dér overordnede hensyn også til flere kommuner, da det jo ofte er flere kommuner, der er involveret i et problem.
Derudover får vi en lidt mere ensartet holdning til, hvordan vi skal lade vort land udvikle sig, end hvis vi lader den enkelte kommune sidde og tage meget, jeg vil ikke sige personlige hensyn, men alligevel: Man er nemlig meget tæt på borgeren, og det kan give nogle problemer at skulle tage nogle beslutninger, der går mod den enkelte borger.
Amtet kan have den overordnede holdning.
De kan se lidt mere på, hvad der er almenets vel, og hvordan det i allerhøjeste grad kan være en fordel også for Danmark som helhed.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-02-26:
Den socialdemokratiske ordfører vil ikke være med til at lægge niveauet herindefra, for det ville være rigtigt, at man ude i lokalsamfundene er medbestemmende om, hvordan udviklingen skal være.
Så vil jeg gerne spørge den socialdemokratiske ordfører: Hvordan skal de ude i lokalområderne have mulighed for at være medbestemmende, når zonelovskompetencen er lagt ud til amterne, og når det bliver bestemt ovenfra?
Hans Christian Schmidt (V), 1999-02-26:
Nu er vi slet ikke så sarte.
Det er bare, fordi det er den tone, der er blevet lagt også fra ministerens side, hvor man siger, at det jo bare er en gentagelse, og at det ingen betydning har.
Jeg synes sådan set, det er de demokratiske spilleregler, man er nødt til at efterleve, når man er minister eller ordfører på en sag.
Så jeg synes i grunden, at det er lidt ærgerligt, og jeg vil håbe på, at Socialdemokratiet vil gå positivt ind i forhandling om de her forslag.
Lis Greibe (S), 1999-02-26:
Hr. Hans Christian Schmidt spørger om, hvor Socialdemokratiets grænse er.
Jamen det er lige præcis her, vandene skilles.
Vi mener, at det fungerer godt, fordi der tages lokale hensyn, og derfor kan vi ikke gå ind i Folketinget og sige, at grænsen skal ligge her og der.
Det er vigtigt, at de lokale er med og bestemmer. Det er dem, der ligesom tager alle de hensyn, som eksisterer, i det lokale område, og som skal tages, fordi det er dem, der står med problemerne, hvis udviklingen bare løber løbsk.
Så bliver der henvist til, at der måske er et enkelt eksempel i B 84, som ikke er det samme.
Det kan godt være, at jeg ikke sagde, at det i hovedtrækkene var de samme eksempler, der blev fremført.
Hr. Hans Christian Schmidt må meget undskylde, hvis jeg ikke har rost hr. Hans Christian Schmidt for at finde bare ét nyt eksempel siden dengang.
Hans Christian Schmidt (V), 1999-02-26:
Jeg forstod på fru Lis Greibe, at når vi diskuterer det her om større tilbygninger og ombygninger, så var Socialdemokratiet ikke positivt stemt over for det.
Må jeg ikke godt spørge den socialdemokratiske ordfører: Hvor ligger niveauet, hvor Socialdemokratiet kan være med? Når man går ind og laver en lov som planloven, er det jo de ideer og de baggrundspapirer, der ligger bag sådan en planlov, der viser, hvor man kan lægge sig henne.
Så det synes jeg måske kunne være interessant, for jeg er meget interesseret i, at vi kunne finde et kompromis med Socialdemokratiet, hvis vi kunne få at vide, hvor Socialdemokratiets grænse er.
Og vedrørende B 84 må jeg bare bede fru Lis Greibe om at finde det eksempel, der bliver nævnt fra Ringkøbing Amt, i 1996-97-forslaget, idet det faktisk er en sag, der først er afgjort efter den dato.
Hans Christian Schmidt (V), 1999-02-26:
Nu vil jeg ikke gå ind i en lang debat om Naturklagenævnet, men det er tankevækkende, så godt hr. Steen Gade er orienteret uden nogen sinde at være til stede - det må man jo sige - at han alligevel ved, hvordan sådan nogle møder foregår, er jo i sig selv udmærket.
Jeg vil bare spørge hr. Steen Gade: Skulle det virkelig forstås sådan, at det i sig selv skulle være bedre, at de folketingsmedlemmer, der har vedtaget loven, som jo netop er dem, der sidder i Naturklagenævnet i dag, skal sidde og dømme efter det, de selv har vedtaget?
så har det vist fungeret godt, og så må man leve med, at der somme tider kommer nogle kræfter, der har et lidt andet syn på tingene?
Nu vil jeg bare sige til hr. Steen Gade, at jeg forstår ikke, hvad det er, hr. Steen Gade vil kritisere ved de her forslag.
Det er vel nærmest, at det er så åbent, at selv hr. Steen Gade har store problemer med at forklare, hvorfor han ikke kan gå med til dem, for han kunne næsten bare komme med et forslag, og så kunne han risikere, at det ville blive taget.
Det er vel problemet.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-02-26:
Miljøministeren siger, at det her bliver uretfærdigt.
Der bliver givet nogle rettigheder til nogle på nogle områder, som andre ikke har.
Jeg vil da gerne have miljøministeren til at nævne, hvad det er for nogle rettigheder.
Jeg mener derimod, det er omvendt.
Det bliver således, at der er nogle, der får de samme rettigheder som andre.
Miljøministeren spørger: Hvorfor etablere sig i et egentligt erhvervsområde, hvor erhvervslivet kan etablere sig, hvis der åbnes mulighed for, at man kan udvikle sig ude i landzoneområderne?
Ja, det spørgsmål må miljøministeren selv svare på.
Det er ham, der har været med til at lave den misforståede planlægning, at erhvervslivet absolut skal ligge inde i nærheden af byområderne.
Men det andet vil jeg gerne have, at miljøministeren svarer på.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-02-26:
Tak til ministeren, fordi vi fik klaret op, hvad det er, vi snakker om.
Det mener jeg bare er fuldstændig forkert.
Det, ministeren siger, er, at det handler om, at landmænd skal have ret.
Så kunne det jo tyde på, at modstanden mod de her beslutningsforslag specielt bygger på ministerens aversion imod landbruget og ikke på beskyttelse af miljøet.
Det sidste kunne jeg da forsvare, og det tror jeg da også, men så er det bare en misforståelse.
Det er jo ikke en speciel ret til landmænd.
Det er en speciel ret til folk, der har ejendomme i landområderne, og det er i forvejen tilladt at starte en virksomhed.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-02-26:
Når det gælder om at afvige fra reglerne, når det gælder om at udvide et eller andet - sagt til ministeren - er der nogle regler for landbruget.
Jeg vil gerne spørge, jeg tror, jeg har gjort det en gang før, jeg kan ikke helt huske det: Tror ministeren, at vi i dag havde haft et Danfoss i Nordborg eller et LEGO i Billund, hvis de ikke var blevet skabt før regionplanerne og planloven, hvor en smedemester voksede ved knopskydning og ikke nødvendigvis var taget ind til et udlagt område, eller hvor en tømrermester, som lavede trælegetøj, endte med at blive LEGO, så der blev en by ud for det sted?
Jeg tror ikke, vi laver nye LEGO'er eller nye Billund'er, og jeg tror heller ikke, vi laver nye Danfoss'er, for det er der ikke plads til, men også nogle små ting kunne passes ind nogle steder, uden at det ødelagde hverken miljø eller omgivelser.
Dér er jeg lidt bange for den nuværende planlov
Er ministeren ikke bekymret for det?
Hans Christian Schmidt (V), 1999-02-26:
Jeg vil ikke yderligere forlænge den debat om Folketingets medlemmer, men jeg synes måske, at ministeren skulle prøve at undersøge, hvor mange der har siddet der.
Det kunne jo godt give et andet billede.
Jeg vil gerne spørge ministeren direkte, for nu bliver det sagt, at det er et spørgsmål om, at man ikke skal have lov til at bygge en bolig et eller andet sted ude på landet:
Hvor i de tre beslutningsforslag står det, at nu skal nogen have lov til at bygge en eller anden bolig et eller andet sted ude på landet?
Er det ikke netop sådan, hvis ministeren kan bekræfte det her fra talerstolen, at det, beslutningsforslagene bygger på, er, når det sker som et led i et generationsskifte eller
til en medhjælper
Svend Auken (S), 1999-02-26:
Det er kun det, jeg siger, og jeg håber også, det vil blive praksis i fremtiden, at man ikke sammenblander tingene.
Det er jo ikke ensbetydende med, at man ikke kan rejse planlægningsspørgsmål osv.
Her er der en meget, meget snæver sammenhæng i forhold til ens arbejde i Naturklagenævnet og lovgivningsarbejdet, og det bryder jeg mig personlig ikke om, men der kan vi have forskellige vurderinger.
Jeg siger bare, at mine vurderinger støttes af, at snesevis af kolleger hidtil har pålagt sig selv begrænsninger, når de sad i Naturklagenævnet.
Men det er ikke det, der er det afgørende her i dag at diskutere.
Der kan hr. Schmidt og jeg have forskellige opfattelser. Det, der er vigtigt, er naturligvis at gøre sig klart, at kernen i vores naturbeskyttelse, kernen i vores beskyttelse af det åbne land, er, at de aktiviteter, der skal ske i det åbne land, skal have snæver erhvervsmæssig sammenhæng med de erhverv, der udøves i det åbne land, altså landbrug.
Og når jeg siger, at ingen andre har de muligheder som dem, man lægger op til i beslutningsforslaget, er det, fordi ingen andre borgere har ret til bare at bygge huse i det åbne land.
Det er det, jeg prøver at sige.
Det er til hr. Ole M. Nielsen.
Selvfølgelig må en landmand gøre - det kan han også i dag - med sin ejendom, præcis som han vil ud fra sit eget erhverv, ligesom en industrivirksomhed og ligesom en bilejer osv. kan gøre det.
Men det, der er begrænsningen, er, at landzonebåndet har været bærende i de sidste 35 års planlægningslovgivning, og det er det, der er den afgørende ting i det.
Det var kun det, jeg mente med det.
Der er ikke noget som helst andet i det synspunkt.
Svend Aage Fauerholdt (DF), 1999-02-26:
Når ministeren udtrykker, at det er et attentat mod planloven, så må man sige: Nej, det er det overhovedet ikke.
Det, vi gør i de her beslutningsforslag, er, at vi skaber en smidighed i det åbne land.
Det er det, det hele drejer sig om.
Vi skal være mere smidige, fordi forholdene er blevet, som de er i det åbne land.
Hans Christian Schmidt (V), 1999-02-26:
Det er jo dybt beklageligt, at en minister skal bruge tiden her i Folketingssalen på at se, om man kan mistænkeliggøre nogle folketingsmedlemmers handlinger uden samtidig at fortælle Folketinget, selv om de måske ved det i forvejen, at der jo har siddet mange flere folketingsmedlemmer end en enkelt.
Det er bare mest betimeligt lige i dag at fremhæve det på den måde, så man kan flytte opmærksomheden.
Må jeg ikke sige til ministeren, at det kunne jo også være, at nogle folketingsmedlemmer, der har oplevet det i Naturklagenævnet og set, hvordan loven virker, har fået den opfattelse og fået den indsigt i, hvordan loven virker, som gør, at de har lyst til at stille nogle forslag om ændringer.
Jeg vil bede ministeren om at stoppe den snak her.
Den har et helt andet formål, og jeg synes, det er dybt beklageligt.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-02-26:
Det var en helt anden vinkel, jeg bemærkede.
Det var, tror jeg, ministerens allerførste sætning stort set, hvor ministeren siger, at de her beslutningsforslag vil give nogle ret til noget, som absolut ingen andre har ret til. Den forstår jeg simpelt hen ikke.
Hvem andre skulle have ret?
Hvis man har en industrigrund, er det også kun ejeren af industrigrunden, der har ret til at bygge på den.
Jeg forstår ikke, hvad det er, ministeren vil med det her.
Jeg er heller ikke medforslagsstiller til de beslutningsforslag her, for jeg synes, de minder alt for meget om en ideologisk krig, som jeg ikke ønsker at deltage i.
Jeg forstår simpelt hen ikke den sammenligning.
Svend Auken (S), 1999-02-26:
Der er intet formelt forkert i det, hr. Schmidt har foretaget sig, intet formelt.
Jeg siger bare, at jeg er tilhænger af en situation, hvor vores naturplanlægnings øverste klageinstans repræsenterer det folkelige element, som repræsentanter udpeget af de politiske partier udgør.
Det har jeg været tilhænger af.
Det ønsker jeg ikke at ændre.
Men før hr. Schmidt kom i det pågældende Naturklagenævn, har vi aldrig haft situationer, hvor man har brugt dette, at man er blevet stemt ned i Naturklagenævnet, til at drive agitation og til at rejse konkrete sager her i Folketingssalen.
Det er der ikke noget ukorrekt i.
Jeg siger bare, at jeg bryder mig ikke om det.
Jeg mener, at man netop i denne dobbeltrolle bør tilstræbe at holde tingene adskilt, og det har generationer af folketingspolitikere formået før hr. Schmidt, og jeg håber også, at generationer efter hr. Schmidt vil være i stand til at kunne forvalte disse ting. Der er ikke noget ukorrekt, der er ikke noget formelt forkert, og jeg tænker ikke på at ændre noget ved det her.
Jeg skal ikke irettesætte nogen.
Jeg siger bare, at vi ikke har været vidne til det før, og jeg håber heller ikke, vi bliver vidne til det i fremtiden.
Hans Christian Schmidt (V), 1999-02-26:
Jeg skal senere komme med en uddybning af alle tre beslutningsforslag, men jeg vil gerne sige til miljøministeren: Det er jo sådan set underligt, at vi kan få en melding her fra talerstolen om, at det, det gælder om, er, at man ikke må blande to instanser sammen, når man kan være folketingspolitiker og sidde i Naturklagenævnet.
Så vil jeg sige til miljøministeren, at jeg håber, at det så afføder en eller anden handling.
Det må jo være, fordi man ønsker at lave om på tingene.
Jeg skal gøre ministeren opmærksom på, at hvis man i Naturklagenævnet hævder det her synspunkt, er netop det generelle synspunkt, at det jo må være noget, man skal tage op i Folketingssalen.
Jeg kan godt undre mig over, at ministeren virkelig ikke er bedre bekendt med sin egen procedure.
Det er jo netop sådan, at Naturklagenævnet skal forholde sig til sagerne. Hvis man ønsker det og der er et andet retsgrundlag, sådan at der vil være et andet udfald på nogle af de sager, er det jo netop i Folketingssalen her, at man skal stille forslag om ændringer. Jeg er lidt ærgerlig over, at ministeren i det mindste ikke modtager det i den ånd.
Det er da her, at det skal foregå, at vi skal diskutere det.
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-02-26:
I Det Radikale Venstre nærer vi megen sympati for at gøre en ekstra indsats på det forebyggende område.
Vi har med vores eget forebyggelsespolitiske program tilbage fra januar 1998 understreget vigtigheden af emnet, understreget, hvor vigtigt vi føler, at dette emne er for folkesundheden.
Vi er imidlertid ikke sikre på, at dannelsen af et Center for Folkesundhed i Kommunehospitalets bygninger er den rigtige løsning.
Men vi er meget optaget af folkesundheden, både med hensyn til forskning, og også med hensyn til formidling og holdningsdannelse i samfundet.
Og det er selvfølgelig særlig vigtigt i en periode, hvor vi oplever en polarisering i befolkningen med hensyn til forbrug af alkohol, med hensyn til forbrug af cigaretter.
Vi kan jo se, at alkoholen i stigende grad bliver forbrugt af et mindre og mindre antal mennesker i befolkningen.
Vi kan se, at der bliver færre rygere.
Til gengæld er det sådan, at de, der ryger, ryger mere.
Det er vigtige og kritiske faktorer i en diskussion om forebyggende arbejde.
Derfor glæder vi os også til, at regeringen i april måned fremlægger den forebyggelsespolitiske redegørelse for Folketinget.
I Det Radikale Venstre forventer vi, at der under alle omstændigheder kommer et øget samarbejde på tværs af eksisterende institutioner, på tværs af institutionelle skel, også selv om det ikke nødvendigvis bliver et center lokaliseret på Kommunehospitalet, et center, der altså vil være uforholdsmæssigt dyrt.
Den ene milliard kroner, som den samlede investering vil beløbe sig til, forekommer uforholdsmæssig høj i forhold til den nytteværdi, som bygningerne har.
Vi går altså i Det Radikale Venstre ind for et styrket samarbejde mellem de eksisterende institutioner, ikke nødvendigvis i form af et center, der fysisk er lokaliseret på Kommunehospitalet, og hvor det samtidig er usikkert, om de nævnte faglige miljøer ønsker at støtte op omkring det.
Kim Andersen (V), 1999-02-26:
Jeg er dybt forundret over den vinkel, som miljø- og energiministeren har ønsket at give den her debat.
Det undrer mig.
Det her er jo et principielt spørgsmål, som er rejst i nogle beslutningsforslag, og det er vel i og for sig det, forummet her er til.
Det kunne jo også være, fordi vi i Venstre havde nogle erfaringer på det her område fra vores bagland, fra vores daglige virke og fra de organer, vi i øvrigt indgår i.
Der er det jo altså en kendt sag, at vi om ikke daglig så ugentlig støder på sager, hvor indlysende projekter, som kunne være med til at skabe aktivitet, økonomisk fremdrift, beskæftigelse, øget aktivitet i landdistrikterne, bliver bremset af formaliteter og ganske små besværligheder, som forvaltninger og flertal i amterne kan hæfte sig op på med de nuværende planlove i hånden. Det er disse forhold, vi ønsker at sætte fokus på.
Det er de forhold, vi ønsker at få revideret, så vi i højere grad kan få aktivitet og økonomisk fremgang i landdistrikterne.
Det synes jeg ministeren skulle forholde sig til i stedet for at være formalist.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-02-26:
Jeg er glad for at høre, at hr. Steen Gade ikke vil være med til at bremse virksomhedernes muligheder ude i det åbne land.
Men den måde, han vil hjælpe dem på, er ved, at hvis de ikke kan få lov til at udvide, eller hvad der nu er nødvendigt, så kan de bare flytte til et egentligt erhvervsområde.
Jeg vil gerne spørge hr. Steen Gade: Hvad så med alle de penge, der er investeret i den virksomhed ude i det åbne land, og det, den har opnået på det tidspunkt?
Hvem skal betale for det?
Virksomheden derude har formentlig ikke råd til bare at sige farvel til alt det, den har investeret, og begynde forfra.
Steen Gade (SF), 1999-02-26:
Når jeg ikke kan støtte det her forslag, er det jo f.eks., når jeg hører hr. Fransgaard.
Det er jo klart, at hr. Fransgaards logik er, at når en virksomhed har fået lov til at rykke ind i en landbrugsejendom, og når den kommer til at skulle udvide, så skal den have lov til at udvide.
Og når den så skal udvide noget mere, så skal den have lov til at udvide, og når den så skal udvide noget mere, så skal den have lov til at udvide noget mere, for ellers siger hr. Fransgaard, at vi lukker den.
Det er jo sådan, hr. Fransgaard tænker.
Det er sådan, hr. Fransgaard argumenterer, og det er lige præcis her, vores problem er. For nu ikke at gøre det alt for ideologisk, så handler det jo simpelt om en lille mekaniker eller sådan noget, der får lov til at lave noget.
Han ved med 100 pct. sikkerhed, at hvis den virksomhed bliver så meget større, må han ind i byen.
Det ved han, når han får lov til det.
Så lukker vi den
da ikke, hvis det en dag er virkelighed, at han skal flytte den.
Og selv - sådan forstår jeg det - i det her forslag vil der være en grænse et eller andet sted.
Jeg kunne bare ikke finde ud af, hvor den grænse er.
Bare et eller andet sted er der en grænse, hvor også forslagsstillerne mener, at en virksomhed skal tvinges ind i en byzone.
Det, som jeg synes er for dårligt i det her forslag, er: Så sig da, hvor I vil have den grænse og lad os så diskutere det.
Tom Beck (KF), 1999-02-26:
Det Konservative Folkeparti finder tanken om oprettelsen af sådanne centre rigtig.
Samarbejde mellem sundheds- og sygehussektoren og universiteterne m.fl. er helt enkelt en nødvendighed.
Danskerne har udviklet en række livsstilssygdomme.
Senest kunne man for få dage siden
i pressen læse om, at vi nu har overhalet franskmændene med hensyn til antal skrumpelevertilfælde, for blot at nævne en enkelt skræmmende udvikling. Det er vores opfattelse, at der er klart behov for at påvirke livsstilen på en række områder, således at vi fremover kan reducere lidelserne og begrænse presset på både primær- og sygehussektoren.
Og vi tror på, at en af vejene er etablering af sundhedscentre, hvor mange specialgrene både inden for universitetsverdenen og sygehussektoren kan arbejde og forske sammen bl.a. med bekæmpelse af livsstilssygdomme som mål.
Centrum-Demokraternes ganske fornemme forslag indeholder imidlertid visse spørgsmål, som vi mener bør afklares, før vi eventuelt kan støtte forslaget.
Helt afgørende er spørgsmålet
om statslig involvering i etablering og finansiering, som vi vanskeligt kan se er et statsligt anliggende, når både Århus og Fyns amter f.eks. i samarbejde med deres universiteter for egen regning og risiko har etableret eller er i færd med at etablere folkesundhedscentre netop med det indhold, som er skitseret her.
Det er ikke, fordi vi i Det Konservative Folkeparti ikke mener, at spørgsmål om folkesundhed også er et nationalt anliggende, men en eventuel statslig finansiering af folkesundhedscentrene bør i givet fald omfatte hele landet.
Modsætningsvis omfatter vi ikke et tiloversblevet sygehus som et statsligt problem.
Holger Graversen (S), 1999-02-26:
Socialdemokratiet er altid positivt indstillet over for forbedringer på det forebyggende område, ikke mindst når det drejer sig om folkesundhed.
Vi har faktisk tilbage fra 1993, hvor den socialdemokratisk ledede regering tog over, i øvrigt med CD's deltagelse, prioriteret forebyggelsen meget højt.
Det gælder på vigtige områder som sundhed, kriminalitet og arbejdsmiljø.
Derfor har vi også ros tilovers for CD's tanker og forslag om en bedre koordinering af de mange forebyggende sundhedsforanstaltninger i samfundet.
Når dette er sagt, ved CD jo lige så godt som vi andre, at økonomien desværre altid sætter nogle begrænsninger for vore ønsker, og hvad vi har råd til her og nu.
Sandheden er jo, at vi i forvejen har svært ved at finde tilstrækkelige ressourcer på de årlige finanslove til gode forebyggende aktiviteter over det ganske land.
Vi kan derfor ikke umiddelbart støtte CD's forslag om etablering af et Center for Folkesundhed i det nu nedlagte Kommunehospitals bygninger her i København.
Men CD's tanker er som sagt meget positive.
En given beslutning herom ville kræve et større udredningsarbejde om omfang, indhold og struktur.
F.eks. er nogle af svarene fra de påtænkte involverede institutioner ret uklare.
Men nogle af tankerne bag forslaget her er absolut brugbare, hvorfor vi da også hilser sundhedsministerens tilsagn om at gå i forhandling med forslagsstillerne velkommen. Men desværre er vi nødt til at afvise forslaget, som det ligger her.
Hans Christian Schmidt (V), 1999-02-26:
Jeg vil på forslagsstillernes vegne gerne sige tak for en god debat.
Jeg synes, det var nogle gode synspunkter, vi fik frem, og ikke mindst fra forslagsstillernes partier var der selvfølgelig nogle gode bemærkninger, må jeg sige.
Det ser vi frem til.
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-26:
Uha, det er virkelig en stor fristelse for mig at kunne omfavne hr. Hans Christian Schmidt, som jeg normalt er så uenig med, for jeg synes jo, det lyder rart, at vi kan få gang i landet og få pustet noget mere liv i landdistrikterne,
så den voldsomme centralisering og kapitalkoncentration, der har fundet sted, bliver bremset.
Tænk, hvis Venstre er ved at finde tilbage til sine rødder og vil fastholde noget arbejdskraft på landet i stedet for at sparke den bort og måske også vil medvirke til nye landbrugsstøtteordninger - jamen det er da interessant.
Og om vi så i den forbindelse kunne ændre planloven - ja, jeg er lige ved at kunne lade mig friste, men jeg må altså sige til hr. Hans Christian Schmidt, at jeg bliver nødt til at tænke meget, meget nøje over det, inden jeg hopper på vognen.
Men det lyder fristende.
Hans Christian Schmidt (V), 1999-02-26:
Jeg synes altså, det her lyder meget lovende for det arbejde, vi nu skal have i udvalget.
Jeg vil bare spørge hr. Søren Kolstrup: Planloven i dag foreskriver jo, at der ikke kan ske detailhandel fra en nedlagt landbrugsejendom, men kunne man ikke forestille sig, at der f.eks. kunne handles med blomster, planter eller urter, eller hvad man nu vil kalde det, fra sådan en nedlagt landbrugsejendom?
Er det ikke inden for rækkevidde af det, hr. Søren Kolstrup også ser?