Jørn Jespersen (SF), 2004-11-12:
Der bliver talt meget om, at vi skal udvikle udviklingsbistanden.
Det må man jo også sige at den nuværende regering har formået at gøre, den har nemlig nedskåret udviklingsbistanden ganske dramatisk og forringet den med hensyn til fattigdomsorienteringen.
Sandheden er jo i virkeligheden, når man ser på de samlede rammer – jeg ved godt, det ikke interesser udviklingsministeren særlig meget, men jeg siger det alligevel – at så ville vi til næste år, i år 2005, skulle have givet 1,5 pct. af bruttonationalindkomsten i samlet udviklingsbistand, både den fattigdomsorienterede, der ville have udgjort 1 pct., og så hele Mifresta-rammen til miljø, fred og stabilitet, som ville have udgjort 0,5 pct.
Det er i realiteten nu nede på sådan ca. 0,8 pct., næsten en halvering af, hvad Danmark ellers ville have givet.
Så kan man jo spørge: Er det, fordi man har lavet en dynamisk tilpasning af udviklingsbistanden til behovene ude i verden?
Er det, fordi fattigdommen er faldet og behovene er blevet mindre, at man har tilpasset den danske udviklingsbistand og skåret den ned til halvdelen?
Nej, det er det ikke.
Det er af egoistiske hensyn, fordi man har valgt at bruge pengene til andre formål, bl.a. skattelettelser til de rigeste mennesker i Danmark.
Dermed har man svigtet verdens fattige.
Man kunne spørge sig selv, om hele denne her politik i virkeligheden ikke er udtryk for, at regeringen er fuldstændig ligeglad med de fattige mennesker i verden, at regeringen er fuldstændig ligeglad med fattigdom og med de meget store sikkerhedsproblemer, som den medfører på globalt plan.
Når man så oven i købet ser på, at den bistand, der er tilbage efter den næsten halvering, der har fundet sted, i stigende omfang bliver brugt ikke til at hjælpe fattige mennesker med at komme ud af deres fattigdom, men til at opfylde danske interessers gennemførelse i det globale samfund i form af terrorbekæmpelse, i form af en flygtningeindsats, som stadig væk ikke er særlig velbeskrevet, i form af forberedelse af klimaprojekter, som skal hjælpe Danmark med vores problemer med CO2-reduktioner osv., så tegner der sig et billede af en meget egoistisk politik, som regeringen ved hjælp af Dansk Folkeparti fører, og som i stigende omfang går til at opfylde rent egoistiske behov i en verden med meget store uligheder og meget stor fattigdom.
Det synes vi i SF er ganske usselt og usympatisk, og derfor synes vi, man må spørge Det Konservative Folkeparti, som siger om tankerne i det her forslag, at vi kan diskutere indretningen og det fornuftige og opdele osv., men som i det mindste siger, at her er tale om et sympatisk forslag: Hvor længe kan Det Konservative Folkeparti forsvare med sin egen moral i behold at føre politik for udviklingsbistand i Danmark sammen med Venstre og ikke mindst Dansk Folkeparti?
Det er et moralsk spørgsmål, som jeg synes burde trænge sig på i Det Konservative Folkeparti.
Nu kommer der så et forslag om at lave en global ramme på 0,5 pct. i løbet af 5-10 år.
Det betyder altså, at vi får en sikkerhed for, at vi i fremtiden både får en ramme til den fattigdomsorienterede bistand og en ramme, hvis primære formål er at støtte projekter, som skal hjælpe udviklingslande med også at få en miljømæssigt bæredygtig udvikling, og at vi kan lave en fredsog stabilitetsindsats, hvor vi ikke tager pengene fra den fattigdomsorienterede indsats, men tværtimod bruger nogle penge, som er målrettet til dette formål.
Det er jo historisk set en udvikling, som stammer tilbage fra 1992, hvor man på Riotopmødet besluttede at opfordre de rige lande til ud over deres fattigdomsorienterede bistand også at yde en særskilt miljøbistand.
Den udfordring greb Danmark og oprettede en ramme til det, som man så også brugte til særskilt at sige: Vi ønsker derudover at yde en freds- og stabilitetsindsats i verden.
Det synes jeg var en fornuftig måde at gøre det på, uagtet at en masse af opgaverne selvfølgelig hænger sammen og i deres praktiske løsning og udformning og udførelse skal tænkes sammen.
Men at sikre, at finansieringen går til nogle forskellige funktioner, og at man vælger nogle indsatser ud fra det, er vældig fornuftigt.
Man kunne for vores skyld godt vælge at sige, at det skal være en stor, samlet ramme.
Så skal vi bare finde nogle andre mekanismer, der sikrer, at der stadig væk er en meget stor procentdel, der går til den fattigdomsorienterede bistand og ikke til opfyldelse af de mere snævre danske interesser og deres udformning.
Det vil vi meget gerne diskutere, men vi vil ikke acceptere, at den argumentation bliver brugt som begrundelse for helt at afvise diskussionen om bistandens størrelse og dens konkrete anvendelse.
Vi så gerne i SF, at vi sagde, at vi i Danmark godt kan undvære 2 kr. ud af hver 100 kr. til udviklingsbistand, sådan at der var plads til at bruge 1 kr. til fattigdomsorienteret udviklingsbistand og 0,5 kr. til miljøindsats i ulandene, som vi jo selv ville tjene ganske meget på, og endelig 0,5 kr. til freds- og stabilitetsindsatsen.
Det ved vi godt der absolut ikke er nogen politisk realistisk mulighed for i øjeblikket, men vi ser det radikale forslag som en klar udvikling i retning af det, vi går efter, og som et meget stort fremskridt i forhold til, hvordan tingene er i dag.
Og på den baggrund synes jeg, det er et glimrende forslag, som har vores fulde støtte.