Anita Bay Bundegaard (RV), 2001-05-17:
Lad mig til en begyndelse sige, at jeg er meget glad for denne forespørgsel, som jo har et så solidt flertal i Folketinget bag sig.
Det er et tegn på, at ligestillingsarbejdet fortsat har høj prioritet, og at der vil være opbakning til både nationalt og internationalt at fortsætte arbejdet.
Inden for rammerne af denne besvarelse, som jo dækker det internationale og det nationale, vil det ikke være muligt at gå helt i detaljer og komme ind på alt, hvad der foregår,
og derfor har jeg valgt at fokusere på nogle nøgleelementer. Derefter håber jeg så, at vi kan få en god debat, hvor vi måske også kan komme ind på de emner, som jeg ikke kan nå at berøre i første omgang.
Den særlige samling af FN's generalforsamling, som opfølgning på verdenskvindekonferencen i Beijing i 1995, fandt sted sidste sommer i New York. Jeg vil ganske kort opsummere resultaterne af samlingen her og ellers henvise til den skriftlige redegørelse, som blev sendt til Folketinget den 12. december sidste år, og den lidt længere beretning, som for nylig er blevet udgivet af Udenrigsministeriet.
Grundlaget for forhandlingerne i New York var den handlingsplan, som blev vedtaget i Beijing i 1995.
Det lykkedes at få bekræftet den platform, og samtidig kan man da også pege på områder, hvor den blev styrket. Det gælder især, når det handler om vold og handel med kvinder og børn.
Og det gælder overvågningen, udviklingen af indikatorer og milepæle for vurderingen af fremskridt på ligestillingsområdet, og det gælder også indsamling af statistisk materiale.
På sundhedsområdet rummer teksten også en række fremskridt.
Det var heller ikke muligt at få indføjet en henvisning til formuleringer om abort og prævention som vedtaget på den særlige samling om befolkning og udvikling, det, vi også kalder Cairo + 5, som fandt sted i 1999.
Siden Beijing har der været en række debatter i Folketinget om opfølgning og gennemførelse, og bl.a. har regeringen redegjort for, hvilke initiativer man havde for gennemførelsen af Beijinghandlingsprogrammet i april 1996 og i april 1998.
Resultaterne af Beijing + 5 ændrer ikke ved udgangspunktet.
Det er fortsat Beijinghandlingsprogrammet, som danner rammen for vores ligestillingsarbejde, og der vil derfor være tale om at videreføre allerede igangsatte initiativer.
Samtidig er det også et godt tidspunkt at vurdere, om vi kan gøre mere, og det kan vi selvfølgelig.
Jeg vil først komme ind på de internationale aspekter, og derefter vil ministeren for ligestilling redegøre for det nationale arbejde.
Konferencen i Beijing gav anledning til meget større fokus på kvindespørgsmål, og allerede i 1996 blev det i et fattigdomspapir udarbejdet i Udenrigsministeriet slået fast, at fattigdomsorienteret bistand som udgangspunkt må være kønsspecifik med henblik på at fremme kvinders strategiske interesser gennem støtte til lovændringer, som sikrer kvinders økonomiske, juridiske og politiske rettigheder.
På det internationale område fortsættes denne høje prioritering.
På udviklingsområdet skal vi som en del af opfølgningen af den nye strategi, som hedder »Partnerskab 2000«,
opdatere handlingsplanen for arbejdet med kønsaspektet i bistandssamarbejdet, sådan at vi kan sikre, at resultaterne fra Beijing + 5 afspejles i det fremtidige arbejde.
I det bilaterale programsamarbejde vil vi fortsætte bestræbelserne på at tilgodese kønsperspektivet i alle vore aktiviteter.
Det sker konkret i forbindelse med udarbejdelse af projekter, hvor den enkelte udviklingsaktivitets betydning for kvinder og mænd indgår i planlægningen, og samtidig vil vi fortsætte med at støtte projekter, som mere konkret sigter på at styrke kvinders stilling.
Den type projekter strækker sig lige fra bistand til den nationale kvindebevægelse i Bangladesh over uddannelse af piger i Malawi til reform af familielovgivning i f.eks. Mozambique.
Og i vores dialog med de danske programsamarbejdslande, f.eks. i forbindelse med vores årsforhandlinger, tager vi mere overordnede aspekter om kvinders stilling op.
Udgangspunktet er ofte, om det pågældende land lever op til sine internationale forpligtelser, sådan som det fremgår
f.eks. af FN's kvindekonvention.
Også på det multilaterale område vil vi fortsætte arbejdet med at virkeliggøre de forpligtelser, som følger af handlingsprogrammet fra Beijing og af slutdokumentet fra det, vi kalder Beijing + 5.
I FN-systemet arbejder vi på to fronter...
I FN-systemet arbejder vi på to fronter.
Vi forsøger at påvirke det normdannende arbejde først og fremmest i FN's kvindekommission, hvor Danmark er medlem frem til 2004.
Danmark har været og vil fortsat være aktiv i bestræbelser på at styrke og effektivisere kommissionen, så den bedre lever op til sit mandat, bl.a. ved at overvåge udmøntningen af Beijinghandlingsprogrammet, og under de årlige samlinger i FN's Menneskerettighedskommission vedtages en række resolutioner, som fremhæver kønsaspektet.
Endelig vil jeg nævne, at Danmark sidste efterår under FN's generalforsamling fremlagde en resolution til støtte for FN's kvindekonvention.
Resolutionen indeholder en opfordring til universel ratifikation af konventionen, som vi fra dansk side ser som et af de væsentligste instrumenter til at sikre kvinders rettigheder.
Desuden søger vi i forbindelse med de forskellige store opfølgningskonferencer eller særlige samlinger at sikre, at anbefalingerne fra Beijing og Beijing + 5 indarbejdes.
Det gælder f.eks. den kommende konference i år om racisme, og det gælder også den særlige samling om hiv og aids i juni måned, hvor Danmark har medvirket til, at piger og kvinder får særlig opmærksomhed.
Bl.a. har dansk bistand gjort det muligt for Den asiatiske Udviklingsbank at placere rådgivere i kønsspørgsmål i seks af bankens missioner.
Spørgsmålet om indarbejdelse af kønsperspektivet rejses af Danmark i forbindelse med årsmøder og andre forhandlinger med bankerne, og der arbejdes bl.a. på at etablere to nordiske trustfonde til støtte for en intensivering af Den internationale Udviklingsbanks og Den afrikanske Udviklingsbanks arbejde med kønsperspektivet.
Også i OSCE og i Europarådet vil Danmark fortsætte arbejdet med at fastholde ligestillingsspørgsmål og spørgsmål om kvinders rettigheder på dagsordenen.
Ikke mindst i OSCE har Danmark siden det danske formandskab i 1997 været medvirkende til, at organisationen opmærksomt følger kønspolitiske spørgsmål. Som et eksempel på organisationens aktiviteter kan jeg kort nævne kampen mod menneskehandel inden for rammerne af stabilitetspagten.
Derudover afholdes der i begyndelsen af juni et møde i Wien om bekæmpelse af vold mod kvinder.
Jeg ser frem til en god debat, og ministeren for ligestilling vil så redegøre for de nationale initiativer.