Kristian Jensen (V), 2002-04-17:
Nu har både hr. Ole Stavad og jeg en fortid i pengeinstitutverdenen.
Hr. Ole Stavad var, så vidt jeg ved, i en sparekasse, og jeg var i en bank, og det er måske derfor, hr. Ole Stavad måler økonomi i meter, og jeg måler den i kroner og øre.
Men lad nu det ligge.
Hvis det skal tjene til større afklaring, så vil jeg gerne præcisere, at man skal have en drøftelse med kommuner og amter om, hvorledes reduktionen skal være, såfremt kommuner og amter ikke kan leve op til, at skatten skal holdes i ro set under ét.
Men det er en unaturlig indgangsvinkel at tro, at man ikke kan overholde de aftaler, man indgår.
Vi har sagt fra regeringspartiernes og regeringens side, at kommer vi med forslag, der kræver større udgifter i kommunerne, ja, så vil finansieringen også følge med, og dermed har kommunerne og amterne et mere sikkert grundlag for, hvilken økonomi de har at klare sig under, hvilke budgetforudsætninger der er.
Og derfor tror jeg på, at den aftale, der helt sikkert vil indgås, vil være en aftale, der indeholder et skattestop set under ét og også vil være en aftale, som kommunerne både kan og vil overholde.
Jeg vil gerne understrege, at jeg så sandelig også under fru Marianne Jelveds første indlæg havde den klare opfattelse, at fru Marianne Jelved er enig i, at indgåede aftaler skal overholdes, og at fru Marianne Jelved - måske ikke så overraskende for mig - også står på regeringens side i det her spørgsmål. Jeg tror på, at en af de ting, der skal til, er en gentagen understregning af, at vi ikke accepterer de overskridelser, der har været tidligere, og at vi, netop som fru Marianne Jelved siger, finder en retfærdig løsningsmodel til at holde udgifter på det aftalte grundlag og holde indtægterne på det, som også bliver aftalt.
Der tror jeg, at fru Marianne Jelved har meget ret i, at man skal være fleksibel over for de forskellige kommuner, og jeg kan næsten beklage, at fru Marianne Jelved ikke fik hele min ordførertale med, for der var jeg inde på, at vi ikke herfra i Folketinget skal gå ud og bestemme for kommunerne, fordi vi dermed fratager dem muligheden for at netop tage hensyn til det kommunale selvstyre og det kommunale særkende.
Hr. Ole Stavad og jeg må have to forskellige indgangsvinkler til det at indgå aftaler.
Når jeg indgår en aftale - nærmest ligegyldigt, hvem det er med - så indgår jeg aftalen med det formål, at aftalen overholdes og ud fra den forudsætning, at aftaler overholdes.
Det kan godt være, det har været anderledes i den tidligere regerings tid, men jeg er ret sikker på, at den nuværende regering vil have det som udgangspunkt, at en indgået aftale også er en aftale, der overholdes.
Når man derfor forventer at indgå en aftale med kommunerne om, at skatten holdes i ro i kommunerne under ét, så er det også forventningen, at den aftale bliver overholdt.
Dermed er det af mindre betydning og mindre interesse, hvilket arsenal der skulle være, såfremt aftalen ikke overholdes.
Men jeg synes, det er ganske rimeligt, at en sådan drøftelse ville finde sted med kommunerne for at drøfte i fællesskab: Hvad er det så i givet fald, der kunne ske?
Og derfor er det ikke muligt for mig endnu at sige, hvad der vil ske. Til hr. Aage Frandsen: Såfremt regeringen vil holde fast i målsætningen om en stabil økonomisk vækst og dermed også, at der er en grænse for, hvor meget den offentlige sektor må stige, hvor stor væksten må være, så er det nødvendigt at bede kommunerne om at overholde de aftaler, de selv har indgået.
Så er det ganske enkelt nødvendigt at bede kommunerne om at holde lidt igen med det forbrug, de har haft.
Man har altså fået alt det, man ønskede, plus at man i kommunerne alene har brugt 1,3 mia. kr. for meget.
Så er det rimelig uansvarligt, hvis ikke man beder kommunerne om at gemme en del af det overforbrug. Den nuværende regering har så været så fornuftig, at den har fundet en række overflødige råd og nævn, der kunne skæres
væk for at spare i den offentlige sektor og kunne give nogle penge ud til kommunerne til at sørge for, at der bliver et løft i ældreplejen.