Naser Khader (RV), 2006-11-22:
Tak til Enhedslisten for at sætte fokus på et vigtigt emne, et emne, som i øjeblikket desværre er ude af mediers og politikeres dagsorden.
Jeg vil samtidig udtrykke beklagelse over, at Doharunden nu befinder sig i et dødvande.
Doharunden var tænkt som en udviklingsrunde, der skulle komme de fattigste lande til gode.
Derfor er det sørgeligt, at der ikke er amerikansk og europæisk vilje bag de fine målsætninger.
Vi i Det Radikale Venstre er stærke fortalere for frihandel som vejen til global vækst, både for i- og ulandene.
Øget handel skaber øget rigdom og øget velfærd i Europa, men også i de fattigste lande i Afrika.
Dette er strengt nødvendigt, hvis vi skal løse problemerne med illegal indvandring fra Afrika til Europa.
Så længe den økonomiske ulighed mellem Afrika og Europa er kolossal,
Vi i Det Radikale Venstre er tilhængere af multilaterale aftaler frem for bilaterale og regionale aftaler.
Derfor vil jeg gerne udtrykke min bekymring over tendensen til at satse på bilaterale og regionale aftaler i stedet for aktivt at søge WTO-forhandlingerne genoptaget.
Tendensen finder man bl.a. i amerikansk handelspolitik.
Statsministeren har også i en tale, han holdt på Københavns Universitet den 21. april i år, gjort sig til fortaler for at indgå regionale aftaler med bl.a. Asien, og det er jo lidt et brud med Danmarks traditionelle opbakning til det multilaterale spor i handelspolitikken.
Regionale handelsaftaler med Asien og Latinamerika bidrager nemlig ikke til Afrikas udvikling og kan derfor ikke stå helt alene.
Når asiatiske varer får fri adgang til det europæiske marked, undermineres de præferencer, de afrikanske lande har nu, og som de har brug for i den fase, hvor industrisektoren stadig er under udvikling.
Samtidig bør de voksende asiatiske markeder også åbnes for afrikanske varer, men det tages der ikke højde for, når EU og Asien forhandler separat.
De mindst udviklede lande står i en svag forhandlingsposition, når det gælder de bilaterale og regionale aftaler.
Udviklingsperspektivet mangler.
Derfor skal Doharundens forhandlinger genoptages.
Vi mener i Det Radikale Venstre, at Danmark bør tage teten i EU og tilskynde til at tage et globalt ansvar og genstarte Doharunden.
Vi i Danmark og EU samt i USA har en interesse i, at WTO-systemet fungerer.
I Det Radikale Venstre mener vi også, at EU’s landbrugspolitik har en stor del af skylden for Doharundens sammenbrud, og derfor ønsker vi landbrugsstøtten afviklet.
Landbrugsstøtten er en af de største hindringer for en WTO-aftale.
Hvis vi mener det alvorligt med frihandel og udvikling af Afrika, kan det ikke nytte, at en europæisk ko får mere i støtte end en afrikaner, der lever på kanten af fattigdomsgrænsen.
Reformer af EU’s landbrugspolitik fra 2003 er ikke tilstrækkeligt, for det europæiske landbrug er ikke konkurrencedygtigt på verdensmarkedet og er derfor fortsat afhængigt af de beskyttende toldmure.
Den stædige holdning over for toldreduktioner var med til at udstille EU’s manglende vilje til at nå et resultat i Doharunden.
EU er nødt til at komme med et bedre udspil, der indeholder større toldreduktioner, hvis vi skal genstarte Doharunden.
Og på længere sigt kan der ikke være tvivl om, at landbrugsstøtten skal afvikles.
Nu, hvor Dohaforhandlingerne er brudt sammen og tendensen går i retning af bilaterale aftaler, er forhandlingerne om de økonomiske partnerskabsaftaler mellem EU og ACP-landene afgørende.
Men vi ved ikke ret meget om, hvordan forhandlingerne skrider frem.
Kommissionen holder kortene tæt ind til kroppen, og i den forbindelse vil jeg gerne bede regeringen orientere os om, hvordan det går med forhandlingerne.
Der er store perspektiver i at fremme sydsyd-handel.
Det gælder om at fjerne de høje toldbarrierer, men også om at forbedre infrastrukturen på tværs af landegrænser, øge produktionskapaciteten og benytte best practice studies for at udbrede den sparsomme privatsektors erfaring i de mindst udviklede lande.
I den forbindelse glæder vi os over i Det Radikale Venstre, at de europæiske ministre på rådsmødet i oktober bekræftede løftet om at hæve den handelsrelaterede bistand til i alt 2 mia. euro.
Disse midler kan bl.a. bidrage til at nedbryde barrierer for syd-syd-handel.
Her til sidst vil jeg gerne stille udviklingsministeren følgende spørgsmål: Hvordan vil udviklingsministeren sikre, at den handelsrelaterede bistand også kommer de fattigste lande til gode?
Og hvad vil ministeren gøre for at sikre den nødvendige koordination mellem EU og medlemsstaterne i bistandsdelen?