runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Bødskov (S), 2003-04-03:
Det er påstand mod påstand, det indrømmer jeg gerne, men jeg henholder mig til det, der står i erstatningsnævnets årsberetning fra 2001, og der står, og jeg citerer igen: »Det
øgede sagsantal, den nye og mere komplicerede lovgivning på området samt de udmeldte besparelser vil indebære, at nævnet kommer til at yde en ringere service over for ofre for forbrydelser, og dette vil navnlig vise sig ved en stigning i sagsbehandlingstiden.«
Så siger nævnet også: »Det er nævnets håb, at nævnet i stedet for besparelser og reduktioner kan få tilført yderligere økonomiske og personalemæssige ressourcer, således at denne situation kan undgås.«
Det er klart, at det siger nævnet altid, kan man sige, men pointen er bare, at det står i skærende kontrast til de forhåbninger, man har fra regeringens side om, at sagsbehandlingstiden vil fortsætte med at blive kortere.
Karsten Nonbo (V), 2003-04-03:
Ja, må jeg sige til hr. Morten Bødskov, det sagde man i år 2001 om det kommende år, altså om år 2002.
Nu spørger vi i år
2003: Hvad var historien så for år 2002?
Den var ikke den koncert, som blev givet i år 2001, hvor man var vant til fra den tidligere regering, at man kunne pakke alting ind i penge, så blev det løst.
Nu har historien vist, at den forudsigelse ikke holdt stik.
Vi står med facit nu, og vi kan jo ikke bruge de forudsigelser, man havde dengang om, hvor skidt det ville gå.
Nu har vi facitlisten, og den viste, at det ikke gik sådan, fordi der blev foretaget effektiviseringer, og det viste sig på trods af besparelser, og at der også skulle laves noget mere.
Det er deri, forskellen ligger.
Mette Frederiksen (S), 2003-04-03:
Jeg lytter meget gerne og også til hr. Jens Rohde.
Jeg noterede mig blandt andet, at der i dette indlæg bliver talt om, at regeringen ønsker at styrke TV 2.
Vi har en fælles interesse med regeringen i, at TV 2 står stærkt.
Men der er jo ingen ud over regeringen, der har interesse i et stærkt TV 2, hvis det betyder, at de programmer, der kommer ud af sendefladen, er fuldstændig ligegyldige.
Det er jo seernes interesser, der må være omdrejningspunktet. Der er jo en grund til, at et medieforlig ligger i Kulturudvalget og ikke i Erhvervsudvalget.
Det er en kulturdiskussion, vi har.
Jeg er enig med hr. Jens Rohde i, at der ikke kan opbygges en Berlinmur, heldigvis.
Det skal vi heller ikke gøre.
Men det er så sandelig et politisk valg, om vi i Danmark vil have børn til at deltage i reklamer.
Det er så sandelig et politisk valg, om vi vil have fuldstændig liberale regler, når det gælder eksempelvis reklamer for håndkøbsmedicin.
Det er et politisk valg, og det politiske ansvar må regeringen påtage sig.
Morten Bødskov (S), 2003-04-03:
Jeg vil bare sige, at justitsministerens udtalelse om, at den handlingsplan meget gerne skulle medvirke til en lavere sagsbehandlingstid, jo netop understreger det, som har været en del af min pointe her i debatten i dag, nemlig at de forudsætninger, som regeringens politik over for det her nævn bygger på, er ganske usikre, og at det, som egentlig er tilfældet her, er, at et flertal i Folketinget kunne, hvis flertallet ville, med meget små beløb gøre noget ganske vigtigt for folk, som står i kø for at få behandlet deres sag ved erstatningsnævnet, f.eks. folk, der har været udsat for en voldsforbrydelse. Lige til sidst om justitsministerens anklage mod den tidligere regering for, at den ikke har gjort noget:
Sandheden er jo, at det var den tidligere regering, som rent faktisk hævede erstatningerne til ofre, og at det måske kunne hænge sammen med, at der rent faktisk er større run på dette her nævn lige for tiden.
Lene Espersen (KF), 2003-04-03:
Der blev også stillet et par spørgsmål til mig undervejs i debatten, og det giver mig da i hvert fald anledning til endnu en gang at præcisere, at for så vidt angår regeringen, er der fuldstændig overensstemmelse mellem det, regeringen siger, og det, regeringen gør.
Hvis man skulle være lige så polemisk som andre i debatten, kunne man jo så fortsætte ordlegen og begynde at kaste sig over tanker som, at for nogle var der engang en mulighed for handling, nu er der kun retorikken tilbage.
Det er selvfølgelig ærgerligt for de mennesker, det så gik ud over, da den gamle regering havde ansvaret. Men det skal jeg afholde mig fra og blot sige til hr. Keld Albrechtsen, at de tal og den udvikling, som jeg har redegjort for her i dag, og som altså viser, at tingene går i den rigtige retning, oversender jeg gerne til Retsudvalget, men at jeg naturligvis kan stå fuldt ud inde for det, der er blevet sagt fra Folketingets talerstol i dag.
Derfor vil jeg igen understrege, at den utrolig positive udvikling, man er inde i med den handlingsplan, der blev iværksat, meget gerne skulle medvirke til, og det er også svar til hr. Søren Krarup, at vi kommer i en situation, hvor liggetiden kommer helt ned på 4 måneder allerede i år inden årets udgang.
Det vil vi følge meget nøje.
Vi deler fuldt ud - jeg vil sige - samtlige partiers ønske her i salen om, at vi meget gerne ser, at sagsbehandlingstiden skal ned.
Det kommer jo fuldstændig an på, hvordan opgaverne løses.
Der er altså afløbsproblemer mange steder i vores samfund, hvis man tror, at penge er den eneste måde at løse problemerne på, indimellem drejer det sig også om at tænke i nye baner.
Jeg har her en skriftlig besvarelse af et spørgsmål fra hr. Peter Skaarup, spørgsmål nr. S 1950, der netop gik på, hvordan nævnets budget kunne blive reduceret med en ottendedel.
Men der var en smart journalist, der havde fundet ud af, at 0,2 mio. kr. ikke syner af ret meget, det virker ikke som ret meget, så hvorfor ikke bare lægge en hel masse år sammen, så får man jo et meget større tal, og så virker det meget mere voldsomt.
Smart journalistik, også lidt for smart.
Derfor redegjorde vi over for hr. Peter Skaarup for, hvordan dels selvfølgelig prisudviklingen og bevillingerne havde udviklet sig, dels naturligvis for, at vi arbejder i en finanslov, ganske som den tidligere regering, med budgetoverslagsår.
Der kan man se, hvordan det ser ud i 2004, 2005, 2006, men det er jo alene overslag, der kan vise en given udvikling.
Det er jo op til de partier, der ønsker at tage et økonomisk ansvar under finanslovforhandlingerne, at medvirke til at trække tingene i en anden retning
, hvis man ikke er tilfreds med de tal, der fremgår af forslag til finanslov.
Sådan er det.
Jeg synes bare, det var væsentligt at få præciseret ikke mindst til hr. Keld Albrechtsens indlæg, som bar lidt præg af, at der nærmest blev sået tvivl om, hvorvidt det, der blev sagt fra talerstolen, var korrekt, at vi medvirker til at få skabt endnu mere klarhed under behandlingen af dette beslutningsforslag i Retsudvalget over den positive udvikling, som sagsbehandlingstiden er inde i.
Morten Bødskov (S), 2003-04-03:
Jeg vil selvfølgelig gerne starte med at takke for debatten.
Det er, som også hr. Jann Sjursen slutter af med at sige her, et ganske enkelt lille forslag, som jo faktisk heller ikke koster det voldsomme, men som rent faktisk har ret stor betydning for de ofre for forbrydelser, som står i kø ved det her erstatningsnævn. Jeg tror, jeg kan berolige hr. Keld Albrechtsen med, at regeringen vel desværre næppe har tænkt sig at afsætte flere midler til det her formål.
Jeg må også sige til hr. Søren Krarup, at jeg var af den overbevisning, dengang jeg gik ind i debatten her, at der her kunne være et eksempel på, at der ville være sammenhæng mellem den retorik, Dansk Folkeparti bruger uden for vinduerne i denne sal, og den handling, som de så er klar til at udføre, når de sidder her i salen.
Men desværre var der ikke sammenhæng mellem retorik og politik, og desværre lykkedes det ikke, selv om jeg kunne fremvise citater fra Dansk Folkepartis næstformand, hr. Peter Skaarup, at få
Dansk Folkepartis ordfører, hr. Søren Krarup, overbevist om, at det var det rigtige.
Det, der er galt med det her, er, at i de retspolitiske debatter synes vi, at diskussionen for ofte falder på, om straffen til forbryderen er høj nok, og vi synes, det er en forsimplet diskussion.
Vi synes, der er behov for meget mere, og særlig ofrene har behov for meget mere.
Vi har i Socialdemokratiet gentagne gange advaret imod konsekvenserne af de besparelser, som ligger på finansloven fra regeringens side på det her erstatningsnævn.
Det er en lille organisation, som faktisk har et meget vigtigt formål, nemlig at gøre livet lettere for bl.a. voldsofre, men som bare havde det uheld, da regeringen kørte grønthøsteren hen over råd og nævn, at erstatningsnævnet har ordet »nævn« i sit navn.
Det er deri, problematikken ligger.
Det er meget svært at se, hvad årsagen i grunden er til, at de besparelser skulle ligge på det her nævn, som har et så aldeles fremragende formål.
Indrømmet, det er ikke de store summer regeringen og Dansk Folkeparti er gået ind på finansloven og har sparet på det her nævn, men besparelserne har haft alvorlige konsekvenser.
Særlig hvis man læser beretningerne fra nævnet selv, kan man se, at det vil betyde, at sagsbehandlingstiden rent faktisk vil stige og servicen over for ofrene vil blive dårligere. Det har vi gentagne gange advaret imod fra Socialdemokratiets side, men tiderne er som bekendt skiftet; der er kommet en ny regering.
Det var Socialdemokratiet, som hævede erstatningerne til voldsofre.
Nu er situationen den, at det her nævn er stillet en meget vanskelig fremtid i udsigt.
Det, som deltagerne i debatten her i dag kan være sikre på, er, at vi fra Socialdemokratiets side vil fortsætte arbejdet for at sikre, at også voldsofre vil få både en anstændig erstatning og en anstændig behandling i systemet.
Første skridt i den retning var altså det her beslutningsforslag, hvor målet var inden 1. januar 2004 at få nedbragt sagsbehandlingen til under 2 måneder.
Jann Sjursen (KRF), 2003-04-03:
Socialdemokraternes beslutningsforslag er jo meget enkelt og konkret, og derfor behøver jeg sådan set ikke de mange ord for at tilkendegive, hvilken holdning Kristeligt Folkeparti har til beslutningsforslaget.
Vi kan støtte det.
Vi synes, det er fuldt ud rimeligt at bede regeringen om at tage initiativer, som sikrer, at sagsbehandlingstiden i Nævnet vedrørende erstatning til ofre for forbrydelser bliver nedbragt til under 2 måneder.
Socialdemokraterne foreslår 1. januar 2004.
Det eneste, der er at diskutere i denne her sammenhæng, er vel, om den tidsfrist er realistisk eller ej.
Med disse enkelte bemærkninger vil jeg tilsige Socialdemokraterne støtte til det fremsatte beslutningsforslag.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-04-03:
Da mit partis ordfører, fru Line Barfod, desværre er forhindret i at være til stede, skal jeg på hendes vegne gøre et par bemærkninger til dette forslag.
Regeringspartierne og Dansk Folkeparti har ofte talt om, at de vil hjælpe ofrene for vold, det siger de i hvert fald, hver gang de hæver straffene, men når det kommer til konkrete tiltag, har deres indsats først og fremmest i forbindelse med det almindelige angreb på råd og nævn bestået i at ramme et af de nævn, der tager sig af erstatningerne.
Så skal man også høre en række bortforklaringer fra f.eks. hr. Søren Krarup, hvis parti udmærket var klar over, at det, der skete, ikke var så godt.
Nu forsøger han så at bortforklare hr. Skaarups udtalelser og det kursskifte, der er sket i Dansk Folkeparti på det punkt.
Det synes jeg ikke rigtig er lykkedes.
Så kommer ministeren med en række forklaringer omkring behandlingstiden.
Som hr. Martin Lidegaard også var inde på, er der jo noget, der tyder på, at den rent faktisk er højere, end den nogen sinde har været, men samtidig foregiver ministeren, at det går vældig godt.
De forklaringer, vi får, hænger simpelt hen ikke sammen, og når man så tager budgettet og økonomien i betragtning, så er det klart, at det heller ikke kan hænge sammen.
Derfor må vi i Enhedslisten desværre antage, at det formentlig ikke kommer til at gå, sådan som ministeren siger, medmindre Folketinget gør noget.
Derfor synes vi, det er en ganske udmærket ting, at Socialdemokratiet har fremsat det her forslag.
Det er jo ikke noget, kan man sige, voldsomt vidtgående forslag.
Det er jo i virkeligheden kun et spørgsmål om at rette op på noget, som regeringen har bragt i uføre.
Så hævder regeringen, at den gør noget ved tingene.
Det er der ikke et sikkert grundlag for at antage, men vi vil selvfølgelig prøve at få opklaret under udvalgsarbejdet, om regeringen vil afsætte de midler, der er nødvendige for at løse denne her opgave.
Men jeg er bange for, at ministeren sætter sig ned og skriver nogle måltal på et stykke papir. Så kommer der nogle slet dulgte antydninger af, at hvis man bare fjerner pengene, så skal de ansatte nok oppe sig og gøre en femdobbelt indsats eller sådan noget.
Jeg lagde mærke til, at det var sådan en logik, som Venstres ordfører nu ville til at indføre, at hvis man bare skar tilstrækkeligt meget ned, så ville kvaliteten af arbejdet blive tilsvarende meget bedre.
Antydningen var jo naturligvis, at de mennesker, vi har ansat i den offentlige sektor, nok ligger på sofaen og ikke rigtig laver noget.
Jo, det var jo hr. Nonbos slet dulgte beskyldning mod de offentligt ansatte, og så skulle kuren være, at man bare skulle fjerne nogle af dem, så ville resten nok se at komme op på mærkerne.
Det var jo sådan set den trussel, der lå i det, og derfor var det jo en principielt meget betænkelig udtalelse, hr. Nonbo kom med.
Så den borgerlige indsats på dette område som på utallige andre områder lader meget tilbage at ønske. Jeg håber da selvfølgelig, at ministeren i et og alt kan tilbagevise det, jeg har sagt her.
Det tvivler jeg nu meget stærkt på, og derfor vil Enhedslisten støtte Socialdemokratiets forslag.
Morten Bødskov (S), 2003-04-03:
Personer, der har været udsat for vold, lever - som vi alle ved - ikke alene med et fysisk men, langt de fleste lever faktisk også med en ret stor angst for eventuelt at blive overfaldet igen eller er bange for at befinde sig på bestemte steder.
I Socialdemokratiet er vi på ofrenes side.
Derfor var det også den tidligere SR-regering, der hævede erstatningerne til voldsofre.
Det var også den tidligere socialdemokratiske justitsminister hr. Frank Jensen, der tog initiativ til, at der skulle være tilbud om offerrådgivning i landets politikredse, som også justitsministeren var inde på her før.
Det gode med offerrådgivningen er, at den er kommet godt fra start.
I Socialdemokratiet deler vi til fulde intentionerne i beslutningsforslaget, men vi har en række tekniske betænkeligheder.
Den del af forslaget, der handler om lavere sagsbehandlingstid i Erstatningsnævnet, kan vi støtte varmt.
Det fremgår i øvrigt også af Socialdemokratiets eget beslutningsforslag, som skal behandles her efterfølgende.
Ligeledes er vi enige i det tåbelige i, at borgere i dag skal rejse til hovedstaden for at anlægge sag mod en offentlig myndighed, eksempelvis Erstatningsnævnet.
Det skal ændres, og vi ser frem til, at regeringen tilslutter sig dette med henvisning til Retsplejerådets anbefalinger.
I beslutningsforslaget spiller tilbud om psykologhjælp en meget central rolle, og det er indlysende, at et offer kan have brug for professionel psykologhjælp for at komme igennem den krise, et voldeligt overfald altid udløser.
Det er Socialdemokratiets opfattelse, at vi efterhånden trænger gevaldigt til en gennemgribende diskussion og en beskrivelse af de mange forskellige indgange til at få psykologhjælp, som er integreret i vores lovgivning.
Det er vores bekymring, at hver gang vi opstiller populært sagt en ny stol, så falder folk ned imellem de mange stole.
Vi skal have ryddet op i det her frem for igen at opfinde en ny model.
Vi er derfor også som udgangspunkt lidt betænkelige ved brugen af »Kriminalforsorgen i Frihed« til dette formål, og vi tvivler på, om det rent faktisk i det her tilfælde er hensigtsmæssigt.
Der er ingen tvivl om, at kriminalforsorgen kan spille en rolle, det kunne eksempelvis være i forbindelse med et forsonende møde mellem offer og forbryder, men ellers er det vel næppe her, vi skal finde den psykologiske ekspertise, som et voldsoffer har brug for.
Det er vores opfattelse, at denne hjælp skal organiseres og findes inden for rammerne af den almindelige sociallovgivning.
Hvis der er problemer her, så er der fra Socialdemokratiet også en tilkendegivelse af, at så er vi klar til at ændre på det. Vi støtter som sagt intentionerne i beslutningsforslaget, vi er enige i dele af det, mens vi har betænkeligheder ved andre.
Men ingen skal være i tvivl om, at vi i Socialdemokratiet ønsker at gøre vilkårene bedre for ofre.
Teknikken må vi så klare i udvalget, og vi ser fra Socialdemokratiets side frem til en konstruktiv udvalgsbehandling af forslaget.
Martin Lidegaard (RV), 2003-04-03:
Da Det Radikale Venstres ordfører ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne fremføre følgende: Det fremgår jo af forslaget, at sagsbehandlingstiden i øjeblikket er 5-6 måneder i Nævnet vedrørende erstatning til ofre for forbrydelser. Det Radikale Venstre må sige, at den ventetid forekommer unødig lang, og derfor synes vi, det er vanskeligt ikke at give sin støtte til forslaget, hvorfor vi hermed gør det.
Anne Baastrup (SF), 2003-04-03:
Jeg skal gøre det kort.
Da SF jo selv har fremsat beslutningsforslag eller stillet forslag om at nedsætte sagsbehandlingstiden til 3 måneder, og Socialdemokratiet tilsyneladende mener at kunne regne ud, at det godt kan lade sig gøre med 2 måneder, så skal det ikke være vores stemme, der forhindrer i at få det vedtaget.
Men jeg tvivler bare på, at man får det.
Søren Krarup (DF), 2003-04-03:
Altså som sagt er det meget vanskeligt for mig at svare på noget, som jeg ikke selv har sagt, men jeg har en tydelig fornemmelse, som jeg har - vil jeg sige - fået bestyrket ved at få hvisket lidt i øret, at der er tale om nogle tal, som er lagt sammen på en måde, som ikke er holdbar.
Derfor vil jeg altså tillade mig at sige til hr. Morten Bødskov, at jeg ikke finder hans kritik fældende, også fordi realiteten i selve det, sagen drejer sig om, nemlig erstatningsnævnet, jo altså viser, at sagsbehandlingstiden er på vej ned.
Jeg nævner hr. Karsten Nonbos glimrende forslag om, at når man afskediger nogle folk, så er der måske en prop i røret, der bliver fjernet, så der nu bestilles noget mere.
Morten Bødskov (S), 2003-04-03:
Det undrer mig bare, for signalet fra hr. Peter Skaarup er sådan set ganske klart.
Han er blevet spurgt af en journalist, hvad han mener om regeringens besparelser på det her nævn og siger, som jeg citerede.
Det undrer mig sådan set, at selv Dansk Folkepartis næstformand ikke engang nu kan få sine synspunkter igennem, og vi kan altså høre Dansk Folkepartis ordfører have en anden stilling til forslaget.
Det, jeg spørger om, er sådan set bare: Er det, hr. Peter Skaarup siger, rigtigt, nemlig at man mener, at justitsministeren har ført Dansk Folkeparti bag lyset, og at man mener, at justitsministeren må ud at finde penge, som udjævner de besparelser, det her nævn rent faktisk var stillet i udsigt?
Søren Krarup (DF), 2003-04-03:
Jeg havde nu egentlig ikke bedt om ordet, for jeg vidste ikke rigtig, om jeg ville tage det. Dette med den retoriske sans vil jeg ikke gå for højt op i, men må jeg ikke sige, at hr. Peter Skaarups udtalelser vil
jeg faktisk lade ham selv om at forklare.
Jeg tvivler ikke på, at Dansk Folkepartis medlemmer igennem årene har sagt mange ting, som man kan bringe ind i debatten, men det er lidt vanskeligt for mig i hvert fald at tage stilling til de forudsætninger, hr. Peter Skaarup har udtalt det under.
Det er jo ofte sådan, at det er forudsætningerne, der bestemmer indholdet af, hvad der siges, og da jeg ikke kender den debat, det blev sagt i, må jeg desværre sige til hr. Morten Bødskov, at det er vanskeligt for mig at svare.
Retorik er jo altså at tale mange ord om noget, der ikke har indhold, og da jeg ikke kender indholdet, så afstår jeg fra det retoriske.
Morten Bødskov (S), 2003-04-03:
Vi er da i Socialdemokratiet glade for, at vi efterhånden har bidraget med en legendarisk sætning, men det skal nu ikke afholde mig fra også at forsøge at koble den til Dansk Folkeparti for at hjælpe til en bedre sammenhæng mellem retorik og politik.
Jeg vil prøve at se, om det kan lade sig gøre med en enkelt lille test, nemlig for en gangs skyld her i Folketingssalen at fastholde Dansk Folkeparti på konsekvenserne af udtalelser, som er fremkommet.
Hr. Peter Skaarup fra Dansk Folkeparti har på et tidspunkt, den 28. januar, sagt i Information under overskriften »Penge til Voldsofre«, der omhandler det her erstatningsnævn.
Dansk Folkeparti, regeringens støtteparti, føler sig ført bag lyset af justitsminister Lene Espersen, og så siger hr. Peter Skaarup: »Regeringen må begrunde, hvorfor der nu pludselig er tale om en besparelse.
Det er helt i strid med regeringens egne signaler og slet ikke det, vi blev lovet på finansloven.
Derfor må justitsministeren nu i gang med at finde ekstra penge.«
Jeg anerkender hr. Søren Krarups meget veludviklede retoriske sans, men det kunne være rart, at der for en gangs skyld var sammenhæng mellem det, han siger, og så det, han stemmer her i Folketingssalen.
Søren Krarup (DF), 2003-04-03:
I forbindelse med det forrige beslutningsforslag var vi så uelskværdige at antyde, at det lignede et paradeforslag.
Selv om man som bekendt skal bestræbe sig på at være høflig og elskværdig, så kan vi dog ikke ganske afvise fornemmelsen af, at det samme forhold gør sig gældende vedrørende dette beslutningsforslag.
Det er ikke, fordi vi er uenige med forslagsstillerne, når de er bekymrede over den alt for lange sagsbehandlingstid ved erstatningsnævnet, der er tale om, ikke, fordi vi ikke deler deres ønske om at få behandlingstiden bragt afgørende ned, men fordi forslaget mest synes os at udspringe af en trang til at bringe regeringen i forlegenhed.
Forslagsstillerne er så uforsigtige at udstille denne trang offentligt.
Som ministeren allerede har bemærket, hedder det jo i bemærkningerne til forslaget, at formålet med dette beslutningsforslag er at pålægge regeringen at nedbringe sagsbehandlingstiden og derved hjælpe regeringen til harmoni imellem retorik og politik.
Mon ikke også formålet med dette beslutningsforslag skulle være at fremdrage en sådan forskel på retorik og politik, mon ikke formålet altså er yderst politisk.
Som sagt er det vanskeligt at værge sig imod en sådan mistanke, og mistanken styrkes jo yderligere af offentliggørelsen af den debat, der den 28. januar fandt sted mellem statsministeren og hr. Frank Jensen om dette emne
Det forekommer mig også her at være uforsigtigt af forslagsstillerne at udstille dette så tydeligt, for den arme statsminister forsikrer jo igen og igen om sin enighed med hr. Frank Jensen.
Han er blot ikke i stand til at udstede løfter om en så strikt afhjælpning, som hr. Frank Jensen forlanger, men han er, som det kan ses, dog fuld af god vilje og lover at gøre sit bedste for at få forholdet afhjulpet.
Bør vi ikke slå os til tåls hermed, idet vi holder et vågent øje med, om der også sker noget på området?
Der er nu gået godt 2 måneder siden den debat, hvor statsministeren afgav sit løfte, og vi kan jo i dag spørge justitsministeren, om hun vil være af samme mening som statsministeren og arbejde på at nedbringe sagsbehandlingstiden. På 2 måneder kan man ikke forlange mirakler, men man kan være blevet rodfæstet i beslutningen og have gjort begyndelsen til at få sagsbehandlingstiden nedbragt.
Derimod kan man ikke kræve en sagspukkel afskaffet fuldstændigt og med ét, og man kan anstændigvis ikke hænge regeringen op på et krav om at få sagsbehandlingen bragt ned til under 2 måneder pr. 1. januar 2004.
Lad regeringen tage fat på sagen.
Lad os bede ministeren om at arbejde på at få sagsbehandlingstiden nedbragt, men lad os ikke spille med i dette rent politiske spil om at skaffe Socialdemokratiet en glorie og regeringen en tornekrans.
Vi spiller ikke med.
Karsten Nonbo (V), 2003-04-03:
Når der går flere sager ud, når der bliver behandlet flere sager, end der kommer ind, så falder mængden.
Det er historien.
Budgetterne laver man før regnskabet.
Hvis man lavede dem bagefter, behøvede man jo ikke at lave dem.
Regnskabet viser, om budgetterne holdt, og om forudsigelserne holdt, og det har de ikke gjort i det her tilfælde, så det kan ikke nytte noget at blive ved med at snakke om budgetterne i år 2001.
Nu kan vi snakke om regnskabet, når året er gået.