Anne Baastrup (SF), 2004-01-20:
Når debatten både her i Folketingssalen og i offentligheden drejer sig om prostitution, så er der i virkeligheden en stribe af helt konkrete spørgsmål, man bør stille sig selv, før man går i gang med diskussionen.
Kan man forsvare, at kroppen reduceres til en vare?
Kan man forsvare at anskue prostitution som et liberalt erhverv?
Kan man nøjes med at afvise problematikken med henvisning til kvindens ældste erhverv og kønsdriftens ubændige trang til at undslå sig driftsundertrykkende lovgivning?
Ville nogen af os ønske for vores døtre, mødre, søstre, kærester, at de skulle leve i prostitution?
Diskussionen om prostitution har kørt meget heftigt op gennem 1990'erne, hvor det har været meget karakteristisk, at højrefløjspartierne har været fuldstændig usynlige.
Derfor er det, synes jeg, meget fint, at socialministeren har overtaget handleplanen om prostitution fra den tidligere regering.
Og det er fint, at regeringen nu føler sig forpligtet af de udmeldinger, som socialministeren løbende er kommet med.
Så jeg synes, det er en god debat, vi har i dag.
Det er en bedre debat, vi har i dag, end jeg synes vi tidligere har haft om prostitution. I Ugebrevet Mandag Morgen nr. 30 fra 1998 fremgik det, at prostitution er et af de farligste erhverv overhovedet.
Det siges således: Prostituerede lider nemlig ikke kun stærk fysisk overlast.
De psykiske konsekvenser af livet på gaden, på bordeller og sexklinikker er mindst lige så alvorlige som de granatchok og andre krigstraumer, som f.eks. vietnamveteranerne døjer med.
73 pct. af de interviewede havde været udsat for vold i løbet af deres karriere som prostitueret.
62 pct. var blevet voldtaget en eller flere gange, og 68 pct. var blevet truet med våben.
Det er ikke for sjov, man er prostitueret.
Men det er ikke kun volden, der skaber disse massive psykiske forstyrrelser.
Det svarer udmærket til en tidligere dansk undersøgelse, der kaldtes Daphnesyndromet.
Her angav seks ud af ti prostituerede, at de på den ene eller anden måde havde fået psykiske ar af deres erhverv.
Der er altså tale om især piger og kvinder, men også unge mænd, der i forvejen er voldsomt belastede.
Det er dem, der havner i prostitution.
En accept af prostitution er således også en enten stiltiende eller aktiv accept af den negative sociale arv, som uhindret får lov til at producere sig i det frie initiativs eller driftsforherligelsens hellige navne.
Det er udtryk for en fundamental ligegyldighed over for andre mennesker og de sociale vilkår, de er blevet født ind i.
Det har således intet med frit valg eller liberalt erhverv at gøre.
Derfor er det vigtigt at komme i gang, og derfor skal Kristendemokraterne have ros for at have taget det her initiativ, og derfor er jeg så irriteret over, at regeringen ikke siger, lad os komme i gang, men hele tiden bare henviser til en eller anden undersøgelse, der måske en dag kommer.
Det, der er vigtigt, er for det første, at vi får nogle mekanismer til, hvordan man kan lave et socialt og sundhedsmæssigt opsøgende arbejde.
Det er svært, skulle jeg hilse og sige.
Erfaringerne fra både Odense, Århus og København viser, at det er meget svært, når det drejer sig om massageklinikkerne, for slet ikke at tale om escortpigerne.
At vi får genetableret diskussionen om Folketingets Ombudsmands opfordring til frit lejde, er meget, meget fint, og jeg er helt sikker på, at når ministeren får læst Folketingets Ombudsmands opfordring, så vil debatten i hvert fald komme på et noget højere niveau om de problemer, der er forbundet med at give frit lejde.
Men vi ved jo også godt, at det tager tid at få kreeret, hvilke projekter det konkret er, der skal sættes i gang, så vi nærmer os næste finanslov.
Jeg er helt sikker på, at når Dansk Folkeparti kommer lidt dybere ind i det her beslutningsforslag, så er der også der forståelse for, at vi skal i gang. Det lange af det korte er derfor: Ros til Kristendemokraterne.
Det er godt, at I stadig væk kan holde fast i diskussionen, og jeg er glad for, at der ikke er nogle partier, der i dag har været imod.