runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 1999-02-04:
I Enhedslisten lægger vi også vægt på, at folk skal opføre sig ordentligt, men jeg vil godt spørge hr. Poul Nødgaard om en ting, fordi der var en sammenhæng, jeg simpelt hen ikke forstod.
Hr. Poul Nødgaard snakkede om det kristne livsgrundlag som et fælles grundlag for den danske befolkning, men som desværre forsvinder, som hr. Nødgaard sagde.
Hvis der er nogle, der bliver tvunget til at opgive deres livsgrundlag, er det selvfølgelig ikke godt, men hvis det er noget, folk selv bestemmer, kan man vel ikke sige desværre.
Men jeg forstod ikke sammenhængen med de andre ting, hr. Nødgaard nævnte, nemlig at respektere de ældre, passe på de gamle og passe på sine børn.
Er der noget som helst fra nogen undersøgelser eller studier, hr. Nødgaard har lavet, der tyder på, at folk, som ikke har et kristent livsgrundlag, men et andet livsgrundlag end det kristne, passer mindre på deres børn, respekterer de ældre mindre, passer mindre på de gamle?
Er der noget som helst, som bekræfter det?
Eller er pointen måske ikke, at det faktisk vil være meget godt, at forskellige livsgrundlag kan lære af hinanden?
Peter Duetoft (CD), 1999-02-04:
Jeg skal lade være med at kommentere hr. Frank Dahlgaard - det vil være i strid med forretningsordenen, lige så vel som jeg går ud fra, at det, hr. Dahlgaard gjorde, næsten også var i strid med forretningsordenen - men kun sige, at jeg ikke ved, hvad man diskuterer en sen aften i Snapstinget.
Dér befinder jeg mig ikke.
Jeg er ude og diskutere værdier i offentlige møder rundtomkring, og hvor hr. Frank Dahlgaard befinder sig - det er måske i Snapstinget - skal jeg jo ikke blande mig i.
Jeg skal kun sige til hr. Brian Mikkelsen, at det vel også er væsentligt, når hr. Brian Mikkelsen stiller sig op her og bliver ved med, at der er et samfundstryk, og at folk føler sig det ene og det andet og det syvende, at spørge:
Det er da ikke samfundet, der kommer og siger
til hr. Jensen: Nu skal du have efterløn. Man giver da et valg.
Samfundet har da ikke ved sit velfærdssystem, f.eks. efterlønnen, lagt et pres på folk.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-02-04:
Jeg har selv været spejder - ja, der fik vi så reaktionen, morskab fra bænkene.
Det er lige præcis holdningen, og det er det, der bringer mig herop.
Især fra venstreorienteret og såkaldt moderne side sker der en latterliggørelse af spejderbevægelsen, som jo virkelig lagde vægt på nogle gode, gamle dyder og værdier: hjælpsomhed, at opføre sig ordentligt, at gøre en god gerning hver dag.
I dag går de få spejdere, der er tilbage, til spejder, men i gamle dage var man spejder 24 timer i døgnet, og de, der var det dengang og formelt er trådt ud, er det såmænd stadig væk i hjerterne.
Det var nogle unge mennesker, nogle børn fra institutioner, hvor de var døgnet rundt.
Det var misbrugte børn, det var børn, hvis familier var brudt sammen, som kom ind i patruljen.
Her var de med i et fællesskab, og det klarede man helt uden det offentliges indgriben, og det var en fin ting.
Spejderbevægelsen havde noget godt i sig, så måske skal vi have noget mere spejderånd ind i det danske samfund.
Jes Lunde (SF), 1999-02-04:
Tja, hvad skal man sige, hvad skal man sige?
Til hr. Kim Behnke: Jeg har ikke ændret indstilling til, hvordan børn skal passes.
Jeg elsker at være sammen med mine egne unger, jeg tager hyppigt hjem her fra Folketinget for at kunne være så meget sammen med dem som overhovedet muligt, og jeg er ikke i nogen SF-forsamling nogen sinde blevet mødt med, at det burde egentlig være forbudt, for jeg burde overlade dem til statsansatte pædagoger.
Jeg har aldrig hørt det synspunkt, og jeg har heller aldrig selv haft det
, så det er rent volapyk, Fremskridtspartiet kører frem med i øjeblikket.
Hans Engell (KF), 1999-02-09:
Jamen jeg vil da gerne svare hr. Albrechtsen.
Selvfølgelig er der begrænsninger, meget store begrænsninger endda.
Det vil der være for Det Konservative
Folkeparti ligesom for andre partier
Hvis vi skal give støtte til operationer, der ikke har et klart FN-mandat, vil vi tænke os meget, meget grundigt om, og vi vil vælge - som jeg går ud fra at flertallet af partier vil - at vurdere fra sag til sag, om vi føler, det er en operation, som danske militære enheder skal deltage i.
Men vi er helt fortrøstningsfulde ved, at regeringen, som den hidtil har gjort, omhyggeligt vil vurdere, om den mener, at der som f.eks. i Kosovo er en absolut humanitær nødvendighed, der betinger en dansk deltagelse.
Men det er ikke sådan, at vedtagelsen betyder, at regeringen er blevet pålagt eller at Folketinget selv har pålagt sig nogle restriktioner for så vidt angår fremtidige beslutninger, der snerper bare tilnærmelsesvis i retning af det, hr. Holger K. Nielsen og også Enhedslisten har givet udtryk for under debatten.
Det afgørende er, at vi har handlefriheden til at kunne tage stilling fra sag til sag, men det betyder ikke, at vi vil kaste os ud i alle mulige operationer.
Helle Degn (S), 1999-02-09:
På Socialdemokratiets vegne skal jeg afvise Enhedslistens forslag til vedtagelse med henvisning til min ordførertale.
Ministerens bemærkninger om folkeretten vil jeg erklære mig helt enig i.
Den humanitære folkeret og den spændende fornyelse, vi er i gang med at opleve, er lige præcis den fornyelse, som jeg tror mange har set frem til.
Vi ser meget frem til DUPI-rapporten og den diskussion, den kan give anledning til, og vi håber, at udenrigsministeren vil drage omsorg for, at den drøftelse også kan blive gennemført her i Folketinget på en god måde.
Freds- og stabilitetsbevillingen på finansloven er netop, sådan som vi ser det, et udtryk for den nye sikkerhedspolitik som et supplement til allerede kendte redskaber i vores sikkerhedspolitiske ageren.
Til hr. Hans Engell vil jeg gerne sige, at S står bag NATO's atomstrategi.
Jeg synes, hr. Hans Engell ganske elegant prøver at se bort fra, hvad der er sket siden 1989, de betydelige forandringer i landskabet i Europa, som også Socialdemokratiet her kvitterer for.
Hr. Holger K. Nielsen og hr. Villy Søvndal havde bemærkninger om USA's NAA-delegationsleder, den republikanske senator Roths tanker.
Vi synes selvfølgelig, det er interessante signaler, men man skal altså efter vores opfattelse læse dem med et gran salt. Derimod skal man lytte til administrationens efter vores opfattelse klare afstandtagen til NATO som en global vagthund eller politimand.
Der er nemlig fra USA's side givet stærk tilslutning til og tilsagn om en euroatlantisk forpligtelse.
Til SF's bemærkninger om FN: Opretholder man FN's legitimitet ved bare at holde sig til de gamle regler og formuleringer om vetoretten, mener jeg, man gør FN en bjørnetjeneste.
Jeg synes, vi fra dansk og nordisk side mange gange har kæmpet for, at der kunne blive fulgt op på Palmekommissionen og andre forsøg på at give nogle signaler til FN om at forny sig; men vi har også siddet i FN og været vidne til 45 Sikkerhedsrådsbeslutninger, som er truffet i enighed i Iraksagen, hvor man efterfølgende ser et fuldstændig handlingslammet FN.
Det holder ikke.
Man kører FN ud på et sidespor, hvis man ikke igen får FN ind i en aktiv ageren.
Det synes vi er synd, og derfor synes vi, at SF og Enhedslisten i virkeligheden gør FN en bjørnetjeneste.
Jeg skal slutte med at sige
, at når hr. Søvndal mener, at NATO burde afvikles - det er ligesom en ønskedrøm - og henviser til Gorbatjov, må man sige, at Gorbatjovs forståelse af, hvordan tingene har udviklet sig, desværre er holdt op på en eller anden måde, ligesom SF heller ikke følger med i den udvikling, der er sket.
Der er jo sket det i Europa og i Europas sikkerhedspolitik, at vi ud over et NATO, som vi har haft og kendt før, nu har fået et stærkere og stærkere europæisk samarbejde, et stærkere EU og et stærkere og stærkere OSCE, og de ting bliver spændende at forene som en ny fælles sikkerhedskonstruktion og arkitektur i fremtidens udelte Europa.
Svend Aage Jensby (V), 1999-02-09:
Jeg har bedt om ordet her i anden omgang, fordi jeg blev betænkelig, da hr. Holger K. Nielsen var ved at fortolke den vedtagelse fra regeringens side, som mit parti har givet tilsagn om at ville stemme for.
Jeg er meget betænkelig, når hr. Holger K. Nielsen begynder at fortolke det, vi står for i udenrigs- og sikkerhedspolitik. Jeg vil bede udenrigsministeren bekræfte, at vedtagelsens formulering er i harmoni med og dækker det, der står i det trykte manuskript, vi har fået delt rundt, på side 7, nederste halvdel.
Her nævnes det, at en del af grundlaget for NATO's løsning af kriseopgaver uden for eget område skal være tilstrækkelig international legitimitet, typisk i form af et mandat fra FN.
Det siges videre, at spørgsmålet må håndteres fleksibelt på grundlag af en konkret vurdering i hvert enkelt tilfælde, og at NATO-landene ikke bør fraskrive sig muligheden for at hjælpe andre, f.eks. ud fra humanitære grunde, som vi har set det i Kosovo.
NATO og Danmark har behov for fleksibelt at kunne vurdere hver enkelt situation, både hvad angår spørgsmålet om det legale grundlag for ikke-artikel 5-operationer, og hvad angår spørgsmålet om, i hvilket geografisk område NATO skal kunne agere.
Det er magtpåliggende for mig at få bekræftet, at vedtagelsen, som den nu ligger fra regeringen, er i harmoni med det, jeg har citeret.
Villy Søvndal (SF), 1999-02-09:
Til fru Helle Degn
blot dette, at det er jo rimelig let at argumentere med, at de, der ikke er med på den flugt fra FN-systemet, ikke er fulgt med udviklingen.
Jeg ser det som et meget lidt analytisk argument, som slet ikke forholder sig til virkeligheden, og jeg synes, udenrigsministeren er tættere på, når han siger, at det er en vej fyldt af problemer, men at han ikke kan se nogen anden vej.
Det er så her, vores opfattelser er forskellige.
Men at komme med en flot bemærkning om, at det er forskellen mellem dem, der følger med, og dem, der ikke følger med, synes jeg er lidt nemt. Jeg synes også, det er nemt i forbindelse med den danske debat.
Hvis man kigger på, hvad FN-Forbundet siger - FN-Forbundet, som dog er den danske repræsentation for FN-systemet - advarer de meget kraftigt imod den udvikling, der er på vej.
Også fru Helle Degns partifæller i FN-Forbundet siger, at vi hermed er på vej til at ophæve den internationale retsorden.
Det kan godt være, det ikke gør indtryk på fru Helle Degn, men jeg synes, det er for let at klare det med en opdeling i nogle, der følger med, og nogle, der ikke følger med.
Der er tale om en reel politisk uenighed, og det synes jeg man skulle forholde sig til.
Jeg sad og søgte efter de punkter i udenrigsministerens tale, hvor det blev nævnt, at man principielt kan fravige FN-Forbundet, og det har jo betydning, også fordi det foregår i det danske udredningsarbejde.
Jeg hørte tre principper i udenrigsministerens tale.
Det ene var, at hvis man står over for en humanitær katastrofe som i Kosovo, kan man diskutere at bøje folkeretten og se bort fra et FN-mandat.
Det andet princip var, at hvis der eksisterer resolutioner, som ikke bliver overholdt, kan man også overveje det, og hertil er der jo det at sige, at det har vi en række eksempler på.
Det tredje princip, udenrigsministeren nævnte, var, hvis vi står med en trussel mod sikkerheden i et område.
Der er i hvert fald to af principperne, der vil kunne give anledning til aktivitet en række steder, men jeg vil godt spørge udenrigsministeren, fordi det er den alvorlige del af debatten: Betyder denne søgning efter principper, at udenrigsministeren i det udredningsarbejde, der foregår, ønsker, at man ikke fortsat hopper fra tue til tue og skal tage stilling til en situation, der eksploderer, men prøver at finde nogle principper for, hvornår man kan fravige FN-mandatet?
Var det det, der lå i den søgning efter principper?
Helle Degn (S), 1999-02-09:
Beklager at hr. Villy Søvndal ikke helt forstår, når jeg siger, at for mig er det ikke alene argumentation for, om man følger med eller man ikke følger med, der er vigtig.
Jeg konstaterer, at SF og hr. Gorbatjov på et eller andet tidspunkt går i stå i udviklingsprocessen og ikke følger med.
Jeg synes reelt, det er en svækkelse af FN, når vi sidder med et Sikkerhedsråd, som træffer 45 beslutninger i enighed, laver 45 resolutioner på Iraksagen uden at have evnen til at følge dem op.
Det er en underminering af det, som vi gerne ser, nemlig et aktivt og stærkt FN.
Jeg tror også, det er det, som SF og Enhedslisten gerne vil, men med denne venners opbakning og støtte giver man altså i virkeligheden FN dødsstødet, så det ikke får muligheden for at kunne agere.
Når man kan blive enig om at træffe beslutninger, men ikke kan føre handlingerne ud i livet, er det en svækkelse og en underminering af FN, som vi synes det er ærgerligt at være vidne til.
Peter Skaarup (DF), 1999-02-09:
Ja, grunden til, at jeg tager ordet her i anden runde, er jo, at Enhedslisten også har fremsat et forslag til vedtagelse, og jeg synes jo nok, det sådan set bare beviser det, som Dansk Folkeparti har sagt gennem hele debatten, nemlig at SF og Enhedslisten reelt ønsker en udmeldelse af NATO.
De anerkender ikke, at vi har det her gode forsikringsselskab, som NATO har været gennem den 50-års-periode, hvor Danmark også har været medlem.
Enhedslisten siger det meget klart i den første pind, nemlig at vi skal afstå fra førstegangsbrug af atomvåben i NATO, at vi skal oprette atomvåbenfri zoner osv.
Så er vi jo altså tilbage igen i koldkrigsårene, og vi er tilbage igen til de der meget NATO-modstanderagtige synspunkter, som vi ser både fra SF og Enhedslisten her i dag.
Derfor skal jeg på Dansk Folkepartis vegne afvise det forslag til vedtagelse, som Enhedslisten har fremsat, og også det, SF har fremsat, og meddele, at vi støtter regeringens forslag til vedtagelse.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-09:
Hr. Skaarup har fuldstændig ret i, at det forslag til vedtagelse, som Enhedslisten har fremsat, vil betyde, at vi vender tilbage til den NATO-kritiske linje, som var her i Folketinget i 1980'erne.
Men jeg må så sige, at der er et punkt, hvor jeg bliver nødt til at sige, at jeg ikke er helt enig med hr. Holger K. Nielsen, og det er i den bedømmelse, at det her
skulle have været en positiv debat.
Jeg må desværre sige, at jeg har meget vanskeligt ved at få øje på, hvori det positive skulle ligge.
Hr. Hans Engell beskrev jo meget præcist, hvad det er, der sker i dag, nemlig at man fra regeringens side har sagt: Sæt det definitive punktum for den politik, som det såkaldte alternative sikkerhedspolitiske flertal førte her i Folketinget i 1980'erne, bl.a. med dagsordener imod hr. Hans Engells stemme, dengang hr. Hans Engell var minister og skulle forvalte det, bl.a. dagsordener, der vendte sig klart imod førstegangsbrug af atomvåben.
Nu bakker en dansk regering så op bag den politik, som hr. Hans Engell dengang forsøgte at få flertal for her i Folketinget, men som han ikke kunne få.
Derfor kan jeg godt forstå, at hr. Hans Engell er tilfreds med debatten, som den bevæger sig, men jeg må sige, at jeg er skuffet over Det Radikale Venstre, og jeg er skuffet over Socialdemokratiet, når de på den måde bevæger sig baglæns.
Udenrigsministeren brugte jo meget Kosovo som eksempel, men det, som jeg synes er meget betænkeligt, er, at vi jo ser klart, hvordan Venstre og De Konservative har sat deres betingelser på forståelsen af den foreslåede vedtagelse.
Det er en glidebane.
Man forbeholder sig retten til at træffe beslutninger om militære aktioner uden FN-mandat ud fra en, som man siger, konkret bedømmelse i hver enkelt situation. Så siger fru Helle Degn, at SF og Enhedslisten gør FN en bjørnetjeneste.
Hvis USA fortsætter med på den måde at træffe beslutninger på NATO's vegne uden FN-mandat, ja, så bliver det til sidst fuldstændig umuligt at få vedtaget noget som
helst i FN, for hvordan kan man forestille sig, at andre lande, f.eks. Rusland, skal blive ved med at lægge stemmer til resolutioner i FN's Sikkerhedsråd, som så bagefter bliver fortolket af NATO efter NATO's eget forgodtbefindende og uden for den kreds, som i FN's Sikkerhedsråd vedtog disse resolutioner?
Hvis fru Helle Degn og hendes regering fortsætter med sammen med USA på den måde at overtage retten til at fortolke FN's resolutioner, jamen så bliver det til sidst umuligt at få vedtaget noget som helst i FN.
Derfor må jeg stille modspørgsmålet: Hvem gør FN en bjørnetjeneste?
Ja, det gør de, der på den måde forsøger på at flytte autoriteten væk fra FN og over i NATO.
I dag ligger det altså således, at man ikke engang har kunnet samle sig om at støtte den tyske udenrigsministers initiativ om forbud mod førstegangsbrug af atomvåben, og at man bevæger sig ud på en farlig glidebane, som kan lede Danmark sammen med USA ud i militære eventyr, hvis konsekvenser man i dag ikke gør sig nogen forestilling om.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-02-09:
Både hr. Engell og hr. Jensby har spurgt til forståelsen af den vedtagelse, som er foreslået af regeringspartierne, og jeg kan sige, at den tale, jeg holdt til indledning og herunder selvfølgelig også den side 7, som hr. Jensby omfattende citerede, helt og fuldt er et udtryk for regeringens politik og opfattelse, og at vedtagelsen her i dag er helt i overensstemmelse med os.
Jeg vil gøre opmærksom på, at hvor vi taler om, at vi bevæger os uden for den ramme, hvor der ikke er et klart FN-mandat, så må spørgsmålet håndteres fleksibelt på grundlag af en konkret vurdering i hvert enkelt tilfælde.
Peter Skaarup (DF), 1999-02-09:
Vi kan ligesom hr. Hans Engell godt undre os lidt over, hvorfor der er gået så lang tid, inden det er kommet i Folketingssalen, og inden vi har skullet tage stilling til det. Men det er klart, at vi er positive over for det, i og med at vi jo også er positive over for selve PfP-aftalen, og vi håber, at det kan give anledning til, at der bliver indgået andre aftaler hen ad vejen, og at vi også får optaget flere lande i NATO.
Det vil være positivt set med Dansk Folkepartis øjne.
Vi tilslutter os generelt forslaget, men vil i lighed med hr. Hans Engell fastholde, at vi i forbindelse med udvalgsarbejdet må se på konsekvenserne af, at vi så giver los for de øvrige aftaler. Men udgangspunktet er altså meget positivt for vores vedkommende.
Svend Aage Jensby (V), 1999-02-09:
Den socialdemokratiske ordfører har redegjort for lovforslagets indhold.
Jeg kan sige, at det her forslag, således som det i øvrigt er praksis vedrørende lovforslag fra Udenrigsministeriet, er utrolig godt og velbelyst behandlet, og jeg behøver ikke at trække debatten i langdrag for at sige, at Venstre kan støtte det her lovforslag.
Hans Engell (KF), 1999-02-09:
Det Konservative Folkeparti kan tilslutte sig lovforslaget, som jo udstrækker det regelsæt, vi har for NATO-landene,
Der er mange tekniske detaljer, men det kan alligevel godt undre lidt, at der er gået flere år fra undertegnelsen af overenskomsten og så til forelæggelsen for Folketinget nu.
Vi vil under udvalgsarbejdet se på flere af elementerne i forslaget, bl.a. de bestemmelser, som, når man læser forslaget, betyder, at Folketinget med vedtagelsen af dette lovforslag automatisk giver tilslutning til lignende aftaler, uanset at disse måtte pålægge os væsentlig større forpligtelser end det foreliggende forslag.
Det er lidt interessant, synes vi, hvad der ligger i disse bemærkninger, og det vil vi godt bede ministeren om at redegøre for. I det omfang, der måtte fremkomme høringssvar, som jo ikke foreligger på nuværende tidspunkt, vil vi også studere dem nøje.
Som sagt kan vi tilslutte os forslaget og tilsiger det gerne en hurtig behandling her i Folketinget.
Villy Søvndal (SF), 1999-02-09:
Det er jo et ganske omfattende forslag, hvor man kunne dykke ned i mange tekniske detaljer, det skal jeg undlade.
Vi opfatter i SF som hovedregel det at sikre retningslinjer for styrker fra lande, der deltager i Partnerskab for Fred-arrangementer og andre former for internationalt samarbejde, som en god idé.
Vi opfatter det eksempelvis også som en god idé, at landene skal afstå fra at anvende dødsstraf.
Vi vil under udvalgsarbejdet være optaget af nogle af de mere tekniske spørgsmål, men jeg skal sige som hovedprincip, at vi støtter forslaget.
Lotte Bundsgaard (S), 1999-02-09:
Da Folketinget i 1955 vedtog den lov, der gennemførte overenskomsten om retsstilling for NATO-styrker, skete det i skyggen af den kolde krig.
Europa var opdelt i Øst og i Vest.
I dag ser Europa heldigvis meget anderledes ud.
Den kolde krig er slut, vi taler ikke længere om Warszawapagten, atomtrussel fra Sovjet og alle de andre begreber, som blev ført ind i det politiske sprog i koldkrigstiden.
I dag taler vi om samarbejde, fællesskab og partnerskab, og det er netop det, der er baggrunden for lovforslaget, som vi debatterer i dag.
Forslaget handler nemlig grundlæggende om, at vores nye partnere i Partnerskab for Fred skal have de samme rettigheder og pligter, den samme retsstilling som vores allierede i NATO.
Det være sig, når PfP-landenes styrker opholder sig i et Partnerskab for Fred-land eller i et NATO-land.
I dag har vi indgået en overenskomst med de øvrige medlemmer af NATO, der sikrer en række regler for styrker, der opholder sig i et andet NATO-land.
Men når vi inviterer styrker fra PfP-landene, gælder der ikke de samme regler for dem.
Det betyder eksempelvis, at vi ikke helt ved, hvordan vi skal forholde os, hvis en soldat fra et Partnerskab for Fred-land begår en kriminel handling, medens han eller hun midlertidigt opholder sig i Danmark.
Socialdemokratiet ønsker, at samarbejdet inden for Partnerskab for Fred styrkes, udvikles og udvides.
Samarbejdet i NATO handler ikke længere om at beskytte sig imod fjenden i Øst, men om at sikre fred og stabilitet i Europa, ja, i hele verden.
Derfor mener vi i Socialdemokratiet, det er positivt, at vi sikrer, at de samme rettigheder gælder for vores styrker, hvad enten de er i et NATO-land eller i et Partnerskab for Fred-land.
Det samme gælder naturligvis den anden vej rundt.
Vi kan også godt tilslutte os, at udenrigsministeren får beføjelser til at fastsætte regler, således at andre lande også kan komme ind under de her regler.
Styrken i vores nutidige forsvarspolitik er, at vi ikke kun samarbejder med landene fra vores gamle militære alliance, men i høj grad også med vores gamle fjender fra de nuværende Partnerskab for Fred-lande, og i sådan en situation er det vigtigt, at der er ordnede forhold.
I Socialdemokratiet mener vi, det er nødvendigt, at vi indretter vores love efter de faktiske forhold.
Når den kolde krig er slut, er det naturligt, at vi også i NATO-regi samarbejder med andre lande, også lande, som tidligere var vore fjender.
Vi er glade for, at den sikkerhedspolitiske situation har gjort det muligt at etablere et samarbejde med andre lande.
Det har ført til såvel FN's hurtige udrykningsstyrker som Partnerskab for Fred.
Den nye sikkerhedspolitiske dagsorden stiller krav til nye aftaler, til nye overenskomster landene imellem, og det er en sådan overenskomst, der har ført til dette lovforslag.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-09:
Før hr. Melchior fejrer sin fest, synes jeg, han burde gøre sig klart, hvad det var, der skete, de sidste år Warszawapagten eksisterede.
Dér bragte USA og NATO verden frem til randen af atomkatastrofen.
Det var jo ikke NATO's og USA's fortjeneste, at vi overlevede den periode.
Det var fredsbevægelsernes fortjeneste.
Det var alle dem, der kæmpede imod atomoprustningen, som banede vejen for, at det blev muligt at lade Muren falde.
Det ved hr. Melchior jo godt.
Jeg synes, det forsøg på ligesom at retfærdiggøre NATO's rolle, som hr. Melchior gjorde, i hvert tilfælde ikke skal stå uimodsagt i den her debat.