runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 2001-01-17:
Ja, det er jo næsten lidt for sjovt, at regeringen indkalder til et møde med alle partier, og der kommer ikke en pind ud af det konkret fra regeringen.
Det er det, man vil give, siger man på mødet.
Derefter går forskellige partier ud og siger: Jo, det kan da godt være, at vi her taler om en lille, bitte ting, som kan imødekomme de modstandere, de skeptikere, der er i befolkningen og i Folketinget.
Men det må da være helt åbenbart, at det ikke er DUPI, der har lavet en rapport, som der sættes mange spørgsmålstegn ved i forbindelse med den tidligere afstemning, der laver den undersøgelse.
Nu siger den nye udenrigsminister så til Folketinget her i dag, at det ikke engang er DUPI, nej, det er sandelig regeringen selv, der vil lave den her redegørelse, den her hvidbog.
Det vil sige, at de holdninger og de ønsker, som kommer til udtryk fra manges side, overhovedet ikke kan blive dækket.
Det vil være en rapport, som er at sammenligne med alle de regeringsrapporter, der kom op til folkeafstemningen omkring euroen, og alle sammen var jo partsindlæg.
Hvor er vi henne i den her debat?
Hvor er den dialog, der skulle være?
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-17:
Jeg må indrømme, jeg er lidt forbløffet over at høre, at regeringen har tænkt sig selv at skrive hvidbogen.
Der var jo egentlig i efteråret, som jeg opfattede det, lagt op til et projekt.
Jeg tror, at hr. Anders Fogh Rasmussen, hr. Holger K. Nielsen og andre var inde med nogle ideer, og unionsmodstanderne var i hvert fald interesseret i at få en diskussion om, hvordan man kunne få sådan et projekt, så også uvildige kræfter kunne komme ind.
Men nu forstår jeg, at der bare skal være tale om en regeringsrapport, hvis resultat jo selvfølgelig vil blive en velkendt fremstilling af regeringens politik.
Det overrasker mig noget at høre det.
Det minder ikke så fantastisk meget om en dialog, må jeg sige.
Så vil jeg godt spørge ministeren: Jeg har jo forstået, at ministeren endnu ikke har villet give tilsagn om en folkeafstemning om Nicetraktaten - det bliver han nu nok nødt til, inden vi er færdige med at behandle lovforslaget - men hvad er regeringens aktuelle konkrete planer for at inddrage befolkningen i den debat?
Det synes jeg ikke heller vi fik så frygtelig meget bud på.
Mogens Lykketoft (S), 2001-01-17:
Jeg har kun to bemærkninger.
Den ene er, at det er regeringens opfattelse, at Nicetraktaten ikke er omfattet af grundlovens § 20 og derfor ikke skal underkastes folkeafstemning; det er et velkendt synspunkt.
Men derudover er der selvfølgelig al mulig anledning
til, at de temaer, de perspektiver, de meget positive perspektiver, som Nicetraktaten åbner for, er genstand for stor folkelig interesse, stor folkelig debat.
Og til hr. Peter Skaarup vil jeg bare sige, at jeg tror, hr. Peter Skaarup undervurderer vores muligheder for, med de input, vi vil søge hos Folketingets partier, at skrive en hvidbog, som kan være andet og mere end noget, man bare kan karakterisere som det sædvanlige, regeringen udkommer med.
Peter Skaarup (DF), 2001-01-17:
Jeg vil godt høre udenrigsministeren, om udenrigsministeren vil lægge op til den samme kurs som sin forgænger, hvor man ikke fører den dialog, der er nødvendig, med de partier, der er skeptiske over for EU, og med de bevægelser, der er skeptiske over for EU, eller om ministeren vil tage skeen i den anden hånd og sikre, at den dialog og den kommunikation også med dem, der har sagt nej til euroen, kommer i stand.
Vi har jo bemærket, at der siden det møde, som statsministeren sørgede for der blev efter euroafstemningen mellem alle partier, ikke har været nogen dialog.
Det var et møde, hvor vi stillede en række spørgsmål og havde kommentarer, og der kom ikke noget tilbage fra regeringen.
Vi håber i Dansk Folkeparti, at regeringen med den nye udenrigsminister vil føre en anden kurs og en ordentlig dialog med de skeptiske partier herinde på Christiansborg.
Så vil jeg godt spørge udenrigsministeren, om den hvidbog, som nu bliver annonceret - det blev også nævnt på det dialogmøde, der var med statsministeren og alle partier i Folketinget - skal udformes af DUPI, eller hvem det er, der skal udforme den hvidbog.
Det må regeringen vel have et bud på, når den siger, at der kommer en hvidbog efter Nice.
Jeg må slutte her.
Jeg vender tilbage med et spørgsmål igen om lidt.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-17:
Jeg vil godt spørge ministeren, hvordan regeringen har tænkt sig at starte en langsigtet debat, som skulle bygge på en dialog, ved at regeringen sætter sig til at skrive en hvidbog, hvori regeringen så selvfølgelig fremsætter sine synspunkter, som jo er velkendte.
Jeg forstår det simpelt hen ikke.
Og hvordan er den idé opstået, at nu skal det være regeringen selv, der skriver den?
Og jeg forstod sådan, at så kan vi andre måske sende et papir, som så kan blive optaget som bilag i bogen eller sådan noget. Men det er jo ikke en rigtig hvidbog.
Det var heller ikke det, som f.eks. hr. Holger K. Nielsen eller hr. Anders Fogh Rasmussen snakkede om, da vi talte om en hvidbog. Jeg forstår simpelt hen ikke, hvorfor det er endt med den her løsning.
Det er jo reelt en opgivelse af det projekt, som man havde.
Vil ministeren ikke godt overveje en gang til, om det nu også er en klog fremgangsmåde?
Jeg vil meget gerne også vende tilbage til den diskussion bl.a. om unionsborgerskabet, for det kan være, ministeren
ikke har været så dybt nede i det charter endnu
Jeg forlanger heller ikke, at ministeren skal være specialist i alle de sager, han har arvet fra hr. Niels Helveg Petersen, men det handler jo om unionsborgerskabet, og det vil sige, at i løbet af få år står unionsborgerskabet altså på dagsordenen.
Men jeg tolker ministerens svar i dag sådan, at han er noget forsigtig med at gå til angreb på undtagelserne, og jeg er da ikke ked af, hvis det er rigtigt tolket.
Med hensyn til spørgsmålet om Nicetraktaten og den debat, som jeg synes vi skal have om Nicetraktaten, synes jeg ikke rigtig, der var noget svar, og med hensyn til hvidbogen kunne det jo være interessant at få oplyst, hvem det er, ministeren har tænkt sig at sætte til at lave den hvidbog, for unionsmodstanderne har ikke modtaget nogen henvendelse fra ministeren med henblik på, hvordan det projekt skal udarbejdes.
Det kunne være interessant, hvis ministeren kunne løfte sløret for det.
Mogens Lykketoft (S), 2001-01-17:
Må jeg sige til hr. Keld Albrechtsen om undersøgelsen, unionsborgerskabet og folks holdning til det, at det jo er interessant, at det jo stort set er den eneste ting, vi ikke har haft nogen offentlig debat om i nyere tid, og hvis indhold er højst abstrakt.
Jeg har ikke beredt mig på at tænke til ende - det mener jeg også er en dialog, vi skal have med hinanden i Folketinget - hvad der skal stå i en ny traktat i år 2004.
Vi kender dagsordenen for en ny regeringskonference eller i hvert fald elementer i den, men vi har meget god tid til at tænke igennem, hvad vi fra dansk side mener, den skal udmøntes i.
Jeg kan bekræfte over for hr. Holger K. Nielsen, at jeg bestemt synes, det er en ulempe, når regeringen underkendes ved den folkeafstemning, en meget stor ulempe, og derfor vil vi selvfølgelig også være meget optaget af, hvordan vi kan brede den her debat ud både mellem Folketingets partier og i befolkningen, så der er en mere solid folkelig forankring for europapolitikken.
Jeg kan sådan set ikke svare mere præcist på det i dag, eller jeg mener ikke, det ville være hensigtsmæssigt at gå ind i en lang diskussion, men jeg håber, at vi i forbindelse også med den hvidbog, der skal forberedes, får lejlighed til at sætte en dagsorden, som de fleste danskere kan føle er fælles.
Holger K. Nielsen (SF), 2001-01-17:
Jeg vil også godt byde velkommen til den nye minister med et håb om et godt samarbejde.
Når der nu bliver snakket meget om fordele og ulemper ved de danske undtagelser, så vil jeg godt høre, om ministeren er enig i, at det er en ganske stor ulempe, når regeringen bliver underkendt af et flertal af befolkningen med hensyn til at få undtagelsen ophævet, og omvendt, om det ikke er en meget stor fordel, ja, nærmest en forudsætning for en offensiv dansk EU-politik, at der er et bredt, folkeligt grundlag bag den pågældende politik i stedet for en situation, hvor der er en skyttegravskrig, hvor der står to næsten lige store grupper over for hinanden og bekæmper hinanden, og at det er en forudsætning for, at vi kan komme videre, at man får dette bredere, folkelige fundament, og at man i sammenhæng med det skal tage undtagelserne alvorligt.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-17:
Jeg lagde mærke til, at ministeren lagde megen vægt på, at der skulle være ulemper ved de danske undtagelser.
Det tyder jo ikke på, at befolkningen i almindelighed har den opfattelse.
I hvert fald var der en meningsmåling i Politiken
Når nu regeringen påtænker at være med til en ny unionstraktat i 2004, hvor man indskriver det såkaldte charter i Traktaten og dermed altså indfører unionsborgerskabet, ja, så er det jo på direkte kollisionskurs med den danske undtagelse. Der vil jeg godt spørge ministeren: Bekymrer det ikke ministeren, når man sammenholder med, at der er en massiv opbakning i befolkningen bag den undtagelse, der vedrører unionsborgerskabet? Så vil jeg godt spørge ministeren med hensyn til dialog
Der lagde jeg mærke til, at ministeren henviste til en hvidbog, og den skulle beskæftige sig med situationen efter Nice, men jeg vil egentlig godt spørge ministeren, hvordan en debat i befolkningen om Nicetraktaten sikres, for det spørgsmål, der er afgørende her og nu, er jo Nicetraktaten, men jeg fornemmer hele tiden et forsøg fra regeringens side på at undgå en debat om Nicetraktaten.
Før jul kom statsministeren her i spørgetiden nærmest til at sige, at den debat allerede var slut.
Men nu lægger jeg mærke til, at debatten skal starte efter Nice, men det håber jeg ikke er meningen, og derfor vil jeg godt bede ministeren uddybe, hvordan en offentlig debat om Nicetraktaten sikres.
Mogens Lykketoft (S), 2001-01-17:
Vi får med alle Folketingets partier i meget nær fremtid i Udenrigsministeriet lejlighed til at diskutere det her videre.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Hanne Andersen (S), 2001-01-18:
Jeg vil gerne sige, at jeg allerede i min ordførertale sagde, at vi ikke ønsker at udsætte patienter for udokumenteret behandling, og jeg er glad for, at ministeren siger, at den eksperimentelle behandling kan foregå her i landet, fordi den oftest jo er målrettet til enkeltpatienter.
Vi ønsker ikke at udsætte folk for en risiko og en forværring specielt i den sidste tid, de har tilbage, men ønsker at henvise til ekspertisen i udlandet, hvis vi ikke har yderligere ekspertise her i landet.
De eksempler, der har været på, at man ikke har henvist, ja, de vil jo forsvinde med det bekendtgørelsesforslag, der foreligger fra ministeren, for nu kan man henvise til en behandling i udlandet, hvor man har en større ekspertise, end vi har her i landet.
Jeg vil gerne sige, at danske læger har altså pligt til at følge med, danske speciallæger har altså også pligt til at følge med i, hvad der foregår i udlandet, følge med i deres tidsskrifter og holde sig velorienteret om, hvad der sker på deres fagområde, deres behandlingsområde.
Arne Rolighed (S), 2001-01-18:
Det forslag, som regeringen har lagt frem om at åbne mulighed for at visitere patienter til veltilrettelagte forskningsprogrammer i udlandet, har vi skønnet vil løbe op i et omfang af ca. 20 mio. kr.
om, hvorvidt det, når man ikke kan klare opgaven her i landet, eller der er mulighed for at komme til forskningsprogrammer i udlandet, så også yderligere skal udvides til at omfatte eksperimentel behandling. Der er det regeringens opfattelse, at eksperimentel behandling er noget, man tilbyder enkeltpersoner, en enkelt patient, to, tre, fire patienter i overensstemmelse med den videnskabsetiske godkendelse og som et led i opstart af et egentligt forskningsprogram.
Det er på den måde, det danske sundhedsvæsen gennem årtier har udviklet sig og arbejdet på det forskningsmæssige område.
Vi tager klar afstand fra at sende patienter til vedvarende eksperimentel behandling i udlandet af flere grunde, ud fra patientsikkerhedsmæssige grunde, patientetiske grunde.
Vi ved jo ikke, om den patient får afkortet sit liv eller forlænget sit liv, for der er ikke forsket.
Det bringer ikke det danske sundhedsvæsen videre, hvis ikke vi får afklaring af, om der er nye behandlingsmetoder, der hjælper eller ikke hjælper.
Derfor er det helt evident for et sygehusvæsens og et sundhedsvæsens videre udvikling, at man får taget stilling til de nye metoder, der kommer op.
Virker de, virker de ikke?
Det er også ud fra en skatteborgermæssig vinkel uacceptabelt, at vi lader skatteborgerne betale for behandling i udlandet, når vi ikke ved, om det er noget, der virker, eller det er noget, der ikke virker.
Jørgen Winther (V), 2001-01-18:
Jeg forstår godt, at fru Hanne Andersen viger uden om debatten og siger, at det er en lægelig diagnose.
Altså sagen er, at talrige patienter har skrevet til mange af os politikere og har beskrevet, hvorledes de har fået en dødsdom her i Danmark, uden at de har bedt om at få en helt klar diagnose.
På eget initiativ tager de af sted til enten Stockholm eller til Hammelburg, får de behandlinger, som de snakker med lægerne om, og derefter er der mange, der får det bedre.
Så mit spørgsmål til fru Hanne Andersen er: Har fru Hanne Andersen overhovedet ikke hørt om, at der er nogle af de patienter, der har fået det bedre, efter at de har fået behandlingerne? Det andet spørgsmål er: De penge, der nu afsættes til, at amterne kan henvise til forskningsmæssig behandling, er det kun de her 20 mio. kr., man taler om, for så er der jo ikke til ret mange patienter?
Er det det, der er tale om i finansloven?
Henriette Kjær (KF), 2001-01-18:
Jeg kan godt forstå, fru Hanne Andersen ikke vil ind i at stille diagnoser, og det vil jeg heller ikke.
Men vil fru Hanne Andersen ikke medgive, at der er en gråzone, hvor nogle patienter kan komme i klemme?
Den behandling, der gives på Karolinska - vi kender den alle sammen fra pressen, det er meget omtalt - og i Hammelburg i Tyskland, må patienterne selv finde frem til, men ofte sker det, efter at de har talt med en læge på det sygehus, der i øvrigt har opgivet at behandle videre på dem.
De må altså selv betale den behandling, fordi vi ikke accepterer en behandling, der i øvrigt er accepteret i det land, den nu foregår i.
Vil fru Hanne Andersen ikke medgive, at vi dér befinder os i en gråzone, som er til ugunst for patienterne?
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-18:
Jeg markerede også, men så har formanden ikke set det.
Fru Hanne Andersen siger, at patienterne bliver henvist, og det er jo netop det, mange af dem ikke gør.
Vi har jo så mange historier, også solstrålehistorier, om patienter, der er kommet til de etablerede læger her i det danske sundhedssystem og har fået at vide, at de kan gå hjem og dø.
Her kan de få en livsforlængende, lindrende behandling, der er på et forskningsmæssigt niveau.
Hvorfor bliver de ikke henvist?
Er det, fordi lægerne ikke er informeret om netop det, fru Hanne Andersen omtaler her, nemlig at patienterne skal henvises?
Det viser sig den ene gang efter den anden, at patienter bliver hjulpet i udlandet, hvor der bliver benyttet forskningsmæssige og veldokumenterede behandlingsmetoder.
Det vil jeg godt høre lidt om.
Arne Rolighed (S), 2001-01-18:
Tobakken er den enkeltfaktor, der påvirker vores sundhed mest negativt.
Ca. 13.000 dør årligt med tobak som årsag.
Det taler sit tydelige sprog.
Forbud mod tobaksreklame er et væsentligt bidrag til at begrænse rygningen; det viser dokumentationen, og hvorfor skulle industrien ellers bruge et sted mellem 50 og 75 mio. kr. på reklameudgifter, hvis ikke de fik noget for pengene?
Vi ser gerne på den sammenblanding, der kan være mellem tobaksmærker og andre varemærker, i det arbejde, der nu skal foregå i udvalget.
Vi ser også gerne på det spørgsmål, der er rejst omkring sponsorering, herunder om man f.eks. fortsat kan sponsorere Det Kgl. Teater.
Hele sponsorproblematikken ser vi gerne på under udvalgsarbejdet.
Jeg vil gerne sige om spørgsmålet om tobaksforbud for unge under 15 år, som også har været rejst i debatten, at det er rigtigt, at vi i regeringen afventer at få erfaringer ind
fra samme forbud imod alkoholsalg, inden vi overvejer at bringe det i forslag også på tobaksområdet.
Man har også erfaringer i Norge, som vi gerne vil drage nytte af, inden vi fremsætter et forslag her i Tinget.
Der har været kritik af hele høringsproceduren: Hvorfor har det ikke været til høring?
Til det kan jeg oplyse, at det oprindelige forslag, der har været sendt til høring i oktober 1999, byggede på implementering af EF-direktivet fra 1998.
Det blev i oktober 2000 annulleret af Domstolen.
Men da det forslag, der her er fremsat, indholdsmæssigt følger det annullerede direktivs bestemmelse, er det ikke set fornødent, at vi laver en ny høringsprocedure. Hr. Tom Behnke og andre har rejst en række spørgsmål, som jeg vil foreslå vi går i udvalget og får undersøgt og diskuteret.
Derfor skal jeg slutte af med at sige tak for en rigtig god debat, jeg vil ønske et godt udvalgsarbejde, og ministeriet deltager jo meget gerne i udredninger af alle relevante spørgsmål.
Hanne Andersen (S), 2001-01-18:
Jeg vil gerne have, at Venstres ordfører uddyber mere, hvori begrænsningen består,
Så jeg kan ikke se nogen begrænsning.
Nu har jeg aldrig og vil heller ikke kaste mig ud i at stille diagnoser og forslag til behandling her fra Folketingets talerstol.
Det vil jeg overlade til den lægefaglige ekspertise, det er også det, der står i ministerens bekendtgørelsesforslag, og den lægefaglige ekspertise kan vælge et godt behandlingstilbud i udlandet, som man tilbyder patienten, hvis vedkommende ønsker at få den behandling.
Et velinformeret dansk sygehusvæsen med velinformerede danske læger har sikkert gode tilbud, føler jeg mig overbevist om, til danske patienter.
Men at stille diagnoser og foreslå direkte behandling her fra talerstolen, det begiver jeg mig ikke ud i.
Jørgen Winther (V), 2001-01-18:
Jeg skal gerne hjælpe fru Hanne Andersen eller i hvert fald forsøge på at hjælpe, så man kan se begrænsningen.
Sagen er jo, at hvis en patient har f.eks. en 6-8 metastaser, døtresvulster, og ønsker en behandling på Karolinska Sjukhuset i Stockholm, så er der i dag ikke mulighed for, at patienten kan få denne behandling vederlagsfrit, for man siger, at den endnu ikke er dokumenteret.
Så vidt jeg har forstået, har professor Blomgren ikke videre interesse i at indgå i et samarbejde med danske læger om det.
Det er der nogle læger i Danmark, der har fornærmet ham for meget til i tidens løb.
Så der er en tydelig begrænsning.
Angående Hammelburg, som også omtales meget, hvor man kan få regional kemoterapi, tror jeg nok, situationen vil være den samme, nemlig at det bliver svært at få et samarbejde. Der er patienter i snesevis, der tager disse to steder hen, og som selv skal betale for det.
Mange af dem får det langt bedre, efter de har været der.
Det er begrænsninger, kan jeg sige til fru Hanne
Andersen.
Der er lige et par spørgsmål.
Det er, som om man nu har erkendt, at der er et problem, at der er nogle patienter, der ikke får den optimale behandling, når de ønsker det.
Men lige for at bremse det med det samme: Både ordføreren og ministeren sagde, at i forslaget står kun tilskud.
Det tilskuds størrelse er vi selvfølgelig meget tilfredse med, hvis det bliver 100 pct., altså det, vi ønsker, er også, at det skal være vederlagsfrit for patienten.
Bare for at det er ryddet bort.
Angående om det er amter eller Sundhedsstyrelsen, der skal have mulighed for at henvise videre til udlandet: Det er altså ikke så væsentligt for os, om det er Sundhedsstyrelsen, eller om det er amterne.
Det væsentlige er altså bare, at patienterne får mulighed for at være med i mange af de spændende behandlingseksperimenter, der er i udlandet, og den måde, som det lægges op til fra regeringens side, er alt for begrænsende.
Jeg er også spændt på at få at vide, hvor mange penge der er blevet afsat til det.
Hanne Andersen (S), 2001-01-18:
Forslagsstillerne ønsker, at lovgrundlaget for sygdomsbehandling i udlandet bliver udvidet.
I loven om sygehusvæsen, § 4, kan ministeren allerede: »...fastsætte regler om amtskommunernes adgang til som led i løsningen af sygehusvæsenets opgaver at drive eller benytte institutioner i udlandet.«
Ministeren kan altså allerede fastsætte sådanne regler.
Ministeren har allerede taget initiativet til sådanne regler, udkast til en bekendtgørelse er til høring i disse dage.
Det er vi naturligvis meget tilfredse med, fordi det først og fremmest er til gavn for patienter med en livstruende sygdom, hvis det danske sundhedsvæsen eller naturligvis private danske hospitaler ikke kan tilbyde patienterne yderligere kvalificeret behandling.
Hvis der findes yderligere ekspertise i udlandet, kan denne ekspertise nu tilbydes danske patienter, og det sker naturligvis efter en lægefaglig vurdering.
Vi tager det også for givet, at patienten og lægen er enige i den behandling, der tilbydes, og at patienten ønsker at modtage behandlingen.
Med ministerens initiativ kan amtskommunerne henvise til forskningsmæssig behandling i udlandet, hvis undersøgelse og behandling er sket på en lands- eller landsdelsafdeling her i landet.
Behandlingen skal altså opfylde almindelig anerkendte krav til videnskabelige forsøg og foregå i samarbejde med et dansk sygehus.
Vi er meget tilfredse med, at ministeren går videre end forslagsstillerne, at det er amterne, der får retten til at henvise patienterne til udlandet, og ikke Sundhedsstyrelsen, som det foreslås her.
Når vi er enige i, at henvisning til behandling i udlandet skal opfylde kravet til almindelige anerkendte videnskabelige forsøg,
er det alene for at beskytte patienten mod en forsøgsbehandling, der ikke lever op til de videnskabelige og etiske krav, vi stiller her i landet.
Vi ønsker den bedste behandling til patienter med livstruende sygdomme, og den bedste behandling er også en veldokumenteret effekt af denne behandling.
Vi ønsker ikke at bringe patienter i en situation, ingen kan overskue, og hvor ingen kan overskue risikoen.
Behandlingen i udlandet skal også efter ministerens forslag være vederlagsfri.
Det synes vi også.
Det er fuldstændig i overensstemmelse med de regler, vi har her i landet om vederlagsfri behandling.
Patienter, der får disse behandlingstilbud, skal ikke nøjes med et tilskud som foreslået, med de konsekvenser det har, hvis der kun gives tilskud.
Ministerens initiativ gælder naturligvis helbredende behandling, men det omfatter også smertebehandling og livsforlængende behandling, når helbredelse ikke er mulig.
Ministeren vil meget hurtigt opfylde de væsentligste ønsker i det her forslag og de behandlingstilbud, der får størst betydning for patienterne i dette forslag.
Derfor ser vi ingen grund til at vedtage forslaget.
Socialdemokratiet kan ikke støtte det, men vi kommer naturligvis meget gerne til det møde, ministeren har indbudt til.
Jørgen Winther (V), 2001-01-18:
Da jeg lyttede til ministeren, fandt jeg pludselig ud af, hvad det er, der virkelig skiller socialdemokratisk tankegang og liberal tankegang.
Ministeren tænker først og fremmest på sundhedsvæsenet.
Altså det er af hensyn til sundhedsvæsenet, forskning osv.
I Venstre tænker vi først og fremmest på hensynet til den enkelte patient.
Det forslag, vi har her,
er af hensyn til de enkelte patienter, så de har mulighed for at vælge de behandlinger, der ser lovende ud, som de tror på, og som måske kan forlænge livet.
Nu vil man alt andet lige lave et bureaukrati, hvor der skal være et stort forskningsmæssigt samarbejde mellem de udenlandske læger og de danske læger, før patienter kan komme ind.
Lad os tænke os situationen: Der er en behandling i Paris, der er særdeles udmærket, og så er det sådan, at disse læger ikke har lyst til at indgå i samarbejdet med danske læger.
Så er situationen sådan, at den enkelte patient ikke har mulighed for at få denne behandling, som disse parisiske læger måtte kunne give.
Altså vi tænker på den enkelte patient, Socialdemokratiet tænker på sundhedsvæsenet.