runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Margrete Auken (SF), 2003-05-07:
Ja, jeg er langsom, og jeg er træt osv., men jeg har altså hørt, at ministeren med Eritreaeksemplet sagde noget, som ikke var rart.
Han nævnte nemlig journalisterne, men fortav de kvinder, hvis landbrug ikke længere fik vores støtte.
Det var helt den linje, vi var hundrede procent enige om at være ret oprørte over, da nedskæringen blev foretaget i sin tid.
Jeg mener også, vi allerede dengang var opmærksomme på, at der var noget krænkende i at sige, at det er på grund af menneskerettigheder, når man så groft tilsidesætter den svageste part.
Journalisterne er også svage, men kvindernes menneskerettigheder krænkede man altså ved at skære i bistand, og man gjorde det udtrykkeligt for at sikre
menneskerettighederne.
Det blev gentaget her af ministeren: Det var for at sikre menneskerettighederne, at man foretog den nedskæring, og man tog overhovedet ikke hensyn til, at man ramte dem i den anden ende af systemet.
Jeg kan godt høre, at med det, jeg siger her, taler jeg mig væk fra den enighed, jeg selv er interesseret i at opnå.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-07:
Jeg står jo i samme situation som fru Margrete Auken.
Jeg skal også meddele et eller andet til min folketingsgruppe, og derfor har jeg et spørgsmål til ministeren.
Vi har en situation, hvor vi er enige om, at der kan blive tale om, at man bliver nødt til at fjerne den bistand, der kan være med til at legitimere et regime.
Det er vi enige om.
Jeg forstår også, at vi er enige om, at der skal lægges vægt på at støtte ngo'er og ikkeregeringsafhængige muligheder for at kompensere befolkningen.
Jeg vil godt spørge: Er vi i virkeligheden ikke i den situation, at hvis vi har valgt at stoppe bistanden til et fattigt lands regeringsafhængige institutioner, har vi dermed
i virkeligheden påtaget os en yderligere forpligtelse for at hjælpe den fattigste del af civilbefolkningen ad andre veje?
Det er jo det, der ligger i hr. Jeppe Kofods tobensstrategi, og vi forsøger fortvivlet at få en krystalklar melding fra regeringen om, at det er den forpligtelse, vi har, og at det er den forpligtelse, Danmark vil arbejde ud fra fremover.
Kunne vi bare få den melding fra ministeren, ville det ikke være så svært at gå til folketingsgruppens møde i morgen med en anbefaling.
Per Stig Møller (KF), 2003-05-07:
For god ordens skyld: Jeg vil sige det, så man ikke kan misforstå det,
men det er altså uigenkaldeligt sidste gang, jeg går op og siger det samme, jeg nu har sagt tre gange.
Der må også være en vis vilje til at høre efter og forstå, ellers kan man ikke forlange, at jeg skal blive ved med at gå herop.
Jeg har sagt: »At revurdere« betyder, at ved grove krænkelser skal man vurdere, hvordan man skal håndtere situationen.
»Revurdere« betyder, at man ikke vil fortsætte med handlinger, som kan opfattes som en legitimering af regimet, og så er der flere muligheder.
Man kan trække sig helt ud, hvis man mener, det er håbløst, og at der ikke er store muligheder for at ændre udviklingen ved at gå andre veje, og der ikke er mulighed for at få et civilsamfund, f.eks. et ngo-samfund, til at fungere, fordi det kun giver et falskspilleri.
Det kan også være en situation, hvor forholdene bliver værre for dem, som måtte blive hjulpet. Man kan også gå ad ngo-vejen og bruge fortalervirksomheden, som vi jo har inden for Partnerskab 2000.
Man kan lade beløbet stå stille, altså give det samme beløb, man kan også skære lidt ned, og man kan gå via FN i stedet for at arbejde bilateralt.
Der ligger mange muligheder i ordet »revurdere«, men det betyder ikke »omlægge«, og jeg forstår til min tilfredshed, at det er fru Margrete Auken også enig i.
Hvis man omlægger, betyder det jo bare, at man bruger det samme antal kroner og øre som før, bare på en anden måde, og det kan jeg ikke stå her og garantere.
Det kommer jo an på, hvilke virkemidler man finder er de rigtige i situationen.
Det, det drejer sig om, er, at der skal være konsekvens, og så må man vurdere, hvordan man får den bedste situation for befolkningen ud af det.
Man må bruge forskellige virkemidler, og det gør vi også, som jeg demonstrerede før ved at nævne, at bistanden til Kenya er sat op og bistanden til Zimbabwe ned.
Pia Gjellerup (S), 2003-05-07:
Ja, det er jo ikke sådan, at man kan sige, at kirkeministeren rutter med sandheden, men man kunne godt forlange, at hun holdt sig til bare den beskedne del af den, der står på tryk i Rigsrevisionens rapport.
Jeg kan konstatere, at kirkeministeren ikke vil sige de meget uartige ord her i salen, at hendes forgænger har oplyst Folketinget dækkende.
Vi må jo så konstatere, at det er kirkeministerens anstrengte forhold til sandheden, vi får afprøvet her.
Jeg vil gerne høre, om kirkeministeren mener, at hun på det tidspunkt, hvor hun selv siger her, at hun er blevet opmærksom på, at der er noget galt, den 30. april sidste år, beder statsrevisorerne om at se på sagen.
Så siger kirkeministeren her i salen en måned efter, og jeg citerer fra kirkeministerens svar til fru Margrete Auken
den 29. maj: »Der er overhovedet ikke noget ukontrolleret i Folkekirkens Fællesfond, hverken i regnskaber eller budgetter.
De bliver revideret hvert eneste år af Rigsrevisionen.
De beløb, der bliver brugt på de forskellige konti, er til formål, som fru Margrete Auken selv har støttet varmhjertet«.
Og lidt længere nede står der minsandten: »Nu er det nu engang sådan, at det er under ministerens ministeransvar, og mig bekendt er kirkeministeren også folkevalgt.« Mener ministeren, at det er dækkende sagt til Folketinget, at alt er i orden, samtidig med at kirkeministeren den 30. april - en måned før - mente, at alt var i uorden?
Hanne Severinsen (V), 2003-05-07:
Jeg vil igen begynde med det letteste og bekræfte det sidste.
Naturligvis skal man jo ikke bare gå efter von hören sagen, man skal jo analysere nøje. Jeg vil så sige til hr. Keld Albrechtsen, at det, der ligger i revurderingen, er, at man jo ikke kan garantere, at det bliver præcis det samme beløb.
Det kan man ikke.
Til fru Margrete Auken vil jeg sige, at i Zimbabwes tilfælde, hvor der er folk, der sulter, går man selvfølgelig ind - i det her tilfælde via FN's fødevareprogram - og støtter de områder med fødevarer, men prøver selvfølgelig at finde de rigtige kanaler, så man ikke kommer til at støtte regimet.
Det er jo meget vigtigt, at vi ikke kommer til give noget bistandshjælp, der cementerer et styre.
Det kan nogle gange være langt bedre, at man så går ind støtter dem, som vil prøve at få det regime opløst og få et demokratisk styre i stedet for.
Margrete Auken (SF), 2003-05-07:
Jeg sidder og prøver at tænke på, hvordan jeg skulle præsentere det i SF's folketingsgruppe uden at blive totalt til grin, når jeg skulle sige, at jeg nu har både hr. Jeppe Kofods og fru Elisabeth Arnolds forsikringer om, at når den her regering siger revurdering, så betyder det omlægning.
Nej, det siger de nemlig ikke.
Det, som jeg igen vil sige til fru Elisabeth Arnold, er, at jeg er glad for, at vi ikke er uenige om ulandsbistanden og heller ikke om menneskerettighederne.
Lad os nu sige, at det er vigtigt, at vi får slået fast, at vi da ikke er blevet uenige med hinanden.
Selvfølgelig hænger vi meget på, hvordan ministeren vil svare på det nu her til sidst, efter vi har vendt det mange gange.
Det vil jeg være meget afhængig af, når jeg skal op og forklare min gruppe det, eventuelt hvis vi skal støtte det, for det her betyder altså ikke, at man vil tilsidesætte alt, hvad der hedder omsorg for den befolkning, fordi de har en pæn leder, men at man så til gengæld vil sørge for, at pengene kommer det rigtige sted hen, så det ikke er lederen, man støtter, men tværtimod undergraver, og sådan at man støtter de øvrige rettigheder hos befolkningen. Jeg vil gerne spørge fru Elisabeth Arnold, om hun dog ikke kan løfte sløret lidt for, med hvilken tryghed hun er gået ind på den formulering, belært af de dårlige erfaringer vi havde, da man med menneskerettighederne som begrundelse skar så dramatisk.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-07:
Jeg vil da også bare sige til fru Elisabeth Arnold, at vi gerne vil være med til at have en adskillelse af de to debatter, for det kan man godt, hvis man gør det på den måde, som fru Elisabeth Arnold siger.
Men problemet er jo bare, at der desværre i dag er en sammenhæng, derved at de nedskæringer, der er sket på bistanden, jo også svækker arbejdet for menneskerettighederne.
Det er jo uundgåeligt.
Det må fru Elisabeth Arnold vel også medgive at der er.
Men o.k., hvis vi kan få en fornuftig fortolkning af det forslag til vedtagelse, så ser vi meget gerne, hvis man i den her debat på det grundlag kan få vedtaget en fælles enstemmig vedtagelse.
Det ville være helt flot og til gavn for menneskerettighederne.
Men vi vil kun være med til det, hvis vi kan få de garantier, som vi har bedt ministeren om i sin besvarelse at komme med.
Margrete Auken (SF), 2003-05-07:
Det sidste, fru Hanne Severinsen sagde, er jeg selvfølgelig fuldstændig enig i, nemlig at det gælder om, at man går ind og støtter de kræfter.
Jeg nævnte selv Sydafrikaeksemplet.
Med de der nedskæringer, vi så her efter valget, og som blev begrundet med menneskerettigheder - altså hvis man havde sagt, nu skærer vi sådan, jamen så havde vi haft dét slagsmål
Man skar penge væk, og jeg mener ikke, at der kom beløb, der bare kom i nærheden af det, og det er jo ikke 2 kr., vi snakker om.
Endelig vil jeg da godt lige sige om Zimbabwe, at der har vi jo haft diskussionen om, at man fjernede den bistand, der var til de kirkelige organisationer.
Så sagde man, at vi havde FN, og det er selvfølgelig en diskussion, man kan have, om, hvem der har ret i det tilfælde dér.
Der var bare stadig væk en fornemmelse af, at der var mere nedskæring i det her, end der egentlig var støtte til, at man kunne genoprette eller sikre livet for disse mennesker, og at man altså fjernede det fra de organisationer, de kirkelige organisationer først og fremmest, der faktisk havde troværdighed i befolkningen og derfor var gode, sandsynligvis de bedste, formidlere, så vidt vi var informeret, også fra dem, der deltog i delegationen til Zimbabwe.
Det gjorde jeg ikke selv, men jeg fik det jo refereret meget omhyggeligt.
Hanne Severinsen (V), 2003-05-07:
Til fru Margrete Auken: VFP arbejder faktisk med kirkelige organisationer, og vi sørger netop for at få kanaliseret noget til afhjælpning af den nød, som jo ville have været der alligevel, fordi den bistand, vi giver til et regime, som er et diktatur, kan måske i virkeligheden bare betyde, at der kommer lidt flere penge til Schweiz, eller at man måske undgår overhovedet at bruge nogen.
Det, det jo handler om, er også at få bekæmpet den korruption og den rædsomme måde, mange styrer fungerer på i Afrika.
Jeg tror såmænd i virkeligheden ikke, at vi er så uenige.
Men altså ellers så synes jeg ikke, at jeg er uenig i nogen af de fortolkningsbidrag, der er kommet her.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-07:
Jeg synes jo, at hr. Jeppe Kofod giver en udmærket fortolkning af det forslag til vedtagelse, som han selv er medforslagsstiller til.
Den fortolkning, som jeg hører hr. Jeppe Kofod komme med her, er, at der skal gøres en mere aktiv indsats især i de tilfælde, hvor man har været nødsaget til at indstille bistanden til et regeringsapparat, som undertrykker befolkningen; der skal gøres en indsats for, at bistanden når ud til den fattige befolkning i det pågældende land - faktisk en ekstra indsats.
Sådan hører jeg også, hr. Jeppe Kofod sige det.
Men er det ikke rigtigt, at en sådan fortolkning af forslaget til vedtagelse faktisk forudsætter en ændring af praksis af den nuværende regering?
Margrete Auken (SF), 2003-05-07:
Jeg har det på samme måde.
Altså dette at menneskerettighederne blev brugt så eksplicit som begrundelse for at fjerne pengene fra Eritrea, Malawi og Zimbabwe - de fleste af dem røg jo også der - og som et argument for det.
Hvis der havde stået noget om formen for den bistand, havde den været god nok, men det står der ikke.
Jeppe Kofod (S), 2003-05-07:
Jeg synes, at noget af debatten bygger på en grundlæggende misforståelse, nemlig at der skulle være en klar sammenhæng mellem omfanget af bistanden, niveauet i kroner og øre, og så det, at regeringen skærer ned i forhold til bestemte lande.
Altså det, at man konkluderer, at hvis et lands regering er årsag til, at landet bevæger sig i den forkerte retning, hvad angår demokrati og menneskerettigheder, så skal det have nogle konsekvenser.
De to ting har ikke nødvendigvis noget med hinanden at gøre.
Det er regeringen, der har lavet de konklusioner, som vi er fuldstændig uenige i.
Vi mener tværtimod, at man bør styrke arbejdet for menneskerettigheder.
Den sidste pind i vedtagelsen taler netop også om dette, nemlig at vi generelt i udviklingsbistanden arbejder for menneskerettighederne.
Det synes jeg er vigtigt.
Vores forståelse af menneskerettigheder er jo - jeg håber også, at det er regeringens forståelse - at de ikke kun er de politiske frihedsrettigheder osv.
Det er jo også de sociale, økonomiske og kulturelle rettigheder, som jo også er anerkendt som grundlæggende menneskerettigheder.
Derfor kan jeg svare både hr. Keld Albrechtsen og fru
Margrete Auken: Vi var dybt uenige i regeringens konklusioner, men vi er enige i, at hvis vi vil fremme demokrati og menneskerettigheder, må det også have nogle konsekvenser for de regeringer, som forbryder sig mod dem.
Det er dér, enigheden er.
Vi synes så, at det er for dårligt, at man ikke i f.eks. Zimbabwe, som har en demokratibevægelse, støtter MDC, som er totalt svigtet.
Vi synes, at man bør støtte den bevægelse, samtidig med at man er konsekvent over for Mugabe og hans undertrykkelse af befolkningen.
Det er derfor, jeg appellerer til en tobenspolitik og ikke bare en etbenspolitik, som regeringen har stået for.
Så det er jeg fuldstændig enig med spørgerne i.
Margrete Auken (SF), 2003-05-07:
Det kunne jeg jo godt høre.
Altså det, der blev sagt, men det er jo ikke det.
Vi har heller ikke sagt, at det skulle være de samme kroner.
Jeg vil godt lige pointere, at vi er enige om, at det der med kontrolmekanismerne skal styrkes.
Det vil jeg så lige sige her, det er en vigtig del, og vi er glade for, at det står i begge forslagene til vedtagelse.
Lad det nu være slået godt fast, at det er der.
Men så var der jo altså vitterligt også det formål at få udvidet perspektivet, netop fordi er en trend, der i øjeblikket er i gang i de mest dynamiske lande inden for menneskerettighed, bistand og udvikling, at man vil rettighedsbasere også de sociale og økonomiske ting.
Og jeg er da ked af, at Socialdemokratiet ikke har kæmpet hårdere for at få det perspektiv med, for det ved jeg ligger i den socialdemokratiske bistandspolitik og andre steder.
Vi har stået med en nedskæring.
O.k., men gå så ud og sig: Den her regering skal sikre, at vi grundejere i Nordsjælland ikke skal betale mere i skat, og derfor må der selvfølgelig skæres i ulandsbistanden.
Hvis man havde sagt sådan, havde det været fair nok, rædselsfuldt som det er.
Men nu brugte man menneskerettighederne som en hellig begrundelse, da man skar ned i disse lande. Jeg har ikke hørt endnu, at vi har fået en forsikring om andet.
Jo, lidt fra fru Hanne Severinsen, men jeg vil alligevel være sikker på, at vi ikke igen kommer til at møde, at man prioriterer de to sæt menneskerettigheder vidt forskelligt.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-07:
Jeg synes, det er et udmærket billede, hr. Jeppe Kofod anvender med tobensmodellen.
Det er vi så enige om, og det er jeg glad for.
Vi er også enige om, at der ikke er en absolut og ubetinget nødvendig sammenhæng mellem, at regeringen skærer ned på bistanden og så det, at den fjernes et helt bestemt sted.
Men hr. Jeppe Kofod må vel medgive mig, at en regering, der skærer så kraftigt i ulandsbistand, altid vil være under meget stærk mistanke for, at det er nedskæringshensynet, som vejer tungt, når den fjerner bistanden, og måske i nogle tilfælde mere tungt end de strengt saglige hensyn.
Den mistanke vil jo altid hvile på en regering, der fører en sådan nedskæringspolitik.
Det går jeg ud fra at vi er enige om.
Det, der så står tilbage, men det kan vi jo så ikke få opklaret yderligere ved at stille spørgsmål til hr. Jeppe Kofod, er, i hvilket omfang regeringen vil ændre sin praksis og gå fra etbensmodellen og begynde at gå på to ben.
Det må vi så bede ministeren svare på, når han skal give sin samlede besvarelse.
Det ministersvar vil være afgørende for, hvordan Enhedslisten vil stemme til det forslag til vedtagelse, som regeringen, Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre har fremsat.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-05-07:
Først til fru Margrete Auken: Det Radikale Venstre har ikke fået noget som helst andet end det, der står i teksten her.
Og jeg har fået bekræftelse fra en af de øvrige forslagsstillere på, at »at revurdere« betyder, at der forudgående foretages en observation, en analyse, en vurdering, en diskussion af, hvad der så siden skal ske.
Men jeg fortolker det sådan - og jeg vil så godt sige, at det er mit fortolkningsbidrag til den vedtagelse - at en revurdering af en udviklingsbistand kan betyde en fjernelse, en omlægning, en reduktion og en øgning.
Så tror jeg, vi har alle mulige muligheder med.
Og det er jeg enig i.
Hvordan konsekvenserne skal være må afhænge af de konkrete land.
Jeg er helt med på, at hvis man er nødt til at opgive samarbejdet med regeringen, fordi det er regeringen, der krænker menneskerettighederne, og ikke en eller anden tilfældig høvding i en fjern region eller sådan noget, så skal man opgive at samarbejde med regeringen, og så må man give bistanden på anden måde.
Så kan man omlægge.
Behovet kan være nok så stort for bistand.
Behovet for rent vand, behovet for skolemateriale, behovet for sundhedsarbejde kan være enormt stort, og så skal befolkningen jo ikke lide under, at den har en dårlig regering, en udemokratisk regering.
Sådan kan man også gøre det.
Men man kan ikke skrive noget generelt i et forslag til vedtagelse her i Folketinget, som beskriver, hvordan det skal være i hvert enkelt land.
Jeg føler mig dækket ind ved, at revurderingen får dette indhold, som jeg har beskrevet her.
Til hr. Keld Albrechtsen vil jeg sige, at det er fuldstændig rigtigt, at det var ngo'erne, der blev skåret.
Det synes jeg også var et ubehageligt træk.
Det var unødvendigt, det var et dårligt signal at sende, men ikke desto mindre er det altså de befolkninger, der bor i de pågældende lande, der skal nyde godt af bistanden, og det vil vi gerne sørge for bliver tilfældet, også ved den vedtagelse
Jesper Langballe (DF), 2003-05-07:
Den amerikanske idéhistoriker Russell Kirk har i en kritisk afhandling om FN's menneskerettighedserklæring fastslået det logiske, at rettigheder, som overhovedet har noget indhold, er noget, der defineres og vedtages i kompetente fora, som f.eks. parlamenter, og altid inden for deres egen jurisdiktion.
Han gør også opmærksom på, at hvis en rettighed ikke modsvares af en forpligtelse, er den komplet meningsløs.
Russell Kirk gør sig f.eks. lystig over FN's menneskerettighedserklæring, der fastslår enhver mands ret til at gifte sig.
Men den, der udsteder en sådan rettighed til en eller anden mand, må sandelig også, hvis der skal være logik og sammenhæng i sagen, forpligte en eller anden kvinde til at gifte sig med ham.
Der er god mening i, at nationer enes om chartre, der fastslår de klassiske frihedsrettigheder, når man vel at mærke husker, at ingen blot ved at være menneske er født med rettigheder.
Med Jakob Knudsens ord til sin tids socialister og deres klynkeri om deres rettigheder: I er stærke nok til at sætte jeres vilje igennem, men lad være med at tale om jeres ret, så længe I ikke har løfter fra Gud eller mennesker at holde jer til.
Netop fordi ingen af naturen fødes med bestemte rettigheder, er det af betydning, at de forskellige retsordener holder de klassiske frihedsrettigheder i hævd, eller sagt på en anden måde: Vi kan bruge den slags chartre og konventioner til at presse diktatoriske slyngelregimer til at behandle deres borgere anstændigt.
Og så kan vi i øvrigt hjælpe nødlidende folk, fordi de er i nød, og i det omfang, vi synes vi har råd til det, og ikke fordi det er en ret, de har.
Men det vil menneskerettighedsutopisterne ikke nøjes med.
De vil have alt mellem himmel og jord gjort til menneskerettigheder: Retten til at gifte sig, retten til 14 dages ferie med løn, retten til vand, retten til at være rask, retten til at have et godt arbejde osv.
Den forespørgsel, som fru Margrete Auken og hr. Aage Frandsen har rejst, er et skoleeksempel på denne virkelighedsfjerne dyrkelse af såkaldte bløde værdier.
Forespørgslen omtaler styrkelsen af kontrolmekanismerne.
Så vidt så godt.
Men så vil den have ministeren til at sikre, at FN's menneskerettighedskonventioner - civile, politiske, økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder - implementeres og styrkes i den danske ulandsbistand.
Jamen hvad er egentlig det?
Er det ret til tv-programmer, træk-og-slip, gratis biblioteksadgang?
Nej, vi kan ikke.
Vi kan sikkert enes om, at alle har behov for vand, og at man dør uden vand.
Men hvis der ingen vand er, hvad skulle det så hjælpe at stå midt i Kalahariørkenen og vifte med et stykke papir, hvorpå det danske Folketing har vedtaget ens ret til vand?
Ikke en smule mere hjælper det, end hvis en grim og usympatisk mand påberåber sig sin FN-sikrede ret til at gifte sig
, selv om der ikke på hele kloden findes en eneste kvinde, der vil bide på krogen.
Tove Fergo (V), 2003-05-07:
Ministeransvaret må helt klart betyde, at når ministeren finder ud af, at der ikke er en tilstrækkelig god administration af ministerens område, så tager ministeren skridt til at få afdækket, hvordan det forholder sig.
Det er det skridt, jeg tog, da jeg bad Rigsrevisionen om at foretage en undersøgelse af administrationen af Fællesfonden.
Der mener jeg at mit ministeransvar til fulde er kommet til udtryk.
Og det har jo så vist sig, at det indtryk, som var baggrunden for, at jeg bad Rigsrevisionen om at undersøge Fællesfonden, var rigtigt.
Det var rigtigt at få foretaget den undersøgelse.
Vi har nu fået afdækket, hvad problemerne er, og jeg er nu i fuld gang med at få rettet op på den måde, der har været administreret på, sådan at tingene kan foregå efter bogen i Kirkeministeriet.
Ole Vagn Christensen (S), 2003-05-07:
»Vil ministeren genoverveje at tilføre Nordvestjysk Folkecenter for Vedvarende Energi dets basistilskud set i lyset af, at der gennem 20 år er skabt 30.000 nye arbejdspladser og en årlig eksport på 30 mia. kr. inden for vedvarende energi, samt i lyset af tre erhvervsrettede forsknings- og udviklingsopgaver, der inden for de seneste måneder har resulteret i pilotprojekter inden for bygningsintegrerede solceller, afprøvningsfaciliteter for bølgekraftanlæg og udvikling af en brintbil med forbrændingsmotor?«
Nu har vi været igennem disse cost-benefit-analyser, som vi ved der ikke ligger.
Var det så ikke en overvejelse værd at vurdere, om ikke vi har brug for denne folkeligt forankrede forskning, og at man derfor kunne overveje, om ikke det var en god idé at finde ud af at få lavet en basisbevilling til Folkecenteret?
Hvis de andre viser sig at være bedre, jamen så må cost-benefit-analyser jo vise, at det er tilfældet, at man kan nå disse mål. Jeg mener, det ville ligge fint i forbindelse med netop en regional udvikling, når man ved, at i Sydthy har de de laveste indkomster, at man også kunne være med fra ministerens side.
Det er jo ikke mange penge, det drejer sig om, for at vise, om det her er rigtigt, om vi kunne få noget bedre cost-benefit ud af også at have den folkelige forskning.