Jørn Jespersen (SF), 2003-05-12:
Der bliver talt om, at det her forslag risikerer eller med sikkerhed vil indføre en masse bureaukrati på landbrugsområdet.
Det tror jeg da ikke man kan afvise helt, men jeg vil bare advare imod den præmis, der ligesom ligger i det udsagn, nemlig at vi i dag har en enkel, smidig og velfungerende regulering af landbrugsområdet uden bureaukrati, uden skemaer, uden kontrol, uden offentligt ansatte, der griber ind, for det er vel ikke et helt retvisende billede af situationen. Tværtimod må man vel sige, at regulering af landbruget, af landbrugets gødningsanvendelse bare for at tage et enkelt eksempel, i dag er ekstremt bureaukratisk med generelle regler, med undtagelser, med skemaer og kontrol og offentligt ansatte, som skal eller i hvert fald forventes at regulere og kontrollere og gribe ind.
Derfor synes jeg da, at det er helt relevant at diskutere, om man kan lave en regulering af landbruget, som både er mere smidig og mere effektiv end den, vi har i dag, og jeg ser forslaget som et bud på at tale om en ny regulering og en ny reguleringsform.
Regeringen tilkendegiver jo også i sit oplæg om grøn markedsøkonomi, at det vil man gerne, ganske vist ekstremt ukonkret og upræcist, men dog alligevel som en hovedoverskrift: Brug af økonomiske styringsmidler i landbrugspolitikken.
Jeg synes, det kunne være konstruktivt at få en mere præcis diskussion af, på hvilke områder man kunne forestille sig en grøn markedsøkonomi, brug af økonomiske styringsmidler, hvor det er den enkelte landmand, der derefter træffer den beslutning, som ud fra et samlet synspunkt gavner miljøet, fordi det også gavner hans egen økonomi.
Jeg synes også, at det var værd at overveje, om erfaringerne med individuelle miljøgodkendelser, som vi har fra industrien, tilsiger en øget brug af dem i landbruget.
Det er ikke det samme som at sige, at det skal være præcis efter den model, som Socialdemokratiet foreslår, eller at størrelsesforslaget er rigtigt, det kan jeg ikke vurdere på nuværende tidspunkt, men det er jo ikke sådan, at miljøgodkendelser kun er en ulempe heller ikke for den enkelte landmand.
De muliggør, at man kan tage nogle meget lokale, fleksible hensyn til den enkelte bedrift og det opland, som den ligger i, med hensyn til kulturværdier, tålegrænser, landskaber, naboer, og de indebærer da også en mulighed for, at den enkelte landmand eventuelt via den konsulentbistand, der jo også ligger i det at lave en miljøgodkendelse, eventuelt kunne få nogle gode ideer, som både optimerede driften og måske var til fordel for indtjeningen i virksomheden.
Det er da en af erfaringerne fra industrien, at man faktisk får noget bistand til at gøre tingene mere fornuftigt og bagefter må sige, at man både fik en økonomisk fordel ud af det og en miljømæssig gevinst.
Så det forslag synes jeg er værd at overveje, men det skal ses i sammenhæng med de mere generelle virkemidler, de økonomiske virkemidler.
Vi synes, det er, kan man sige,
et godt debatoplæg til at få en mere overordnet debat.
Når man så henviser til vandmiljødiskussionen, så er det da rigtigt, at det her ikke kan ses uden også at ses i sammenhæng med diskussionen om en Vandmiljøplan III, men omvendt bliver man også nødt til at se i øjnene, at den kommende vandmiljøplan næppe eller for at sige det stærkere med meget, meget stor sandsynlighed ikke vil løse alle de problemer, vi har med miljø, naboer osv. i det nuværende landbrug. Men vi kan da håbe på, vi på kvælstof/fosforområdet kommer langt med den vandmiljøplan og dermed får en del af svaret på de problemer og udfordringer, vi har.
Forslaget her nævner en enstrenget myndighedsstruktur, og jeg er ikke helt klar over, hvad det er, man tænker på i den sammenhæng, men det synes jeg er værd at overveje meget nøje, for hvis det er kommunerne, men det tror jeg ikke det er, der skulle være den enstrengede myndighed, så tror jeg, der er mange kommuner, der ville få meget svært ved at leve op til det både ressourcemæssigt og på en måde, som natur og miljø kunne være tjent med. Forslaget peger jo også på en øget naturindsats på de enkelte landbrugsbedrifter, og det tror jeg bliver helt afgørende i fremtiden.
Hvis vi skal sikre en rig og mangfoldig natur i Danmark, og det skal vi, så kan vi ikke nøjes med de udpegede naturområder, altså EU-områderne og nationalparkerne, hvis de skulle gå hen og blive til noget, så er vi nødt til at tænke i grønne korridorer og i helheder, sådan at der bliver skabt en sammenhæng.
Derfor er naturplejen og naturindsatsen og naturindholdet på den enkelte landbrugsbedrift også et meget væsentligt element, og det skal vi have styrket på den ene eller på den anden eller på den tredje måde. Så er der endelig spørgsmålet om landbrugenes særstilling i forhold til planloven.
Jeg synes, det er forældet, og jeg synes, det er forargeligt, at landbruget som det eneste erhverv har en naturgiven ret til at udvide sin bedrift, hvis der er brug for det, og det vil sige, hvis landmanden føler, han kan tjene penge på det.
Alle andre erhverv må somme tider sige, at det ikke kan lade sig gøre, fordi de ligger et sted, hvor der ikke er ekspansionsmuligheder, og det burde selvfølgelig også gælde for landbruget.
Så vi synes, det er et godt debatoplæg, støtter det i den videre diskussion uden at give tilsagn om alle enkeltelementerne i forslaget.