Kristen Touborg (SF), 2005-05-20:
Det er ganske kort.
Jeg synes ikke helt, at ministeren fik svaret Dansk Folkepartis ordfører på spørgsmålet: Burde man ikke i redegørelsen have oplyst om, at man nu bruger en ny beregningsmetode, sådan at vi var blevet fri for den her misforståelse, der ifølge ministeren er tale om?
Men man kan ikke sige, at vi har ændret opgørelsesmetode.
Vi har år for år brugt Danmarks Statistiks sæsonkorrigerede og fejlrensede tal.
Det er det solide grundlag, der er gået igen og igen i de regionalpolitikken redegørelser, og så har vi år for år bragt en række oplysninger.
Jeg tror, at det vil blive meget, meget omfangsrigt, hvis vi år for år så også skulle kigge i de gamle redegørelser og se på, at sidste år skrev vi noget mere om landbrugspolitik, men det er udgået i år, eller sidste år havde vi også en eller anden tabel, som er udgået i år.
Det, der er det afgørende her, er, at der er nogle tal, der er gået igen år for år for år, og det er tallene fra Danmarks Statistik af de grunde, som jeg her har angivet.
Jeg synes, at ministeren forsøger at snakke udenom, når det ligger klart, at der var et andet beregningsgrundlag sidste år, og når det ligger klart, at det her ikke udelukkende handler om Arbejdernes Erhvervsråd, men faktisk også handler om, at finansministeren har meldt ud, at man finder, at det er regulære tal, der er tale om fra Personalestyrelsen.
Men det er simpelt hen ikke korrekt at sige, at der er et andet beregningsgrundlag.
Der er det samme beregningsgrundlag.
Der var sidste år nogle supplerende tal, som ikke er taget med, og jeg har meget klart nu gjort rede for, hvad det var for nogle problemstillinger, der var omkring de supplerende tal sidste år, som sådan set har skævvredet debatten i forårsmånederne.
I øvrigt mens, men det har været et pudsigt tidsmæssigt sammenfald, regeringen forsøgte at genvinde vælgernes tillid.
Hermed sluttede forhandlingen.
Der har gennem efterhånden mange år været en tradition for, at SF og/eller Kristendemokraterne tager initiativ til at rejse en forespørgselsdebat om landdistrikternes forhold.
Alene på grund af valgresultatet er Kristendemokraterne forhindret i at være initiativtagere i år, men SF påtager sig gerne opgaven i dag og fremover.
Der er vel endnu mere grund til og behov for debatten i år, end der plejer at være, på grund af den forestående kommunalreform.
Hvis vi ikke er meget opmærksomme på de særlige problemer, der er i yderområderne, så bliver Danmark trukket endnu skævere, end det allerede er i forvejen.
Der er behov for aktiv handling fra så vel byråd, staten som Folketinget.
Pæne ord alene gør det ikke.
Jeg håber, at vi kan få en debat i dag, som også peger fremad.
Besvarelse
Jeg synes, det er en god tradition, uden at jeg i øvrigt kan blande mig i det, at Folketinget med mellemrum tager en debat om netop landdistrikterne.
Vi tog næsten hul på den lige før i hr. Ole Glahns spørgsmål til mig, for jeg tror, at det er vigtigt at få understreget, at der er forskel på landdistriktspolitik og regionalpolitik.
Det vil, uanset at det så lykkes at skabe fremgang i alle regioner, vedvarende være en udfordring, at der også region for region vil være center og periferi, og medmindre man har et skarpt øje for det, risikerer vi at se afvandring fra landdistrikterne, og det er bestemt ikke regeringens ambition.
Vi har nemlig, kan man sige, et ønske om at sikre bæredygtig udvikling i landdistrikterne, et ønske, der er båret af to hensyn: for det første hensynet til at skabe de nødvendige rammer for den enkelte og det enkelte lokalsamfund, så det kan udfolde sit engagement og virkelyst, og for det andet hensynet til at yde en målrettet indsats, hvor det er påkrævet, f.eks. i forbindelse med de udfordringer, der gør sig gældende for landdistrikterne i udkantsområderne.
Det nytter ikke noget, at vi bare siger landdistriktspolitik.
Vi er nødt til at se den i sammenhæng med en lang række andre politikområder, og det er den samlede effekt af det, vi gør, som skaber bedre eller ringere vilkår i landdistrikterne.
Derfor har regeringen også sat ind flerstrenget.
Vi har nu forstærket vores egen interne organisation, lavet et nyt råd, som repræsenterer de mere organiserede interesser på området her, og hvor der er en mulighed for at trække de enkelte ministre ind, sådan at vi nu har skabt et stærkt mødested til afløsning af det gamle landdistriktsudvalg for at diskutere disse landdistriktsspørgsmål, som har forskellige vinkler.
Det er f.eks. vinkler i relation til planloven og landbrugsloven, hvor vi jo har liberaliseret begge dele og på den måde skabt et større rum ude i landdistrikterne for bl.a. at skabe en bedre mulighed for at udnytte landbrugsejendomme til f.eks. andre erhvervstyper og skabe mere fleksible muligheder for at tage stilling til at lave bebyggelser, som forudsætter landzonetilladelser m.v.
Det er bare et par eksempler på nogle tiltag, som også har en landdistriktsvinkel, selv om de ikke sådan har et snævert afsæt i en landdistriktspolitik.
Men ellers vil jeg sige, at et af de mere centrale instrumenter i vores landdistriktspolitik – det berørte vi også kort i den sidste debat – er EU's landdistriktsprogram, som er kilden til at støtte en lang række initiativer i landdistrikterne.
Fra næste år, 2006, styrker vi den indsats yderligere.
For godt en måneds tid siden præsenterede regeringen 14 nye initiativer, som skal udmøntes i 2006, og som udgør en ny samlet ramme på 320 mio. kr.
Det vil sige, at det er en ny tilførsel af midler oven i den støtte på godt 800 mio. kr., som allerede ydes.
De 14 initiativer omfatter bl.a. en indsats for alternativ brug af tomme landbrugsbygninger, kompetenceudvikling samt en indsats for at udbygge udbud af kultur og fritidsaktiviteter.
Så her ligger der altså en meget bevidst satsning på netop at hjemtage ressourcer og bruge dem målrettet for at fremme vilkårene i landdistrikterne.
Vi har som sagt også lagt op til at have en bedre og mere forpligtende intern koordination de forskellige sektorområder imellem.
Det hænger jo altså sammen med, at en vellykket landdistriktsudvikling sker på tværs af forskellige sektorområder.
Forskellige enkeltinitiativer skal tænkes som led i en samlet strategi, så de tilsammen er med til at skabe gode rammevilkår for udvikling i landdistrikterne.
Det betyder, at der i øget omfang er behov for videndeling, information og koordination mellem aktører med landdistriktsinitiativer.
Det er præcis det, der er grunden til, at vi har styrket den statslige videndeling ved at lave dette nye råd, jeg omtalte, og ved i øvrigt at skabe et tværministerielt embedsmandsudvalg vedrørende landdistrikter.
Så er der den anden del, som måske med fordel kunne være den, vi prøvede at fokusere på i debatten.
Det skal jeg jo ikke bestemme, men der er den særlige udfordring i den anden del, der blev rejst, som knytter an til kommunalreformen.
Det er jo helt oplagt, at vi, når vi skaber et nyt danmarkskort, hvor vi erstatter 271 kommuner med 97 kommuner, kommuner, der går fra gennemsnitligt at være på 20.000 til 55.000 indbyggere, kommuner, der i højere grad knytter land og by sammen i store geografiske enheder, selvfølgelig skaber nye vilkår for landdistrikterne.
Det siger sig selv.
Men det kan være nye vilkår både til den positive side og til den negative side, og jeg tror, at det helt afhænger af, hvordan man nu griber udfordringen an rundtomkring i kommunerne.
Kommunerne får et større råderum.
Det kan de bruge til i større udstrækning at gøre sig til en aktiv medspiller for landdistrikternes udvikling med hensyn til bosætning og erhvervsudvikling.
F.eks. får de større kommuner mere reel kapacitet til at udarbejde landdistriktspolitik, hvor borgerne også inddrages i processen, så de får et medejerskab af den.
Når kommunerne bliver større og mere robuste fagligt og økonomisk, får de samtidig flere muligheder for at levere service og faciliteter, som er tilpasset borgernes og lokalsamfundets behov, og netop en tilpasset service tror jeg har en afgørende betydning for, om befolkningen synes, at det er et godt sted at bo.
Jeg synes også, det er værd at hæfte sig ved, at man heller ikke bare generelt kan sige, at landdistrikterne er i tilbagegang.
Det er et meget, meget varieret indtryk, man får, når man kaster sit blik ud over forskellige landdistrikter forskellige steder i Danmark.
Der er bestemt også en række eksempler på, at øer og udkantsområder faktisk er i fremdrift, fordi der har været lokal vilje og nogle har givet det lokal politisk prioritet, at der skulle ske noget på området.
Det understreges i øvrigt også af, at vi med kommunalreformen – det var jeg også antydningsvis inde på i den sidste debat – rykker erhvervspolitikken tættere på virksomhederne.
Kommunerne får ansvaret for at være det sted, hvor man henvender sig, når det handler om forskellige nødvendige tilladelser – byggeri-, miljø- og zonetilladelser – og kommunerne får ansvaret for erhvervsservice.
Kommunalreformen giver også nye muligheder for at udvikle samspillet mellem land og by og nytænke borgerinddragelsen.
Jeg har været inde på, at vi nu afventer tænketanken.
Jeg kan sige, at jeg med hensyn til øsamfundene allerede har gjort mig nogle tanker, som også vil udmønte sig i konkrete ændringsforslag til den lovgivning, som Folketinget sidder med i øjeblikket.
Men ellers venter vi nu på tænketanken, som kan inspirere til, hvordan vi kan udvikle nærdemokratiet i et samspil mellem bysamfund og landdistrikter.
Her er det vigtigt at huske på, at demokratiet har flere inddragelsesformer.
Det er der så ikke opbakning til i lovform nu.
Men jeg fornemmede også på den debat, at der i hvert fald var et fælles signal fra Christiansborg til landets kommunalpolitikere om, at de nu skal huske de her temaer, når de skal i gang med at skabe værdigrundlag for de nye kommuner.
Jeg må sige, at det også er mit generelle indtryk, at langt, langt de fleste kommuner er meget langt fremme med at tænke netop dette aspekt ind.
Så uden at stå her og tale et rosenrødt billede frem er min samlede konklusion den, at der arbejdes målbevidst med landdistriktspolitikken.
Ambitionsniveauet stiger.
Med kommunalreformen får vi altså også en bedre decentral ramme om udviklingen af en landdistriktspolitik, som jo, hvis den skal virke, i høj grad skal være tænkt lokalt og være noget, man føler sig lokalt forpligtet til.
Forhandling
Tak til ministeren for redegørelsen.
Desværre må vi endnu en gang konstatere, at det er lidt småt med de konkrete løfter til befolkningen i landdistrikterne.
De er for størstedelens vedkommende overladt til markedskræfterne og en række tomme løfter fra regeringens side.
Her har man nemlig længe manglet konkrete statslige tiltag og løfter fra ikke alene denne, men også desværre fra den tidligere regering.
Vedrørende kommunalreformen: Kommunesammenlægningerne skaber ikke i sig selv dynamik lokalt.
Tværtimod risikerer man vel, at de mindre bycentre bliver tømt for endnu flere funktioner, og repræsentationen af kommunalpolitikere fra landdistrikter og småøer må alt andet lige blive dårligere.
Det vil sige, at de mister talsmænd.
Hvem skal så forsvare de små skoler, færgeruterne osv., når den kommunale budgetklemme hærger kommunerne ikke mindst i de områder, hvor de er dybt afhængige af det kommunale udligningssystem?
Jeg vil godt i forlængelse af vores debat i går om det nærdemokratiske sige, at jeg håber, at der bliver et resultat af de tiltag, som regeringen har sat i gang,
for jeg synes, at vi vil få et meget stort behov for at styrke det nærdemokratiske, efter at kommunalreformen er trådt i kraft.
Vedrørende udligningsreformen: Selv om man forsøger at udflytte statslige arbejdspladser, skabe vækstfora regionalt osv., vil det aldrig blive muligt at skabe de samme forudsætninger for vækst i hele Danmark.
Det er vi helt enige i.
Alle undersøgelser peger på, at hovedstaden, Århus og Trekantsområdet er vækstdynamoer.
Vi kommer derfor ikke uden om byrde- og udligningssystemet, der kan sikre underlaget for den offentlige virksomhed i store dele af kongeriget, så vi undgår, at nogle af de mest udsatte kommuner med et i forvejen meget lavt serviceniveau tvinges til at skære yderligere ned som følge af regeringens behandling af kommunerne.
Derfor er det utroligt, at regeringen nu på femte år stadig ikke har præsenteret den lovede udlignings- og byrdefordelingsreform.
Men som man kan se af den regionalpolitiske redegørelse, har de sådan set også trukket løftet i land, for de siger ikke længere, at den kommer, men de siger, at den kan komme.
Jeg ville gerne have sagt noget mere om uddannelser i udkantsområderne, men det vil jeg vende tilbage til efterfølgende.
Jeg skal nemlig også inden for min tid nå at give meddelelse om, at Socialdemokratiet, Radikale, Enhedslisten og SF fremsætter følgende:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at en bæredygtig udvikling i landsbyer og landdistrikter i høj grad afhænger af mulighederne for udvikling af lokale arbejdspladser, lokal service samt af bosætningsmuligheder og lokal kultur.
På den baggrund opfordres regeringen til at træffe foranstaltninger, der kan styrke grundlaget for en bæredygtig udvikling i landsbyer og landdistrikter.
Da kommunerne er en væsentlig partner i udviklingen i landsbyer og landdistrikter, er det vigtigt, at kommunerne får et grundigt kendskab til deres økonomiske vilkår inden kommunalvalget den 15. november.
Derfor pålægges regeringen at fremlægge et forslag til kommunal finansierings- og udligningsreform inden den 1. november 2005.«