Margrethe Vestager (RV), 2000-02-01:
Jeg synes, det har været meget optimismegivende at lytte til en række af de konstruktive ordførerbidrag, der har været til den her diskussion, for jeg mener faktisk, at arbejdet er ganske godt på vej.
Det, som det handler om, er at finde ud af for det første: Hvem er det, der skal ændre sig?
For det, som undersøgelsen også viser med al skræmmende tydelighed, er, at det sandsynligvis ikke er børnene, der er noget galt med, men at det er skolen, skolekulturerne, lærere, skoleledere og forældre, som bliver nødt til at tage opgaven på sig.
Og det er måske i virkeligheden det sværeste: at indse, at vi som voksne bliver nødt til at gøre ting anderledes for at imødekomme børn, sådan at deres udvikling bliver den bedst mulige.
Der er faktisk utrolig meget godt at sige om den danske folkeskole.
Der er også utrolig meget godt at sige om den udvikling, som folkeskolen er inde i i forhold til at få stadig flere redskaber til at håndtere børnene i al deres forskellighed og give dem muligheder for at udvikle sig.
Og når mange lærere tyr til den nødløsning, det er at sige, at de gerne ville have, at de mest urolige var væk fra klasserne, er det efter min mening, fordi man mangler redskaber til at håndtere det, og fordi man ikke føler opbakning i sit arbejde fra den samlede skole og fra kommunen som helhed.
Og hele projektet i forhold til Uronet handler om at etablere netværk, give redskaber til de lærere, som synes, at det er svært at håndtere det arbejde, de står i.
Det tror jeg er meget afgørende, ligesom jeg tror, det er afgørende, at man afklarer forventningerne mellem børn, forældre og skole om den fælles opgave, det er at danne skolen.
Det får mig også til sådan helt i parentes at bemærke, at jeg faktisk mener, at alle børnene er normale, og derfor synes jeg, at snakken om normalklasser/ikkenormalklasser er lidt mærkelig.
Jeg ville kalde det for almindelige klasser og specialklasser, hvis det endelig skulle være,
for det andet antyder et meget snævert normalitetsbegreb, som gør, at jeg tror, der ville være flere, der ville falde uden for.
Men er der noget, som ikke alene kræver en fælles indsats, men hvor ansvaret rent faktisk også er placeret, så er det efter min mening i forhold til indsatsen mod mobning.
Jeg mener ikke, der kan være nogen tvivl om, at den, der er ansvarlig til daglig, er den konkrete skoleleder.
For manglende regelværk kan ikke være årsagen til, at man lader være med at gøre noget.
Mobning er jo en form for psykisk terror, som ikke bør have plads i den danske folkeskole.
Vi forsøger at give redskaber til handling, og det er handling, der skal til, hvis man vil forandre hverdagen for de børn, der bliver udsat for mobning.
Jeg håber også, at Mobbemappen og den generelle indsats kan danne udgangspunkt for en fælles drøftelse mellem lærere, elever og forældre og ledelser om de fælles værdier og den adfærd, som man ønsker sig, sådan at man i fællesskab kan formulere den adfærd, som man ønsker sig.
Det tror jeg vil være en stor fordel for skolen, og jeg tror også, det vil give alle skolens parter en bedre forståelse af, hvordan skolen skal fungere.
I hvert fald har jeg den allerstørste tiltro til, at de initiativer, som er iværksat, vil have den effekt, som vi ønsker os: en bedre skole med et godt undervisningsmiljø.