Bertel Haarder (V), 2006-04-26:
Jeg vil berøre nogle af de fire-fem spørgsmål af politisk art, som forskellige ordførere har rejst.
Først til hr. Carsten Hansen, som var glad for, at politikere og tillidsrepræsentanter fortsat kan sidde i bestyrelserne.
Jeg er også glad for det, men i modsætning til hr. Carsten Hansen vil jeg altså personligt fraråde det.
Det er unødvendigt og ikke tilrådeligt, at tillidsrepræsentanter har den dobbeltrolle, at de både skal repræsentere deres kolleger og samtidig være ledelse for deres kolleger.
Det kan der komme meget sorg ud af, og det vil jeg fraråde – men det er tilladt.
Jeg synes også, at det kan gå for vidt, hvis Folketingets medlemmer i stort tal sidder på forskellige institutioner og sidder i deres grupper og skal give råd om ting, som de er inderligt inhabile i.
Men vi har ikke ønsket den diskussion, og derfor er der også på det punkt frit slag.
Men når hr. Carsten Hansen udtrykker sin glæde, så vil jeg bare sige: O.k., jeg er også glad, men jeg synes ikke, at man skal benytte sig af den ret, som han er glad for er bevaret.
Så kan jeg helt bekræfte det, hr. Carsten Hansen spurgte om vedrørende social- og sundhedsuddannelsernes bestyrelser.
Det er jo sådan, at SOSU-skolerne hidtil ikke har haft bestyrelser.
Der har i hvert amt været en fælles bestyrelse for alle skolerne, og den har bestået af amtskommunalt og kommunalt udpegede medlemmer, og der har ikke været noget paritetsprincip.
Lovforslaget, der ligger nu, bygger på, at SOSU-skolerne skal have den samme bestyrelsesmodel som de øvrige institutioner for erhvervsrettet uddannelse og herunder også krav om paritet med hensyn til arbejdsgiver- og arbejdstagerrepræsentation.
Jeg tror, hr. Carsten Hansen og jeg er enige om, at dermed bliver SOSU-skolernes status så meget lig erhvervsskolernes, at det bør føre til videre overvejelser i fremtiden, og det vil jeg gerne bekræfte.
Så var der spørgsmål om folkeoplysningen og VUC’erne.
Jeg har skrevet et brev til VUC’erne, hvor jeg har gjort opmærksom på, at det kan være en god idé at give de lokale folkeoplysende organisationer plads i bestyrelserne.
Så langt er jeg gået; jeg har ikke skrevet, at man skal gøre det, det er lettere sagt end gjort at opstille en sådan regel.
Så er både SF og Enhedslisten tilhængere af, at der skal være to medarbejderrepræsentanter med stemmeret og to elever med stemmeret i alle bestyrelser.
Fru Tina Nedergaard har allerede forklaret, at hvis man f.eks. vælger den lille bestyrelse på seks medlemmer og har to elever med stemmeret og to lærere med stemmeret, så bliver det altså ikke særlig sjovt at være eksternt medlem af denne bestyrelse.
Vi går i regeringen og regeringspartierne varmt ind for, at der skal være eksternt flertal.
Jeg har en personlig oplevelse, som gør, at jeg er helt sikker på, at det er det rigtige.
Jeg var nemlig lærer på Askov Højskole, som havde en bestyrelse, der blev udpeget af medarbejderne, og da der opstod en konflikt omkring 1970, så havde det nær kostet skolen livet, fordi man ikke kunne løse konflikten.
Medarbejderne, som jo selvfølgelig var en del af problemet, udpegede ekstra medlemmer af bestyrelsen, og det skabte en meget bitter strid, som der er skrevet bøger om.
Dengang tror jeg, vi var mange, der lærte, at man skal i bestyrelser for frie skoler så vel som alle andre skoler have et flertal af udefrakommende.
Når der er to elever, skyldes det jo, at eleverne skifter lidt mere end de øvrige medlemmer, og der kan være brug for at køre en elev ind.
Derfor har vi accepteret to elever.
Og så vil det også være naturligt at acceptere to lærere, men af de grunde, jeg nævnte, har altså kun en af dem stemmeret.
Det tror jeg er et princip, som kan holde i mange år, fordi det på den ene side er dybt demokratisk og på den anden side sikrer, at bestyrelser ikke skal være større end højst nødvendigt.
Så spørger hr. Thomas Krog, hvordan man har tænkt sig at gribe ind, altså disse indsatsaftaler: Hvad kan det handle om?
Ja, det kan f.eks. handle om dårlige resultater, stort frafald, og det kan også have noget med økonomi at gøre.
Det er jo svært at forudse, hvad der kan blive af problemer.
Jeg synes, det er fornuftigt at have denne mulighed for, at man ved et samarbejde kan rette op på det i stedet for at gribe til den meget dramatiske løsning, som det er at tage tilskuddet fra den pågældende skole.
Det kan jeg sådan set heller ikke, men især i starten er det jo den eneste mulighed, så det må vi acceptere, fordi alternativet er værre.
Så vil jeg i øvrigt sige, at det jo ikke er noget, der er ukendt fra hele den øvrige del af samfundet, hvor der jo også er betydelige elementer af selvsupplering, i hvert fald når man ser på, hvad der reelt foregår, og det har jo ikke ført til katastrofer.