runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
René Skau Björnsson (S), 1999-12-02:
Der er en lang række ting i barselorloven, som er udvidet, fædrene har mulighed for at tage barselorlov over en længere periode, og der er foretaget prioriteringer i forhold til de 0-2-årige.
Jeg ved også, og Socialdemokratiet ved, at de første år af børns liv er meget vigtige; det er vigtigt, at de har den tætte forældrekontakt, for det er dér, de skaber grobunden
for et godt voksenliv.
Vi har iværksat nogle tiltag; der er nogle tiltag på bedding, som jeg sagde i min indledning, men jeg kan ikke gå ud og love befolkningen - og det håber jeg heller ikke hr. Frank Dahlgaard ønsker - at alle, der har børn mellem 0 og 2 år, kan gå derhjemme og passe deres børn og få penge fra staten til det.
Det ville altså få nogle uhyrlige konsekvenser, som jeg ikke vil kunne stemme for, uanset nok så gode og reelle hensigter.
Endnu en gang har børnefamilierne også her et ansvar for deres børn, hvor de så må prioritere: Hvad er det, de selv vil, og hvad er det, de vil med deres børn?
Det er et valg, de selv må foretage, og ikke et, som vi skal animere til med yderligere støtte fra Folketingets side.
Til fru Eva Kjær Hansen vil jeg sige: Der er lavet flere undersøgelser, og jeg har også en rapport liggende fra et eller andet konsulentbureau, der har lavet en beregning over, hvor meget det vil koste at gennemføre en fritvalgsordning.
Til hr. Jann Sjursen: Jeg er meget opmærksom på den debat, der var om F 10, men endnu en gang må jeg sige, at det, jeg ligesom prøver at tage udgangspunkt i i dag, er, at det her er en prioriteringsdebat, og at vi har prioriteret i forhold til finansloven og i forhold til de kommende år, hvor vi så siger: Vi prioriterer dels de gode børnefamilier med nogle gode tiltag og dels indsatsen over for de truede børn.
Det er meget vigtigt, at vi gør endnu mere på det område, der hedder truede børn, og dér er F 10 ikke nok.
Kristian Jensen (V), 1999-12-02:
Jo, det kan jeg så sandelig bekræfte over for den socialdemokratiske ordfører.
Det er netop ikke muligt at have eksklusivaftaler
, hvis det her glimrende beslutningsforslag bliver vedtaget.
Men det, jeg spurgte om, var, hvorvidt den socialdemokratiske ordfører havde bemærket, at forslaget går videre end blot at snakke om eksklusivaftaler på arbejdstagersiden.
Og dernæst var der et helt konkret spørgsmål om kommuners brug af eksklusivaftaler og fortrinsstillinger, som den socialdemokratiske ordfører heller ikke svarede på.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-12-02:
Angående eksklusivaftaler i det offentlige så mener jeg, at det fremgik klart af det, jeg sagde i min ordførertale.
Angående det andet her, som jeg finder netop er det væsentlige, er jeg glad for den indrømmelse, der ligger; at det her det drejer sig jo i virkeligheden kun om kampen mod eksklusivaftaler.
Alt det der med at man siger: Jamen det gælder også den anden part - hvad er det, der gælder for den anden part?
Hvad er det, der får konsekvenser her?
Det, man ødelægger her, er stabiliteten både for arbejdsmarkedet og i samfundet, hvis det kan lykkes at komme igennem med at få fjernet eksklusivaftaler.
For det er jo en måde for arbejdsgivere, som ikke vil opfylde de almindelige bestemmelser for, hvordan tryghed i det her samfund skal være over for lønmodtagere.
De kan ikke få lov til at ødelægge det stabile arbejdsmarked, som vi har.
Det burde hr. Kristian Jensen vide.
Det han går er nogle små minoriteters ærinde, men jeg siger bare velbekomme.
Kristian Jensen (V), 1999-12-02:
Skal man fortolke den socialdemokratiske ordførers tale
sådan, at han har så ringe tillid til fagbevægelsen og til den gavn, den eventuelt kunne gøre for deres medlemmer, at uden eksklusivaftaler ville der ikke være fagbevægelser, og uden eksklusivaftaler ville der ikke være nogen stabilitet på arbejdsmarkedet? Jeg tror på, at fagbevægelserne er en god ting at have i Danmark.
Jeg tror på, det er dejligt, at vi har dem.
Det kan godt være, at det her er en minoritet
vi snakker om.
Men hvor stor skal en minoritet være, for at vi skal rette op på en uretfærdighed?
Eller hvor lille skal befolkningsgruppen være, før Socialdemokratiet er ligeglad med uretfærdigheder? For Venstre er det klart, at vi tror på det enkelte menneskes individualitet, og hvis vi ser en uretfærdighed, så ønsker vi at rette den, også selv om det drejer sig om en mindre del af den danske befolkning.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-12-02:
De var kløgtigere end dem, vi finder i dag, fordi de kunne se et perspektiv, nemlig spørgsmålet om, hvordan man får stabilitet, hvordan man får tryghed omkring de aftaler, der er indgået.
Vi har jo haft - og det ved den tidligere arbejdsminister, som står og griner - utallige eksempler, når det drejer sig om den gamle medhjælperlov, som vi jo har haft store stridigheder om herinde.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-12-02:
Jamen jeg kan sige til hr. Ole Vagn Christensen, at den gamle medhjælperlov faktisk var en ganske udmærket lov, men den var lidt gammeldags, og derfor er den jo også blevet revideret.
Arbejdsministeren gjorde opmærksom på, at beslutningsforslaget her var en gentagelse af et tidligere forslag fra sidste år, og forslaget har i øvrigt også været fremsat i næsten uændret form ved tidligere lejligheder.
Og så kan man måske undre sig over, hvorfor der er partier her i Folketinget, der bliver ved med at fremsætte forslaget, når det så ikke bliver vedtaget. Jeg tror, det skyldes, at det forhold, man ønsker at regulere her, er af en sådan urimelighed, at man er nødt til, for at bevare sin selvrespekt, at blive ved med at gentage forslaget, at blive ved med at fremsætte forslaget, simpelt hen indtil det bliver vedtaget.
Det er jo foreningsfriheden, det drejer sig om.
Foreningsfriheden er en af grundpillerne i det danske demokrati i al almindelighed, men bør altså også være det på arbejdsmarkedet.
Naturligvis den positive foreningsfrihed; retten til at melde sig ind i en fagforening, hvis man har lyst til det, retten til at melde sig ind i en arbejdsgiverorganisation som arbejdsgiver, hvis man har lyst til det og mener, at det er den bedste måde at få tilgodeset sine interesser på.
Men altså også det modsatte: retten til at lade være med at melde sig ind i en faglig organisation eller i en arbejdsgiverorganisation.
Så hørte jeg fra arbejdsministeren, men jeg mener også, at hr. Ole Vagn Christensen fremførte det synspunkt, at foreningsfrihedsloven, som jeg kan forstå man er meget begejstret for, sikrer foreningsfriheden.
Nu stammer foreningsfrihedsloven ganske vist fra 1982, som der blev gjort opmærksom på.
Den blev dog revideret omkring 1990, og der kan jeg da ikke huske, at Socialdemokratiet havde den samme begejstring for de ændringer, der blev gennemført ved den lejlighed.
Men det er jo fortsat sådan efter foreningsfrihedsloven, at der er mulighed for at kunne have eksklusivaftaler, og dette kan betyde, at en ansøger til en stilling bliver afvist med henvisning til, at der er eksklusivaftaler på den pågældende virksomhed.
Så hr. Ole Vagn Christensen har såmænd fuldstændig ret.
Det forslag, vi behandler her, omhandler først og fremmest problemet med eksklusivaftaler, som vi er optaget af, fordi det er det problem, der er tilbage.
Den holdning, som Socialdemokratiet giver udtryk for, er gammeldags.
Den holder ikke i det lange løb.
Jeg er overbevist om, at eksklusivaftalerne bliver afskaffet.
Det er kun et spørgsmål om, hvor lang tid der skal gå, inden eksklusivaftalerne bliver afskaffet.
Lad os dog gøre den pine så kort som overhovedet muligt ved at vedtage dette forslag her.
Der er ingen grund til at tøve.
Vi skal have ret og rimelighed også for arbejdsmarkedet
i Danmark
Derfor anbefaler jeg varmt, at man støtter forslaget her.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-12-02:
Jeg håber, at den tidligere arbejdsminister og jeg er enige om, at det, det drejer sig om, når man laver overenskomstaftaler, er, at vi får nogle løn- og arbejdsforhold, at vi får fastsat rammer for disse ting af parterne.
Og jeg vil godt stille den tidligere arbejdsminister et spørgsmål: En arbejdsgiver, som ikke ønsker at tilhøre et fællesskab, er i den situation, at han har nogle ansatte, som siger, at de vil have en tryghed, og så siger han: Det er jeg bedøvende ligeglad med.
Er det medarbejderne, det går ud over?
Eller er det nabovirksomhederne, via de ringere løn- og arbejdsforhold end dem, man har aftalt?
Men det kan godt være, at man kan komme i den situation, at der skal ske ændringer, men så bliver det ændringer, hvor arbejdsgiverne bliver nødt til at tage skovlen i den rigtige hånd.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-12-02:
Jeg har nu erfaring for, at når man bruger en skovl, så er det bedst at bruge begge hænder.
Det tror jeg også godt hr. Ole Vagn Christensen er klar over.
Der skal være frihed for lønmodtagerne.
Der skal være frihed for arbejdsgiverne.
Og jeg har i en sådan grad tillid
til det danske arbejdsmarkedssystem, at jeg kan sige, at der ikke vil blive rokket en tøddel hverken ved stabilitet eller muligheden for at kunne aftale anstændige løn- og arbejdsvilkår på den enkelte virksomhed.
Der vil ikke blive rokket en tøddel ved det, selv om man ikke har begrebet eksklusivaftaler.
Det er primært for mig et spørgsmål om ret og rimelighed.
Retten til at lade være med at stå i en forening uden at det kommer én beskæftigelsesmæssigt til skade.
Hvis hr. Ole Vagn Christensen fastholder det princip, vil han blive overhalet af udviklingen.
De unge mennesker, der skal ind på arbejdsmarkedet,
vil under ingen omstændigheder acceptere den slags gammeldags forhold, som hr. Ole Vagn Christensen er fortaler for.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-12-02:
Til hr. Knud Erik Kirkegaard: Lad os så se lidt fremad.
Hvis man så skal opnå at have en stabilitet, hvis man skal have tryghed omkring løn- og arbejdsforhold, så kræver det, at der er nogle aftaler.
Hvis det organiserede arbejdsmarked skal opnå at få disse aftaler, er det nødvendigt, at de bestående arbejdsgiver- og lønmodtagerorganisationer går sammen om at sige: Vi skal nok sikre, at der ikke er nogen, der kan undergrave os, for så skal vi nok være i stand til at sørge for, at der ikke bliver leveret noget.
Man har måske nået det, at man har fået skabt et kaos; man har fået skabt nogle konflikter, som jeg næppe kan tro ville være i De Konservatives interesse.
Men det bliver jo spændende at se den udvikling, hvis det er den, hr. Knud Erik Kirkegaard skitserede.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-12-02:
Hr. Ole Vagn Christensen har en røst, der stammer fra fortiden, fra industrisamfundet og den måde, man indrettede arbejdspladserne på i industrisamfundets højperiode.
Vi er nu stærkt på vej ind i informationssamfundet og nogle helt andre forhold på arbejdspladserne end dem, som hr. Ole Vagn Christensen i sine nostalgiske drømme går og tænker på at holde fast ved.
Forhold, hvor man er langt mere engageret i sit arbejde og sin arbejdsplads, end man er engageret i den faglige organisation.
Det kan da godt ske, at det giver et lidt mere fleksibelt billede på arbejdsmarkedet.
Det kan godt ske, at man ikke helt kan have den samme disciplin og orden, som man skal have efter hr. Ole Vagn Christensens opfattelse.
Men jeg er overbevist om, at det nok skal gå alligevel.
Og begrebet eksklusivaftaler har efter min opfattelse ikke spor med det her at gøre.
Eksklusivaftaler er gammeldags, og de bør afskaffes så hurtigt som overhovedet muligt.
Ole Sohn (SF), 1999-12-02:
Da jeg gennemgik beslutningsforslag nr. B 34 og konstaterede, at det var en genfremsættelse, tænkte jeg: Hvor original kan man være?
Man genfremsætter et forslag.
Så tænkte jeg, at jeg ville være lige så original, så jeg fandt min ordførertale frem fra sidst, og jeg kan konstatere, at det ikke er, fordi det er nødvendigt at ændre så meget i den.
Sidste gang indledte jeg med at sige
: Indledningsvis vil jeg gerne henholde mig til arbejdsministerens tale her i dag, hvor han jo gjorde opmærksom på, at de danske regler omkring organisationsaftaler og foreninger lever op til ILO-konventionerne.
Det sagde han sidste gang, og det sagde
han denne gang.
Og jeg var enig sidste gang, og jeg er enig denne gang.
På den led kan man sige, at det formelle er i orden.
Men til det mere indholdsmæssige vil jeg godt sige, at med hensyn til forslaget om organisationsfrihed skal der ikke være nogen tvivl om, at SF er tilhænger af det enkelte menneskes frihed til at organisere sig, og for den sags skyld også til at lade være.
Men vi er også tilhængere af, at mennesker inden for et fællesskab har ret til at træffe aftaler, herunder aftaler om overenskomster og eksempelvis også om eksklusivaftaler.
På arbejdsmarkedet kan sådanne aftaler jo kun laves, hvis begge parter er enige, og det medfører ingen indgreb i organisationsfriheden.
Men det kan, som det tidligere har været fremme i debatten, selvfølgelig have den konsekvens, at
folk, som ikke ønsker at være med i en faglig organisation, ikke kan tage arbejde det pågældende sted.
Men man kunne jo også prøve at vende det hele om og gå tilbage i tiden fra før retten til at organisere sig, altså tilbage til før hovedaftalen fra 1899, hvor den ret ikke eksisterede.
Ja, da var det jo ofte sådan, at det, at man var medlem af en organisation, automatisk betød, at man ikke kunne få arbejde.
For når man har en organisationsfrihed, så medfører det jo også retten for en arbejdsgiver til at sige, at man ikke vil have en medarbejder, som er organiseret.
Så derfor mener jeg faktisk, at det, at man har mulighed for at være med i en forening, muligheden for at organisere sig, også giver et bedre arbejdsmarked. Jeg vil sige det på den måde: Ser man på det her århundrede, så er det helt tydeligt, at den måde, som det danske arbejdsmarked har været organiseret på, har været til stor gavn både for den enkelte lønmodtager og ikke mindst for samfundet som helhed.
Så med de bevæggrunde kan SF ikke støtte det foreliggende beslutningsforslag.
Mogens Andreasen (DF), 1999-12-02:
Som medforslagsstiller til dette beslutningsforslag skal jeg fremsætte følgende bemærkninger: Vi har lovmæssig organisationsfrihed her i landet, men hvori består friheden? For når vi betragter praksis på arbejdsmarkedet, så følger man jo ikke den lovgivning om frihed, som der ligger heri.
Det er gennemgående accepteret på virksomhederne, at medarbejdere tvinges ind i en bestemt fagforening.
En medarbejder kan såmænd ikke engang beslutte kun at være medlem af en a-kasse uden risiko for at miste sit arbejde på grund af eksklusivaftalerne.
Medarbejderne lader sig derfor presse til medlemskab af den pågældende fagforening på virksomheden.
Aftalerne imellem fagforbund og virksomheder, i gåseøjne fagforeningstvang,
er direkte i strid med menneskerettighedskonventionens artikel 11, hvorefter enhver har ret til foreningsfrihed.
Dansk Folkeparti finder, at denne ret skal håndhæves, og at eksklusivaftalerne skal ophæves.
Derfor støtter vi beslutningsforslaget.
Fem partier står bag dette forslag, og jeg må nok sige, at det er lidt bemærkelsesværdigt, at Det Radikale Venstre er helt udenfor.
Det er jo en af Det Radikale Venstres mærkesager, men det lægger de åbenbart ikke så forfærdelig meget i.
Jeg håber, at det her beslutningsforslag kan vedtages også uden Det Radikale Venstre.
Det er uværdigt, at vi stadig væk kan tillade disse aftaler, eksklusivaftaler, på arbejdsmarkedet, og det er jo aftaler, som er til skade både for virksomheder og medarbejdere.
Dansk Folkeparti støtter som sagt forslaget, og jeg skal samtidig meddele, da hr. Fransgaard ikke kan være til stede, at Frihed 2000 udtaler, at de støtter forslaget.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-12-02:
Jeg er nødt til at spørge hr. Mogens Andreasen, som kom med en udtalelse om, at danske lønmodtagere lader sig presse, om ikke hr. Mogens Andreasen kan begrunde lidt mere, hvad der gør, at danske lønmodtagere skulle føle sig presset til at arbejde inden for firmaer, hvor der er eksklusivaftaler.
Mogens Andreasen (DF), 1999-12-02:
Jeg tror ikke, at hr. Ole Vagn Christensen er ubekendt med, at hvis en medarbejder kommer ind på en virksomhed, hvor der er en eksklusivaftale, og en bestemt fagforening er organiseret på virksomheden, og hvis denne medarbejder så ikke ønsker at være medlem, ja, så kan han ikke ansættes; det har hr. Ole Vagn Christensen også bemærket at en virksomhed skulle gøre opmærksom på, inden han kom ind.
Men hvis det er sådan, at en sådan person kommer ind på arbejdspladsen, jamen så vil han jo simpelt hen blive frosset ud, for han får ikke lov at være der for de øvrige, som er under den organisation, som der er lavet aftale med.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-12-02:
Undskyld jeg siger det.
Det bliver helt klart præciseret, inden medarbejderen kommer: Hvordan er arbejdsforholdene, arbejdsbetingelserne på denne virksomhed, og hvad er det, der stilles som krav?
Det bliver også fortalt, hvorfor kravene stilles.
Det skyldes jo, at arbejdsgiverne står uden for arbejdsgiverorganisationerne, at man har haft behov for at lave eksklusivaftaler, så man kan være sikker på, at man er i den situation, at løn- og arbejdsvilkårene er i overensstemmelse med det øvrige arbejdsmarked.
Det er ikke noget, man bliver presset til.
Mogens Andreasen (DF), 1999-12-02:
Jeg troede, at hr. Ole Vagn Christensen også havde bemærket, at der rundtomkring på virksomhederne har været et pres på de medarbejdere, som tilhørte et andet fagforbund.
Vi har jo set et par virksomheder, som er blevet blokeret, hvor man havde lavet en aftale med en fagforening.
Så kom der en eller to, eller hvor mange det nu var, SiD'ere, ind, og så blokerede man virksomheden.
Det er jo et pres på sådan nogen mennesker at sige: Altså I skal simpelt hen have en overenskomst med SiD.
Og det samme gælder så for de virksomheder, hvor der er en eksklusivaftale, hvor man har en aftale med et bestemt forbund.
Der kan de øvrige, som gerne vil ind på arbejdspladsen, ikke få lov at være der eller komme derind, fordi man har disse aftaler.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-12-02:
Det er jeg fuldstændig klar over, hr. formand.
Til det eksempel, som hr. Mogens Andreasen her gav: Der var en lille pige, som skulle stå i 8 timer gennem en nat og arbejde uden at kunne få pauser, uden at kunne få lov til at få noget at spise.
Hun gik så til sin fagforening og sagde: Kan de her forhold virkelig være rimelige?
Derefter gjorde hendes fagforening krav på at få en overenskomst, og derefter fik man en konflikt.
Hr. Mogens Andreasen kan da ikke sige, at det her er at blive presset ind i en situation.
Mogens Andreasen (DF), 1999-12-02:
Jeg kunne godt lide at vide, om hr. Ole Vagn Christensen er uvidende om, at det foregår på virksomhederne, sådan som jeg skitserede det, at hvis man opdager, at en medarbejder ikke er i det fagforbund, som de øvrige er, og som man har en aftale med, så gælder eksklusivaftalen, og så kan den pågældende medarbejder ikke være på virksomheden.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-12-02:
Jeg synes, vi har en væsentlig og spændende debat i forbindelse med dette lovforslag.
For man kan stille det meget enkle spørgsmål: Bør det være naturligt og selvfølgeligt, at man kan få arbejde på en virksomhed uafhængigt af, om man er organiseret i en bestemt fagforening eller ej?
Der mener jeg, at i et moderne samfund bør det være en selvfølgelig og naturlig ting, at man ikke skal være eller være villig til i givet fald at lade sig organisere i en bestemt fagforening for at kunne få og opretholde sit arbejde.
Vi er på vej ind i informationssamfundet med meget mere individuelt arbejde, meget mere fleksibelt arbejde.
I denne situation finder jeg det ekstra gammeldags at fastholde de meget stive bestemmelser, som ligger på det danske arbejdsmarked.
Som det jo også er nævnt i bemærkningerne, så er der jo en række lande, hvor eksklusivbestemmelser er forbudt.
Der nævnes Tyskland, Frankrig, Italien, Belgien, Storbritannien, Grækenland og Spanien, og jeg er da også overbevist om, at den situation, vi har på det danske arbejdsmarked, hører fortiden til.
Det er et spørgsmål om tid, før det er helt selvfølgeligt, at det er en ganske frivillig sag, om man vil organisere sig, og i givet fald i hvilken faglig organisation man vil organisere sig.
Så er det selvfølgelig op til de enkelte faglige organisationer at argumentere for, hvorfor det er klogt at organisere sig.
Vi, der har stillet forslaget, er jo ikke modstandere af, at den enkelte arbejdsgiver eller arbejdstager organiserer sig.
Spørgsmålet er alene, om det skal være et vilkår at gøre det på en bestemt måde for at få en given ansættelse.
Det er dette helt grundlæggende frihedsspørgsmål, som heldigvis ganske mange partier står bag, men hvor vi stadig må konstatere, at der endnu er et flertal, som holder fast ved det, som var udbredt i industrisamfundet, men hvor adskillige lande er kommet videre i deres tænkning.
Og jeg ser frem til, at vi også i Danmark kommer ind i rækken af lande, hvor eksklusivbestemmelser ikke længere er den gældende situation.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-12-02:
Jeg kan godt lide formandens lille smil, for det har
Jeg glemte før, da jeg fremlagde min ordførertale, også at fremføre, at jeg på den radikale ordførers vegne skulle meddele, at De Radikale heller ikke kunne støtte forslaget.
Til hr. Kristian Jensen er der kun det at sige, at uanset hvor meget man prøver at søde eller indsmøre det, der er substansen, nemlig spørgsmålet omkring eksklusivaftaler,
så står det tilbage, at det faktisk er det, det drejer sig om.
Er det ikke korrekt forstået, at eksklusivaftaler er det ikke muligt at have med dette beslutningsforslag?
Kristian Jensen (V), 1999-12-02:
Nu er det blevet fremført først af ministeren og dernæst af hr. Ole Vagn Christensen, at det her kun går ud på eksklusivaftaler og afskaffelse af eksklusivaftaler, og derfor vil jeg gerne stille spørgsmålet, om de to tidligere talere har læst teksten i beslutningsforslaget, der hedder, at Folketinget pålægger regeringen at sikre, at enhver arbejdsgiver og enhver arbejdstager har frihed til at melde sig ind i arbejdsgiverforeninger og fagforeninger eller undlade at gøre det, uden at det må komme den pågældende personligt eller erhvervsmæssigt til skade.
Altså ikke at dette kun skulle være eksklusivaftaler, men dette vedrører parterne på begge sider af arbejdsmarkedet.
Dernæst så fremførte hr. Ole Vagn Christensen, at vi ikke har problemer med eksklusivaftaler og lignende i den offentlige sektor i Danmark.
Jeg vil da gerne spørge helt konkret, om hr. Ole Vagn Christensen har noget kendskab til kommuner eller andre, der i det forløbne år, siden vi diskuterede det her sidst, har gjort brug af eksklusivaftaler eller fortrinsstillinger og har fået en påtale for dette.