Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-12-08:
Jeg er enig med hr. Buksti, for at begynde med det, i én ting, og det er, at debatten allerede nu er absurd.
Det er jo fuldstændig absurd, at når Dansk Folkeparti og en række andre partier ønsker en debat om euroen, er det totalt umuligt at få det, som socialdemokrater render rundt og siger i landet efter ministermøder, i forsamlingshuse osv., ind her, hvor debatten jo virkelig burde finde sted, nemlig på folkestyrets arbejdsplads, Folketinget.
For at nævne et helt andet eksempel end euroen, f.eks. det toldfri salg, som vi jo ikke har til debat i dag, oplever vi der, at statsministeren efter ministermødet i dag melder ud, at man nu vil kigge på den sag, mens økonomiministeren er fuldstændig hardliner og ikke vil tage debatten overhovedet.
Er det, vi i virkeligheden har at gøre med her, at regeringen ikke kan finde sine ben i EU-debatten, uanset om det så er en sag om det toldfri salg, eller det er en sag om euroforbeholdet?
Jeg er bange for det, og derfor får vi nogle forskellige signaler rundtomkring.
Vi får nogle signaler efter et ministermøde, men vi får ikke signalerne her i Folketingssalen, men her bør signalerne jo også gives.
Det har været nævnt flere gange, at der er både fordele og ulemper ved at have et forbehold, ved at stå uden for eurosamarbejdet, og selvfølgelig er der det.
Det, som vi desværre har oplevet indtil nu, er, at regeringen, og også statsministeren og økonomiministeren i deres svar her i dag, kun har fokuseret på de ulemper, som de ser der er for Danmark ved at have forbeholdene.
De har overhovedet ikke gjort sig nogen som helst anstrengelse for at nævne en eneste af de fordele, der jo er ved, at Danmark står udenfor.
Det siger sig selv, at skal det blive vellykket, forudsætter det en meget, meget stærk ikke bare økonomisk, men også politisk integration af de lande, der deltager, og en af de fordele, der naturligvis er for Danmark ved ikke at være en del af eurosamarbejdet er, at vi forøger vores politiske handlefrihed, og det er altså ikke kun et spørgsmål om, hvorvidt vi skal revaluere eller devaluere kronen, det rækker langt videre.
De økonomer, som ser på eurosamarbejdet længere udefra, kan vurdere det mere objektivt, og de er jo enige i, at en vellykket møntunion forudsætter en langt større samordning af den økonomiske politik end den, der i dag finder sted blandt EU-landene.
En af grundene til, at vi fra Dansk Folkepartis side også finder, at der er usikkerhed forbundet med eurosamarbejdet, som vi naturligvis ikke kan anbefale Danmark at tilslutte sig, er jo, at det måleår, man har etableret, nemlig 1997, for, hvilke lande der kunne deltage i eurosamarbejdet, har tilladt fiflerier fra de enkelte landes side, for at de kunne komme ind i samarbejdet. Vi fik allerede tilbage til den 15. maj 1998 et notat fra Økonomiministeriet, der redegjorde for nogle af de fiflerier, der er foregået.
Det angår både Portugal og Sverige, det angår Frankrig, men det angår sandelig Italien, hvor man jo fik lov til indføre en euroskat, en særlig skat, i 1997, som man kunne bruge til at vise, at man nu var kvalificeret til at deltage i euroen.
Sådan nogle bestræbelser og det, at man tillader sådan nogle engangsindtægter, for at landene kan kvalificere sig, er jo ikke noget, der øger tilliden til det her samarbejde.
En anden ting, som er problematisk, når vi nu indholdsmæssigt diskuterer euroen, er den verserende debat, der er om, hvorvidt Den Europæiske Centralbank skal fungere uafhængigt eller den skal være politisk styret.
Vi har jo til vores gru set, at netop de her nye socialdemokrater, der er kommet til magten rundtomkring i Europa, barsler med, at Den Europæiske Centralbank ikke skal være uafhængig, men nemlig politisk styret.
Senest, og det er jo bare her i november måned,
har vi set både den tyske finansminister Oskar Lafontaine og også den franske kollega Dominique Strauss-Kahn udtale, at man nu skal bruge rentevåbnet.
Man skal diskutere renteniveauet.
Sagt med andre ord skal man politisk prøve at styre Den Europæiske Centralbank, hvad der jo ikke varsler om en tillid
til euroen.
Alligevel lægger statsministeren og regeringen op til, at vi skal have en ny folkeafstemning om euroen allerede om godt 2 år.
Man har med andre ord besluttet sig.
Uanset hvad man siger herinde, så ligger det klart med det, der er sagt uden for det her hus, at vi skal have en debat, som medfører
en ny folkeafstemning med henblik på at ophæve forbeholdet.
Det er regeringens strategi.
Man har sagt det tydeligt: Forbeholdet skal fjernes, man skal have en ny folkeafstemning.
Hvis ikke man allerede nu både fra udenrigsministerens side og fra statsministerens side sagde, at vi skulle have en ny folkeafstemning, eller hvis ikke man ønskede at fjerne det danske forbehold, hvorfor i alverden skulle man så ønske en ny dansk folkeafstemning?
Så var der ingen som helst grund til allerede nu at at lægge sig fast på, at vi allerede om godt 2 år skal have en ny folkeafstemning.
Kampagnen er sat i gang.
Statsministeren rejser rundt og arbejder for at fjerne kronen.
Regeringen accepterer også i den forbindelse, at der er iværksat en, må jeg sige, usmagelig kampagne både fra Europa-Parlamentets side og også fra EU-Kommissionens side.
EU-Kommissionen er jo talsmand for EU og dermed jo i virkeligheden også talsmand for den danske regering på EU-plan.
Man har accepteret, at der fra deres side gøres nogle grelle forsøg på at manipulere befolkningen til at ønske euroen i stedet for kronen.
Lad mig give et konkret eksempel.
Europa-Kommissionen har udgivet et materiale, der hedder »Vi bygger Europa«.
Man henvender sig i »Vi bygger Europa« til 4.-5. klasser i den danske folkeskole.
Hvad skriver man bl.a. på side 24 i den her publikation fra EU-Kommissionen?
Man skriver: »Du får euroen i lommen og i tegnebogen om senest 5 år.
Indtil da må du fortsætte med at bruge den valuta, du er vant til at bruge - nemlig danske kroner - til at købe ting og serviceydelser, men efter den 1. januar 2002 skal du veksle dine sparepenge til euroer.
Det vil bankerne gøre gratis.
Hvis du om 5 år har lønnet arbejde, vil du få din løn udbetalt i euroer.
Du vil kunne købe det samme for dem, som for den valuta du kender i dag.
Med euroen i hånden kan du nemt rejse til de andre EU-lande, som jo også vil bruge euroen, for at sammenligne priser og købe det du vil.
Det er det materiale, som regeringen accepterer, at en embedsmandskommission sender ud til brug for folkeskolens 4.-5. klasser. Man har efterfølgende selvfølgelig, efter at bl.a. Dansk Folkeparti har kritiseret det her materiale, udsendt et rettelsesark, hvor Kommissionen da lige gør opmærksom på, at der er vist et eller andet med, at Danmark slet ikke er med i den her euro.
Men man man accepterer højt og flot, at selve brochuren skal bruges til folkeskolens 4.-5. klasser.
Eller hvad med den brochure om facts om euroen, program for oplysning af EU-borgere, hvor der bl.a. står, at Danmark og Det Forenede Kongerige har fået lov til at vente med at tage stilling til euroen.
Nej, vi har ikke fået lov til at vente med at tage stilling til euroen, vi har taget stilling til euroen, og vi har sagt nej tak til euroen.
Vi synes, det lugter langt væk af sammenspisthed.
Vi synes, det lugter langt væk af, at eliten som sædvanlig vil prøve at bondefange befolkningen.
Man bruger i millionvis af borgernes egne penge på ensidigt at præge eurodebatten i Danmark til fordel for, at vi skal skrotte det danske forbehold.
Man fortæller ikke om fordele og ulemper, man fortæller alene om ulemperne.
Den argumentation, som bruges, kunne i øvrigt lige så godt være brugt for år tilbage for, at den danske krone skulle være afskaffet til fordel for D-marken.
Det gjorde man ikke, og det er selvfølgelig, fordi der ligger noget langt dybere i det at have en egen valuta i forhold til både det symbolske og det substantielle, når man ønsker at være en selvstændig nation.
Må jeg afslutningsvis sige om det forslag til vedtagelse, som regeringspartierne, har jeg forstået, har fremsat, og som jeg har en tanke om at der nok vil være et flertal der ønsker at stemme igennem, at jeg synes, det er pinligt.
Jeg synes, det er pinligt, at man under en debat som den, vi har i dag, med det in mente man siger uden for huset, vil komme her med et forslag til vedtagelse, der er det mest intetsigende, man overhovedet kan forestille sig at skrive ned på et stykke papir, og i håb om, at der er nogen, der vil besinde sig, og at vi kan få en vedtagelse, der betyder noget, så vil Dansk Folkeparti stille følgende: Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget konstaterer, at 11 EU-lande fra 1. januar 1999 fjerner deres nationale valutaer til fordel for euroen, samt at den danske befolkning har truffet beslutning om, at Danmark ikke skal fjerne sin egen valuta - kronen - til fordel for euroen, fastslås det, - at dansk tilslutning til euroen alene kan ske efter forudgående dansk folkeafstemning, - at euroen indebærer en høj grad af ikke blot økonomisk integration for de deltagende lande, men også en høj grad af politisk integration, - at der i europrojektet er ubelyste risici, som kan gøre det til en fordel for Danmark at stå uden for samarbejdet, - at der mellem Danmark og eurolandene er indgået en valutaaftale, samt - at Folketinget ikke ser nogen grund til at foreslå afholdt en ny folkeafstemning om Danmarks forhold til euroen.«
Jeg vil gerne forsøge at forklare det endnu en gang til fru Elisabeth Arnold.
Vi kan da sagtens have tillid til nogle skolebestyrelser, der sidder rundtomkring, nogle skolelærere, der skal finde ud af, hvilket materiale de vil udbyde til eleverne, til 4.-5. klasserne, men det, der er afgørende er, hvad det er for et materiale, de bliver budt, hvad det er for et undervisningsmateriale, der bliver lagt på bordet foran dem.
Ønsker vi, at offentlige midler bliver brugt til, at EU-Kommissionen sidder fuldstændig ensidigt og argumenterer over for 4.-5.-klasserne, hvis nogle folkeskolelærere ønsker at bruge materialet til fordel for euroen og til ugunst for det danske forbehold?
Eller ønsker vi, at det undervisningsmateriale, som vi lægger på bordet for offentlige kroner, er noget undervisningsmateriale, som hr. Ole M. Nielsen flere gange har forsøgt at påpege under debatten, er objektivt og skildrer både fordele og ulemper ved forskellige situationer?
Jeg og Dansk Folkeparti ønsker det sidste.
Vi ønsker ikke, at offentlige midler skal blive brugt til ensidigt at propagandere for en politisk holdning, som fru Elisabeth Arnold muligvis har, og som socialdemokrater har gået rundt og givet udtryk for på det seneste.
Men jeg vil godt sige: Helt ærligt, det er altså 5 år siden, at den danske befolkning besluttede ikke at være en del af det eurosamarbejde, der starter fra den 1. januar 1999. Det, om man skal have sin egen valuta eller ej, er noget meget fundamentalt.
Hvis man skal opgive den selvstændighed, der ligger i at have egen valuta, er det noget, der virkelig kræver nogle overvejelser, der virkelig kræver noget af et land.
Og når man for 5 år siden har truffet beslutning om, at vi ikke ønsker at være en del
af eurosamarbejdet,
er det godt nok kort tid efter at komme og sige, at nu skal vi om 2 år have en folkeafstemning.
Jeg har forstået, at De Konservative på de meldinger, der i hvert fald er tilgået dagspressen - det kan være, at man vil trække i land her ligesom Socialdemokraterne - at man ønsker en afstemning om vores forbehold hellere i går end i morgen.
Så må jeg sige til hr. Ole M. Nielsen, at jeg sagde faktisk i mit ordførerindlæg, at der selvfølgelig både var fordele og ulemper, og jeg efterlyste, at regeringen også kom med nogle af fordelene ved at have et forbehold.
Og jeg vil godt sige, at lige så vel som der i årevis har været den situation, at vi i forhold til Tyskland har haft et anderledes renteniveau, kan der selvfølgelig også opstå den situation, at vi vil have et anderledes renteniveau i forhold til eurolandene.