Henriette Kjær (KF), 2003-04-11:
Jeg synes, det er meget positivt, at SF også interesserer sig for den del af ligestillingsdebatten, der har med kvinder og ledelse at gøre.
For sandheden er jo, at netop temaet kvinder og ledelse gennem mange år har været tabubelagt i ligestillingskredse.
Det er blevet betragtet som et luksusproblem for de få udvalgte, som i forvejen havde deres på det tørre.
Da jeg læste bemærkningerne til forslaget, var der flere ting, der undrede mig.
Det hedder bl.a. indledningsvis, at dansk ligestillingspolitik i 1980'erne og en del af 1990'erne var kendt for at være blandt den mest progressive og offensive i den vestlige verden, men at tilgængelige undersøgelser og tal klart peger på, at indsatsen har mistet fremdriften, og at der er store huller i indsatsen.
Så kunne jeg jo spørge, om det ikke snarere er fru Anne Grete Holmsgaard, der har store huller i sin ligestillingsviden om perioden efter, at hun ophørte som formand for Ligestillingsrådet.
Udviklingen i andelen af kvindelige ledere har været svagt stigende de sidste 20 år.
Og andet ville da også være meget underligt, når man tænker på den voldsomme stigning i antallet af kvinder på de videregående uddannelser, der har været de seneste 20 år.
Ikke desto mindre kan vi sagtens blive enige om, at det ikke går så hurtigt, som man kunne ønske sig.
Derfor er det da også vigtigt, at vi sætter fokus på området, og det er der ikke blevet før.
Det er også derfor forkert konkluderet af beslutningsforslagsstillerne, at erfaringsudveksling og best practise osv. ikke er effektfuldt.
Det ved vi ikke, for vi har ikke dyrket det tidligere.
Det gør vi nu, og jeg er sikker på, at flere kvindelige ledere generelt vil have en positiv effekt på arbejdspladserne.
Jeg tror, at vi i takt med en stigning i antallet af kvindelige ledere vil se flere og flere familievenlige tiltag på arbejdsmarkedet, og det kommer både cheferne og medarbejderne til gode, kvinder såvel som mænd og børnefamilier såvel som seniorer.
Også i Danmark kan vi få en væsentlig højere andel af kvindelige ledere.
Det kræver, at man skubber på, og derfor vil jeg i løbet af i år igangsætte en række initiativer for at øge andelen af kvinder i det private erhvervsliv. For at få en idé om, hvordan erhvervslivet ser på behovet for kvindelige ledere, igangsatte jeg en undersøgelse, som bl.a. er refereret i Berlingske Tidendes Nyhedsmagasin nr. 8 fra år 2003.
Det glæder mig naturligvis, at forslagsstillerne også har noteret sig nogle af rapportens konklusioner, men det kan også nogle gange være svært at få det hele med, når man kun ser en lille del af en undersøgelse og refererer en lille del af undersøgelsen.
Jeg vil derfor gerne uddybe de refererede resultater.
Det nævnes i bemærkningerne, at kun 7 pct. af alle danske virksomheder bevidst arbejder med at rekruttere kvinder til ledelse, og at tallet for store virksomheder er 12 pct.
Men mere interessant er det, at 30 pct. af de store private virksomheder og 25 pct. af de store offentlige virksomheder siger, at der er behov for at få kvinder til at søge lederstillinger i deres virksomhed.
Det vidner for mig om et erkendt behov i virksomhederne, som i de fleste tilfælde ikke er omsat til handling endnu, og det er et rigtig godt grundlag for de initiativer, som jeg vil igangsætte i løbet af i år.
Har man nogle gode eksempler, kan man overføre dem til sin egen virksomhed.
Der vil også blive igangsat udvikling af en mentorordning, altså en ordning, som betyder, at en kvinde med lederpotentiale følges med en leder, så hun kan se, hvad det indebærer.
Og der vil blive udviklet netværk for at styrke kvindelige ledere og lederkandidater.
Desuden vil jeg trække på de erfaringer, som vil komme fra de initiativer, jeg igangsætter for at øge andelen af kvinder i kommunalpolitik og andelen af kvindelige forskere på landets universiteter.
For at initiativerne skal blive succesfulde, er det vigtigt at have nogle gode samarbejdspartnere.
Derfor er der både inddraget store danske virksomheder og arbejdstager- og arbejdsgiverorganisationer i arbejdet.
Vi har lavet nogle gode frivillige aftaler med erhvervslivet og organisationerne, for sådan noget kan faktisk godt laves uden brug af tvang.
Samarbejdet med organisationerne indebærer også et projekt om, hvad de selv kan gøre for at øge kvindeandelen internt i organisationerne.
Jeg synes, det er vigtigt at understrege, at for mig er kvinder og ledelse i det private erhvervsliv et meget centralt emne, men det må ikke få os til at glemme, at kvinder også er dårligt repræsenteret på lederposter i andre dele af samfundet.
Derfor er de initiativer, jeg før beskrev, ikke kun rettet mod det private erhvervsliv, men også imod universitetsverdenen og kommunalpolitik, hvor der også er en meget lav repræsentation af kvinder.
Regeringen mener, at forslaget fra SF har fokus på et vigtigt område, men det er ikke regeringens opfattelse, at der er behov for, at ligestillingsministeren indgår aftaler med erhvervslivets organisationer og de faglige organisationer om en forpligtende indsats for at få flere kvinder i ledelse.
Arbejdet er allerede i gang.
Desuden vil B 122 medføre statslig administration og styring af initiativer, som regeringen allerede er i gang med at løse ad frivillighedens vej.
Så vi kan ikke støtte forslaget.