runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-22:
Jeg synes bestemt, det er godt, at regeringens ministre kommer ned i gulvhøjde, som det vist var statsministeren på et tidspunkt formulerede det, med vælgerne og ser, hvordan sådan rigtige mennesker ude i landet faktisk oplever deres hverdag.
Jeg synes, det er ganske glimrende og helt utroligt, at regeringen kan få sig til det.
Det er jo ikke det, regeringen tidligere havde som stil. Men må jeg ikke bare sige, at meget af det, der foregår i forbindelse med de folkehøringer, er jo reelt vælgermøder.
Det er jo reelt, at man som politiker eller man som parti skal ud at møde vælgerne og forklare, hvorfor lige præcis ens parti er det bedste, og hvorfor man skal vælge at stemme på det parti ved det næste valg.
Det er jo reelt det, der sker ved mange af de her anledninger.
Derfor er det også her, som det var med pjecerne
før, et kendetegn for den nuværende regering, at man i stigende grad bruger statsapparatet på aktiviteter, man burde udføre gennem sine partiapparater.
Derfor er folkehøringer, som det nævnes her, også et eksempel, hvor statsministeren bliver nødt til at forholde sig til, at der er en eller anden grænse, der må defineres: Hvad skal statsmagten tage sig af og betale for, hvad skal vi alle sammen finansiere over statskassen, og hvad skal Socialdemokratiet påtage sig selv? Hvor mange embedsmænd skal ansættes for at tjene Socialdemokratiets vel, og hvor mange embedsmænd skal ansættes for at tjene statens vel?
Statsministeren har valgt at have en mere og mere flydende grænse, hvor statsministeren ønsker at bruge en stadig stigende del af statens embedsmænd til brug for sit partiapparat, men det er os alle sammen, der skal finansiere det.
Der må statsministeren altså finde sig i, at vi er nogle, der begynder at kigge dette her godt efter i sømmene og vil have det gennnemset på en helt anderledes ordentlig måde end det, statsministeren har lagt op til før.
Og folkehøringerne er ét eksempel, hvor statsministeren må erkende, at her er vi ovre i egentlige vælgermøder og ikke bare de folkehøringer, som statsministeren ønsker at definere dem som.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-22:
Jeg er ikke bekendt med, om hr. Kristian Thulesen Dahl har deltaget i nogen af de folkehøringer.
Jeg tror det ikke.
Og det er nu en god, gammel leveregel, at hvis man gerne vil udtale sig om noget, så skal man kende det. Folkehøringerne har været en fantastisk succes, må jeg sige til hr. Kristian Thulesen Dahl, for regeringen og for folk.
Det er i øvrigt en del af det projekt, som vi jo i sin tid gennemførte og har kørende under overskriften »Service & Velfærd«, som er et fælles projekt med Kommunernes Landsforening, Amtsrådsforeningen, Københavns Kommune og Frederiksberg Kommune.
Det er en god dialog, det er meget fornuftigt, det er, som det skal være, og jeg har ikke mere at tilføje.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-22:
Jo, men nu vil man jo udvide de her folkehøringer til også at være det, der skal redde hele EU-debatten.
Altså et af de to initiativer, regeringen påstås at have taget for nu virkelig at komme nejflertallet fra den 28. september 2000 i møde er, at man vil skrive en hvidbog engang om nogle år.
Derudover vil man holde nogle folkehøringer.
Derfor er det lidt interessant at se på, hvordan de her folkehøringer så egentlig skal tilrettelægges, og hvem der bestemmer, hvordan de skal tilrettelægges.
Der har jeg forstået det sådan, at det er regeringen og regeringen alene, der vil finde ud af, hvordan folkehøringerne skal køre, hvem der skal sidde der, hvem der skal ytre sig, hvem der skal det ene, og hvem der skal det andet.
Og det styres gennem ministerierne, så statsministeren har hånd i hanke med det.
Så er det, at jeg siger: Det er fint nok, og det er glimrende, at statsministeren på den måde kommer ud til nogle mennesker.
Det tror jeg også at statsministeren ofte trænger til, så det er fint nok.
Men det er vælgermøder.
Det er da vælgermøder, som vi andre arrangerer i partiforeningerne eller inviterer folk til, når vi tager rundt, og derfor er det noget, Socialdemokratiet må påtage sig at arrangere, og ikke noget, man i stigende grad skal bruge statens embedsmænd til.
Og det er den grænse, både når det drejer sig om pjecer, når det drejer sig om publikationer, og når det drejer sig om møder rundt i landet, man bliver nødt til at se på.
Nu senest har jeg set, hvad socialministeren skriver om »dit liv«.
Når han ønsker at få mere fremgang hos de ældre, sker det i reklamekampagner, der nu kommer ud via Socialministeriet.
Statsministeren må da erkende, at dette her er noget, vi skal forholde os til, og det er noget, der skal diskuteres,
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-22:
Ja, det er jo den samme surdej hele vejen igennem
, så jeg kan henvise til de to foregående spørgsmål.
Jeg hører jo hver gang, at dette her i virkeligheden er hr. Kristian Thulesen Dahls forsøg på at holde den samme tale hver gang.
Det er jo det samme, der bliver sagt til hvert enkelt spørgsmål, og derfor kan jeg selvfølgelig også henvise til mine svar på spørgsmål nr. S 525 og S 526.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-22:
Vil det sige, at det eneste, statsministeren har som svar - for der var jo en stribe af statsretseksperter, som udtalte sig frem til den 28. september, og de kritiserede regeringens måde at føre valgkamp på og dens måde at bruge statens midler og embedsmændene i sit apparat på, for de agiterede for et bestemt politisk synspunkt - er: Jeg henviser til de to foregående spørgsmål.
Og det er en henvisning til de ikkesvar, som statsministeren gav på dem.
Er det statsministerens vægtigste bidrag til en debat om afgrænsningen af statens og embedsmænds opgaver i en valgkampsituation, som jeg vil definere dét, vi stod i frem til den 28. september?
Jeg vil da allerede nu sige, at vi får et beslutningsforslag her i Folketingssalen omkring den her definition, hvor de enkelte politiske partier får lejlighed til at tage stilling til det, og hvor også Socialdemokratiet må have en ordfører, som giver sit bidrag, for selvfølgelig skal der da være en grænse.
Jeg må endnu en gang bede statsministeren være opmærksom på, at professor i offentlig ret Jørgen Grønnegaard Christensen gør det klart, at det er Folketinget, der skal sætte den grænse.
Statsministeren gør det åbenbart ikke.
Regeringen kan ikke magte at sætte nogen grænse.
Så er der kun én instans, der skal sætte den grænse, nemlig Folketinget, og hvis ikke statsministeren vil indgå i en dialog om det her - og det kan jeg forstå, at statsministeren ikke vil; det er det valg, statsministeren har - så er det eneste alternativ selvfølgelig et konkret forslag i Folketinget, hvor hvert enkelt parti så må ytre sin holdning til, hvor grænsen skal gå.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-22:
Jeg kan da måske godt forstå statsministerens irritation over hr. Thulesen Dahls aggressive facon, men det er et skuffende svar, statsministeren kommer med, for her er jo faktisk et problem, som er blevet påpeget bl.a. af professor i offentlig forvaltning, Jørgen Grønnegaard Christensen, i Dagbladet Børsen den 17. november.
Også dagbladet Berlingske Tidende har den 20. november skrevet om det og sagt, at man er gået over en grænse, og også den måske kommende statsminister, hr. Anders Fogh Rasmussen, har sagt det i en debat, vi havde her i Folketinget den 6. september.
Så der er da vist et principielt problem.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-22:
Tak for det, hr. formand.
Det, jeg håbede, vi kunne få fra statsministerens side, var en debat om, hvorvidt vi kunne få en eller anden form for uvildig afklaring af den her debat, som vi nu har haft så mange gange.
Vi så jo under folkeafstemningsdebatten op til den 28. september, hvordan regeringen lod embedsmænd udarbejde store mængder af propagandamateriale.
Det var det i hvert fald efter vores opfattelse og vist også efter en stor del af befolkningens opfattelse
, tror jeg nok.
Det synes jeg kunne give anledning til, at man fik udarbejdet en eller anden form for redegørelse, måske nedsat en kommission til at kigge på det her, for det er jo et spørgsmål om forholdet mellem Folketinget og regeringen, og det er et meget stort spørgsmål i forhold til magtbalancen i vores demokrati, som grundloven jo foreskriver, der skal være.
Så jeg vil godt spørge statsministeren, om ikke man kunne forestille sig, at man fik en eller anden form for redegørelse.
Ville regeringen ikke medvirke til det, så vi får den her debat på et sagligt grundlag?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-22:
Lad mig slutte med at nævne for hr. Keld Albrechtsen, at der faktisk er sådan en redegørelse.
Den bedste redegørelse, jeg har kendskab til, og også den nyeste er den redegørelse, som Lars Nordskov Nielsen i egenskab af formand for det såkaldte etikudvalg under DJØF fremkom med.
Jeg vil sige, at det principielle spørgsmål om embedsmændenes bistand til gennemførelse af regeringens politik således er velbelyst.
I den betænkning, jeg omtaler her, anfører udvalget en række overordnede synspunkter om spørgsmålet, og det udtaler bl.a. i den forbindelse, at det er utænkeligt, at embedsmandsapparatet ikke bistår politikerne med en række skriftlige arbejder - artikler, taler, osv. - til gennemførelse af regeringens sager.
Jeg skal her henvise hr. Keld Albrechtsen til side 122-123 i denne betænkning.
Så er der en anden reference, som er Ombudsmandens reference til en tilsvarende diskussion, vi havde op til afstemningen om Amsterdamtraktaten i 1998, hvor Ombudsmanden i den forbindelse udtaler, at det ikke er i strid med gældende ret eller god forvaltningsskik, at medarbejderne i et ministerium inden for lovgivningens rammer forudsættes at yde bistand til ministerens politiske virksomhed.
Kort sagt, vi har en række velbelyste kilder til at arbejde på det grundlag, og det respekterer vi naturligvis fuldt og helt.
Derfor har jeg ikke yderligere at bidrage med til dette spørgsmål.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-22:
Det er jo altid dejligt, når statsministeren blotter sig lidt, som det sker her senest, og viser, at han jo af sine embedsmænd er udstyret med nogle talepapirer, som han ikke ønsker at bruge i starten af spørgetiden, men som så dukker op, efterhånden som andre også rejser spørgsmål.
Det er jo rart nok, og så kan vi jo se, at statsministeren har gjort sig den ulejlighed at finde frem til, at der jo selvfølgelig er nogle bidrag til denne her debat.
Statsministeren nævner så Ombudsmanden, som har været på banen.
Velkendt er også Nordskovs betragtninger, som vi jo selvfølgelig kender som et vægtigt bidrag til denne her debat.
Men det har jo bare ikke gjort, at regeringen på nogen måde har haft en selvransagelse for at finde grænsen.
Det er ikke informationsmateriale, men direkte agitationsmateriale for at få fremmet et bestemt politisk synspunkt i en valgkampsituation.
Er det også embedsmændenes opgave?
Der er altså en grænse for det.
Statsministeren siger, at Ombudsmanden gør rede for, hvad der er embedsmændenes opgave, nemlig at bistå ved ministrenes opgaver, men hvad så, hvis de går over til at være egentlige agitatorer i en valgkamp?
Jeg gerne vil have et positivt bidrag fra statsministeren om, hvorvidt statsministeren og regeringen vil bidrage til at finde og definere den grænse.
Hvis ikke vi kan få det, så vil vi tage initiativ til, at Folketingets partier alligevel sætter den grænse, og så bliver det desværre bare uden statsministerens deltagelse.
Så bliver det jo med de partier, der vil deltage i det arbejde, og der har jeg med glæde set, at bl.a. hr. Anders Fogh Rasmussen jo har de samme synspunkter, og jeg har også hørt SF'ere have synspunkter i den retning.
Så der skulle jo være muligheder for at finde en løsning på det her.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-22:
Nu stillede jeg ikke spørgsmålet til statsministeren for at genere statsministeren - det vil jeg bede ham være forvisset om - men vi kunne jo komme i den situation, at statsministeren en dag ikke længere var statsminister.
At der var en anden statsminister.
Så kunne også den nuværende statsminister måske have brug for, at der var balance og orden i de her ting.
Jeg synes, at vi skulle gribe det an på den saglige måde, for der har jo udviklet sig ting, som ikke var taget i betragtning, da de rapporter, som statsministeren henviste til, blev skrevet.
F.eks, har man udviklet en ny praksis.
Nu kan jeg se, at statsministerens kollega, udenrigsministeren, sidder bagved, og han har ansat en masse journalister i sit ministerium, som medvirker til at udbrede ministerens opfattelse af, hvordan verden ser ud.
Det er muligvis i orden, men det kunne da være fornuftigt at have en diskussion om, hvor langt sådan noget kan gå, og hvor man sætter grænserne, så det ikke bliver ren partipolitik.
Jeg synes, statsministeren skulle tage imod den invitation også med henblik på, at der kunne komme andre regeringer i dette land.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-11-22:
USA har åbent kontaktet Danmark, redegjort for sine overvejelser om modernisering af Thuleradaren og har gjort det på et tidligt tidspunkt.
Siden har der været løbende og tætte kontakter med USA, som Grønlands hjemmestyre naturligvis har deltaget i.
Senest i forbindelse med de dansk-grønlandske-amerikanske konsultationer i august i Grønland tilkendegav man fra amerikansk side, at man i forhold til Thuleradaren ikke ville tage skridt, der strider imod danske og grønlandske ønsker. Det har jeg allerede meddelt hr. Skaarup i begyndelsen
af november, hvor hr. Skaarup stillede et tilsvarende spørgsmål, men jeg kan altså i dag som dengang konstatere, at sagen er fuldstændig klar
Der er fuld politisk enighed mellem USA og Danmark/Grønland om denne sags håndtering, og jeg agter ikke at begive mig ind i nogen teoretisk juridisk diskussion i den anledning.
Lad mig lige sige til indledning på denne runde, at jeg jo løbende har orienteret Det Udenrigspolitiske Nævn om sagen, den 12. oktober, 25. oktober og 27. oktober.
Jeg er da enig med hr. Ole Sohn i, at Danmark heldigvis har en høj status i Tjekkiet, og vi forsøger på alle måder at bistå Tjekkiet i dets vanskelige vej til medlemskab i EU og støttede også aktivt Tjekkiet i dets ansøgning om medlemskab i NATO.
Og jeg må sige, at den danske regering har direkte over for præsident Havel rejst denne sag.
Den danske ambassadør taler på mine vegne, og sagen er rejst på højeste niveau over for den tjekkiske præsident og den tjekkiske regering.
Og lad mig sige, ikke alene har vi gjort den tjekkiske ambassadør her i byen bekendt med sagen, men så sent som i går har Udenrigsministeriets direktør rejst sagen over for den tjekkiske viceudenrigsminister, der var på besøg i Danmark.
Vi ved, at der træffes en afgørelse om en eventuel løsladelse mod kaution i løbet af måske en uges tid.
Vi undersøger i øvrigt alle andre muligheder, der kan være for at komme Mads Trærup til hjælp.
Og så skal jeg kun sige til hr. Frank Dahlgaard, at jeg kender ikke anklageskriftet, men jeg ved så meget, at anklagen går på vold mod tjenestemand i funktion, og det er også efter dansk ret jo en alvorlig anklage.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-22:
»Hvilke overvejelser gør regeringen sig om brugen af statens embedsmænd fremover i lyset af den debat, der udspandt sig i forbindelse med folkeafstemningen om kronen den 28. september, samt den debat, der er om de afholdte folkehøringer?«
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-11-22:
Regeringer har særlige kanaler og forbindelser til andre regeringer.
Og hvilke midler Folketingets medlemmer vil anvende for deres vedkommende, vil jeg helt overlade til Folketingets medlemmer.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Mogens Lykketoft (S), 2000-11-22:
Nej, men for historieskrivningens skyld og for ikke, vi skal have de samme misforståelser som indledning næste gang, vi skal have spørgetid, så vil jeg godt sige, at det, jeg har talt om i ugerne op til folkeafstemningen om behovet for finanspolitiske stramninger i nejsituationen, som af andre grunde var uønskede og unødvendige, er den risiko, som kan komme på et eller andet tidspunkt i fremtiden, vi ikke kender, på samme måde, som vi oplevede det i 1997/1998; en eller anden grad af pres mod den danske krone i en situation, som så kan være en selvstændig, enkeltstående, nødvendig begrundelse for at tage nogle penge fra den danske befolkning, som vi ellers ikke havde behøvet at tage fra dem.
Vi er heldigvis ikke i nærheden af den situation lige nu, og det tilskriver jeg først og fremmest, at den danske regering har været så udtrykkelig og håndfast, som muligt er, i tilkendegivelsen om, at uanset udfaldet af folkeafstemningen står vi klippefast på fastkurspolitikken. Vi vil ikke lade os løbe over ende.
Vi er villige til at tage de konsekvenser i den øvrige økonomiske politik, der måtte bliver nødvendige for at fastholde fastkurspolitikken.
Det er åbenbart dét - i lyset af den lange, gode karakterbog, vi har i så henseende - der har virket beroligende på markederne, også i højere grad, end jeg havde troet var muligt. Det er lykkeligt for Danmark, og vi skal jo ikke bruge tiden til at snakke os væk fra, at det er lykkeligt for Danmark.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-22:
Tak, for her var jo i slutbemærkningen en erkendelse af, at finansministeren alligevel blev overrasket, ligesom jeg, over, at et nej ligefrem kan føre til kursstigninger og rentefald og en optimisme, så det hele blomstrer, trods regeringens og finansministerens forsøg på at fremkalde en situation, som ikke var i overensstemmelse med landets interesser.
Tak for det.
Hermed sluttede spørgsmålet.
»Deler ministeren den vurdering, de økonomiske vismænd fremlægger i deres nye rapport om dansk økonomi, herunder synet på situationen efter det danske nej til euroen?« Skriftlig begrundelse Tirsdag den 21. november 2000 kl. 9.30 offentliggøres et resumé af den nye vismandsrapport, som danner grundlag for diskussionen på et møde i Det Økonomiske Råd en uge senere.
Vismandsrapporten beskæftiger sig bl.a. med den aktuelle økonomiske situation - og med de økonomiske og finansielle reaktioner på det danske nej til euroen ved folkeafstemningen den 28. september 2000.
Finansministeren var jo en af de skrappeste til at kritisere, ja, næsten overfalde de økonomiske vismænd, da de i maj måned kom med deres rapport, hvor de stilfærdigt gjorde opmærksom
på, at ud fra en rent økonomisk betragtning var det nærmest ligegyldigt, om Danmark tilsluttede sig euroen eller kørte videre med sin egen krone, og udviklingen har jo vist, at de har haft ret.
Det er offentliggjort, og det viser et billede af en økonomi i Danmark, som aldrig nogen sinde har været tegnet så positivt.
Mogens Lykketoft (S), 2000-11-22:
Nej, ikke ganske.
For det første mener jeg, vismændenes økonomiske model må være løbet løbsk, for jeg tror, det er for optimistisk at forestille sig, at vi i løbet af de næste 3 år når op på et overskud på 53 mia. kr. på de offentlige finanser og 47 mia. kr. på betalingsbalancen, samtidig med at vi har en klar positiv beskæftigelsesændring.
Så god tror jeg ikke verden er.
Men jeg vil selvfølgelig være utrolig glad for, hvis dansk økonomi kunne udvikle sig så eksplosivt positivt. Så må jeg til gengæld sige, at på den baggrund finder jeg det særpræget, at vismændene mener, at der er noget i vejen med dansk økonomisk politik, for det må jo være den økonomiske politik, man har lagt ind i fremskrivningen.
Jeg vil også godt gøre en specifik bemærkning om dette her tema, som vismændene strejfer - som andre, jeg havde nær sagt euromodstandere, strejfer - nemlig, at vi jo ikke har set den store renteforskel.
Vi sagde jo - det gjorde vismændene i øvrigt også selv - at renten nok ville blive på ½ pct. i forskellen mellem ja- og nejscenariet.
Og nu er den så ikke så stor.
Jeg vil egentlig godt gøre en sammenligning, som jo er meget aktuel.
Vi har talt om, hvad der var den sandsynlige renteforskel i ja- og nejsituationen over en 10-årig periode
Hvis man skulle sammenligne med en igangværende optælling af resultater ved det amerikanske præsidentvalg, så kan man sige, at i de 7 uger, der er gået, har vi kun nået at optælle
1½ pct. af stemmerne, og det er på den baggrund, man mener at kunne bedømme, at nogle af os tog fejl.
Vi gav et skøn over, hvordan det ville gå i de næste 520 uger.
Vi har set 7 ugers resultater, og så er der straks nogle, der siger: Uh, der kan man se, de tog fuldstændig fejl.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-22:
Nej, det siger vismændene jo ikke.
Men så siger de længere nede, at udviklingen i aktiekurserne - de er jo steget i Danmark, mens de ikke er steget i Tyskland og andre eurolande på samme måde - indikerer, og udsigterne for de kommende år i Danmark ikke er påvirket negativt af afstemningsresultatet.
Det er så stilfærdigt og ikke hoverende, vismændene skriver om situationen indtil nu, og så gengiver de kurver - vil ministeren ikke medgive mig, at han kender de kurver - der viser udviklingen.
Er de grafiske kurver, vismændene gengiver, ikke korrekte?
Aktiekurserne har ligget fladt det sidste halve år i Tyskland, mens de er steget også under regeringens skræmmekampagne, og også efter nejet til euroen i Danmark.
Renteforskellen til Tyskland er nu så langt nede, at vi i dag i Danmark har en lavere rente end i Belgien, end i Portugal og i Italien - de er alle eurolande.
Mogens Lykketoft (S), 2000-11-22:
Det er jo i virkeligheden således, som jeg også gjorde gældende i diskussionen om finanspolitikken: Det, der påvirker renten eller aktiekurserne, er jo meget andet end den folkeafstemning, vi har haft.
Enhver må jo have sin overbevisning, og hr. Dahlgaard har sin.
Jeg har min overbevisning om, hvad der i det lange løb ville være det bedste udfald for Danmark.
Jeg vil også godt sige, at jeg mener, at risikoen for - ikke hvis, men når euroen igen begynder at tage værdi ind - at vi har svært ved at holde det samme beskedne rentespænd i forhold til Euroland, er overvældende stor.
Det er stadig væk min opfattelse.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-22:
Det er da klart, at på et eller andet tidspunkt inden for de næste 100 år skal der jo nok komme nogen uro omkring kronen.
Det er klart.
Havde vi afskaffet den, var der jo ikke uro om den.
Så var den død.
Finansministeren siger, at vi kun har set virkningerne de første 7 uger, og det svarer jo til, man kun har optalt 1½ pct. af stemmerne ved et valg, men det er jo ikke rigtigt.
Finansministeren er nationaløkonom, finansministeren ved godt, at når der sker noget pludseligt - det gjorde der med afstemningen, vi fik et nej, og så var det pludselig klart, at det var et nej og ikke et ja, og at det var en ny situation, der dermed forelå - så vil den nye situation med det samme afspejle sig i kurserne på Børsen, i aktier og obligationer, for kurserne på Børsen er jo udtryk for, hvordan forventningerne nu er 5-10 år frem i tiden til dansk økonomi under den nye forudsætning, nemlig at den danske befolkning har holdt fast i kronen og sagt nej til euroen.
Dermed har vi i virkeligheden allerede i dag, allerede få dage efter afstemningen fået et billede af, hvordan erhvervslivet, finansverdenen og investorerne betragter situationen for dansk økonomi også fremover i kraft af kurserne nu og her.
Det ville vel egentlig være pinligt, hvis der efter dette folkeafstemningsnej ikke kom nogen spørgsmål om reaktionen, som jo nærmest var positiv: Renten er faldet, aktiekurserne er steget, inflationen er i dag lavere i Danmark end i euroområdet.
Vi har fået en vismandsrapport, der aldrig nogen sinde har beskrevet dansk økonomi i så fin en situation efter et nej.
Men tak til finansministeren for at holde fast i, at det ser sort ud - eller i hvert fald: Det kunne have været endnu bedre, og det kan man jo altid sige.
Så jeg tror ikke, vi kommer længere med det her spørgsmål.
Helge Bo Jensen (EL), 2000-11-22:
Må ministeren ikke i det mindste medgive, at der ikke er noget som helst i udviklingen i de forgange 7 uger, som tyder på, at regeringen får ret i sin spådom vedrørende de næste 513 uger?
Jeg husker ikke, at regeringen lovede, at der ikke ville ske noget før i slutningen af denne her periode.