Kim Behnke (FRI), 2000-09-07:
Da finansministeren offentliggjorde sit forslag til finanslov for år 2001, var der visse steder i pressen lidt overraskelse over vores relativt positive melding.
Og sammenligner man med, hvad der ellers er blevet givet af meldinger her i Folketingssalen, så lå vi da også i den mest positive halvdel.
Ikke desto mindre kan vi i dag læse en udtalelse, en melding, som det hedder, fra finansministeren gående ud på, at nok vil han indlede forhandlinger med de politiske partier i Folketinget, men vi skal ikke gøre os nogen forhåbninger om overhovedet at blive inviteret.
Det er ærgerligt, for kigger man på nogle af de forslag, regeringen har lagt frem, og nogle af de temaer, hvor regeringen lægger op til forhandlinger, så er det faktisk noget af det, hvor vi mener, at vi kunne være med til at gøre en positiv forskel.
Men kigger man ellers på forslaget sådan overordnet, så er der ingen tvivl om, at det forhold, at finansloven skal til første behandling inden den 28. september 2000, jo nok i et eller andet omfang har påvirket finansministeren i retning af, at man har afsat nogle klumper, og så inviterer man til forhandling omkring dem frem for at være langt mere konkret i udmøntningen med risiko for at træde nogle potentielle vælgere over fødderne.
I den publikation, som finansministeren har udsendt, der hedder »Hovedlinjer i finanslovforslaget for 2001«, er der på side 6 opremset tre områder, hvor man mener, at der skal gøres en indsats.
Vi er enige med regeringen i, at der skal gøres en indsats i hvert fald på de tre områder - og også på en række andre områder - men det er udmærket set.
Specielt på ældreområdet mener vi, at der for alvor er brug for, at der sker et løft - ikke kun i forhold til den service, vi tilbyder ældre i det danske samfund.
Der er stadig væk alt for mange steder, hvor ældreservicen fungerer utilfredsstillende.
Dér er det vores opfattelse, at man kan være langt mere kreativ i sin tankegang.
Man kan rundtomkring på de ældrecentre osv., der er, i højere grad end tilfældet er i dag, benytte sig af frivillige, der kommer og gør en indsats, og man kan benytte sig af bistandsklienter, som burde være til rådighed, sådan at det egentlige faguddannede personale får mere tid til de opgaver, det er uddannet til, mens det at servere en kop kaffe, gå et ærinde og i det hele taget være de ældre lidt til hjælp, ja, de opgaver kan man sagtens sætte ikkefaguddannet personale til.
Men vi er selvfølgelig godt klar over, at lige så snart man bevæger sig ind på det område, så bliver man mødt af den samme totale afvisning fra fagbevægelsen, som da vi for år tilbage foreslog, at hjemmehjælpere blev udstyret med en slags føl, sådan at når hjemmehjælperne lavede det, de var uddannet til, så kunne føllet gå byærinder, bringe ting frem og tilbage osv., sådan at den samlede service for ældre blev bedre.
Det er jo alt sammen noget, som efterhånden hver gang bliver sendt til hjørnespark i kommunerne, når de klager over, at de ikke har ressourcer nok til rådighed, og så må de ældre lide under det.
Men hvor Folketinget virkelig kan være med til at gøre en forskel for de ældre, det er jo simpelt hen i spørgsmålet om de penge, de har til rådighed, den disponible indkomst.
Hvis man derimod tager en privatansat funktionær, kan man se, at i samme periode har stigningen været på næsten 18 pct.
Mens man altså som pensionist kan se, at udviklingen både for LO-familier, offentligt ansatte, funktionærer osv. betyder en betydelig stigning, ja, så vil det være sådan, at den økonomi, man har til rådighed, langsomt, men sikkert bliver udhulet.
Derfor er vi enige, når man fra Ældre Sagen har foreslået, at der indføres et nyt særligt tillæg til de pensionister, som har de allermindste indkomster.
Det er selvfølgelig ikke alle, der får en efterløn i millionklassen, men pensionister, som har små ekstra indtægter, pensionister, som har ekstra privat opsparing osv., har jo i dag en god disponibel indkomst.
Men i bunden ligger der ganske mange, som kun klarer sig med den allermindste folkepension, og for dem er det svært at få det til at hænge sammen.
Vi synes, at det er en god idé, og at det er en idé, vi mener bør nyde fremme her i Folketinget.
Ældre Sagen har lidt morsomt kaldt det for en ældrecheck, for at der skulle være sådan en sproglig sammenligning med den børnecheck, som Folketinget jo ved flere lejligheder har forhøjet.
Det er klart, at nye investeringer i forskningen og i hele forskermiljøet ikke nødvendigvis giver resultat i nye virksomheder, der kan sælges for 9 eller 10 mia. kr. stykket, men vi lever i en verden, hvor også dansk erhvervsliv har brug for, at der hele tiden tages nye initiativer, for hvis vi ikke selv gør det her i Danmark, ja, så er det meget hurtigt at flytte tingene til udlandet.
Så på det område vil regeringen også opleve, at vi vil være meget positive.
Vi er også et af partierne bag den rammeaftale, forskningsaftale, der er indgået, så det vil være naturligt, at vi bliver inviteret, hvis der skal tages nye initiativer på det her område.
Så er der erhvervsområdet med den berømte dk21-plan, og det er ikke alt, hvad der står i den plan, vi er enige med regeringen i, men mange af de gode ideer, der er deri, fortjener at blive afprøvet, fortjener at blive gennemført.
Hvis vi bare kigger på de tre områder, som regeringen selv har udpeget, ja, så må vi sige, at på alle tre områder vil vi være en brugbar forhandlingspartner, og vi vil komme og være konstruktive.
Til gengæld synes vi, at det går lidt for langsomt, når det drejer sig om afviklingen af statens gæld.
En fortsat udgift til renter på så svimlende en sum som 45 mia. kr. er simpelt hen for voldsom.
Bevares, jeg har selv været finansordfører i en tid, hvor vi nærmede os 70 mia. kr.
i årlig renteudgift
, men dengang var markedsrenten jo også højere, end den er i dag.
De 45 mia. kr. i renter af statens gæld skal jo måles i forhold til, at markedsrenten i øjeblikket er lav.
Det vil med andre ord sige, at hvis markedsrenten var betydelig højere, ja, så ville belastningen af finansloven jo også være tilsvarende højere.
Det tilsiger, at vi skal bruge alle de ressourcer, vi har til rådighed for at få statens gæld nedbragt.
Det er nemmere sagt end gjort, specielt når man tænker på alle de nye ideer, der jo straks finder indpas på finansloven og gør krav på bevillinger år efter år.
Skatteområdet mener vi også fortjener at blive taget langt mere med i finanslovforhandlingerne i år, end tilfældet er.
O.k., regeringen foreslår en beskeden nedsættelse af selskabsskatten.
Ja, der er da såmænd nok nogle enkelte virksomheder, der vil have glæde af det, men langt hovedparten af dem, der vil få glæde af en yderligere sænkelse af selskabsskatten, er den finansielle sektor, så det er ikke det forslag, der vil have første prioritet hos os.
Det vil bestemt heller ikke have vores første prioritet, at man indfører de nye forslag til aktieavancebeskatning, som regeringen barsler med, og som er sendt til høring.
Vi er bange for, at det forslag kan være med til at ødelægge den gode udvikling, vi i øjeblikket oplever på aktiemarkedet i Danmark. Det er jo ikke sikkert, at vi i år 2001 kommer til at opleve, at KFX-indekset slår sin egen rekord 30 eller 35 gange, eller hvor højt vi nu når her i år 2000, og kommer der en periode i år 2001 eller senere, hvor aktiemarkedet måske er stagnerende eller vigende, ja, så vil tilgangen ikke være så stor, som vi har oplevet det seneste par år, og så kan sådan en aktieavancebeskatning være direkte skadelig for den positive udvikling, vi ellers alle sammen har glædet os over på Fondsbørsen i de senere år.
Så er der personskatterne.
Jeg var jo lidt i diskussion med den socialdemokratiske ordfører tidligere på dagen, for vi synes faktisk, at det er en anelse tendentiøst, når man i den lille publikation, der hedder »Velfærd der holder«, bruger 15 sider på at fortælle om alt det gode, regeringen har gjort, og så konkluderer på side 16, at det har man i øvrigt kunnet gøre, uden at skattetrykket er steget, i hvert fald siden 1994.
Som en matematisk beregning er det da også korrekt, men den matematiske beregning er jo ikke ret meget andet end noget nydeligt vinduespynt, som regeringen kan hænge op i den her anledning. Vi har derfor gennem Finansudvalget fået Finansministeriet til at regne lidt på, hvordan udviklingen egentlig har været, og vi er gået helt tilbage til 1969.
Det, man kan se, er, at hvis vi bruger år 1969 som indeks 100, ja, så er vi altså for skatternes og afgifternes vedkommende her i 1999 nået helt op til indeks 1.600.
Det vil altså sige, at i den periode er de dansk skatter og afgifter steget til det 16-dobbelte.
Åh ja, vil man så sige, men lønningerne er jo også steget i den periode.
Men de besvarelser, vi har fået fra finansministeren, viser jo, at de ikke er steget i nær tilsvarende omfang, og den disponible realløn er slet ikke steget i den samme periode.
Tager vi så det, det drejer sig om her i pralekataloget, nemlig perioden fra 1993, ja, så vil man kunne se, at alene i den periode er skatte- og afgiftindekset altså steget med omkring 400 indekspoint, og det er jo det, den enkelte familie oplever.
Familiens økonomi er jo ikke afhængig af procentregning i forhold til bruttonationalproduktet.
I familiens økonomi er det sådan, at skatterne og afgifterne skal måles i forhold til den disponible realløn, og den er altså ikke steget tilsvarende i den årrække, hvilket nu ligger meget grundigt dokumenteret fra Finansministeriet. Så vi håber nu, hvor man har gjort sig ulejlighed med at lave beregningerne, at de vil finde indpas i kommende publikationer, sådan at den danske befolkning får et mere retvisende billede af, hvordan personskatterne har udviklet sig i Danmark. Det er jo ikke, fordi det er overraskende, for lige præcis de tal er dem, vi selv har haft på fornemmelsen, når vi har kigget ned i lommeulden og opdaget, at det kniber med at have penge til rådighed, når de nye skatter, afgifter osv. er blevet betalt.
Der er jo grund til at gøre noget ved det.
Overførselsindkomsterne har, heldigvis da, optaget Folketinget meget de senere år, men den gunstige udvikling, der har været, hvor antallet af personer på overførselsindkomster er faldet, er jo nu fladet ud, sådan at der ikke er den samme afgang af personer på overførselsindkomst længere.
En af forklaringerne er efter vores opfattelse helt klart det, som tidligere er blevet dokumenteret af Rockwoolfonden og senest er blevet opdateret i en artikel i Jyllands-Posten i sidste uge, nemlig at forskellen mellem at være på bistandshjælp, altså overførselsindkomst, og at have en relativt lav lønindkomst, er for lille.
Så kunne løsningen selvfølgelig være, at vi sætter bistandshjælpen ned.
Det er ikke vores forslag.
Vores forslag er til gengæld, at vi sørger for, at personbeskatningen af den, der har en lønindkomst, bliver mindre, end det er tilfældet i dag, sådan at der igen bliver et incitament til, at en række af de personer på overførselsindkomster kommer ud i aktiv beskæftigelse.
Det er måske ikke alle dem, der i dag er på bistandshjælp, der er velegnede til at finde indpas dér
Så vi må have de pågældende mennesker sat i rigtig beskæftigelse.
Hvis vi skal dvæle lidt ved IT-industrien, så vil det være vores anbefaling til regeringen, at når man gennemfører denne auktion over de såkaldte UMTS-frekvenser, altså disse nye mobiltelefonfrekvenser, tager man ikke de penge, der kommer i kassen ved den auktion.
Vi synes ikke, selve auktionen er en særlig fornuftig måde at gennemføre det på, men det frister nok finansministeren at skele til den udvikling, der har været specielt i Tyskland og Holland, og de enorme milliardsummer, der er kommet ind dér.
Jeg ved ikke, hvor meget der kan tjenes i Danmark, men skulle det bare være et par milliarder, så vil fristelsen til at lægge beslag på de penge sikkert være stor hos en finansminister.
Det synes vi ville være en meget dum løsning, for det, man gør, er, at man foretager en blodtransfusion.
Vi synes, det er meget vigtigere, hvis de milliarder, der kommer ud af denne auktion, bliver reinvesteret i IT-branchen.
Det kan være i branchen som helhed, eller man kan gøre det ved at målrette pengene til udbygning af højhastighedsnettene i Danmark, sådan at vi får noget, der er fremtidssikret, ud af pengene frem for blot at lade dem medgå til finansiering af ulandsbistand eller et nyt kulturhus i en by, eller hvad man nu ellers har for vane at bruge pengene til.
Hvis vi fortsat kigger lidt på erhvervsledet, så deler vi den bekymring, der er kommet til udtryk fra erhvervslivet, nemlig at der bliver flyttet likviditet.
Det er klart, at det er rart for en finansminister at flytte likviditet fra erhvervslivet til statskassen, men det er kortsigtet, og det er ødelæggende for ganske mange brancher, for den likviditet skal man selv i virksomhederne ud og låne sig til gennem kassekreditter på tilsvarende vilkår.
Derfor kan vi ikke anbefale de forslag, man har om, at man skal opstramme likviditeten.
Vi kan heller ikke anbefale, at man går ind og ændrer på afskrivningsreglerne.
Det er en forældet tankegang, der ligger til grund for de opstramninger af afskrivningsreglerne, for
det, man burde gøre, var bare at konstatere, at der kan afskrives, og så må det være op til den enkelte virksomhed og den enkelte branche at finde ud af, hvad der er mest hensigtsmæssigt.
IT-branchen, for at nævne den igen,
Ja, for at vende tilbage til dette dk21-projekt, har man altså sat 52,5 mio. kr. af, så man skraber over 8 mia. kr. ind fra erhvervslivet og leverer 52,5 mio. kr. tilbage.
Det er klart, at det samlede resultat er, at erhvervslivet kommer til at miste konkurrenceevne.
Derfor bør indsatsen gå på, at man kræver færre penge ind, og at man er langt mere gavmild, når det gælder realiseringen af dk21-projektet. Vi forstår heller ikke, hvorfor regeringen er så optaget af disse G-dage, særlig når man tænker på, hvem en opstramning af G-dagene mest går ud over.
Den største taber bliver vikarbureauerne, og vikarbureauerne er jo netop med til at løse den meget samfundsgavnlige opgave at forhindre flaskehalse, vikarbureauerne er med til at sørge for, at når en virksomhed pludselig skal bruge medarbejdere med kort varsel i en kort periode, kan den opgave løses.
Men hvis prisen for vikarbureauerne, når man strammer op på G-dagene, bliver, at de skal af med adskillige millioner kroner, ja, så er resultatet jo ikke, at de bare betaler de penge, nej, resultatet er, at aktiviteterne bliver sat ned, og at de opgaver, som vikarbureauerne løser i dag, vil der ikke være nogen til at løse, og så står virksomhederne og mangler arbejdskraft.
Så man kommer til at gøre sig selv en kolossal bjørnetjeneste ved at lave de G-dagsopstramninger.
Jeg har så slet ikke nævnt håndværksområdet, og der er det jo klart, at i øjeblikket, hvor der er højkonjunktur og mangel på håndværkere, kan regeringen være fristet til at lave opstramninger, men det kan jo hurtigt blive de tider igen, hvor der er for mange håndværkere, og hvor der er ledighed, og så kan G-dagsforslaget være med til at forværre udviklingen.
Det er klart, at når man kigger på sådan en finanslov samlet, så er der selvfølgelig også nogle ting, man savner, og det, vi fra Frihed 2000 mest savner, er, at finansministeren lægger sig i selen, når det gælder yderligere privatiseringer, når det gælder yderligere udliciteringer.
Og specielt udliciteringerne ligger alt for underdrejet i statens regi.
De muligheder, det potentiale, som den ene rapport, den ene undersøgelse efter den anden har godtgjort der er til stede i staten, skal udnyttes, og vi forstår ikke, hvorfor finansministeren er så tilbageholdende.
I betragtning af at man typisk kan indhente driftbesparelser på 30-35 pct. ved at udlicitere aktiviteter, er det os en gåde, at finansministeren ikke bruger det redskab langt kraftigere og langt hyppigere, end tilfældet er.
Der ligger veldokumenterede opgørelser, der viser, at i statens regi er udliciteringsarbejdet stort set gået i stå.
Der er klassiske ting som trykkeriopgaver og lidt kørsel og lidt vagtvirksomhed, men når det gælder nye områder, er man gået i stå, til trods for at selvsamme Finansministerium har udgivet glimrende publikationer, der oplister alle de områder, hvor udliciteringer er et velegnet redskab.
Så skulle finansministeren ombestemme sig i forhold til meldingen kl. 13.19 og få brug for Frihed 2000 for at gennemføre nogle af de forslag, som jeg her har rost og givet positiv karakter, ja, så ville man opleve, at vores anbefaling til nye ting, der burde være med, ikke er særlige, nye udgiftskrævende områder, men derimod at bidrage til udliciteringer, som kan være med til at forbedre statens finanser.