Frank Aaen (EL), 2001-03-02:
Det mest afgørende problem, der ligger inden for det her område, er den kolossale koncentration, der er sket inden for bankverdenen, den finansielle sektor, hvor vi har, f.eks. inden for bankvirksomhed, én koncern, der sidder på halvdelen af hele markedet, og én virksomhed, der sidder på en fjerdedel.
Det vil sige, at to virksomheder sidder på i alt tre fjerdedele af det samlede bankmarked.
Nogenlunde den samme koncentration ser vi ovre i realkreditten.
Det vil sige, at vi har en enorm koncentration, hvor to virksomheder stort set dominerer markedet.
Jeg mener grundlæggende, at det er en fejl, at vi er kommet dertil, og jeg har sagt det før.
Hele filosofien om oprettelse af finansielle supermarkeder er en fejltagelse, fordi vi ved, at de jo også kun drives ud fra at tjene maksimal profit.
Det gør også, at de nogle gange kommer ud i kriser.
Ikke alene for forbrugeren synes jeg, det er meget utrygt, at der er så lidt at vælge imellem på markedet, men jeg mener også, at det for samfundet er fuldstændig uantageligt, at vi har placeret ansvaret for halvdelen af hele den finansielle sektor, som jo er afgørende for samfundets virksomhed, dér.
Særlig da i et markedssamfund som vores er vi fuldstændig afhængige af, at den finansielle sektor virker.
Nu skal vi tro på, at én bankdirektør ved navn Straarup driver sin virksomhed godt nok til, at det hele ikke lige pludselig en dag bryder sammen.
Og det er ikke noget, jeg snakker om som fantasi.
Vi skal jo altså ikke engang 8-9 år tilbage, før vi var i en situation, hvor det hele var ved at bryde fuldstændig sammen, og hvor vi var nødt til som samfund at gribe ind.
Vi gjorde det godt nok med nogle mærkelige metoder, nemlig ved at tillade Den Danske Bank at snyde Færøerne for 1 mia kr. og bagefter snyde investorer til at putte penge i Hafnia, også for milliardbeløb.
Men, der er problemstillingen, er jo: Når vi koncentrerer det hele i så store mastodonter, bliver samfundet i virkeligheden også utrolig følsomt, hvis der kommer en krise på grund af dårlig ledelse, på grund af alt for stort begær efter mere profit i en af de her koncerner. Og det undrer mig faktisk, at liberale partier som Venstre og De Konservative, som jo går ind for konkurrence på markedet og synes, at det er godt med mangfoldighed, overhovedet ikke på noget tidspunkt beskæftiger sig med det alvorlige samfundsproblem, at vi har så stor en koncentration på markedet.
Jeg mener stadig væk, at vi burde tage det op til debat og sige, at vi vil have det skilt ad, at vi ikke ønsker den koncentration på det finansielle marked.
Så er der det med kunden.
Ja, man kan jo have en kunde, der for nogle år siden har sagt: Jeg tror ikke, jeg vil være helkunde i ét institut, for de skal ikke vide alt om mig og ikke bestemme alt over mig.
Så jeg har bankkonto i statens bank, Girobanken.
Jeg har et lån i Realkredit Danmark.
Så jeg er godt spredt.
Vupti!
Lige pludselig på få år, faktisk inden for 2 år, er man blevet helkunde i Den Danske Bank eller Danske Bank
, som det hedder nu om dage.
Det er jo et voldsomt navn, de har taget: Danske Bank.
Man skulle tro, det var Nationalbanken.
Så kan man sige med hensyn til kundeoplysningerne, at hvis ikke man giver samtykke, så kan de ikke få lov.
Jamen situationen er jo i dag, at man kan være helkunde i en bank, der har alle ens forretninger: forsikring, livsforsikring, bankkonto, udlånskonto, realkreditlån, hele molevitten. Og så kommer man i en situation, hvor man måske skal sige: Jamen så er jeg nødt til at flytte totalt, at flytte alle mine finansielle forretninger.
Hvorhen i øvrigt?
Ja, ja, der selvfølgelig nogle, der ikke er kunder i Den Danske Bank endnu, men jeg mener ikke, man på nogen måde kan sige, at det er ligeværdigt.
Og derfor er det, jeg er så meget imod, at vi overhovedet åbner muligheden for, at man med samtykke kan give mulighed for, at personfølsomme oplysninger kan flyde frit i en koncern.
Vi skal have det ud.
Der kommer også et ændringsforslag fra Enhedslisten om, at man ikke kan give samtykke til, at personfølsomme oplysninger kan gå fra den ene del af koncernen til den anden.
Så er der spørgsmålet om Forbrugerombudsmanden, som et par enkelte har været inde på.
Det er vores opfattelse, at Finanstilsynet ikke skal ind på det område, der hedder at varetage forbrugernes interesser.
Det er min opfattelse, at Finanstilsynet historisk og altid har varetaget branchens interesser.
Og derfor er det meget vigtigt, at det er Forbrugerombudsmanden, der varetager forbrugernes interesser.
Det må vi have skilt klart ad, så der ikke er nogen tvivl, hverken for branchen
eller for kunden, om, hvem det er, der har til opgave at varetage forbrugernes interesser.
Det mener jeg også vi skal kigge nøje på.
Jeg mener bestemt ikke med den udvikling, der er, at der er brug for nogen lempelser af nogen art på ledelsesområdet, tværtimod.
Og jeg tror i det hele taget, at vi kunne gøre os en tjeneste ved i fællesskab at diskutere, hvordan vi som samfund får endnu mere kontrol med udviklingen i de her koncerner, end vi har i øjeblikket.
Jeg mener, at når halvdelen af vore finansielle virksomheder ligger i én koncern, så har vi som samfund en helt afgørende interesse i at have indflydelse på og indsigt i, hvad den koncern går og laver.