Steen Gade (SF), 1999-03-03:
Jeg føler lidt trang til at sige her fra starten, at når man nu både hører hr. Per Stig Møller og også den tidligere borgerlige ordførers tale om, at der var for få penge her,
så er jeg da nogenlunde vidende om, at der har været et massivt pres fra V og K for, at den samlede bevilling, når vi lægger ulandsbistanden og den her sammen, skulle skæres ned.
Jeg ved ikke, hvad man må kalde mig, men jeg har en eller anden idé om, at det politiske pres har været med til, at man nok også i den eksisterende regering indimellem har været lidt kreativ med f.eks. at flytte nogle af de udgifter, der rettelig burde ligge i Indenrigsministeriet, og bruge nogle af midlerne her. Så man kan ikke bare helt vaske hænderne, som hr. Per Stig Møller gør, og sige, at behovet er kæmpestort.
Ja, det er det, men så skulle vi jo i hvert fald stå sammen om, at Indenrigsministeriet også i fremtiden skulle betale de udgifter, der rettelig hører under Indenrigsministeriet.
Men ellers vil jeg lægge vægt på, at når vi diskuterer miljø- og katastroferammen, er der jo et forløb, der indeholder flere elementer, som også udenrigsministeren har været inde på i dag, og de elementer er både Øststøtten, miljø, og det er Rio-opfølgningen.
Da vi var et af de partier, der tog initiativ til en Rio-opfølgning af miljø- og katastroferammen, så er vi selvfølgelig ekstra opmærksom på, om vi fastholder de overordnede perspektiver.
Det er vigtigt, at vi fastholder rammen og målet, at vi skal nå op på 0,5 pct. af bruttonationalindkomsten.
Det skal bl.a. være på baggrund af redegørelsen her i dag og de forskellige evalueringer, der foreligger, og det relevante ville være at stille en forespørgsel, som inddrager MIKA både i forhold til Danida og i forhold til Danced.
Om vi så også skal tage den almindelige integrering af miljøbistanden i Danida i samme omgang, eller det kræver en særlig drøftelse, kan vi jo tage en drøftelse om blandt partierne, men her er altså også et område, som trænger til at blive kigget efter i sømmene.
Det fremgår, at der kan ske en styrkelse af miljøstøtten til Østeuropa i perioden frem til 2005, og det synes jeg er tilfredsstillende.
Vi mener, at vi fortsat skal have en stor miljøstøtte til Østersøregionen, og vi mener også, at man kan prioritere EU's udvidelse, herunder også satsningen på Østersøområdet.
Men jeg vil alligevel godt sige, at et af de steder, vi skal kigge lidt omhyggeligt på, er, at vi ikke koncentrerer os så helt voldsomt om det, at der ikke er plads til enkeltprojekter andre steder i Østeuropa.
Det er min erfaring, at selv små projekter har ganske stor betydning i en lang række lande i Central- og Østeuropa, og jeg tror, det er vigtigt, at vi er til stede.
Så selv om det lyder så fint, og det står rigtigt på papiret, at vi skal forberede specielt de lande, der skal ind i EU og i øvrigt Østersøregionen, så er jeg altså bange for, at vi laver den prioritering så hård, at der ikke bliver plads til andre lande - Bulgarien, Rumænien og også længere østover - hvor de faktisk desperat beder om bare at få de kontakter og den politiske udvikling, der ligger i det.
Så til hovedemnet: Miljø-, freds- og stabilitetsrammen.
SF har vurderet redegørelsen her ud fra tre synsvinkler.
For det første er vi imod, at rammen udvikler sig til at blive en ramme for finansiering af flygtningeopgaver i Danmark generelt.
Det sagde jeg også i starten af mit indlæg.
Disse penge er ikke og skal ikke blive Indenrigsministeriets penge. SF's principielle syn er, at i virkeligheden skulle vi ikke finansiere indsatsen i Danmark via de her midler. Vi har accepteret, at det var den politiske realitet, og det tror vi også nok er den politiske realitet fremover, men vi ønsker ikke og vil ikke være med til, at vi udvider broen, at vi gør det til en harmonika, som bare kan trækkes ud, så man kan sidde i Indenrigsministeriet og sige, at der er jo så mange penge på den her konto, og de kan bare bruges. For det andet har vi vurderet, at vi vil sikre os, at der ikke sker en udnyttelse af de midler, der rettelig burde betales i forsvaret. Jeg har jo skrevet talen, før jeg hørte hr. Jens Hald Madsens indlæg, men jeg er glad for, at jeg har fået fokus på det, for vi ønsker, at der er et klart skel mellem, hvad der er freds- og stabilitetspagt, og hvad der er forsvar.
Med det, som ligger i den skriftlige redegørelse, føler jeg mig faktisk ganske tryg i forhold til regeringen på det her punkt.
Alligevel vil jeg spørge, om ministeren er enig i, at der skal være et klart skel mellem, hvad der er forsvarsudgifter, og hvad der er knyttet til freds- og stabilitetspagten.
Jeg er klar over, at alt det her ligger inden for opbyggelsen af en strategi til forebyggelse og bilæggelse af voldelige konflikter, og den strategi er jo beskrevet heri, og at der skal laves et sekretariat i Udenrigsministeriet.
Det ser faktisk rimelig godt ud, synes vi.
Jeg vil også spørge ministeren, om vi, når denne strategi er mere udbygget end det, der står i teksten i dag, kunne få en drøftelse, f.eks. i udvalg, inden den gøres færdig.
Det vil være vores melding, at der bør være en politisk drøftelse, inden den er lavet færdig, ikke kun for at lede efter, om der er lavet det skel mellem forsvar og andre ting, men også, fordi det er fornuftigt, at Folketinget bliver mere inddraget i en så vigtig debat.
I den sammenhæng vil jeg faktisk rose hr. Per Stig Møllers indlæg om mindretalsbeskyttelse, for et tema, som nødvendigvis trænger sig på, hvis man skal lave det her, er menneskerettigheder, mindretalsbeskyttelse og udvikling af metoder for, hvordan man kan sikre mindretal, uden at nationalstaterne går fuldstændig i baglås.
Det, vi allerede står i, er givetvis den mest brandfarlige situation i de kommende år, og det er jo, fordi folkene vil bestemme noget mere selv.
Det er, fordi hver enkelt borger over hele kloden siger: Jeg har menneskerettigheder.
Det har mennesker.
Borgere over hele kloden siger også, at det så også betyder, at de har lov til at være mindretal, udøve deres kulturelle egenart osv.
Det skal verden mestre, der mangler vi utrolig meget, og her kunne Danmark godt gøre en forskel.
Endelig har vi for det tredje i SF vurderet den samlede ramme, og her er jeg faktisk glædeligt overrasket, for vi havde vores bekymringer omkring, at øvelsen havde handlet om, at her skulle nogle forsvarsudgifter finansieres, og vi havde vores bekymringer, om flygtningeudgifter i fremtiden skulle finansieres her.
Jeg tror, der er noget at hente, og jeg vil bare nævne et par ting, som jeg synes er positive.
Vi støtter, at hjælpen til Østeuropa bliver socialt orienteret, samtidig med at vi fortsætter miljøstøtten.
Men jeg synes også, at vi så skal huske at give en politisk rådgivning til de lande og være kritiske over for den IMF-politik, der også har været ført over for Central- og Østeuropa, for den har jo været med til at støtte de kræfter, der mente, at man kunne være fuldstændig ligeglad med sociale hensyn.
Så vil jeg sige som afslutning, at vi vil gerne deltage i udviklingen af det her, og det er også derfor, jeg har opfordret ministeren til på den ene eller anden måde at komme tilbage til Folketinget, inden der udvikles en samlet politik, for man kan godt sige, at katastrofedelen, vi havde
før, var sådan lidt en opsamlingsdel, og her er faktisk ansatser til, at det kan blive til et nyt instrument, som vi har haft brug for et stykke tid.