runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Klaus Kjær (DF), 1998-11-24:
Beslutningsforslag nr. B 37 er fremsat den 4. november 1998, og lovforslag nr. L 89 er fremsat den 13. november 1998.
Nu kunne man jo godt få den tanke, at skatteministeren har været hurtig til at følge op på den opfordring, der ligger i beslutningsforslaget, ved at fremsætte et lovforslag, men sådan hænger det naturligvis ikke sammen.
Der har gennem et stykke tid været en løbende debat om denne efterbetaling af skat vedrørende forskere.
Lovforslaget lægger ganske rigtigt op til, at der rådes bod på en gennem længere tid eksisterende urimelighed omkring forskeres skattemæssige forhold, og så må jeg tolke det derhen, at skatteministeren ikke har ønsket at medtage nøglemedarbejdere, som der opfordres til i beslutningsforslaget.
Jeg vil koncentrere mig om selve lovforslaget.
Reglerne har hidtil været sådan, at en udenlandsk forsker ved forskning i Danmark har kunnet vælge en 25 pct.s bruttoskatteberegning i de tre første år, han opholder sig i Danmark, og såfremt opholdet varer mere end tre år, vil forskeren i de efterfølgende fire år blive almindeligt indkomstbeskattet på lige fod med andre lønmodtagere.
Så vidt, så godt.
Men bliver forskeren her i landet ud over syv år, er det, at urimeligheden opstår, idet forskeren da efter de nugældende regler bliver afkrævet efterbetaling af skat for de første tre år af opholdet. Lovforslaget indebærer, at denne efterbetaling af skat for de første tre år bortfalder, således at forskeren efter de tre første år med 25 pct. bruttoskat blot overgår til den almindelige skatteberegning, uanset om han opholder sig i Danmark i mindre end syv år eller mere end syv år.
Lovforslaget er en styrkelse af dansk erhvervsliv og danske forskningsmiljøer, idet virksomhederne og dermed det danske samfund ikke mister arbejdskraft med værdifuld ekspertise, som ellers kunne have været med til at sikre de fremtidige udviklingsmuligheder.
Mange gange er det jo således, at et forskningsprojekt ikke er afsluttet, inden der er gået syv år.
Det medfører ofte, at en forsker, der endnu ikke har afsluttet sit forskningsarbejde, rejser tilbage til udlandet og medtager den viden, som gennem en årrække er oparbejdet, og som skulle komme det danske samfund til gode.
Dansk Folkeparti er således positiv over for lovforslaget, men under udvalgsarbejdet vil vi nøjere undersøge, hvorvidt det er muligt at indarbejde nogle regler, således at forslaget også kommer til at gælde nøglemedarbejdere. Jeg forstod på skatteministeren, at det ikke var af ond vilje, man ikke ville omfatte nøglemedarbejdere, men at det var spørgsmålet om en slags definition af, hvornår en person er en nøglemedarbejder.
Mon ikke vi gennem en udredning under udvalgsarbejdet kan nå frem til enighed om en definition af det begreb, så vi for den sags skyld godt kan medtage nøglemedarbejdere i det samlede forslag, eventuelt som et ændringsforslag?
Aage Frandsen (SF), 1998-11-24:
Vi har en lovgivning, som vi også har stemt for.
Hvis ikke man ændrer i denne lovgivning, opstår problemet den 1. januar.
Det gælder også for forskernes vedkommende.
Her siger vi så: For forskernes vedkommende vil vi løse det problem.
Derfor er det en forbedring for forskerne, men det er det ikke for dansk erhvervslivs generelle ønsker om at have nøglemedarbejdere.
Her er der ingen forbedring, og det ved vi godt, og det er med vilje.
Brian Mikkelsen (KF), 1998-11-24:
Sådan set ud fra en SF-planøkonomisk tankegang er det selvfølgelig rigtigt, hvad hr. Aage Frandsen siger, nemlig at en skattenedsættelse er lig med et tilskud, men set i den demokratiske kapitalistiske verden, som vi trods alt lever i, og som hr. Aage Frandsen også lever i, er det ikke rigtigt.
Så er sagen jo helt anderledes.
Så er det en motivation, et incitament til, at vi tiltrækker nogle højt uddannede folk, som de danske virksomheder ikke har i forvejen, og det var årsagen til - jeg husker udmærket debatten - at SF også gik ind og støttede ordningen, og det var der et bredt flertal i Folketinget, der gjorde.
Det, man er ved at gøre nu, er at ødelægge ordningen, for hvad vil der ske den 1. januar 1999, vil jeg spørge hr. Aage Frandsen og skatteministeren.
Så vil medarbejderne selvfølgelig flytte ud af landet, for hvem vil betale en halv eller en hel million kroner i efterbetaling, fordi man har været på den særlige skatteordning i de første tre år?
Det er der selvfølgelig ikke nogen normalt tænkende væsener, der vil gøre.
De flytter ud, og så ødelægger man ordningen.
Frandsen.
Aage Frandsen (SF), 1998-11-24:
Jo, SF har stemt for det.
I virkeligheden er det i den her forbindelse et tilskud til erhvervslivet, man ønsker at udbygge.
For i virkeligheden er et skattefradrag også et tilskud.
Det er teknisk lavet på forskellige måder, men virkningen er nøjagtig den samme.
Det kunne godt være, vi skulle løbe hele skattelovgivningen igennem og så se, hvad det er for mange tilskud, der i virkeligheden gives, men det ser smukkere ud at have et fradrag, fordi så kan man sige, og det gælder i høj grad landbruget: Jamen altså, vi får ikke tilskud.
Det er bare skattefradrag.
Mariann Fischer Boel (V), 1998-11-24:
Men jeg vil godt spørge hr. Aage Frandsen: Har SF ikke stemt for det forslag, hvor man giver bruttobeskatningsmuligheden de første 3 år, forskere og nøglemedarbejdere opholder sig i Danmark?
Dorit Myltoft (RV), 1998-11-24:
Da partiets ordfører i denne sag, hr. Morten Helveg Petersen, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende synspunkter:
På forskningstunge danske virksomheder og forskningsinstitutioner er en tilstrækkelig forsknings- og innovationskraft af afgørende betydning for en konstant forbedring af konkurrence- og innovationsevnen
Det har ved gentagne lejligheder vist sig, at de danske forskningsmiljøer er for små til over en bred front at kunne generere det nødvendige antal forskere med de påkrævede og oftest strategisk vigtige kvalifikationer til både de offentlige, men også de private forskningsmiljøer.
Af blandt andet denne grund er det så vigtigt, at disse virksomheder kan tiltrække de bedste hjerner fra udlandet. Debatten om beskatningsforholdene for udenlandske forskere ansat i virksomheder i Danmark er for virksomhederne derfor meget central i rekrutterings- og fastholdelsesøjemed.
Det Radikale Venstre er positivt stemt over for lovforslaget om at lempe på reglerne for udenlandske forskere ansat i Danmark.
Det Konservative Folkeparti, Venstre og Centrum-Demokraterne har fremsat deres eget forslag om også at fjerne efterbeskatningen for udenlandske nøglepersoner i danske virksomheder.
En lempelse for nøglemedarbejdere vil være ensbetydende med en forskelsbehandling i forhold til normal dansk arbejdskraft. En sådan lempelse ønsker vi ikke at bakke op om.
Der findes eksempler på brancher, hvor tiltrækning af udenlandsk arbejdskraft er af ekstra betydning for at modvirke tendenser til flaskehalse.
Et eksempel er IT-branchen, der samtidig er en branche, hvor globaliseringen er særlig udbredt.
Det forholder sig imidlertid sådan, at projekter sjældent har længere varighed end syv år, hvorfor problemet i realiteten ikke er voldsomt stort.
Mariann Fischer Boel (V), 1998-11-24:
Ja jeg ved ikke, om vi vel er nået til 3. akt, 1. scene, i farcen om emballageafgiften.
Jeg synes, det er lidt vanskeligt sådan at få fat i den større entusiasme omkring de spørgsmål.
Den ene skal ind, og den anden skal ud.
Vi må jo spørge os selv, hvad mon det næste bliver, sådan at vi kan skifte scene ved næste forslag til ændring af emballageafgiftloven.
Kim Behnke (FP), 1998-11-24:
Den 28. oktober 1997 sagde den daværende forskningsminister, og jeg citerer fra Folketingets forhandlinger side 447: »Vi er foran. Vi er såmænd foregangsland, når det gælder regeringsinitiativer, når vi ser på, hvor langt vi er kommet her til lands, og ikke blot på, hvad der er planlagt.«
Det var altså for ca. 1 år siden, den 28. oktober 1997,
og det sagde den daværende forskningsminister.
Ja, kigger vi lidt videre på, hvad vi dengang fik stillet i udsigt fra regeringens side, fortsatte den daværende minister på side 448
: »Og på de mest påtrængende områder er man heldigvis allerede godt i gang, hvis man såmænd ikke allerede er færdig.«
Og slutsaldoen, udgangsreplikken fra den daværende forskningsminister står på side 449: »Men skulle det vise sig, og her kommer så pisken, at ansvaret ikke løftes i tilstrækkeligt omfang, er regeringen parat til at lovgive på en række præcise områder, så vi sikrer forbrugere og danskere med bl.a. en år »2000 parat«-mærkning.«
Det var de væsentligste budskaber fra regeringen for lidt over 1 år siden.
Nu har vi 403 dage tilbage til årtusindskiftet, og formålet med den forespørgselsdebat, vi har nu, er for det første at få en status fra regeringen over det, det er sket det sidste år, og for det andet at få kendskab til, hvilke planer regeringen har for, hvordan vi skal bruge de sidste 403 dage på en fornuftig måde.
Det er anledningen til, at vi skal have debatten nu. Besvarelse
Vi prøver i Fremskridtspartiet efter bedste evne at deltage i alt, hvad vi kan deltage i, men vi har et numerisk problem.
Vi er kun fire, og det gør, at vi desværre ikke kan deltage i alt, hvad vi gerne vil deltage i.
Men det, der bringer mig herop, er SF's tilsyneladende irritation over, at vi har den her debat.
Lige præcis diskussionen om de manglende afsatte midler i løbet af 1999, som SF jo er enig i er et problem, burde få Folketinget til at reagere.
Vi har debatter om alle mulige andre ting, og når der skal bygges en motorvej her, og når der skal laves et anneks til et kunstmuseum dér, så udløser det en debat i Folketinget.
Her har vi et problem på et område, hvor et analysefirma har sagt, at Danmark står foran en investering i størrelsesordenen 21 mia. kr.
Det synes jeg ikke er en sag, der er for lille at bringe på Folketingets dagsorden.
Aage Frandsen (SF), 1998-11-24:
Venstre og De Konservatives ordførere fremstiller denne sag, som om det er det her, der afgør, om disse lufthavne overhovedet kan eksistere.
Men det betyder i realiteten så lidt, så lidt, så det er ikke det, der er afgørende.
Som jeg gav udtryk for allerede ved førstebehandlingen, har vi været noget betænkelige ved at lempe, som regeringen foreslog.
Men vi har det sådan, når regeringen kommer med forskellige argumenter, at når de er gode, lytter vi til dem, og derfor accepterer vi forslaget, og derfor støtter vi det selvfølgelig.
Det, der nu sker fra Venstres og De Konservatives side, er, at efter vi har rakt fingeren lidt frem, prøver de at snuppe hele hånden.
Men det er os selv, der bestemmer, om vi vil give mulighed for, at de kan tage hele vores hånd, og det får de ikke lov til.
Brian Mikkelsen (KF), 1998-11-24:
Regeringens adfærd og opførsel i denne sag synes jeg virker lidt dobbeltmoralsk og lidt hyklerisk.
Hvis man virkelig mener noget med landdistriktspolitikken, hvis man virkelig mener noget med, at man vil skabe liv, vitalitet og dynamik i yderområderne, skal det selvfølgelig også være muligt for erhvervslivet at benytte lufthavnene.
Men hvis denne urimelige afgift ikke fjernes, vil konsekvensen sandsynligvis være, at man må lukke to lufthavne og lægge de to områder mere eller mindre øde hen, og derfor opfordrer jeg selvfølgelig til, at man støtter K og V's ændringsforslag, så man kan sikre lufthavnene.
Mariann Fischer Boel (V), 1998-11-24:
Under førstebehandlingen af regeringens forslag om en halvering af afgifterne på flysæder i små fly lancerede Venstre muligheden for fuldstændig at afskaffe afgiften på 75 kr. pr. sæde i fly med under 20 sæder.
Vi påpegede vigtigheden af, at yderområderne fortsat bliver flybetjent, og vi tænker i denne situation primært på Nordjylland.
Regeringen har selv erkendt problemet ved at fremføre, at det er vigtigt at sikre Bornholmsruten en kompensation for afgiften, og nu foreligger der altså et forslag fra Venstre og De Konservative, som er støttet af de andre borgerlige partier.
Dette forslag vil løse problemet i den ende af landet.
Bjarne Laustsen (S), 1998-11-24:
Lovforslag om ændring af lov om afgift af visse detailsalgspakninger og visse poser af papir eller plast m.v., som indeholdt en vægtbaseret emballageafgift, blev vedtaget i juni 1998.
Lovændringen har virkning pr. 1. januar
På baggrund af bl.a. erfaringerne fra den gældende flaske- og dunkeafgift er der i loven lagt vægt på at benytte så præcise afgrænsninger som muligt for at lette virksomhedernes og myndighedernes administration af de nye regler.
Der er derfor bl.a. benyttet varepositionsnumre fra EU's kombinerede nomenklatur for at sikre en klar afgrænsning af de varegrupper, som efter loven skal belægges med emballageafgift.
Lovforslaget om den vægtbaserede emballageafgift blev forud for fremsættelse i Folketinget i juni 1998 udsendt til høring til et bredt udsnit af brancheorganisationerne, virksomheder, ministerier m.v. Dette skete bl.a. med henblik på at sikre, at lovforslaget omfattede samtlige konkurrende produkter inden for de varegrupper, som i henhold til lovforslaget blev omfattet af emballageafgift, således at man undgik utilsigtede konkurrenceforvridninger.
Høringssvarene medførte en række ændringer, som indgik i det endelige lovforslag.
Efter lovens vedtagelse er det desværre blevet påpeget, at emballage til margarine, minarine m.v. og smør henholdsvis henhørende under position 1517 og 0405, som nævnt i lovens § 1, er omfattet af afgiften, men at smørbare blandingsprodukter, der henhører under position 2106, ikke er omfattet af afgiften.
Emballage til flydende sød-, let-, skummet- og kærnemælk er fritaget for afgift, og fritagelsen er snævert afgrænset til disse produkter.
Dette kan virke mindre rimeligt for personer, som på grund af f.eks. mælkeallergi er nødt til at bruge produkter til erstatning for animalsk mælk som f.eks. sojamælk, der er omfattet af afgiften.
Af hensyn til bl.a. mælkeallergikerne foreslås det derfor, at emballage til vegetabilske produkter, som kan erstatte flydende sød-, let-, skummet- eller kærnemælk, fritages for afgiften, og derfor skal Socialdemokratiet støtte forslaget.
Erik Mortensen (S), 1998-11-24:
Jeg havde godt nok ikke forventet nogen debat om spørgsmålet
, men den kom alligevel, og så vil jeg godt citere fra min ordførertale ved førstebehandlingen: »Da lovforslaget imidlertid er en ændring af en bestående lov, som er støttet og vedtaget af en række partier og i øvrigt et led i en større økonomisk sammenhæng, så kræver det selvfølgelig også ved en ændring forståelse og accept fra den samme kreds af partier.
« Det er spillereglerne i vort demokrati, og uden dem ville vi unægtelig være ilde stedt.
Det betyder rent faktisk, at når man har en aftale i dette Folketing, har man en aftale, også selv om man kommer fra Nordjylland eller kommer fra Thy, og det er jo nok de to steder, der er aktuelle i denne sammenhæng.
Men det er stort set essensen: En aftale er en aftale, og en aftale overholder man. Så havde jeg i øvrigt dengang det spørgsmål til fru Mariann Fischer Boel, om der var en garanti for, at flyvningen i givet fald ville blive genoptaget, hvis man fik en 100 pct.s fritagelse for afgiften.
Den garanti fik jeg ikke, men til gengæld tør jeg nok meget kraftigt antyde, at det ikke ville ske, selv om der kom en 100 pct.s fritagelse.
Men essensen af det her er selvfølgelig, at i politik gælder det også, at en aftale er en aftale.
Klaus Kjær (DF), 1998-11-24:
Jeg vil gerne have lov at takke forespørgerne for, at denne debat er rejst.
Det er faktisk på tide, at den bliver rejst; den har jo været udskudt nogle gange.
Jeg vil også godt have lov at takke ministeren for redegørelsen.
Så kan man spørge, om jeg var tilfreds med den.
Jeg mener i hvert fald ikke, at redegørelsen var fuldt tilstrækkelig med hensyn til, hvad der skal ske fra nu af, og frem til problemerne opstår, men det skal jeg vende tilbage til.
Det er et spørgsmål om, selv om man tidsmæssigt måske nok kan løse problemet, at det ikke er til at få fat i konsulenter.
De er fuldt beskæftiget og vil være fuldt beskæftiget frem til årtusindskiftet.
Det gælder om at komme i gang nu med disse problemer.
Dybest set er det et spørgsmål om en ansvarsfordeling i sidste ende, og her er det klart, at forskningsministeren selvfølgelig har det overordnede ansvar, hvis noget går galt i den offentlige sektor og formentlig også i de halvoffentlige institutioner.
Derfor er det heller ikke nok kun lejlighedsvis, kvartalsvis, månedsvis eller halvårsvis at bede om statusrapporter fra virksomhederne.
Tiden er så knap nu, at ministeren må slå i bordet og bede om konkrete tiltag fra de enkelte statslige institutioner.
Vi skal simpelt hen konkret have at vide, hvordan man agter at løse det her problem.
Det er ikke nok at få at vide, hvor vi står i øjeblikket.
Hvilke handlingsplaner har man?
Om nødvendigt må ministeren gribe ind og pålægge de enkelte offentlige institutioner en egentlig handlingsplan til at få løst problemerne. Vi kan tage et eksempel fra elsektoren.
Det er nævnt i elværkernes eget blad fra november måned 1998, at kun halvdelen af elselskaberne kan fremlægge en teknisk handlingsplan på nuværende tidspunkt, mens 9 ud af 10 selskaber forventer at blive år 2000-parate i år 1999.
Det er sandelig et pauvert resultat, når man tænker på, at denne debat har været rejst af forskningsministerens forgænger i hvervet for over et år siden.
Som sagt er det nu på tide, at der kommer handling bag disse år 2000-problemer og ikke blot en lejlighedsvis aflægning af statusrapporter.
På sygehusområdet har man udarbejdet en år 2000 parat-plan som led i et møde, som fandt sted her for nylig om katagorisering af systemer og udstyr i sygehussektoren i forbindelse med år 2000.
Man kan gå hen og prioritere og sige: Hvor er det hovedsagelig, vi skal sætte ind på området?
Her er det selvfølgelig de livsnødvendige opgaver, og jeg synes, man skal tage udgangspunkt i resultatet af den rapport, der er udarbejdet som følge af dette møde, og så kigge på de livsnødvendige opgaver og få sikkerhed for, at problemerne er overstået, og at tingene virker efter den 1. januar år 2000. I øvrigt har regeringen også en forpligtelse til, synes jeg, at gå ind og være så meget parat, at den kan koordinere med udlandet gennem kommunikation osv., så man også ved, at der ikke opstår forsyningsproblemer i Danmark som følge af nogle år 2000-problemer i udlandet.
Det skal vi også have klarlagt, og regeringen bør også være så meget parat, at den ligefrem kan gå ind med rådgivning til private virksomheder om, hvordan de skal løse deres år 2000-problemer.
Henrik Svane (RV), 1998-11-24:
Som forskningsministeren har været inde på i sin redegørelse, igangsatte regeringen sidste år en syvpunktsplan, som tager hånd om de mest centrale problemstillinger.
En konsekvens af vedtagelsen var bl.a., at År 2000 Sekretariatet blev etableret med et oprindeligt budget på 12 mio. kr., som senere er forhøjet til 21 mio. kr.
Men én ting er kroner og øre; noget andet er, hvilke konkrete handlinger der gennemføres for at blive år 2000-sikker.
Og som forskningsministeren også var inde på, er der ikke mulighed for at garantere, at alt går glat ved overgangen til det nye århundrede.
Det er problemet alt for omfattende og decentralt i sin natur til.
På en række områder, f.eks. med hensyn til de private virksomheder, kan regeringen kun informere og opfordre virksomhederne til at gøre noget for at sikre deres systemer.
Og som det også fremgik af beretningen, har der gennem længere tid været en intensiv dialog med de centrale offentlige og private aktører, og der er igangsat en række konkrete initiativer med henblik på at løse de problemer, der måtte være på en lang række livsvigtige områder som f.eks. sygehussektoren, forsyningssektoren og transportsektoren.
I Det Radikale Venstre er vi derfor rimelig fortrøstningsfulde med hensyn til situationen i den offentlige sektor. Vi er mere bekymrede for situationen i de små og mellemstore virksomheder, som ifølge en undersøgelse fra År 2000 Sekretariatet ikke tager situationen særlig tungt.
De fleste små og mellemstore virksomheder er bekendt med denne problemstilling, men en meget stor del af disse virksomheder har ikke tænkt sig at tage særlige initiativer for at imødegå problemstillingen.
Det kan selvfølgelig skyldes, at der ikke er nogen problemer, men det kan også skyldes manglende reel viden om problemernes omfang.
I Det Radikale Venstre mener vi, at virksomhederne og den offentlige sektor skal være fuldt bevidste om problemstillingens karakter, og at det danske politiske system skal være med til at gøre overgangen så smertefri som muligt.
Derfor må opgaven for forskningsministeren fortsat være at levere sober og gennemslagskraftig information om problemstillingen relateret til aktørerne i såvel den private som den offentlige sektor.
Ole Stavad (S), 1998-11-24:
Jeg vil gerne takke for overvejende positive meldinger fra ordførerne.
Jeg synes, det er fremgået ret tydeligt af de bemærkninger, der er faldet, at dette lovforslag først og fremmest er egnet til en grundig udvalgsbehandling og måske mindre til alt for mange meldinger ved førstebehandlingen.
Det er jo et lovforslag, som rører ved en lang række love og en lang række bestemmelser med det helt præcise overordnede formål at sikre, at dér, hvor man hidtil har skullet indhente en konkret tilladelse eller dispensation, men hvor praksis har vist sig at være så sikker, at man kan indskrive den direkte i loven, indskriver vi den direkte i loven.
Så er vi for det første fri for at ulejlige den enkelte skatteyder med at skulle hen og have en konkret tilladelse, og for det andet kan det direkte i loven ses, hvor det så er mulighederne ligger; hvad man kan, og hvad man ikke kan.
Det princip har jeg hørt en klar tilslutning til fra Folketingets partier.
Jeg er så glad for, at stort set alle ordførerne har sagt, at de vil gennemarbejde lovforslaget grundigt under udvalgsarbejdet, for det er fuldstændig rigtigt, at der er mange bestemmelser, vi har fat i her.
Jeg er da meget glad for og tryg ved, at hr. Aage Frandsen siger, at han vil bruge lidt kræfter på at undersøge, om der skulle være noget, der kan misbruges til noget andet.
Det er faktisk noget af det, jeg har været en hel del optaget af, inden lovforslaget blev fremsat, for vi har visse erfaringer fra tidligere for, at når vi har siddet med et lovforslag, som har haft det gode formål objektivering, har vi fået lavet nogle bestemmelser, som kunne bruges af nogle til noget andet end det, der egentlig var meningen.
Derfor har jeg personligt været ret optaget af den vinkel, og derfor er jeg også glad for, at andre vil forfølge den under udvalgsarbejdet, således at hvis der skulle være noget, vi i Skatteministeriet skulle have overset, kan vi være trygge ved, at det er der så andre, der vil være med til at påpege under udvalgsarbejdet.
Hr. Kim Behnke var inde på en række forskellige ting.
Hvis vi nu tager bestemmelsen om optog, så har den altså det gode formål, at selv om man anvender et køretøj til persontransport, som man normalt ikke må anvende til persontransport, vil det ikke blive pålagt afgift.
Den lille bestemmelse om optog har det meget præcise formål, at når man i de undtagelsestilfælde, som er beskrevet her, anvender et køretøj også til persontransport, får det ingen afgiftsmæssige konsekvenser.
Jeg tror nu, det er nyttigt, vil jeg sige til hr. Kim
Behnke, at vi ikke risikerer, at en eller anden kom galt af sted ved at være for emsig i sådan en situation, men at vi har direkte stående i loven, at det kan man ikke.
Formålet er godt og fornuftigt. Det samme kunne der svares på de øvrige spørgsmål.
Jeg går ud fra, at spørgsmålene vil blive stillet under udvalgsarbejdet, sådan så vi i fællesskab føler, at vi har et fuldt overblik over alle de mange bestemmelser, når vi når frem til tredjebehandlingen.
Men i hvert fald foreløbig tak for en positiv indgang
til udvalgsarbejdet.