Lene Jensen (S), 2005-01-14:
Vi behandler i dag et forslag til lov om ændring af universitetsloven, og det handler om internationalisering.
Det er noget, som vi alle sammen går ind for.
Viden kender ingen grænser, og videndannelse til højeste niveau kræver et aktivt samspil med de internationale aktører, dvs. med andre universiteter og udenlandske studerende.
handler om de studerende, der i dag kommer til Danmark og automatisk modtager statstilskud uden at være omfattet af aftaler på forhånd.
Ændringerne handler altså ikke om de studerende, der er omfattet af udvekslingsaftaler, som kommer fra EU- eller EØS-området og er omfattet af andre internationale aftaler, herunder omkring DIS.
En væsentlig del af lovforslaget handler nemlig om at kunne give friplads og stipendium til de studerende, universiteterne udvælger fra lande, som ikke er omfattet af alle de her aftaler.
Det er afgørende for Socialdemokratiet, at det er universiteterne selv, der tilrettelægger og bestemmer indsatsen omkring fripladser og stipendier.
Jeg skal i den forbindelse sige, at jeg overhovedet ikke tager de fremsatte bemærkninger som udtryk for, at ministeren så meget som kunne drømme om at forsøge at indsnævre universiteternes dispositionsfrihed så meget som en millimeter ud over, hvad der klart fremgår af lovteksten.
Og jeg tænker her bl.a. på bemærkningerne til nr. 3, stk. 6, afsnit 4.
Det er jo ikke nogen hemmelighed, at ministeren måske gerne havde set en mere snæver ramme for, til hvem stipendierne kunne gives og til hvilke områder.
Men jeg er sikker på, at ministeren agter at leve op til, at universiteterne selv bestemmer det under hensyntagen til beskæftigelsesmyndighederne.
Det har også været afgørende for os, at der ikke er tale om et spareforslag.
De taxametre, der ikke længere udløses automatisk til udenlandske studerende, bruges således fuldt ud til stipendier og fripladser, og som noget nyt må universiteterne nu også optage udenlandske studerende, som selv betaler for deres uddannelse.
Universiteterne skal som minimum opkræve, hvad det koster, og de må også gerne fastsætte en deltagerbetaling, der er højere end omkostningerne.
I så fald kan overskuddet bruges til fripladser til andre.
Forslaget indeholder også nogle nye muligheder for danske universiteter og danske studerende, der rejser ud.
Nu får universiteterne bedre muligheder for tættere samarbejde med udenlandske universiteter, bl.a. ved at udbyde fællesuddannelser og paralleluddannelser.
For danske studerende betyder det, at der på paralleluddannelserne kan gives merit for udenlandsophold uden bøvl.
Det er ganske enkelt klaret af på forhånd.
Jeg tror ikke, at dette lovforslag er det endelige svar på internationaliseringen, fordi det er og bliver en løbende proces.
Helt konkret havde Socialdemokratiet gerne set en bedre løsning på den såkaldte joint degree-problematik omkring fællesuddannelserne.
Vi havde også gerne set, at vi var kommet et skridt længere med at etablere danske uddannelser i udlandet, og vi havde også gerne set, at der blev bedre mulighed for, at universiteterne udadtil kunne slå mere på tromme for, hvad de egentlig har at tilbyde, f.eks. ved en fælles understøttelse af de enkelte universiteters markedsføringsindsats.
Vi kan støtte forsalget i sin helhed, og så er der jo plads til forbedringer siden hen.
For at tage det sidste først, for nu kan jeg huske det første, og jeg beklager endnu en gang: Jeg tror da, det har betydning for nogle mennesker.
Jeg tror da, der er nogle mennesker, som i dag får uddannelse i Danmark, som så ikke kan komme til Danmark, fordi de ikke kan finde de penge, der skal til for at betale.
Det, jeg bare sætter spørgsmålstegn ved, er, om det er ad denne vej, vi skal klare den slags problemstillinger.
Det tror jeg ikke det er.
Jeg tror, at det, at vi giver universiteterne mulighed for at rekruttere målrettet, faktisk kommer universiteterne til gode.
Må jeg så til det dér med, hvad det er for nogle mekanismer, der bliver sat i gang, sige, at der tror jeg, at man skal holde sig for øje, at det jo udtrykkeligt af loven kommer til at fremgå, at man skal opkræve det, det koster.
Det vil sige, at de penge, der bliver givet til danske studerende via taxametersystemet osv., ikke kommer til at gå til udenlandske studerende.
Man skal også holde sig for øje, at man ikke kan sætte en pengemaskine i gang, hvor man så kan bruge pengene til alt muligt andet.
De skal sådan set bruges til fripladser til andre udenlandske studerende.
Så jeg deler ikke helt bekymringen over, at det skulle være en decideret pengemaskine, vi har gang i, for i så fald ville jeg ikke støtte forslaget.