runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Dam Kristensen (S), 2000-03-22:
Der er gennem årene fremsat mange forslag om knopskydninger på børnetilskudsreglerne.
Det vil regeringen også fortsat gerne, men vi mener, at det er uhensigtsmæssigt at gøre det med knopskydninger, så reglerne bliver vanskeligere at gennemskue.
Vi mener faktisk, at det er en bedre fremgangsmåde at se på de generelle regler, der vedrører den gruppe af børnefamilier, som man vil hjælpe.
Derfor kan regeringen ikke støtte det fremsatte forslag. Det er regeringens holdning, at det ikke må gøres til en social begivenhed at være studerende, og at der derfor ikke skal ydes særlige sociale ydelser på det kriterium, at man er uddannelsessøgende.
At være uddannelsessøgende er jo rent faktisk et frivilligt valg.
Såfremt en kommune skønner, at det i konkrete tilfælde er nødvendigt for at kunne forsørge familien, at den enlige forsørger eller den ene af et par med børn får en uddannelse, så er der faktisk mulighed for at yde hjælp hertil efter revalideringsbestemmelserne i lov om aktiv socialpolitik. Forslagsstillerens hensigt er at ligestille de økonomiske vilkår for enlige forsørgere og parfamilier på SU med kontanthjælpsmodtagere.
Efter de beregninger, vi har foretaget for nogle familietyper, ser det ud til, at et par med et barn kan have et større rådighedsbeløb på SU end på kontanthjælp.
De økonomiske forhold for studerende må reguleres gennem SU-reglerne, og det er faktisk sådan, at SU-rådet i øjeblikket arbejder på et debatoplæg om en videreudvikling af hele SU-systemet.
Blandt de konkrete forslag i oplægget er bl.a. indførelse af et tillæg til SU-modtagere med børn, og det er efter regeringens opfattelse i det regi, spørgsmålet om uddannelsessøgende børnefamiliers økonomi bør behandles.
Peder Sass (S), 2000-03-22:
Jeg har respekt for de studerende, der samtidig med at gennemføre en uddannelse har tid og lyst til og mulighed for at få børn, eller som havde børn, før de startede på en uddannelse.
Derimod er jeg lidt betænkelig ved, at forældre på SU lige pludselig skal overføres til det sociale system. Jeg har svært ved at overskue konsekvenserne af det, som Kristeligt Folkeparti har nævnt i bemærkningerne, hvori man skriver: »For det første finder forslagsstillerne det hensigtsmæssigt, at forældre tilskyndes til at få børn, mens de er under uddannelse«.
Jeg kunne godt tænke mig, at Kristeligt Folkeparti nærmere redegjorde for, hvad man egentlig mener med det.
Men Socialdemokratiet mener, at det er vigtigt at fastholde, at det er frit for enhver dansker selv at bestemme, hvornår de vil have deres børn.
Jeg mener også, at det er vigtigt at fastholde regeringens intentioner om, at uddannelse så vidt muligt gennemføres inden for uddannelsens normerede tid.
I dag er det muligt at opnå SU til at passe børn - det, der svarer til en barselsperiode - uden at det er nødvendigt at følge uddannelsen.
Ordningen blev indført i januar 1993 og rettet til i april 1994, hvor det også blev muligt for fædrene at gå hjemme og passe deres eget barn og samtidig oppebære SU.
Der er flere muligheder for at klippe og få dobbeltklip og lave forskellige kombinationsmodeller, som det bliver for vidtgående at komme ind på på nuværende tidspunkt.
I Socialdemokratiet mener vi fortsat, at alt, der vedrører SU - altså hele den økonomiske støtte til uddannelsen - hører under ét og samme ministerium, i dette tilfælde Undervisningsministeriet.
En samkøring af SU fra Undervisningsministeriet med en form for kontanthjælp i regi af Socialministeriet er uhensigtsmæssig og vil medføre alt for store administrative problemer.
Som ministeren allerede har omtalt, er SU-rådet p.t. i gang med at lægge sidste hånd på et debatoplæg om SU-systemet.
Selv om Danmark har et af verdens bedste og dyreste uddannelsesstøttesystemer, vil Socialdemokratiet ikke være afvisende over for nye og gode argumenter. Dette forudsætter dog, at alle forligspartierne, som har været med omkring den nuværende SU-ordning, inddrages.
Socialdemokratiet kan ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag, men er positive over for en fordomsfri drøftelse omkring justeringer af det nuværende SU-system.
Tove Videbæk (KRF), 2000-03-22:
Hr. Peder Sass siger, at det med at få børn ikke er noget socialt anliggende.
Men hvis vi ikke støtter op omkring den enlige mor, der studerer, så kan hun nemt gå hen og blive et socialt anliggende, f.eks. ved at hun dropper ud af sin uddannelse og går på kontanthjælp.
Kan hr. Peder Sass ikke bekræfte, at hvis den enlige mor ikke kan klare sig selv og sit barn på SU og dropper ud af uddannelsen og går på kontanthjælp, så kan hun faktisk hæve 19.000 kr. mere om året, og kan hr. Sass ikke bekræfte, at hun faktisk så er blevet til et socialt anliggende?
Peder Sass (S), 2000-03-22:
Jeg vil gerne sige til fru Tove Videbæk, således som jeg sluttede, at såfremt der i SU-rådets debatoplæg beskrives problemstillinger om, at der er et øget frafald på baggrund af, at der er sket en lykkelig begivenhed under et uddannelsesforløb, så er det, jeg netop tilkendegiver, at vi er positive over for at kunne diskutere, hvorvidt det nugældende SU-system kan tage højde for en sådan situation og skabe et bedre økonomisk grundlag for en sådan familie.
Else Winther Andersen (V), 2000-03-22:
Da Venstres ordfører, hr. Erik Larsen, ikke kan være til stede, vil jeg gerne læse hans tale op.
Forslaget her fra Kristeligt Folkeparti er på mange måder sympatisk.
Forslaget går ud på, at der til børn af enlige uddannelsessøgende udbetales 12.000 kr. årligt pr. barn.
Hvis begge forældrene så er på SU, udbetales der altså 19.000 kr. pr. barn.
Spørgsmålet er så, om et forøget børnetilskud hjælper, eller om der her i virkeligheden ikke i højere grad er tale om et for afslappet forhold og en for afslappet holdning til provokeret abort, og at det således er oplysning, oplysning og oplysning, der er brug for.
Forslaget må henvises til finanslovforhandlingerne for 2001, men Venstre vil under udvalgsarbejdet medvirke til at klarlægge forslagets konsekvenser bredt, så Venstre vil henvise det til udvalgsarbejdet.
Henriette Kjær (KF), 2000-03-22:
Da vores ordfører på området, hr. Jens Heimburger, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende: Det Konservative Folkeparti kan udmærket se det positive i intentionerne i B 85. Imidlertid rejser det med det samme spørgsmålet, om det nu også er forældre på SU, som skal stå øverst på listen, når vi gerne vil gøre noget ekstraordinært for forældre, der er sværere stillet end de fleste.
Personer, der er på SU, er jo ikke i en varig svag økonomisk situation, tværtimod er de under uddannelse for at kunne dygtiggøre sig og dermed opnå en bedre indtægt på længere sigt.
Vi er helt opmærksomme på, at SU ikke kan måle sig med andre overførselsindkomster.
Det er heller ikke meningen, for SU er et tilskud i en begrænset periode.
I stedet for at gøre noget specifikt for forsørgere på SU vil vi foreslå, at der tages initiativ til at omrokere inden for den eksisterende udgiftsramme til børnetilskud, således at der gives et væsentlig større tilskud til forældre i børnenes første leveår.
Det er typisk på det tidspunkt, hvor de fleste børnefamilier har mange udgifter og er under etablering.
Det vil betyde, at vi kunne give et børnetilskud
på 21.000 kr. til forældre med børn i alderen 0-2 år mod i dag 11.300 kr.
Finansieringen findes ved tilsvarende at reducere børnetilskuddet i aldersgruppen 7-17 år.
Vi vil ikke afvise, at forældre på SU har en stram økonomi, men vi vil ikke prioritere denne gruppe
ekstraordinært i de kommende finanslovforhandlinger, hvor vi snarere vil prioritere indsatsen for et forbedret sundhedssystem.
Tove Videbæk (KRF), 2000-03-22:
Fru Henriette Kjær sætter spørgsmålstegn ved, om det er en svag gruppe, vi har med at gøre her.
Jeg kan så citere formanden for SU-Rådet, Jakob Lange, som i Aktuelt den 18. november 1998 sagde, at udeboende studerende under 20 år er ringe stillet økonomisk, men at studerende med børn er endnu ringere stillet.
Og vi ser også, at mange studerende dropper ud af deres uddannelser eller forlænger deres studietid på grund af, at de er nødt til at tage mere erhvervsarbejde osv.
Nu, hvor vi ved, at det i Danmark er sådan, at viden og kompetencer og uddannelser og atter uddannelse er grundlag for Danmarks konkurrenceevne, er det så ikke vigtigt for Det Konservative Folkeparti at medvirke til at fastholde så mange som overhovedet muligt i deres uddannelse og også få de studerende igennem uddannelsessystemet så hurtigt som muligt?
Jeg begriber ikke, at Det Konservative Folkeparti ikke kan støtte det her forslag, for vores forslag er jo netop med til at fastholde i uddannelse og forkorte studietiden.
Henriette Kjær (KF), 2000-03-22:
Jeg er ked af det, han kunne ikke være her i dag,
men jeg synes, det er mest rimeligt, han selv får lov at svare.
Villy Søvndal (SF), 2000-03-22:
Da SF's ordfører på området, hr. Thorstein Theilgaard, ikke kan være til stede, skal jeg på SF's vegne fremføre: I SF har vi endog meget stor sympati for det stillede forslag. Det har vi, fordi forældre på SU og selvfølgelig i særlig grad enlige forsørgere på SU i dag er utrolig dårligt stillet rent økonomisk.
Selv for studerende uden børn betyder livet på SU ikke et liv i sus og dus, tværtimod.
Men det er indlysende, at der er et skrigende behov for at gøre en særlig og målrettet indsats over for studerende, der også skal forsørge et eller flere små hoveder. Når det er sagt, bliver jeg nødt til at spørge om enkelte ting i forslaget, som vi i SF ikke umiddelbart kan se logikken i.
SF har mere end svært ved at se logikken i det.
Vi taler her om en gruppe forsørgere, der - som det så glimrende er beskrevet i bemærkningerne til forslaget - ikke har ret mange penge at gøre godt med.
SF's synspunkt i den sammenhæng vil være, at normalbidraget ikke skal modregnes.
Derimod er det o.k. at modregne forskellen mellem normalbidraget og et eventuelt forhøjet børnebidrag i det ekstra børnetilskud. Derfor mener vi i SF, at en ren modregning, der indkluderer normalbidraget, i og for sig modarbejder mange af de andre fine hensigter i forslaget.
Lidt polemisk virker det, som om Kristeligt Folkeparti siger til SU-modtagerne med børn: Vi vil godt hjælpe, men ikke så meget, at det for alvor kan mærkes.
De afsluttende bemærkninger til forslaget siger jo, at man ikke kan regne med, at forslaget kan samle flertal nu, men at det indgår i partiets forslag til næste finanslov.
Det er lidt ærgerligt.
Vi kan jo bare vedtage det, og så kan vi sætte en ikrafttrædendato, der hedder 1. januar, og så kan vi bede regeringen om at notere sig, at der var et flertal i Folketinget, der synes, at det her skulle vedtages allerede nu, så folk har mulighed for at planlægge deres økonomi.
Så jeg vil opfordre til meget mere optimisme og meget mere gåpåmod.
Vi vil gerne hjælpe med en vedtagelse allerede nu, og så vil vi selvfølgelig, når vi kommer til finanslovforhandlingerne, bede regeringen om at være til at sikre sammen med os - og vi er meget kreative i evnen til at skaffe penge - at forslaget allerede nu vedtages, men med ikrafttræden 1. januar, fordi vi selvfølgelig respekterer, at vi har en finanslovaftale med regeringen i indeværende år, og der er det klart, at man ikke lægger ovenpå ufinansieret.
Men når 1. januar kommer, starter der et helt nyt kalenderår. Så min opfordring skal være, at Kristeligt Folkeparti genvinder livsmodet og troen på, at det her kan lade sig gøre, og vi bidrager gerne.
Og vi støtter forslaget, det var jo sådan set det korte af det lange, dog med de kritiske bemærkninger til punkt 4.
Tove Videbæk (KRF), 2000-03-22:
Tak til hr. Villy Søvndal.
Vi vil naturligvis forsøge at få forslaget vedtaget og håber da også, at det lykkes.
Den lidt pessimistiske slutning har jeg altså ikke været medvirkende til, men jeg håber, at den ikke bliver nødvendig.
Vedrørende punkt 4 om, at tilskuddet, det her børnebidrag, skal modregnes, vil jeg sige, at det vil vi da gerne undlade at modregne, men jeg tror, vi af hensyn til at holde den totale udgift nede har valgt at tage det med på den her måde.
Inge Refshauge (DF), 2000-03-22:
Bedre økonomiske vilkår for forældre på SU kan vi vist alle sammen godt gå ind for.
Børnetilskuddet på de 12.000 kr. og 19.000 kr., som her er skitseret for både enlige forældre og samboende forældre, lyder i første omgang meget tillokkende.
Det koster selvfølgelig nogle penge at give noget mere.
Foreløbig er det beregnet til at koste 120 mio. kr.
I Dansk Folkeparti er vi med på, at vi har brug for, at unge tager en uddannelse, og vi mener også, at det er grotesk og direkte umenneskeligt, hvis unge skal vælge abort, fordi de ikke har råd til at få børn under studietiden.
Så i det store og hele er vi positive over for forslaget.
Vibeke Peschardt (RV), 2000-03-22:
Ja, vil jeg sige til hr. Hans Christian Schmidt, at man skulle jo tro, at det var en landdistriktsredegørelse, vi var her for at debattere.
Men det er det ikke.
Det er en landsplanredegørelse. Og jeg har så to spørgsmål til hr. Hans Christian Schmidt og en enkelt faktuel oplysning. Og den faktuelle oplysning først: Transportrådet er ikke regeringens organ eller regeringens forlængede arm.
Transportrådet er Trafikudvalgets mulighed for at stille objektive spørgsmål og få dem belyst, og i det lys skal man selvfølgelig se den rapport, der kommer på gaden her en uge før klimastrategien.
Dernæst har jeg to spørgsmål.
For det første vil jeg spørge hr. Hans Christian Schmidt: På hvilke områder har regeringen forringet forholdene for landdistrikterne?
Dernæst har man lavet en hel pulje til landdistriktspolitik under Indenrigsministeriet, og endelig har man altså lavet butiktidslukkeloven og detailhandelsreglerne, som er blevet lavet her, alle sammen bevisligt til gavn for landdistrikterne. Så jeg vil gerne høre: Hvad er det så for områder, som man har forsømt at gøre noget på?
Marianne Jelved (RV), 2000-03-22:
Til hr. Frank Dahlgaard, der ikke er helt enig i, hvad jeg sagde om olieprisen: Jeg må sige til hr. Frank Dahlgaard, at den bevægelse, der sker nu, hvor vi får den dobbelte stigning - hvis jeg nu skal bruge det eksempel - er jo nøjagtig den samme, hvad enten Danmark er med i euroen eller ej.
Det er nøjagtig det samme som dengang, da D-marken var ankervaluta og bevægede sig i forhold til dollaren. Hvis ikke vi havde haft euroen, var det D-marken, der havde flyttet sig, formentlig i forhold til dollaren.
Vi kan ikke vide præcist, om udsvinget havde været det samme, men mekanismen er den samme.
Så til råderummet: Jeg vil gerne understrege, også over for hr. Keld Albrechtsen, hvis jeg må knytte tingene sammen, at jeg taler ikke for gældsætning.
Jeg taler om, at finnerne har valgt, og jeg vil gerne bibringe debatten lidt substans ved at få lavet et notat om den finske tankegang og ordning.
Det, finnerne gør, eller det, der måske er tanken, er, at de sparer op i en fond, mens det, vi gør i Danmark, er at betale gælden af.
Når man har en fond, og hvis der er lovgivet om den fond, indgår de bidrag, der kommer ind til den, i det samlede offentlige regnskab, og det svarer dermed fuldstændig til det, vi gør i Danmark, når vi bruger vores opsparing og overskuddet til at nedbringe den offentlige gæld.
Men det kan belyses meget enkelt i et notat, som jeg kan sende over til Folketinget.
Så vil jeg lige sige til hr. Frank Dahlgaard, at ved at overholde det regelsæt, som findes for det økonomiske samarbejde, som vi er en del af, og som vi skal leve op til -
det er det samme regelsæt, som eurolandene lever op til -
har Danmark ligesom Irland og Holland, for nu at tage to mindre lande i euroområdet, fået en meget lav ledighed og en sund økonomi med overskud på de offentlige budgetter.
Og så er jeg for resten sikker på, at vikingerne for 1000 år siden også sad og diskuterede, om de skulle drage på togt et eller andet sted hen, og hvilke konsekvenser det ville have for dem selv og deres familie og deres efterkommere.
Men de forudså af gode grunde nok ikke det her.
Martin Glerup (S), 2000-03-22:
Til hr. Jens Hald Madsen vil jeg sige, at det at tage hele befolkningen i ed på det, som kom frem her, måske nok er at tage munden lige lovlig fuld.
Vi ved jo, at hvis vi vil have en varieret detailhandelslov, så har det betydning, at der også findes butikker i byer med under 2.000 indbyggere.
Det vil blive nødvendigt at transportere folk meget mere, det
vil blive nødvendigt at køre meget mere i bil for at komme hen og handle.
Det synes jeg ikke er en særlig attraktiv måde.
Der skal være en balance i de her ting også og ikke det superliberalistiske, som hr. Jens Madsen vil, men en afbalanceret løsning, hvor alle får en chance for at være med.
Sådan må det være.
Jeg tror på, at den løsning, vi har fundet nu, er holdbar og til gavn for den brede befolkning.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-22:
Der er mange problemer knyttet til den euro, ikke blot den
inflation, der kommer, når eurokursen falder så meget, at importen bliver dyrere, og olie og benzin stiger - det gør de jo også herhjemme, fordi vi har valgt at knytte os til euroen - men også beskæftigelsesmæssigt.
I Finland og Sverige diskuterer man alvorligt at opbygge fonde, bufferfonde, der kan bruges i tilfælde af, at der kommer beskæftigelseskriser, fordi man i fremtidens euroland bliver pålagt begrænsninger ved at bruge finanspolitikken.
Og det er baggrunden for spørgsmålet, om man i regeringen overvejer også her i Danmark eventuelt at oprette sådanne bufferfonde af hensyn til sikringen af fremtidens beskæftigelse.
Marianne Jelved (RV), 2000-03-22:
Må jeg lige korrigere: Jeg tror, det var en fortalelse at sige, at olieprisen stiger altså, hvad enten euroen er der eller ej.
Det har sådan set ikke noget med euroen at gøre, hvordan oliepriserne bevæger sig p.t.
Med hensyn til bufferfonde må jeg sige, at det er i virkeligheden - hvis man kan gradbøje godt - et lidt godt spørgsmål, som jeg er meget glad for at få stillet.
Tak for det.
Det giver mig nemlig anledning til at sige, at den økonomiske politik, vi fører i Danmark, og som det er tanken, at alle skal føre i euroområdet og i EU - alle er jo forpligtet inden for de samme økonomiske rammer, hvad enten de er med i euroen eller ej - betyder jo, at vi laver en meget stor opsparing i Danmark, så vi kan nedbringe vores gæld betragteligt.
Fra at have en gældskvote, altså en andel af bruttonationalproduktet, på over 80 pct. i 1993, kommer vi i 2005 ned på omkring 35 pct. af bruttonationalproduktet.
Vi må, hvis vi skal opfylde kravene inden for den fælles valuta, have en gældskvote på 60 pct. som ramme, men vi skal selvfølgelig ikke have en gæld på 60 pct.
Det vil sige, at vi her har en buffer, der svarer til 60 pct. minus 35 pct., altså 25 pct. af bruttonationalproduktet, og det er jo i virkeligheden en kæmpestor buffer. Vi har derfor ingen som helst brug for at have en bufferfond, som arbejdsmarkedets parter betaler til, for staten sparer op ved at nedbringe gælden.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-22:
Tak for svaret.
Jeg er nødt til at korrigere ministerens korrektion af mine oplysninger om olie- og benzinpriserne, for vi ved jo alle, at benzinpriserne stiger.
Det gør de også i USA, men de stiger ekstra meget i euroland og i Danmark, som allerede har knyttet sig til euroland - ikke bare fordi olieprisen stiger, men også fordi dollaren stiger, og når dollaren stiger set med danske øjne og euroøjne, er det jo, fordi euroen falder, så vi får olieprisstigningerne to gange.
Men så må jeg spørge ministeren, om ministeren virkelig vil sige, at vi har et så stort spillerum som 25 pct. af bruttonationalproduktet.
Er det ikke korrekt, at der er en regel for Den Økonomiske og Monetære Union, der siger, at man i en given situation maksimalt må pumpe så mange penge ud og bevidst øge underskuddet på de offentlige budgetter, at det rammer 3 pct. af bruttonationalproduktet?
Det er jo en helt anden snak.
Så er der en ting mere, jeg gerne vil have ministerens kommentar til: I øjeblikket er vi jo i en pæn situation som følge af, at et selvstændigt Danmark med et flertal i Folketinget bag sig selv har rettet dansk økonomi op uden overhovedet at skulle spørge i Bruxelles eller Frankfurt, som det jo bliver tilfældet i fremtiden.
Men hvordan bliver det i fremtiden, om 10, 20, 30 eller 1000 år?
Ministeren må vel erkende, at der er behov for at tænke meget langsigtet af hensyn til beskæftigelsen?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-22:
Ja, det var jo en rimelig god idé med Enhedslisten.
Jeg havde faktisk aldrig forestillet mig at skulle opleve, at lige netop økonomiministeren ville står her i Folketingssalen og sige, at hvis der opstår problemer, går vi bare ud og låner nogle penge.
Det havde jeg sådan set ikke forestillet mig at lige netop økonomiministeren kunne finde på at sige, for jeg har kendt økonomiministeren som en minister, der har fastholdt dag ud og dag ind, at gælden skal ned, gælden skal ned, og gælden skal ned, så det er unægtelig nye toner.
Jeg tror faktisk heller ikke, økonomiministeren selv mener det, og derfor vil jeg godt spørge: Hvad nu, hvis man er havnet i euroen, sådan som finnerne jo gik hen og gjorde? Jeg tror sådan set ikke, de helt havde tænkt igennem, hvad de begav sig ind i, men de har altså fundet ud af, at man er nødt til at spare op og simpelt hen have en sådan fond, for man kan jo ikke bare gå ud og låne en masse penge.
Vil ministeren ikke godt sende os et notat om den finske ordning, så vi kan se.....
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-22:
Det ved jeg nu ikke.
Vikingerne var jo folk, der havde selvfølelse og var stærke, og det må vi danskere vel også være, når vi selv og helt alene, mens det kontinentale Europa gennem hele 1990'erne havde en nedtur, rettede den danske økonomi op, til trods for at vilkårene var svære for eksporten, fordi euroland lå dødt rent økonomisk.
Det har vi gjort selv, så vi er stærke vikinger, og der er ikke noget argument for, at vi skal afgive vores beslutningsret til Frankfurt eller Bruxelles.
Men så må jeg spørge ministeren, om ministeren ikke vil erkende, at der er et problem med hensyn til beskæftigelsen. Finnerne har set det, og svenskerne er ængstelige for det, for de skal jo måske også ind i euroen.
De bliver bange, fordi der er faste regler for, hvor meget priserne må stige - højst 2 pct., så skal der gribes ind.
Det er højst 4½ pct., så skal der gribes ind, og der er også faste regler for, hvor højt statsunderskuddet må være, nemlig højst 3 pct. af BNP, så skal der også gribes ind.
Men der er ingen regler for, hvor meget arbejdsløsheden må stige.
Marianne Jelved (RV), 2000-03-22:
Den danske selvfølelse er meget, meget stor, fordi vi tror på, at vi kan være med til at skabe et fredeligt og stabilt Europa med en høj beskæftigelse, godt miljø og et godt humør og også et socialt velfærdssamfund.
Med hensyn til det kontinentale Europas nedtur i 1990'erne, hvor Danmark selv skulle have rettet økonomien op, taler hr. Frank Dahlgaard mod bedre vidende.
Irland og Holland har gjort nøjagtig det samme som Danmark og har lige så gode situationer som Danmark.
Uanset om de er med i euroen eller ej, har de ført den samme politik og har opnået de samme resultater.
De faste regler, hr. Frank Dahlgaard nævner, altså 2 pct.s inflation og reglerne for pengemængden, er ikke noget, Traktaten bestemmer eller fastslår.
Det er ikke noget, der er vedtaget politisk, og det er ikke noget, som Danmark skal leve op til.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-22:
Det er jo rigtigt, som ministeren siger, at det skal Danmark ikke leve op til, så længe vi er uden for euroen og har vores egen mønt og vort eget pengevæsen og vor egen Nationalbank, som vi endnu har.
Men Finland, som er indenfor, og Sverige, som har tilkendegivet, at man måske vil med, har afgivet den pengepolitiske suverænitet.
De er underkastet reglerne om, at priserne ikke må stige med mere end 2 pct., at underskuddet højst må være 3 pct., og at pengemængden må ikke stige med mere end en eller anden procent.
Der er en masse konkrete mål og tal i finansverdenen, der ikke må overskrides.
Men når det drejer sig om arbejdsløsheden, menneskers muligheder for beskæftigelse og alle de sociale aspekter, der er i forbindelse med det, stiller euroområdet ingen krav.
Der er ikke nogen maksimumgrænse for arbejdsløsheden, der ikke må overskrides, og det er jo forklaringen på, at finnerne og svenskerne bliver ængstelige, når de ser frem i tiden.