Bente Dahl (RV), 2005-10-12:
Jeg vil som de andre ordførere sige tak til ministeren for en fyldig redegørelse.
Det nordiske samarbejde er vigtigt.
I kraft af dette samarbejde er der opnået en lang række resultater gennem årene såsom pasfrihed, kultursamarbejde, forskningssamarbejde, sprogkonventionen, finansielt samarbejde gennem Nordisk Investeringsbank og minimering af grænsehindringer med Bornholm som det sidste aktuelle eksempel.
Samarbejdet i Norden står ikke isoleret, men skal ses som en del af det geografisk set større samarbejde, der foregår i EU.
Vi er både danskere, borgere i Norden og europæere, og fundamentet i samarbejdet er den nordiske kultur med fokus på, hvordan vi lever sammen, og på nordisk kulturelt samarbejde.
Der sker det, at når noget står på i tilpas lang tid, får det et selvstændigt liv undervejs.
For at fastholde fokus må der sættes ind med løbende reformer, og det er det, der sker i øjeblikket.
Vi er midt i en reformeringsproces, der har til formål at skabe et politisk, dynamisk og mere synligt målrettet nordisk samarbejde, og det er principielt godt.
Men så kommer mine bekymringer, og de gælder kulturområdet.
Som jeg før nævnte, er det et meget centralt område i det nordiske samarbejde.
Der er fart på nu.
De reformer, Ministerrådet vil gennemføre, skal åbenbart gennemføres meget hurtigt, uden at man tager sig tid til at se efter, hvad der rent faktisk er godt, og hvad der måtte være skidt for kulturudøvelsen.
Det, det handler om – eller rettere: det, det må handle om – er at opfylde nogle formål.
Hvad er formålet med at samarbejde om kultur i nordisk sammenhæng?
Ja, det er at give rammer og muligheder for, at mange mennesker kan beskæftige sig med og lære om andre nordiske landes kultur.
Ministerrådet lægger op til en meget hurtig gennemførelse af reformerne.
Ministerrådet lægger op til, at der skal ske besparelser efter salamimetoden.
Nordisk Kulturfond skal pålægges besparelser, men det er ikke nødvendigt.
Vi er enige om en omstrukturering, der medfører, at der skal være besparelser, som går til omprioriteringspuljen, på alle konti, men jeg mener ikke, det er hensigtsmæssigt at spare på Nordisk Kulturfond, og det er der bred enighed om i Kulturudvalget.
I redegørelsen er det nævnt, at de baltiske lande nu er selvkørende, og at vi kan flytte fokus til næste område, dvs. Vestrusland.
Det synes mig noget hurtigt at flytte fokus.
De baltiske lande er ikke godt nok kørende i deres demokratiske udvikling.
De mangler hele den folkelige opbygning, der sker, når befolkningen som sådan involverer sig i politiske processer.
Det kan fremmes med folkeoplysende aktiviteter, men der er ikke fokus på denne vigtige dannelsesproces i ministerens redegørelse, og jeg vil efter lyse midler til folkeoplysningsprocessen i Baltikum.
Jeg går lidt tilbage til kulturområdet, fordi jeg har lyst til at nævne et par af kritikpunkterne.
Forslaget bærer præg af at være blevet til uden dialog med de kunstfaglige miljøer i Norden, og det bevirker, at både de grundlæggende forudsætninger bag forslaget og dets anbefalinger og prioriteringer kun i ringe grad, kun i ringe omfang afspejler kunstlivets ønsker og behov.
Forslaget reducerer armslængden i den nordiske kunststøtte; der er ikke længere sikkerhed for, at det nordiske kunst- og kultursamarbejde er forankret i den fornødne faglighed og kunstneriske kvalitet.
Forslaget gør det i praksis umuligt at finde finansiering af længerevarende og kontinuerlige samarbejder på tværs af de nordiske landes nationale kunstneriske miljøer, og forslaget bevirker, at der ikke længere findes permanente kunstfaglige råd og komiteer, der kan tage ansvaret for det fortløbende samarbejde, opsamle erfaringer og viden eller medvirke til at definere langsigtede målsætninger.
Derfor vil jeg stærkt anbefale Nordisk Ministerråd og ministeren for nordiske anliggender Connie Hedegaard, at Ministerrådet går i dialog med Nordisk Råd og kulturlivet i de nordiske lande, så vi sammen kan lave den tiltrængte omstrukturering, der skal ske på kulturområdet.
Jeg vil stærkt anbefale ministeren at arbejde for, at ingen forhastede beslutninger tages, så kulturområdet får presset ordninger ned over sig, som får ting til at gå i stå i stedet for det ønskelige: at få ting til at ske.
Jeg ser helst en udsættelse, men alternativet til udsættelse af beslutningen på kulturområdet kunne være, at ministeren nedsætter en følgegruppe.
Den skulle i så fald indberette til ministeren, hvordan den nye struktur fungerer, og ministeren skulle i så fald forpligte sig til at ændre vilkårene for det, der ikke fungerer efter hensigten.
Med de forbehold, jeg her har nævnt, er vi dog i Det Radikale Venstre positive over for redegørelsen, da den står for en bedre prioritering af opgaverne og sandsynligvis vil føre til mere dynamik i det nordiske samarbejde.