Villy Søvndal (SF), 2006-12-05:
Tak for debatten om vel nok det vigtigste tema, forskellen på krig og fred, forskellen på løgn og sandhed.
Det er lykkedes at få statsministeren bare lidt i tvivl om, om glansbilledet nu også holder.
Når man sådan kender statsministerens psyke, er det jo et meget stort skridt at nå dertil, at statsministeren bare kommer lidt i tvivl om, om glansbilledet holder.
Det er en hård dags arbejde, der belønnes med det.
Men jeg synes så til gengæld stadig væk ikke, og det er jo problemet, at statsministeren har forstået omfanget af katastrofen, når statsministeren omtaler situationen som alvorlig.
Javel, er det et dækkende udtryk for et Irak med følgende kendetegn: 650.000 døde; 2 millioner mennesker flygtet; alle de intellektuelle på vej ud, 2.000 om dagen i øjeblikket; et samfund, der er ved at blive opdelt efter etniske skillelinjer?
Det er et land i totalt kaos, et resultat af en krig, en ulovlig krig, der betyder, at iranerne foreløbig er de store vindere, at modsætningsforholdene i verden er øget til et dramatisk punkt af had, som vi kommer til at slås med i årevis, en terror i verden, der er eksploderet.
Det her er ikke en alvorlig situation, det er en katastrofal situation.
Og de politikere, der er ansvarlige for det, kommer efter min opfattelse også til at stå til ansvar.
Jeg har begået en uret mod statsministeren i dag.
Det har jeg kvitteret for.
For efter at have hørt Venstres vilde folk, så var der trods alt et gran af besindighed i statsministeren – jeg er ked af at sige det, jeg håber ikke, det kommer statsministeren til skade – et gran af besindighed.
Men når man hører de virkelige høge derovre, forstår man jo godt, at statsministeren er udsat for et voldsomt pres.
Apropos det der med læren efter valget i USA synes jeg, man skal bemærke, at de neokonservative falder i øjeblikket.
Bush faldt, Rumsfeld faldt, chefredaktører i Danmark falder, og sådan ender det også med typer som hr. Jens Hald Madsen.
Det er en livsstil, der i øjeblikket er på vej ud.
Så synes jeg nu også, man skal kvittere, når folk er morsomme i debatten.
Det var hr. Jens Hald Madsen, der sagde, at han var optaget af fakta – og så netop i forhold til Irakkrigen.
Hvis der er nogen her, der har taget fejl i alle faktuelle oplysninger, er det vel netop Venstre.
Der var ingen masseødelæggelsesvåben, det er ikke noget, vi tror, det er noget vi ved; der var ingen forbindelse til international terror; og der var ingen atomforbindelse til Niger.
Og når man så oven i købet understreger, at man er optaget af fakta, så sætter jeg pris på den form for rå, sort humor, som hr. Jens Hald Madsen alligevel præsterede i dag.
Tak for, synes jeg, kloge betragtninger fra hr. Mogens Lykketoft, hr. Niels Helveg Petersen og hr. Rune Lund.
I øvrigt også tak for et godt samarbejde undervejs.
Men det, vi kan konstatere her ved afslutningen af debatten, er, at regeringen i dag ikke leverede et bidrag til en strategi.
Der var intet at komme efter – med statsministerens ord.
Der var intet i retning af et bud på, hvad fremtiden skal bringe, vi skal bare fortsætte i samme spor.
Jeg er selvfølgelig også ked af det, hvis vi har taget statsministeren på et uheldigt tidspunkt.
Jeg har tidligere givet udtryk for, at da BakerHamilton-rapporten jo først kommer i morgen, skal man have forståelse for det, hvis det er svært for statsministeren i dag at give udtryk for, hvad den danske regerings strategi er.
Men jeg synes alligevel, det er påfaldende, at vi har en dansk statsminister, der end ikke tør give et enkelt bud på, hvordan fremtiden ligger.
Statsministeren var meget optaget af min plan, det kvitterer jeg selvfølgelig for.
Han glemte to ting – det kan skyldes, at det gik for hurtigt, det beklager jeg i så fald også – for ud over de fire punkter var der faktisk to yderligere, men det ene var pakket ind i punkt 2.
Det var en forhandling med de interne grupper og dermed også en accept af, at den irakiske modstand også er en politisk modstand, og at man er nødt til at søge forståelse med de politiske grupperinger i Irak, der ikke er religiøse fanatikere, men vil bestemme deres eget lands skæbne og ikke vil se værdierne forsvinde.
Det sidste punkt, som statsministeren også lige skal have med i sin »Villyplan«, er det lille ord undskyld.
Jeg tror, det er vigtigt, at statsministeren, Bush og Blair som hovedarkitekterne bag det, der har forvoldt så meget nød, viser storheden til at stå op og sige: Undskyld, vi tog fejl på samtlige afgørende stræk, vi beklager samtlige overgreb, samtlige uretfærdigt dræbte i Irak.
Vi påtager os ansvaret for noget, vi slet ikke kunne overskue.
Vi havde ikke håbet, det var endt sådan, men vi undskylder det.
Det tror jeg ville løse ganske meget op, men tak for debatten.
Hermed sluttede forhandlingen.