Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-28:
Jeg forstår godt, at liberalisterne i denne sal, hr. Kim Behnke for eksempel, Venstre og De Konservative og Det Radikale Venstre støtter den tanke, at man skal have denne globalisering gennem WTO og med Europa-Kommissionen som redskabet, for det er jo en klar politisk holdning, at man ønsker den liberalisering med alle de følger, det så har i samfundet i retning af afmontering af den offentlige sektor.
Det er egentlig mere overraskende, for her er der jo tale om partier, som vel har det udgangspunkt, at vi skal forsvare og udbygge en ordentlig offentlig sektor.
Lad mig give et eksempel på, hvad det rent konkret handler om: Det handler f.eks. om retten til vandet.
Europa-Kommissionen har i mange år kæmpet for at gøre vand til en handelsvare.
Her i Danmark er vand ikke en handelsvare, det er en offentlig sericeydelse, som vi har prioriteret beskyttelsen af rimelig højt, selv om der er nedsivning osv.
Men vi har aldrig kunnet drømme om, at franske selskaber skulle komme ind og købe vores vandværker.
Nu har Europa-Kommissionen så i årevis arbejdet for at få vand gjort til en handelsvare, og det ligger der så også nogle forslag om andre steder i Nicetraktaten - på miljøområdet kalder men det vist, selv om det er det modsatte - og så får man altså her muligheden for gennem overgang til flertalsafgørelser i WTO at komme ind på f.eks. det område eller postvæsenet eller affaldshåndteringen, som hr. Knud Erik Hansen var inde på.
Der er jo talrige områder, der er dækket af begrebet tjenesteydelser.
Og det, vi altså snakker om, er simpelt hen afmonteringen af arbejdstagernes rettigheder, det er afmonteringen af en velfungerende offentlig sektor, og det er snævre profitinteressers indtog på nogle områder, som vi her i Danmark har betragtet som kerneområder i en god offentlig forsyningsvirksomhed. Så derfor er det da klart, at et parti, som har et socialistisk udgangspunkt, nødvendigvis må være modstander af det her.
Og så kan fru Charlotte Antonsen muntre sig med at have forskellige overvejelser om, hvad der kan være Enhedslistens motiver, men jeg kan sige: Folkeafstemning eller ej, vi er indædt imod hele den liberalistiske tankegang i det her.
Vi er lige så meget imod, som hr. Kim Behnke er for, for dette her forslag afspejler jo simpelt hen de fuldstændig diametralt modsatte holdninger, som hr. Kim Behnke og jeg har på det her område, der gælder indretningen af markedet.
Jeg forstår jo og anerkender ud fra hr. Kim Behnkes synspunkt, at han selvfølgelig ikke kunne drømme om i sin mest letsindige stund at støtte et forslag som det, Enhedslisten her har fremsat.
Det anerkender jeg naturligvis fuldt ud; det er hr. Kim Behnkes udgangspunkt.
Men Socialdemokratiet skylder en overordentlig god forklaring på, hvorfor man vil indlade sig på dette liberalistiske korstog, denne globalisering.
Så håber jeg, at ministeren vil komme med en besvarelse på det med kompetencen og juraen.
Jeg tror, der kan være grund til at indlede med at trække nogle helt principielle ting op, som jo gør, at det palæstinensiske problem er en enestående situation i verden i dag, for det er mig bekendt - så må udenrigsministeren rette mig, hvis jeg tager fejl - den eneste eksisterende situation, hvor en militærmagt har besat fremmed territorium, hvor vi altså oplever den mest eklatante form for folkeretsbrud, som man vel næsten kan forestille sig, nemlig den situation, at en stat fuldstændig under tilsidesættelse af folkeretten bare tager et fremmed land ind under sin militære kontrol.
Hr. Søren Søndergaard har tidligere i debatten nævnt, at det jo skete i forbindelse med Kuwait, som blev besat af Irak, og det skete i forbindelse med Sovjetunionens besættelse af Afghanistan, men ellers har det jo ikke fundet sted, og ellers har det i efterkrigstiden faktisk aldrig været tolereret.
Men her står vi altså i den enestående situation, at dette folkeretsbrud af så eklatant art har fået lov til at finde sted og blive opretholdt år ud og år ind, uden at det internationale samfund har magtet eller villet gøre noget som
helst ved den situation, og det hænger selvfølgelig sammen med, at den største af stormagterne, nemlig USA, alle dage har ønsket, at denne folkeretskrænkelse skulle opretholdes, og derfor er det blevet sådan.
Det er våbnene, der har talt, og det er jo sådan - desværre - at magten sidder i spydstagen og i hvert fald i den her situation tilsyneladende skal have lov til også fremover at gøre det. Man må jo også tage i betragtning, at situationen historisk set bygger på en gigantisk krænkelse af en masse menneskers helt fundamentale ret til deres hjemstavn og deres bolig.
Der blev jo fordrevet af den israelske stat i hundredtusindvis af mennesker i sin tid.
Nu bor millioner af flygtninge uden for deres oprindelige land, og en del bor altså så i de besatte områder under stadig mere kummerlige forhold, fordi den israelske stat ud over at have tiltaget sig status som besættelsesmagt i strid med folkeretten jo så altså også nu fører en økonomisk kvælningskrig imod den palæstinensiske befolkning åbenbart med det formål at fremkalde almindelig håbløshed i de besatte områder.
Det er fra nogle partiers side - værst var det fra hr. Skaarup - blevet fremstillet i den her debat, som om Israel gjorde vældige indrømmelser i forbindelse med Osloprocessen.
Sandheden er, at Osloprocessen i bedste fald byggede på, at man ville opnå en Sydafrika-lignende situation, altså som Sydafrika var under apartheidsituationen, hvor man havde disse bantustans.
Jeg har oplevet, hvordan den israelske stat har bygget en stor vej forbi Bethlehem tværs igennem de besatte områder, en vej, som palæstinenserne, som landet tilhører, naturligvis ikke må køre på, men som bosætterne og israelsk militær bruger, når de skal ind og ud til de her områder, som de har koloniseret.
Det er jo den faktuelt korrekte beskrivelse af situationen, at det er en besættelsesmagt, der koloniserer et fremmed land, hvor de intet har at gøre.
Så enkelt og kortfattet kan situationen jo rent faktisk beskrives.
Derfor er jeg bange for, at vi, hvis ikke det skal ende
med en krig, bliver nødt til at forberede en økonomisk boykot af Israel på samme måde, som vi i sin tid med succes i 1980'erne gennemførte det i forhold til Sydafrika.
Det er i virkeligheden det eneste instrument, som et internationalt retssamfund har over for en militærmagt som Israel, for der er ingenting, der gør indtryk på sådan en militærmagt, undtagen at vi undergraver det økonomiske fundament for den krigsøkonomi, som de har opbygget.
Og det bliver et langt og sejt træk, det må vi se i øjnene.
Så vil jeg godt bede ministeren bekræfte, at hr. Melchiors fortolkning af den foreslåede vedtagelse vedrørende en delvis anerkendelse af bosættelserne ikke svarer til regeringens opfattelse.
Jeg er enig med hr. Holger K. Nielsen i, at det faktisk er ret afgørende at få oplyst.