Jens Rohde (V), 1998-06-19:
I Venstre er vi et mindretal, der stemmer for ophævelse af forbudet mod kunstig befrugtning af enlige og lesbiske, og på det mindretals vegne tør jeg godt slå fast, at det her spørgsmål er et spørgsmål, som det er uhyre vanskeligt at tage stilling til, og derfor er det også magtpåliggende at bidrage med vores begrundelse for at stemme ja til det foreliggende forslag.
Der skal ikke herske tvivl om, at vi helst så, at børn altid var sikrede en far og en mor.
Det tror vi ganske enkelt er bedst for barnet, og det ville jo også være herligt, hvis verden var så enkel, at vi slet ikke behøvede at diskutere det her.
Hvor gerne vi end ville, så er der ingen, der kan garantere børnene, at de kommer til at vokse op med en far og en mor.
Vi kender vel egentlig også alle en del forældrepar, som er skilt, og i nogle tilfælde ser børnene end aldrig deres far, og endelig har vi i forvejen mange tilfælde, hvor barnet ikke kender deres biologiske far.
Ingen af de her tilfælde er optimale for barnet, men det centrale i det er, at vi ikke kan lovgive os ud af de problematikker. Den nuværende lovgivning kan jo ikke forhindre enlige og lesbiske i at få børn.
Man kan så også vælge at rejse til Holland og få foretaget et lægeligt indgreb, eller man kan vælge at spille i det store lotteri og få foretaget indgrebet af de kvaksalvere, som sådan nogle forbud altid får frem på markedet.
Sidstnævnte er ikke alene uheldigt, det er også farligt, og det er også derfor, vi tillader abort i Danmark.
Når vi stemmer for en ophævelse af loven, er det ikke det samme som at gå ud og anbefale enlige og lesbiske at få børn, men det er en erkendelse af, at vi hverken på den ene eller den anden måde kan forhindre det.
Som de liberale vi er, har vi den opfattelse, at vi som ansvarlige politikere i Folketinget må standse den glidebane, som dansk politik er på vej ud ad, nemlig at vi i den politiske korrektheds navn eller i misforstået humanisme eller i en trang til at fortælle befolkningen, hvordan den skal leve, laver den ene lovgivning efter den anden, som ikke kan administreres, og som måske endda tillige åbner for en række uheldige følgevirkninger.
I det her tilfælde er risikoen for kvaksalveri og senere yderligere mobning af barnet, fordi det ikke er et lovligt barn, hvis man kan kalde det det, stor. Dernæst vil vi også fastholde, at loven er diskriminerende, uanset om man kan lide det eller ej.
Hvert enkelt menneske må tage ansvar for de børn, som det måtte sætte i verden.
Det er og bliver et forældreansvar, men skal der være konsekvens i forældreansvaret som begreb, så må der også være tale om et reelt forældrevalg.
Samfundet og vi som politikere i særdeleshed kan og skal ikke blande os i det enkelte menneskes etiske valg.
Det vil alligevel aldrig lykkes os med succes, og det er en meget farlig glidebane, hvor befolkningen så skal være afhængig af, hvem der sidder med magten.
Det hører ganske enkelt ikke hjemme i den europæiske civilisation.
Til gengæld vil vi understrege meget kraftigt, at vi ikke mener, at insemination bør være en offentlig opgave.
Nu bliver det op til amterne selv at tage stilling, hvis det her lovforslag kommer igennem, og vi skal anbefale amterne ikke at tilbyde behandlingen på skatteydernes regning, for der er jo ikke tale om en sygdom.
Men ønsker den enkelte kvinde at gå til en privat klinik og betale for inseminationen, så kan eller skal vi ikke forhindre hende i det. Så er det ikke op til os som politikere at gøre os til hverken retlige eller moralske dommere.