Villy Søvndal (SF), 2003-12-05:
Jeg tror, det vil gavne debatten at tage udgangspunkt i to kendsgerninger, som jeg forestiller mig at hele Folketinget er enig i.
Det ene er, at man efter 30 års forbudspolitik kan konstatere, at man i dag kan købe hash og cannabis steder, hvor man ikke kunne for 30 år siden.
Udbredelsen er altså forøget voldsomt.
Det henhører under kategorien kendsgerninger.
Det tror jeg også sundhedsministeren vil bekræfte senere.
Den anden kendsgerning er, at der med stoffet er forbundet skadevirkninger.
Det tror jeg heller ikke nogen er i tvivl om.
Man kan diskutere alvoren af dem og omfanget af dem, og man kan diskutere, om det giver mening at sammenligne med alkohol osv., men enhver, der personligt har stiftet bekendtskab med en flaske whisky, ved jo også, at det har visse virkninger for indlæringsevnen og andre ting.
Om det er på linje eller ej, er der mange forskellige vurderinger af, men det er en kendsgerning, at det har skadevirkninger.
Jeg synes så, at det, der er tilbage at diskutere, er: Skal vi så stramme yderligere op på de ting, der har forøget problemet i løbet af 30 år? Tror vi så på, at endnu mere af det, der ikke nyttede, vil nytte, hvis vi fortsætter med det?
Jeg synes, der er fire argumenter for at overveje en afkriminalisering, som også er SF's politik.
Det ene er at sikre en sober information, hvor vi får skilt tingene ad.
Forestillingen om, at hashmisbrug fører lukt ud i misbrug af hårde stoffer, tror jeg simpelt hen er ødelæggende for, at de unge tror på det, vi siger, for det er ikke deres erfaring.
Der er ikke en direkte linje af sammenhæng.
Den sammenhæng kunne vi oven i købet bryde.
Det er jo hollændernes erfaring, at hvis man ikke de samme steder kan købe de bløde og de hårde stoffer, så får man adskilt markederne, og så får man en meget klarere adskillelse mellem de hårde og de bløde stoffer.
Det synes jeg er det andet stærke argument.
Det tredje stærke argument er, at hver fjerde unge er bruger eller har været bruger af hash.
Derfor kan man godt overveje forstandigheden i med et hug specielt i forhold til regeringens meget lidt liberale nultolerancepolitik at gå videre og kriminalisere hver fjerde ung, og ikke alene kriminalisere, men oven i købet sige, at det skal have en konsekvens.
De får travlt i politiet i den kommende tid med
ting, som ud fra, synes jeg, enhver forestilling er en lille smule, undskyld mig, ligegyldigt i forhold til de alvorlige ting, politiet ellers burde tage sig af og ikke har tid til.
Det fjerde argument for at overveje, er at undgå, at man i det kriminelle miljø jubler så voldsomt, som man gør i øjeblikket.
Det her er en af deres allerbedste indtægtskilder; de tjener sig stærke, de tjener sig store.
Det har vi i øvrigt prøvet før.
Da spiritusforbuddet gjaldt i USA, var det jo præcis det samme: Mafiaen voksede sig kolossal stor og stærk i de samme år.
Hvorfor skal vi give det kriminelle miljø den styrke, som bliver resultatet af det her?
Imod synes jeg kun der er ét argument, og det synes jeg så også er en lidt svær diskussion: Hvilken signalvirkning har det, når man afkriminaliserer et stof?
Det er, så vidt jeg kan høre, hvis man tager bundlinjen af alle de argumenter, der har været i ordførertalerne, det eneste argument imod. Ved vi noget om det?
Ja, det ved vi; vi ved det fra Holland.
Har den hollandske afkriminalisering af stoffet betydet en voldsom stigning?
Spørger man i dag, om det har betydet en øget tilgang af unge, der ryger hash, er svaret definitivt nej - efter de oplysninger, vi har fra Holland.
Det vil sige, at det eneste kronargument, der eksisterer, ikke holder, efter min bedste opfattelse.
Derfor til sundhedsministeren, som var glad for det, vi havde lavet fælles i satspuljepartierne
: Det er vi også, men det kan man godt lave samtidig med, at man har to forskellige vurderinger.
Det tror jeg også fremgik af sundhedsministerens indledende tale.
Jeg synes altid, at man, når man forsøger noget nyt, skal stille nogle kriterier op, så omverdenen kan se, om det, man ville, er lykkedes eller ej.
Hvis nu det ikke lykkes at få tallet til at falde, hvis det tværtimod stiger, vil regeringen så på det tidspunkt anerkende, at ræsonnementet ikke slog til, at det oven i købet virkede kontraproduktivt, og vil man derefter overveje nye veje?
Så vil vi gerne, hvis det kan hjælpe processen på vej,
også fremsætte et forslag om et par år.
Jeg har brug for, at sundhedsministeren svarer på: Hvordan vil man måle succeskriterierne på den nye antiliberale nultolerancepolitik?