Lars-Emil Johansen (SIU), 2004-12-09:
Under forhandlingen ved førstebehandlingen af dette finanslovforslag sagde jeg, at det sande problem ved forslaget er, at det intet lys tænder forude for det fremtidige sammenhold mellem det danske riges befolkningsgrupper.
Det giver ikke noget håb om at skabe en brugbar stemning med positiv energi, der kan føre vore forskellige folk ind i en ny og bedre fremtid.
Det nuværende finanslovsystem øger ikke ansvarligheden og stoltheden hos vore folk.
Det holder blot hjulene i gang og fastfryser en mekanisme, som i virkeligheden er gennemgribende usund for så vel de nordatlantiske økonomier som de nordatlantiske folk, og det øger vist heller ikke det danske folks velvilje over for de nordatlantiske medlemmer af riget.
Det drejer sig i virkeligheden om at finde kuren mod afhængigheden og dermed rette op på helbredet og frigøre den stolthed, værdighed og selvstændighed, der er skrumpet ind i afhængighedens rus.
Lad mig sige det, som det er: Det gamle rigsfællesskabssystem er ikke længere godt nok.
Vi må finde nye veje, hvis vores land og vores folk skal helbredes for alvor.
Der skal findes rigtig nye veje og ikke blot foretages mindre ændringer af medicinens doser, og det kan ikke gå hurtigt nok.
Den nordatlantiske gruppe har via en uafhængig arbejdsgruppe nu fremlagt dokumentation for, at Grønland blev narret ind i grundloven på falske præmisser, og at FN godkendte det på lige så falske præmisser.
Det hidtidige såkaldte rigsfællesskab er således bygget på en uværdig grundlovsproces, men samtidig får vi ustandselig at vide, at det netop er grundloven, der sætter grænsen for, hvilke ideer vi kan bringe i spil, når det drejer sig om vores fremtid sammen med Danmark.
Dette er ikke længere holdbart.
På mit initiativ er det derfor nu besluttet, at der skal nedsættes et særligt udvalg under den nye Fælleskommission mellem Danmark og Grønland, der skal se på udvidet selvbestemmelse for Grønland.
Udvalget skal se på alle de folkeretlige muligheder, der foreligger, og som kan bringe os ud af dette uværdige edderkoppespind, som både vi og Færøerne åbenbart sidder klæbet fast i på grund af grundloven af 1953 og den giftige måde, hvorpå vi blev fanget i det.
Vi kan ikke fortsætte på den baggrund.
Vi må rydde grundlæggende op i dette historiske fejl trin og i stedet se på de frigørende muligheder, både politiske og økonomiske, som måtte ligge i andre og mere værdige samarbejdsformer, såsom et nyt rige baseret på en traktat mellem vore tre lande, hvor vi hver især har vores egne grundlove, men stadig hænger rigtig godt sammen.
Udvalget skal se på, hvordan vi etablerer et sådant forhold, og det skal ske uafhængigt af den langtrukne danske debat om en eventuel ændring af grundloven, som måske reelt slet ikke bliver til noget.
Vi skal have ændret selve grundlaget for dette riges sammenhæng, så vi endegyldigt slipper ud af historiens mørke kolonipolitiske skygger og ind i fremtidens frivillige fællesskab.
Det, der bør binde vore lande sammen, skal ikke være historisk fusk, økonomisk nød og grundlovsformede spændetrøjer, for vi er nemlig heldigvis i den situation, at vi har nogle langt bedre og langt mere levedygtige grunde til at holde sammen, også i fremtiden.
Selv om Danmark foruden mange gode ting har udført særdeles tvivlsomme politiske handlinger i forbindelse med Grønlands udvikling og internationale placering, er det ikke det, som er afgørende for den almindelige grønlandske borger og for de utallige danske borgere, der har relationer til Grønland.
For vores borgere og for mange, mange danske borgere er og bliver det følelserne, de direkte menneskelige relationer, der er den afgørende sammenhængskraft mellem vores folk.
Det er venskaber, kærester, familiebånd og fællesbørn, der for dem er det altafgørende bindemiddel i riget, og for deres skyld må vi politikere i begge lande lære at hæve os en smule over de urimeligheder, som historien kan fremvise, og tænke positivt og fremadrettet.
Vi må aldrig tabe den enorme positive energi og brugbare stemning, der netop ligger i de personlige relationer mellem så mange af vores borgere.
Med de historiske afsløringer, vi nu har været vidne til, og de analyser af de mange internationale muligheder, der foreligger, og som de nye rapporter også blotlægger, kan det ikke være så svært.
Det er et spørgsmål om god vilje, moderne tænkning og et frit forhold til fortidens bindinger, men det er også et spørgsmål om allerede nu at begynde at tænke i netop disse retninger og lade disse tanker få indflydelse på alle de ting, vi laver, og alle de signaler, vi sender.
I den forbindelse vil jeg gerne vende tilbage til det lidt mere jordnære og sige, at der tilsyneladende ikke har været nogen som helst respons på de forslag til forbedringer af det foreliggende forslag til finanslov, vi fra den nordatlantiske gruppe fremførte under førstebehandlingen.
Det er, som om vi denne gang har talt for døve øren, og det finder jeg uhyre trist og et meget dårligt signal i forhold til den positive tilgangsvinkel, vi har forsøgt at lægge for dagen med konstruktive forslag til forbedringer på de områder, hvor Grønland og det arktiske område i det hele taget berøres af den danske finanslov.
Vi har derfor også igen i år bl.a. måttet fremlægge et særskilt forslag om, at det særlige arktiske universitet, New Arctic, langt om længe kommer på den danske finanslov og dermed opnår støtte fra dette rige, på samme måde som de øvrige deltagere i Arktisk Råd støtter det.
Danmark er det eneste medlemsland i Arktisk Råd, der ifølge mine informationer ikke støtter dette initiativ, men jeg håber, det vil opnå støtte.
Specielt håber vi, at ideen om, at den service, Grønland nyder fra institutioner under Trafikministeriet, fremover overgår til betalingsbasis fra Grønlands hjemmestyre, må nyde fremme, ligesom vi håber, man næste år retter op på den fatale fejl, det er at skære i bevillingerne til forskning i det arktiske område.
Vi vil også nøje følge situationen omkring oprydningen af affald på Dundas, nu hvor alle undersøgelser er i hus, og statsministeren netop igen har slået fast, at det er Danmark, der betaler for oprydningen.
Her accepterer vi ingen discountløsninger.
Lad mig slutte med at vende tilbage til mit overordnede mål med denne tale, nemlig at pege på vigtigheden af, at vi nu styrker de positive sider af rigets sammenhængskraft, samtidig med at vi afdækker og afslutter de negative faktorer, der hele tiden har låst os fast.
Lad os i økonomisk sammenhæng arbejde på at skabe nye og anderledes positive muligheder for, at vore folk kan fastholde og udbygge de personlige relationer, som er så vigtige for en fælles fremtid.
Det vil ikke alene skabe et langt bedre forhold for vore venskaber, fa miliebånd og gensidige mulige forståelse, det vil også forbedre Grønlands muligheder for en selvbåren økonomisk udvikling.
En anden enkel forbedring, vi kunne foretage sammen, ville være at etablere en eller to efterskoler i Grønland med henblik på at føre danske og grønlandske unge mennesker i Grønland sammen i en fri og meningsfuld udveksling.
De danske efterskoler tiltrækker mængder af grønlandske unge i disse år, så hvorfor ikke modsvare dette med tilsvarende skoler i Grønland, der kunne tiltrække danske unge?
Det er i de unge år, de dybeste venskaber dannes, og den positive stemning mellem de unge vil kunne bære masser af god energi ind i fremtidens fællesskab.
Jeg tror, at hvis vi skal bevare et fælles rige i mange år fremover, er det i disse to retninger, vi skal tænke: For det første nye, overordnede initiativer, der uafhængigt af fortidens rammer kan danne et nyt og frugtbart fælles rige i stedet for det nu forældede og golde rigsfællesskab, og for det andet nye, jordnære initiativer, der kan medvirke til at skabe den stemning mellem rigets borgere, som styrker respekten for følelserne og ønsket om fortsat samhørighed.
Begge dele ligger i vores politiske hænder, både via finansloven og via alle de andre initiativer, vi har i gang, og vi skylder alle borgerne i riget at realisere lige præcis disse tanker.