runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 2004-06-02:
Jeg synes, hr. Helge Adam Møller i den lange historie glemmer at sige, hvem det nu var, Saddam Hussein var en tæt ven og allieret af, dengang man havde krigen mod Iran.
Hr. Helge Adam Møller kan prøve at klikke ind på unclassified på Googles søgemaskine, så vil hr. Helge Adam Møller finde det sted, hvor Rumsfeld trykker Saddam Hussein i hånden i 1980'erne, da han var en hel tæt ven og allieret, og hvor man ikke løftede et øjenbryn i forhold til de ting, som Saddam Hussein lavede; de eneste, der gjorde det, var den venstrefløj, der blev udraderet i Irak. Så jeg synes, det er en meget selektiv historiefortælling, hr. Helge Adam Møller gentager.
Hvad var der så sket, hvis man havde fulgt SF's råd?
Så havde man ophævet sanktionerne på et tidligere tidspunkt, end det skete, og så havde man ikke tvunget en irakisk befolkning i knæ, i det omfang det skete, hvilket i virkeligheden var med til at forlænge Saddam Husseins regeringstid.
Og så havde man først og fremmest fulgt FN, ladet Blix gøre det arbejde færdigt, han bad om at få lov til at gøre færdigt, men hvor hr. Helge Adam Møller sammen med det andet regeringsparti og Dansk Folkeparti og Bush blokerede den proces.
Helge Adam Møller (KF), 2004-06-02:
Der var jo ikke meget nyt i det, hr. Villy Søvndal sagde.
Det havde den diktator, Saddam Hussein, den diktator, der var skyld i ikke 17.000, som der tilsyneladende er omkommet i de sidste halvandet år, men omkring 20.000 om måneden år efter år, den, der myrdede 60.000 af sin egen befolkning med giftgas, den, der angreb to andre lande, den, der sendte missiler over et fredeligt land, Israel, og den mand, der altså brød samtlige menneskerettigheder og alle resolutioner - det havde været konsekvensen, hvis vi havde fulgt hr. Søvndals opskrift.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-06-02:
I dag vedtager et meget stort flertal i Folketinget en ny stramning af udlændingelovgivningen.
Denne gang er det børnene, som står for skud.
Børn mellem 15 og 18 år har ikke længere ret til at komme til Danmark for at leve sammen med deres familie.
Det svarer til ca. 300 børn om året.
Samtidig strammes kravene også for familiesammenføring med børn under 15 år.
Hvis en mor eller far, som bor her i landet, ikke sørger for at få deres børn til Danmark inden for 2 år efter deres egen ankomst til Danmark, skal børnene opfylde tilknytningskravet.
Det vil sige, at det vurderes af udlændingemyndighederne, om børnene har tilstrækkelig tilknytning til Danmark til, at de skal have mulighed for at bo her sammen med deres mor eller far.
De nye danske regler er uforenelige med de fælles EU-regler for familiesammenføring. I resten af Europa har man ret til at leve sammen med sin familie, med sin ægtefælle og sine børn.
Det er en menneskeret og er gjort til en eksplicit værdi i det nye charter for grundlæggende rettigheder.
Sådan er det ikke i Danmark.
Her er det staten, som har ret til at ødelægge forældres mulighed for at være forældre og ægtefællers mulighed for at være ægtefæller.
I ly af EU-forbeholdene kan Danmark etablere sine egne umenneskelige regler.
Stramningen denne gang er begrundet i genopdragelsesrejser, altså det forhold, at nogle forældre sender deres uregerlige børn ud af Danmark.
Andet manglede da også bare.
Loven vil således ikke forebygge genopdragelsesrejser.
Til gengæld vil den ramme et ukendt antal familier og deres mulighed for at være familie.
Hele den her lovgivning er lavet med udgangspunkt i et meget velbeskrevet tilfælde med en somalisk pige i Kalundborg, der skulle sendes på genopdragelse.
På baggrund af det laver man en helt ny lovgivning, som rammer alle børn, der ønsker at komme til Danmark, efter at de er fyldt 15 år.
Det er Danmark 2004.
Ulrik Kragh (V), 2004-06-02:
Nu kan man jo fristes til at konkludere, at det for SF og hr. Villy Søvndal er vigtigst, hvad meningsmålingerne siger, men det at tage ansvar, det at ville gøre en forskel, og det at bakke op om FN, når FN beder alle medlemslande om at deltage i sikringen af Irak, har ikke noget med meningsmålinger at gøre, vil jeg gerne sige til hr. Villy Søvndal - tværtimod.
Og så det vrøvl med, at man ikke bakkede op om FN, dengang man iværksatte afvæbningen af Saddam Hussein!
FN havde tydeligt og klart sagt til Saddam Hussein: Hvis ikke du kan redegøre for, hvad du har gjort med dine masseødelæggelsesvåben, så vil det få alvorlige konsekvenser. Den diskussion har vi haft til evindelighed; den kan vi ikke blive enige om.
Det, der står tilbage i dag, er, at når FN ønsker, at medlemslandene skal hjælpe med at sikre, at vi kan udvikle et frit og demokratisk Irak, så tager SF ikke ansvar.
Det er sørgeligt, men vi må bare konstatere, at sådan er det.
Villy Søvndal (SF), 2004-06-02:
Lad os bevæge os lidt væk fra festtalerne og spørge hr. Ulrik Kragh: Hvordan går det så med etableringen af det frie, demokratiske Irak?
Hvad er resultatet på bundlinjen godt og vel et år efter krigen?
Det er for det første, at man har fået terroren til at eksplodere i et område, hvor der ikke var grobund for international terror, og det er for det andet, at man har fået skabt nogle modsætningsforhold mellem civilisationer i et omfang, vi næsten aldrig har set før.
Derfor er den triste sandhed, at det, som Venstre, Det Konservative Folkeparti og Dansk Folkeparti har bidraget med i Irak, på ethvert punkt har været med til at bringe Irak længere væk fra en situation, som jeg tror alle ønsker, nemlig en situation med et demokratisk Irak, en situation, hvor der ikke er en trussel om at få endnu en islamisk fundamentalistisk stat i Mellemøsten.
Problemet er, at man har anvendt nogle virkemidler, der fremmer det stik modsatte af, hvad man har hævdet man ville fremme.
Jeppe Kofod (S), 2004-06-02:
Til det første, hr. Villy Søvndal sagde om, at krigsgrundlaget ikke var i orden tilbage i marts sidste år: Det var vi jo fuldstændige enige om. Jeg kunne godt tænke mig at sige til hr. Villy Søvndal, at fordi man ikke var for deltagelse i krigen i marts sidste år, så kan man jo godt være for at vinde freden i Irak.
Man kan jo godt være i Irak i dag, fordi der er en irakisk befolkning, der alt for længe har lidt under krige, elendighed og undertrykkelse, og som man gerne skulle hjælpe til en bedre tilværelse.
Det kunne også godt tænkes, at grunden til, at man er i Irak, er, at der er en FN-resolution, der er enstemmigt vedtaget i Sikkerhedsrådet, og som opfordrer FN's medlemslande til at bidrage til en stabilisering og en hjælp til at genopbygge et nyt og frit Irak.
Jeg vil bare høre, om ikke hr. Villy Søvndal kan bekræfte, at sådan forholder sagen sig.
Vi støtter jo ikke det danske bidrag og forlængelse af de danske styrker af hensyn til Bush eller af hensyn til den danske statsminister - absolut ikke.
Vi støtter jo af hensyn til den irakiske befolkning og med det klare grundlag, at der er en klar FN-resolution, der opfordrer FN's medlemslande til det.
Så jeg vil bare høre hr. Villy Søvndal: Kan SF ikke tænkes også - når FN's Sikkerhedsråd opfordrer til en stabilisering - at støtte, at Danmark bidrager til en stabilisering i Irak?
Villy Søvndal (SF), 2004-06-02:
Jeg synes, det analytiske spørgsmål, hr. Jeppe Kofod springer over - og så bliver sådan en diskussion jo lidt indviklet - er: Er det sandsynligt, at den nuværende militære tilstedeværelse i Irak af primært USA og England og i meget mindre grad Danmark vil bidrage til de mål, der er sat?
Er det med til at bekæmpe terroren?
Er det med til at frembringe
en situation, hvor den irakiske befolkning synes, at det går fremad?
Er det med til at frembringe en situation, hvor forholdet mellem Vesten og de arabiske lande bringes til en position, der er bedre eller dårligere?
Når man har besvaret de spørgsmål, synes jeg, man igen kan overveje, om man tror, at det her klares med militære midler eller det først og fremmest er helt, helt andre ting, der skal til.
Det kan jeg ikke nå at sige nu, men det vil jeg gerne svare på i næste korte bemærkning.
Helge Adam Møller (KF), 2004-06-02:
Jeg var 14 år i 1956, og det var i begyndelsen af november 1956, jeg husker det meget tydeligt.
Min far var soldat dengang, og alle soldater blev vækket midt om natten og kørt ud på kasernen, og man flyttede kampvogne ud, fordi man var bange for, at det også skulle udvikle sig i Danmark og ikke alene i Ungarn.
Jeg husker også, at SF's senere stifter, Aksel Larsen, stod på Folketingets talerstol og varmt støttede den sovjetiske invasion i Ungarn; bare for lige at minde hr. Villy Søvndal om, hvad der er de historiske kendsgerninger; sådan var det. Det kan godt være, at hr. Villy Søvndal eller nogle af hans forgængere har protesteret, men det, der virkelig skulle sikre, at Østeuropa fik deres frihed, var, at vi havde et NATO og nogle demokratiske lande, der stod sammen og turde forsvare deres værdier.
Det kæmpede hr. Villy Søvndal og SF imod.
Man har hele tiden været på nakken af NATO og på nakken af et dansk forsvar og håbet, at alle ville afskaffe det, og det havde så betydet, at Bratislava og Slovakiet ikke havde været frit, og om Danmark havde været det, er såmænd også tvivlsomt.
Villy Søvndal (SF), 2004-06-02:
Hr. Helge Adam Møller lavede en ret lang kobling fra Bratislava til Bagdad og antydede, at det er højrefløjen, altså hr. Helge Adam Møller, der har været frihedens værnere, mens venstrefløjen har været det modsatte.
Jeg vil godt sige i al sagtmodighed, at hele SF's dannelse jo, som hr. Helge Adam Møller formentlig vil kunne bekræfte, har at gøre med modstand mod at styre fra ét centrum.
Derfor dannede vi SF: i modstand mod Ungarn i 1956, i modstand mod Tjekkoslovakiet i 1968.
Det vil jeg sådan bare bede hr. Helge Adam Møller komme op og bekræfte, og så til gengæld også bekræfte, at højrefløjens problem er, at man ikke har haft samme håndskyhed i forhold til diktatorer rundtomkring.
Hvis de var gode nok, så støttede man dem.
Derfor var Saddam Hussein Vestens nære ven og allierede hele vejen op igennem 1980'erne; derfor var Osama bin Laden Vestens nære ven og allierede i krigen i Afghanistan; derfor støttede man også apartheidsystemet i Sydafrika, fordi man altid tog stilling i en sort-hvid krig.
Det har vi aldrig gjort i SF, og derfor synes jeg, vi har meget mindre historisk grund til at sige undskyld, end hr. Helge Adam Møller har.
Helge Adam Møller (KF), 2004-06-02:
Må jeg minde om, at hver gang der var nogle i det gamle Østeuropa, der gjorde oprør, folkelig opstand mod kommunismen, mod Sovjet, mod deres diktatorer, så blev det slået ned med ufattelig hård militær magt: Østberlin i 1953, Ungarn i 1956, Tjekkoslovakiet i 1968, og sådan kan vi blive ved og blive ved og blive ved.
Nej, det, der vandt friheden, og det, som slovakkerne fra alle partier også understregede, var, at der var en vestlig alliance.
De fremhævede Ronald Reagan - og nu kigger
jeg, om hr. Svend Auken er til stede, nej, det er han ikke - for det, han havde gjort.
De fremhævede også nogle af de tidligere amerikanske præsidenter, og de fremhævede NATO, fordi man havde stået fast og var blevet ved og dermed havde vist, at det ikke kunne sejre.
Lad mig minde om, at der ikke var nogen resolutioner mod Østeuropa, men der var vist, hvis jeg husker rigtigt, et meget stort antal, omkring en snes resolutioner fra FN's Sikkerhedsråd mod Saddam Hussein, og mange af dem havde nogle frister, der var meget korte, uger, og der blev ikke gjort noget.
Det var fejlen.
Søren Søndergaard (EL), 2004-06-02:
Jeg forstår godt, at man ikke bekæmpede diktaturet i Østeuropa ved hjælp af militærmagt.
Jeg forstår godt, at man valgte en anden metode, en metode, som bl.a. førte til, at befolkningerne selv gjorde op med det.
Det er den metode, som nogle af os har anbefalet i Irak.
Den virkede i Østeuropa.
Det er en langsommere metode.
Til gengæld er det også en mere stabil metode, fordi det betyder, at befolkningen er med, og at man ikke behøver at installere besættelsestropper med alle de konsekvenser, vi ser nu.
For det er jo det, der er resultatet af hr. Helge Adam Møllers metode, hvor der ikke har været tale om, at den irakiske befolkning har gjort op med deres egne undertrykkere, men hvor de i stedet har fået en amerikansk besættelse med medansvar fra Danmark og hr. Helge Adam Møller.
Helge Adam Møller (KF), 2004-06-02:
Man havde tabt den krig.
Søren Søndergaard (EL), 2004-06-02:
Jeg skal bare spørge: Hvorfor accepterede hr. Helge Adam Møller, at østeuropæerne i så mange år var undertrykt?
Hvorfor gjorde man ikke som i Irak og sendte militæret?
Turde man ikke?
Anne Baastrup (SF), 2004-06-02:
Jeg vil nu endnu en gang anfægte, at det er korrekt, at man behøver at ændre udlændingelovgivningen.
Hvad med, om vi havde givet socialministeren mulighed for at få den praksisændring til at slå igennem, således at vi ikke behøvede at lave en særlovgivning i udlændingelovgivningen på det der lille bitte område?
Kristian Jensen (V), 2004-06-02:
Det er vist ikke nogen hemmelighed, at krigen i Irak og forsvaret ikke normalt er det område, jeg beskæftiger mig med, men jeg har fulgt med i debatten og hr. Villy Søvndals svar med stadig stigende undren.
Hr. Villy Søvndal siger, at andre vel ikke kan have et automatsvar, der hedder, at man bare stemmer for, og så siger hr. Villy Søvndal samtidig ved den måde han svarer på, at SF har et automatsvar, der hedder: Vi stemmer imod.
Hvis man skal tolke det, hr. Jeppe Kofod og efterfølgende hr. Jann Sjursen har forsøgt at få ud af hr. Villy Søvndal, så er hr. Villy Søvndals og SF's svar: Uanset hvad FN måtte sige i en resolution, så vil vi være imod. Kan hr. Villy Søvndal komme op og bekræfte, om der overhovedet vil være nogen chance for, hvis et enigt FN beder om det, at hr. Villy Søvndal og SF så vil støtte den nødvendige militære indsats for at skabe fredeligere rammer, for at vi kan få en demokratisk udvikling i Irak?
Villy Søvndal (SF), 2004-06-02:
Det tror jeg da i øvrigt også Kristendemokraterne gør.
Jeg kan ikke forestille mig - men det kan hr. Jann Sjursen jo komme tilbage til
senere - at noget parti ville parkere en automatikafstemning, der siger, at uanset hvad der så i øvrigt sker af udvikling, så stemmer vi for.
Det vil vel altid være sådan, at man spørger: Er det her med til at løse de problemer, som er de grundlæggende irakiske problemer?
Og det tror jeg skiller os i Folketinget.
Jeg synes der er noget imponerende ved dem, der hævder efter godt et års besættelse, at de tror, at militære svar er i stand til at løse det irakiske problem i en periode, hvor man ser konfrontationerne og modsætningerne vokse, ikke på trods af, men netop på grund af den militære tilstedeværelse og den måde, den udformes på.
Derfor må man da også i alt det her tage stilling til både forhistorien, der førte op til, hvor vi står nu, og den konkrete måde det her udformes på, en måde, som for mig at se bringer en irakisk løsning længere væk dag for dag.
Jann Sjursen (KD), 2004-06-02:
Nu spurgte jeg ikke så meget til, hvordan SF vil forholde sig til en fremtidig FN-resolution, for der er sådan set allerede i dag et mandat til den stabiliseringsstyrke, som opererer i Irak i dag, og som danske soldater er en del af.
Det, jeg bare må konstatere på baggrund af det svar, som hr. Villy Søvndal nu har forsøgt at give mig i denne her
omgang,
er, at SF sådan set har det med FN som en række andre lande i verden har, nemlig at man vælger a la carte i forhold til de FN-beslutninger, der bliver truffet - man vælger a la carte.
Det er jo ikke noget nyt, vil jeg gerne sige til hr. Villy Søvndal, at FN er udsat for en magtkamp, at det er en politisk kampplads - selvfølgelig er det det - som en hvilken som helst anden politisk organisation.
Jeg konstaterer bare igen: Dybest set træffer SF sit valg vedrørende FN, som andre lande gør det på andre områder, også selv om det bliver stærkt kritiseret af bl.a. SF.
Villy Søvndal (SF), 2004-06-02:
Jeg synes selv, at det helt afgørende at vurdere i de kommende dage, er, hvilken position FN i det her spørgsmål får lov til at bringe sig i.
Hvis nogen er i tvivl om magtspillet, så kunne man se det i går, da Brahimi blev tvunget til at udpege en irakisk regeringsleder, som han helt oplagt ikke brød sig om at skulle sige ja til.
Han havde selv foretrukket, hvilket han har lagt vægt på hele tiden, at det blev en uafhængig regering af embedsmænd og ikke politiske folk, der kom til at sidde ved magten.
Han blev så fanget af den kortslutning, som den amerikanske administration lavede i forhold til at sikre sig en meget hurtig udpegning af et nyt irakisk regeringsråd.
Det afhænger fuldstændig af, i hvor høj grad den irakiske regering og FN kommer i den bestemmende rolle.
Eller sagt modsat: Hvis det fortsat er sådan, at amerikanerne har kontrollen over militære operationer, har kontrollen over store dele af olieområdet, har kontrollen over store dele af det irakiske politiske system, så er det klart, at så er situationen set fra SF's side ikke gunstig.
Jann Sjursen (KD), 2004-06-02:
Jeg synes simpelt hen, det er for meget at høre på hr. Villy Søvndal i denne her debat.
En række ordførere har stillet spørgsmål til hr. Villy Søvndal og til SF om, hvorvidt man kan regne med SF's opbakning til det, der bliver besluttet i FN.
Alligevel bruger hr. Villy Søvndal al sin taletid, når han skal give svar til bl.a. hr. Jeppe Kofod, på at stille en række nye spørgsmål.
Derfor vil jeg godt gentage nogle af de spørgsmål, der har været rejst fra bl.a. hr. Jeppe Kofods side over for hr. Villy Søvndal og SF, og mest af alt det helt grundlæggende spørgsmål - for nu at blive i hr. Villy Søvndals egen terminologi - hvad FN skal gøre i denne her sag, for at SF vil bakke op.
Hvorfor vil hr. Villy Søvndal og SF ikke følge FN-sporet i denne her sag, når FN nu langt om længe er kommet med og det må være i alles interesse, at vi får stabiliseret situationen i Irak og får bygget noget, der bare kunne ligne et demokrati op?
Villy Søvndal (SF), 2004-06-02:
Jeg synes stadig væk, at det, hr. Jeppe Kofod ikke svarede på, er det grundlæggende spørgsmål: Tror hr. Jeppe Kofod og Socialdemokraterne på, at en fortsat militær tilstedeværelse er en del af løsningen eller er en del af problemet?
Det er jo ikke sådan i dag, at irakiske grupper bekæmper hinanden; det er jo ikke sagen.
Det er ikke shiitter, der slås mod sunnimuslimer, det er ikke situationen i dag.
Der synes jeg, at det afgørende spørgsmål er: Hvordan bidrager man i den situation bedst til at få gjort det flintrende klart for Det Hvide Hus i USA, at den nuværende kurs er så katastrofal, at man er nødt til fuldstændig at ændre kurs.
Hvis det sker i de kommende dage i forbindelse med en FN-resolution, så vil jeg godt se FN-resolutionen, før jeg forholder mig til det.
Jeppe Kofod (S), 2004-06-02:
Jeg stillede hr. Villy Søvndal et konkret spørgsmål.
Hvis man nu forestiller sig - og det kan man meget vel gøre - at FN's Sikkerhedsråd inden for meget få uger enstemmigt vedtager en ny resolution, altså hvis man med både Frankrigs stemme og med Ruslands stemme og med Kinas stemme osv. vedtager en resolution, der opfordrer FN's medlemslande til at bidrage til en stabilisering af Irak, til at hjælpe med den politiske proces i landet, hvor FN får en central rolle, og Danmark i den forbindelse også bliver bedt om at bidrage til en stabilisering af landet, er det så sådan, at SF vil støtte, at vi bidrager til en stabilisering af Irak, eller hvad?
Eller er det sådan, at SF også i det spørgsmål vil sige: Nej, det vil vi ikke - selv om der ligger en enstemmig resolution i FN's Sikkerhedsråd, der opfordrer FN's medlemslande til det?
Det er det gode spørgsmål, må jeg sige til hr. Villy Søvndal.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Villy Søvndal i, at Bushs udenrigspolitik og krigsbeslutningen var katastrofal, men nu gælder det om at vinde freden og støtte irakerne på trods af forløbet, og det er vedrørende det spørgsmål, jeg efterlyser SF's holdning til det her og spørger: Hvis der kommer en enstemmigt vedtaget resolution i Sikkerhedsrådet, bakker man så op?
Villy Søvndal (SF), 2004-06-02:
Når hr. Kristian Jensen slutter af med »den nødvendige militære indsats«, så bygger det jo på den tro, som også er amerikanernes - og som vel også er Israels i forhold til palæstinenserne - at nok militær magt løser det her problem.
Det er dér, vi er grundlæggende uenige, vil jeg gerne sig til hr. Kristian Jensen.
Så var der udtalelsen, der lyder, at uanset hvad FN siger, så vil SF være imod.
Altså hvis man har deltaget og overhørt debatten, så vil man have hørt, at mit udsagn var: Vi vil godt se, hvad FN vedtager. Det vil vi, fordi vi synes, det er afgørende, at irakerne og FN får den fulde kontrol over fremtidens udvikling i Irak.
Og vi vil ikke udstede nogen automatisk blankocheck, der siger, at uanset hvad der vedtages, så stemmer SF for.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-06-02:
Amnesty Internationals årsrapport er en seriøs gennemgang af organisationens vigtige virksomhed til forsvar for menneskerettighederne, og samtidig er det en rystende skildring af krænkelser af menneskerettighederne overalt i verden.
I den sammenhæng har Amnesty International selvfølgelig også forholdt sig til terrorismen, som organisationen fordømmer uden forbehold.
Bekæmpelse af international terrorisme er altså et helt nødvendigt led i forsvaret af de demokratiske værdier, herunder vore retssikkerhedsprincipper og menneskerettighederne.
Det er rigtigt, at kampen mod terrorismen medfører en række udfordringer for retssamfundet - det gør den bestemt - men det er regeringens faste overbevisning, og det er regeringens politik, at indsatsen mod terrorisme skal ske under fuld respekt for menneskerettighederne.
Søren Søndergaard (EL), 2004-06-02:
Jeg kan fuldstændig bekræfte, at det er meget begrænset, hvad Enhedslisten har af indflydelse både under den tidligere og da især under den nuværende regering, det kan jeg give statsministeren helt ret i.
Men derudover vil jeg sige, at det lyder, som om statsministeren faktisk allerede har opgivet.
Det lyder, som om den danske befolkning og alle andre befolkninger i Europa godt kan indstille sig på, at det der med, at det er et samarbejde mellem stater, i hvert fald ikke er noget, det handler om, når det gælder udpegning af kommissærer, for så foregår det efter nogle andre spilleregler, hvor ikke alle lande er repræsenteret omkring bordet med de traditioner, som de kommissærer, man udpeger, kommer med fra deres respektive lande.
Er de sørgelige kendsgerninger ikke, at statsministeren sådan set allerede har opgivet kampen, og at et væddemål med statsministeren om, hvorvidt hvert land får lov at beholde sin kommissær, ja, det vil være et fuldstændig urimeligt væddemål, fordi vi kender resultatet: Statsministeren har opgivet kampen, statsministeren har lagt sig fladt ned, kravet om, at hvert land skal have en kommissær, er opgivet, og det bliver ikke resultatet under nogen omstændigheder? Er det ikke sådan, det tegner sig?
Mikkel Dencker (DF), 2004-06-02:
Jeg fornemmer, at grundsubstansen i den diskussion, der kører, vel i og for sig er, hvordan det her fradrag skal være skruet sammen, og der forekommer det jo tit, at hr. Ole Stavad og jeg er uenige om, hvordan tingene skal være.
Det er muligt, at kammeradvokaten har sagt, at man ikke behøver at gøre det sådan, som det forhåbentligt om lidt bliver vedtaget, men det er nu engang vores politiske opfattelse og vurdering, at det er en ganske udmærket og fornuftig måde at skrue det her fradrag sammen på, og hvis hr. Ole Stavad er uenig i det, jamen så har jeg respekt for det.