Jytte Andersen (S), 2004-02-24:
Det er ikke så længe siden, at vi debatterede handicappolitik og specielt dette at sikre reel tilgængelighed i vort byggeri.
Den dag skortede det ikke på gode viljer i salen, præcis som det plejer at være, når der diskuteres handicappolitik.
Vi vil jo så gerne det tilgængelige samfund alle sammen, vi vil jo så gerne, at vores 500.000 medborgere med handicap får mulighed for at deltage i samfundslivet som os andre.
Desværre ser det ud til, at der er meget stor forskel på, hvor meget handling vi er villige til at sætte bag de flotte ord.
Det er et meget forkert signal at sende til medborgere med handicap.
Vi bør vende problemstillingen om.
Hvad koster det ikke at skabe tilgængelighed?
Ud over de store menneskelige omkostninger, som bliver påført en halv million medborgere hver eneste dag, når de ikke kan tage toget, komme på toilettet, blive transporteret, gå på kaffebar osv., så er det dyrt i kroner og øre at opføre byggeri, der ikke er tilgængeligt.
Vores byggelovgivning er mangelfuld og utilstrækkelig på tilgængelighedsområdet.
På trods af lovkrav og øgede bevillinger bliver der jo hele tiden opført byggeri, som har mange fejl og mangler, hvad tilgængeligheden angår, så handicappede ikke kan komme ind, opholde sig i, og da slet ikke bo i bygningerne.
Resultatet er dyre ombygninger for at udbedre de indbyggede fejl og mangler.
Mere overordnet er der risiko
for, at vi skaber handicapghettoer, fordi de handicappede ikke har mulighed for at bo med og som os andre.
Det er for dumt.
Det er for dyrt for nu at tale ministerens sprog, og det er derfor, kravet om reel tilgængelighed rejses i disse forslag fra henholdsvis S, SF, Enhedslisten og Det Radikale Venstre.
Det er et skridt i den rigtige retning, at ministeren har fremsat et lovforslag om øget tilgængelig i eksisterende offentligt byggeri.
Det vil jeg gerne medgive, men jeg vil også gerne gentage, at det altså ikke er nok, både fordi byggelovgivningen er utilstrækkelig, og fordi handicappede altså ikke kun har behov for at kunne få adgang til offentligt byggeri.
De har også behov for adgang til boliger, arbejdspladser, apoteker, kaffebarer osv.
Fire partier vil gøre bygningsstandarden DS 3028
retligt bindende.
Der er mange gode grunde og holdbare argumenter for at gøre det.
Mennesker med handicap skal bo sammen med og som os andre her i landet og kunne benytte de samme tilbud.
Det har de kun mulighed for, hvis bygningerne er tilgængelige.
Al erfaring viser, at god vilje fra bygherrernes side ikke er tilstrækkeligt.
Det skal være slut med vejledning og inspiration.
Bygherrerne skal have hjælp til at finde de rette løsninger.
Den gode vilje fra mange bygherrers side skal omsættes til reel tilgængelighed.
De ressourcer, der bliver brugt på at forsøge at gøre byggeriet tilgængeligt i dag,
skal bruges til reel tilgængelighed ved, at bygherrerne får tilstrækkelige lovgivningsmæssige redskaber.
Det er for dyrt at lade være.
Hvis man tænker tilgængelighed ind i byggeriet fra starten, så undgår man dumme fejl, mangler og dyre ombygninger.
Klare retningslinjer i lovgivningen efterlader jo en masse frirum
til innovation.
Hvor højt toilettet og køkkenskabene skal sidde, og hvor meget gulvplads der skal være begrænser ikke designet, komforten eller farvevalget.
Tværtimod giver klare retningslinjer designmæssig frihed.
Alle forudsigelser om fremtidens byggeri og bolig går i retning af høj komfort, plads, store rum, lys, fællesskab og fleksibilitet.
Et tilgængeligt byggeri er en fremtidssikring af byggeriet.
Fleksibilitet i byggeriet skaber mulighed for foranderlighed og nye måder at indrette eksisterende byggeri på.
Med de argumenter, jeg har nævnt her, må det stå klart for enhver, at vi får mest tilgængelighed for pengene - igen for at bruge ministerens ord - hvis vi tænker tilgængelighed ind fra starten og har stiller klare lovgivningsmæssige krav.
Hvad angår det eksisterende byggeri, som også er omfattet af forslaget, vil omkostningerne blive noget højere, og derfor foreslås en handlingsplan over 20-25 år.
Det skal nævnes her, at der selvsagt skal være dispensationsmuligheder, hvor det er fysisk umuligt at gøre byggeriet tilgængeligt, men vi frabeder os bøjelige og uambitiøse dispensationskrav, der giver anledning til snyd og omgåelse af regler.
Vi henviser til DS 3028, der indeholder så klare funktionskrav, at det ligger lige for at vurdere, hvorvidt et byggeri skal kunne tilgodese kravet.
Der er også andre gode og nødvendige forslag i det radikale forslag, som jo på flere punkter rammer lige præcis det område, hvor regeringens initiativer er utilstrækkelige.
Her er f.eks. nævnt øget tilgængelighed på togstationer, hvor det beløb, regeringen har afsat, har vist sig at være utilstrækkeligt.
Indførelse af tilgængelighedskrav ved ejerskifte i liberale erhverv, som er krav, som regeringen tydeligvis ikke vil indføre.
Et socialt og ansvarligt pris- og serviceniveau på kørselsordninger for handicappede er forslag, som Socialdemokratiet meget gerne vil drøfte med Det Radikale Venstre og forhåbentlig da også med regeringen og regeringspartierne. Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg faktisk synes, at vi står over for en meget stor udfordring i dag.
Jeg ved, og det har vi jo hørt her i dag, at ministeren har fastholdt regeringens modvilje mod 3028.
Jeg har jo også hørt i dag, ligesom jeg hørte forleden dag, at der er blevet gjort mange anstrengelser for at udarbejde et kolossalt regnestykke, som jeg vil sige sådan meget stilfærdigt hviler på bevidst misforståelse.
Derfor synes jeg, at regeringen og ministeren burde benytte lejligheden i dag, hvor så mange partier faktisk entydigt bakker op om, at der skal ske noget på det her område, at vi skal sikre rimelige og retfærdige regler på handicappede medborgeres vegne, til at genoverveje sit meget bastante synspunkt, prøve at åbne for en dialog, prøve stilfærdigt sagt at forstå det, vi har skrevet i vores bemærkninger til lovforslaget.
Det er muligt, vil jeg så medgive, at vi kunne have sat lidt flere ord på at få defineret, hvad det er, vi forstår ved tilgængelighedskrav i byggeri.
Det, vi forstår, er nogle krav i planlægningsfasen, hvor der, som DSI i øvrigt også foreslår, er en obligatorisk del, og så er der så en frivillig del.
Det skal også forstås sådan, at det jo ikke er alle lejligheder, alle etager og alle rum, der skal være tilgængelige, men at det skal være muligt for handicappede medborgere at kunne komme ind de steder, hvor vi andre færdes.
Det er faktisk noget, hvor vi burde kunne række hinanden hånden og forsøge at blive enige om.
Det skal i hvert fald være den intention, som Socialdemokratiet har med det her forslag, og også den intention, vi har med opbakningen til Det Radikale Venstres forslag.
Det er den opfordring, jeg vil give videre til regeringen og ministeren.