Frank Jensen (S), 1998-06-19:
Sidste år besluttede et stort flertal i Folketinget, at Danmark kunne indtræde i Schengensamarbejdet.
Det skete efter et grundigt forberedende arbejde i årene forud, hvor omfattende materiale blev sendt til Folketinget, og hvor vi i flere omgange havde lejlighed til at diskutere Schengensamarbejdet her i Folketinget.
Få internationale aftaler er blevet debatteret så indgående og intenst som Schengenkonventionen.
Det er der kun grund til at glæde sig over.
Jeg forstår imidlertid godt, hvis mange under den hektiske debat om Amsterdamtraktaten havde svært ved at bevare overblikket, og jeg hilser derfor med tilfredshed, at vi i dag får mulighed for endnu en gang at drøfte Schengensamarbejdet og Danmarks deltagelse i dette samarbejde.
Det giver os lejlighed til at samle op på nogle af de løse ender i debatten og at aflive nogle af myterne.
Og med en ny grundlæggende og sammenhængende debat er jeg overbevist om, at vi vil stå endnu bedre rustet til at gå aktivt ind i dette samarbejde.
Som jeg efterhånden har sagt mange gange, har Schengensamarbejdet to grundlæggende formål.
Det andet formål er at sikre en effektiv kontrol med de ydre grænser omkring Schengenområdet og at styrke bekæmpelsen af grænseoverskridende kriminalitet og illegal indvandring.
Disse to målsætninger hænger uløseligt sammen.
Uden en effektiv kontrol ved de ydre grænser og et tæt samarbejde omkring kriminalitetsbekæmpelse kan vi ikke realisere rejsefriheden, og gennem omlægninger i kontrollen ved de fælles grænser bliver det muligt at frigøre ressourcer, som i stedet kan sættes ind over for den grænseoverskridende kriminalitet.
Rejsefriheden er ikke noget nyt, er ikke en ny målsætning.
Vi kender den allerede fra EU-samarbejdet, hvor målsætningen har været indskrevet i traktaten siden 1986.
Rejsefrihed er heller ikke noget nyt begreb for os i de nordiske lande, hvor vi som nordiske statsborgere gennem lang tid frit har kunnet bevæge os mellem de nordiske lande.
Rejsefriheden er udtryk for en positiv udvikling i Europa, der skaber grundlag for større menneskelige og økonomiske muligheder, og som øger den gensidige accept og forståelse.
Som det er i dag, er det illusorisk at tro, at Danmark kan have en fuldt ud effektiv kontrol på grænsen til vore nærmeste nabolande, og at den traditionelle grænsekontrol udgør et effektivt middel i kampen mod grænseoverskridende kriminalitet.
Med den massive trafik over den dansk-tyske landegrænse siger det sig selv, at en fuldstændig og systematisk kontrol af så mange køretøjer og mennesker ikke er praktisk mulig.
I stedet for at bruge tid og mandskab på at kontrollere, om tyskere, der skal på ferie i Danmark, har husket deres pas, bør vi i højere grad sætte ind over for de kriminelle og over for menneskesmugling og illegal indvandring, og i stedet for at fokusere på grænserovergangene, bør vi i endnu større udstrækning sprede politiets indsats ud over hele grænseområdet.
Det gælder særligt, når vi ser på de positive erfaringer, vi har haft med den såkaldte baglandspatrulje nede i grænselandet mellem Danmark og Tyskland.
En fjernelse af den systematiske personkontrol på selve grænsen betyder ikke, at grænsen forsvinder, for grænsen ligger fuldstændig fast.
Det betyder heller ikke, at kontrollen i grænseområdet ophører; tværtimod vil kontrollen i grænseområdet blive endnu mere målrettet og koordineret, og vi vil fortsat kunne genindføre den systematiske personkontrol, hvis situationen gør det nødvendigt.
Danmark forventes i løbet af år 2000 at indtræde i det praktiske Schengensamarbejde, og dermed fjernes den systematiske personkontrol på grænsen til bl.a. Tyskland.
Planen er at styrke den eksisterende patruljering i grænseområdet, der har vist sig at være et effektivt middel i indsatsen mod menneskesmugling og illegal indvandring.
De ca. 80 politifolk, der i dag er beskæftiget med sædvanlig paskontrol ved landegrænsen til Tyskland, vil blive overført til den patruljevirksomhed.
Dermed etableres der i grænseområdet en stor politienhed på ca. 130 mand.
Kontrolindsatsen i grænseområdet vil bygge på et tæt samarbejde mellem berørte myndigheder her i landet og syd for grænsen.
Det tætte samarbejde skal sikre, at der straks kan sættes ind, når der foreligger konkret mistanke om ulovligheder.
De eksisterende bygninger ved grænsen vil blive bevaret som base for den styrkede indsats og som center for den koordinerede overvågning i grænseområdet, der foretages af forskellige myndigheder.
Med regeringens handlingsplan er der lagt op til, at vi i grænseområdet iværksætter en mere koordineret og målrettet kontrol end den traditionelle grænsekontrol.
Dermed sikrer vi også, at kontrolindsatsen bliver mere tidssvarende og effektiv.
Jeg vil nu vende mig til det andet hovedelement i Schengensamarbejdet, nemlig det styrkede samarbejde om bekæmpelse af grænseoverskridende kriminalitet.
Vi må se i øjnene, at også kriminaliteten i højere grad bliver grænseoverskridende, og at det ofte er internationalt organiserede kriminelle netværk, der står bag f.eks. narkotikakriminalitet og menneskesmuglinger.
Alene ved et samarbejde over grænserne kan vi gøre os forhåbning om at dæmme op for denne udvikling, og med Schengenkonventionen er der lagt op til en styrkelse af det grænseoverskridende samarbejde.
Det skal først og fremmest ske ved, at der etableres tæt kontakt mellem politimyndighederne på tværs af grænserne.
På to områder giver Schengenkonventionen mulighed for egentlige politioperationer på tværs af grænserne.
Det gælder ved grænseoverskridende forfølgelse og ved grænseoverskridende skygning.
Er der tale om skygning, kan grænsen dog kun krydses, når det pågældende land har givet fornøden tilladelse.
Interessen samler sig derfor i højere grad om den grænseoverskridende forfølgelse.
De fleste vil nok kunne forstå baggrunden for reglerne
om grænseoverskridende forfølgelse
Det er ganske enkelt stødende for retsbevidstheden, hvis f.eks. en gidseltager kan undslippe politiet blot ved at køre over grænsen.
De forfølgende politifolk skal senest ved grænsepassage kontakte politiet i det pågældende land, og forfølgelsen skal straks indstilles, hvis myndighederne i det land, hvor forfølgelsen finder sted, kræver det. Det er en forudsætning, at der er tale om forfølgelse af en forbryder, der er taget på fersk gerning i forbindelse med alvorlig kriminalitet.
Meningen er, at det udenlandske politi kan fortsætte forfølgelsen, indtil det nationale politi når frem og tager over.
Der er dog mulighed for at indlægge en tidsmæssig eller geografisk begrænsning, og fra dansk side har vi over for Tyskland tilkendegivet, at tyske politifolk alene må fortsætte en forfølgelse 25 km ind i Danmark.
Tyske politifolk må gerne medbringe deres tjenestevåben, som dog kun må benyttes i nødværge.
De må ikke foretage anholdelse, og de må i øvrigt ikke fortsætte forfølgelsen ind i private boliger eller på steder, der ikke er offentligt tilgængelige.
Tyske politifolk skal ligesom danske politifolk naturligvis overholde lovgivningen her i landet.
Med den betragtelige politistyrke, som etableres i grænseområdet, vil det være hovedreglen, at danske politifolk straks ved grænsen kan overtage en forfølgelse. Et andet element i Schengensamarbejdet, der har været diskuteret indgående, er etableringen af det fælles informationssystem, det såkaldte Schengen Information System. Schengen Information System består af en national del i hvert Schengenland og en central teknisk støttefunktion, som fysisk er beliggende i Strasbourg.
Ved hjælp af elektronisk søgning får relevante myndigheder via Schengen Information System adgang til indberetning om personer og genstande til brug for grænsekontrollen og anden politikontrol samt til brug for udlændingemyndighedernes arbejde.
Hvert land udpeger en central myndighed, som er ansvarlig for den nationale del af Schengen Information System.
Det er alene den myndighed, og det vil for Danmarks vedkommende sige Rigspolitichefen, som kan foretage indberetninger i Schengen Information System.
De oplysninger, der kan indlægges i systemet, er nøje beskrevet i Schengenkonventionen.
Det drejer sig om oplysninger om personer og motorkøretøjer samt stjålne genstande.
Om personer kan der kun indberettes entydige og kortfattede oplysninger.
Det gælder særlige oplysninger, der kan danne grundlag for en sikker identifikation af den pågældende person.
Oplysninger om f.eks. politiske, religiøse eller seksuelle forhold må ikke optages i
informationssystemet
Formålet med indberetningen er også indgående reguleret i Schengenkonventionen.
Reglerne i Schengenkonventionen indebærer som udgangspunkt ikke en pligt til at efterkomme begæringen i forbindelse med de enkelte indberetninger,
og hvis man beslutter sig for at efterkomme en begæring om f.eks. anholdelse eller ransagning, ja, så gennemføres selve foranstaltningen naturligvis på grundlag af national lovgivning.
Sådan er det, og sådan bør det naturligvis også være.
Der er heller ikke pligt til at foretage indberetninger i Schengen Information System.
Det afgør det enkelte land selv på grundlag af national lovgivning.
Det følger af Schengenkonventionen, at de nationale dele af Schengen Information System som udgangspunkt er underlagt national lovgivning. Den danske del af Schengen Information System
vil således være omfattet af lov om offentlige myndigheders registre eller anden lovgivning, der måtte træde i stedet herfor.
Hvert land udpeger en tilsynsmyndighed, som i overensstemmelse med national lovgivning fører uafhængigt tilsyn med databasen i den nationale del af Schengen Information System.
For Danmarks vedkommende vil denne myndighed være Registertilsynet. Samtidig er der nedsat en fælles tilsynsmyndighed bestående af repræsentanter for de enkelte landes tilsynsmyndigheder.
Den fælles tilsynsmyndighed skal føre tilsyn med den centrale tekniske støttefunktion.
Da Schengen Information System kun indeholder begrænsede oplysninger, vil det ofte være nødvendigt samtidig med indberetning i Schengen Information System at videregive supplerende oplysninger.
Dette kan f.eks. være mere udførlige oplysninger om baggrunden for, at en person er eftersøgt og ønskes anholdt med henblik på udlevering.
Udvekslingen af supplerende oplysninger sker ikke via Schengen Information System, men via kontoret, der er oprettet i de enkelte lande, de såkaldte SIRENE-kontorer.
SIRENE-kontorerne reguleres nationalt, og det danske SIRENE-kontor vil altså fuldt ud være underlagt dansk lovgivning.
Kontoret vil alene kunne videregive oplysninger i overensstemmelse med danske regler, og tilsynet med SIRENE-kontorerne vil på samme måde foregå efter nationale regler.
Med Amsterdamtraktaten vil Schengensamarbejdet og dermed Schengenkonventionen blive integreret i EU.
Det vil i praksis foregå på den måde, at de eksisterende Schengenregler fordeles mellem henholdsvis det fælleseuropæiske og det mellemstatslige samarbejde, alt efter hvor de nu engang hører til; f.eks. vil reglerne om grænsekontrol blive lagt ind under det fælleseuropæiske samarbejde, mens det politimæssige samarbejde vil blive lagt ind under det mellemstatslige samarbejde.
Det danske forbehold om, at vi deltager i samarbejdet på mellemstatsligt grundlag, er bevaret i Amsterdamtraktaten, hvor en særlig protokol indeholder nærmere bestemmelser om Danmarks stilling i forbindelse med integrationen af Schengensamarbejdet.
Danmark vil efter protokollen deltage fuldt ud i det samarbejde, der placeres i det mellemstatslige samarbejde, og vi vil fortsat være bundet på mellemstatsligt grundlag af de Schengenregler, der lægges ind under det fælleseuropæiske samarbejde.
Danmark vil derimod ikke være bundet til en videreudvikling af Schengenreglerne inden for det fælleseuropæiske samarbejde, men Danmark kan inden for en periode på 6 måneder efter vedtagelse af ændrede regler beslutte sig for at gennemføre de ændrede regler i sin nationale lovgivning.
Hvis Danmark beslutter ikke at følge reglerne, skal Danmark og de andre lande i fællesskab diskutere, om der kan og bør træffes andre foranstaltninger i den anledning.
Schengensamarbejdet skal ses som et skridt i udviklingen
af et Borgernes Europa, hvor der er frihed og udfoldelsesmuligheder, og hvor der samtidig er tryghed og sikkerhed.
Visionerne er ikke et grænseløst Europa.
De nationale grænser vil fortsat bestå.
Derimod arbejder vi for et Europa, hvor vi samarbejder over grænserne for mere effektivt at bekæmpe menneskesmuglinger og organiseret kriminalitet, et Europa, hvor vi lægger hindringer i vejen for de kriminelle og ikke for de lovlydige.
Den fokus, der er på Schengensamarbejdet, skal vi forstå at fastholde.
Samarbejdet berører os alle, og kun hvis vi fastholder interessen og engagementet, kan vi være med til at præge samarbejdet.
Jeg vil gøre mit til, at vi også fremover vil få en løbende og åben diskussion på dette område.
Derfor glæder jeg mig over, at vi her i foråret har fået fastlagt nogle procedurer for, hvordan Folketingets Retsudvalg og Europaudvalget kan inddrages i Schengensamarbejdet.
Retningslinjerne er samtidig et vigtigt skridt med henblik på Amsterdamtraktatens ikrafttræden og Danmarks indtræden i det praktiske Schengensamarbejde.