runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Helveg Petersen (RV), 2003-03-19:
Det, der kalder mig herop, er Venstres ordførers bemærkninger for et stykke tid siden om, at bl.a. Det Radikale Venstre i realiteten skulle tjene Saddam Husseins interesser.
Det sagde Venstres ordfører, og det vil jeg gerne bede Venstres ordfører om at tage klart afstand fra her fra Folketingets talerstol.
Det er aldeles upassende at sige sådan noget, og jeg beder Venstres ordfører om at trække det i sig igen heroppefra.
Jeg vil samtidig spørge Venstres ordfører, om det forhold, at et klart flertal i den danske befolkning er imod krig, også er udtryk for at ville tjene Saddam Husseins interesser.
Svar udbedes, hr. Jens Rohde!
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Jeg er nødt til at sige til fru Pia Gjellerup, at taletiden simpelt hen ikke tillader, at jeg kan nå at svare uddybende på alle spørgsmålene, når jeg også skal svare de andre, for det er ikke bare nogle ja/nej-spørgsmål.
Det er nemlig en meget, meget grov forenkling, fru Pia Gjellerup forsøger at fremstille her. Det er rigtigt, at der ikke er nogen automatik i resolution 1441 til, at man umiddelbart kan gå i militær aktion.
Der står, at man efterfølgende skal vurdere situationen i Sikkerhedsrådet.
Det har man så gjort, og nu har vi altså konstateret - det er også et svar til de andre spørgere - at verdenssamfundet ikke har kunnet blive enigt.
Hvad gør man så, når man ikke kan blive enige?
Så må hvert land jo vurdere, hvad det er for et trusselsbillede, vi står over for, og i øvrigt henholde sig til, at uanset om fru Pia Gjellerup eller hr. Ole Sohn eller fru Anne Grethe Holmsgaard kan lide det eller ej, genbekræfter 1441 de tidligere vedtagne resolutioner efter resolution 678, som giver mandat til magtanvendelse.
Man har udtømt de sidste muligheder, FN har ikke kunnet blive enigt, men i 1441 bliver de tidligere resolutioner genbekræftet, og derfor er der en forankring i FN.
Jeg håber da ikke og tror i øvrigt heller ikke
, at det her vil være noget, der danner præcedens.
Jeg håber, at vi aldrig - aldrig - mere skal opleve et diktatur og en diktator, som optræder på samme måde, som bryder alle FN's resolutioner, hvad enten det er FN-resolutioner eller sikkerhedsrådsresolutioner, og som i den grad leger kispus med verdenssamfundet.
Jeg håber, at vi aldrig mere skal opleve en sådan diktator, som vi står over for i øjeblikket, og jeg synes, det er tankevækkende, at man på venstrefløjen ikke vil erkende, at Saddam er og bliver et problem, fordi han med sine metoder og den måde, han agerer på, er med til at destabilisere den region, som jo ellers ligger venstrefløjen så grusomt meget på sinde.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-03-19:
Hr. Jens Rohde spørger: Hvad er alternativet til afvæbning af Saddam Hussein?
Det er meget enkelt at svare på.
Alternativet er afvæbning, men med andre midler, og det er jo sådan set det, der er kernen i vores diskussion.
Vil en afvæbning via en krigsførelse, som føres uden opbakning fra verdenssamfundet og uden legitimitet ifølge den internationale retsorden,
føre til en større stabilitet, eller risikerer den ikke netop at øge ustabiliteten, ikke kun i Mellemøsten, men også i USA og i Europa? Det helt unikke ved den type våben, Saddam Hussein måske har eller måske ikke har, er jo, at de kan bruges fuldstændig uafhængigt af landegrænser.
De kan bruges herhjemme, de kan bruges andre steder i Europa, og de kan også bruges i USA.
Har Venstre gennemtænkt den risiko, man med sit meget snævre nationale flertal og sit internationale mindretal er ved at bringe verden ud i?
Ole Sohn (SF), 2003-03-19:
Ja, vi kommer jo vidt omkring, og taletiden er begrænset.
Når man nu går uden om FN og FN's Sikkerhedsråds valg, når man går uden om NATO, når man går uden om EU og bare følger med i krigen i halen på præsident Bush, danner man jo grundlag for nogle nye regler, så Venstre bliver nødt til at svare: Når man nu skaber sine egne regler, hvor man følger Bush i tykt og tyndt, hvornår skal man så gribe ind over for andre diktaturer?
Venstre bliver jo nødt til at svare på, hvornår man griber ind over for Iran, Saudi-Arabien og alle de andre lande.
Det er jo ikke noget svar, at nu har Irak brudt resolutioner, og nu har de haft 12 år til at overholde resolutionerne og afvæbne sig selv.
Det argument falder fuldstændig til jorden, for Israel har haft mere end 30 år til at trække sig ud af besatte områder, uden at der er sket noget.
Når man går uden om de internationale regler, har Folketinget også et krav på at få et svar fra Venstre om, hvilke regler der så skal følges.
Er det jungleloven, altså den stærkestes?
Er det den linje, der skal følges internationalt?
Pia Gjellerup (S), 2003-03-19:
Jeg stillede fire enkle spørgsmål til hr. Jens Rohde.
De var så enkle og præcise, at hr. Jens Rohde under ingen omstændigheder ønskede at svare på dem, og det er den slags, der taler for sig selv.
Svarene ville nemlig have været afslørende for hr. Jens Rohdes ærinde.
Det første svar ville have været, at ved vedtagelsen af resolution 1441 var der et flertal i Sikkerhedsrådet, som meddelte, at der for dem at se ikke var adgang til at foretage en militær intervention, og det næste svar ville have været, at der ikke er taget en anden beslutning, der har rokket ved det fundament, som 1441 blev vedtaget på.
Det næste svar ville have været, at våbeninspektørerne arbejder og kan arbejde, og at der ikke er truffet beslutning i FN's Sikkerhedsråd om, at de ikke skal arbejde, og det sidste svar ville have været, at våbeninspektørerne i øvrigt selv har bedømt, at der var mere at hente, mere at opnå og en fredeligere vej mod en demokratisk udvikling.
Men det er nogle svar, som hr. Jens Rohde ikke har ønsket at give.
Han ønsker nemlig at stille 40 brud på eller ikkeopfyldelse af resolutioner op, fordi alene det flertal, som hr. Jens Rohde repræsenterer i Folketinget, vil bryde FN's pagt.
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Fru Margrete Aukens tale taler jo næsten for sig selv, men jeg vil bare sige til fru Margrete Auken, at den enes fejl undskylder ikke den andens og heller ikke, hvad der skete i sin tid.
Nu er det jo sådan, at netop denne regering og netop de lande, som støtter USA, har fået USA til offentligt at tilslutte sig den road map, som er lavet om krisen i Mellemøsten mellem Israel og Palæstina.
Det har denne regering gjort en kæmpe indsats for, navnlig vores udenrigsminister, så her mener jeg absolut, at fru Margrete Auken skyder over målet.
Hr. Aage Frandsen nævner resolution 1441 og siger så, at der er sket en lang række ting derefter.
Ja, men det ændrer jo ikke ved, at det virkelige trusselsbillede stadig er, at vi ingen redegørelse har for mere end 1.000 t kemiske våben, og vi ingen redegørelse har for 6.500 bomber, der kan bære disse kemiske våben.
Irak samarbejder ikke betingelsesløst om det substantielle.
Det er den virkelighed, vi står over for.
Som udenrigsministeren også gjorde rede for, begyndte Irak at samarbejde en lille smule, fordi der var et reelt trusselsbillede i form af et militært pres på Saddam Hussein, og enhver må kunne sige sig selv, at når 1441 taler om alvorlige konsekvenser, er alvorlige konsekvenser også militær indgriben. Sikkerhedsrådet har drøftet igen og igen og igen, hvad der skulle til, men man kunne ikke blive enige om en tidsplan, og nu står vi i en situation, hvor hvert land må gøre op med sig selv, hvilken vej man vil vælge. Hr. Keld Albrechtsen vil jeg svare ganske kort med et spørgsmål: Hvad er alternativet til afvæbning af Irak?
Hvad er alternativet?
Margrete Auken (SF), 2003-03-19:
Så fik vi den igen: Mere end 12 år blev der sagt.
Jeg går ud fra, at hr. Jens Rohde er fuldstændig opmærksom på, at frem til 1990 skete samtlige de frygteligste af Saddams overgreb med USA's mere eller mindre stiltiende billigelse.
Det var dengang, vores daværende udenrigsminister, hr. Uffe Ellemann-Jensen, sagde: Ja, det er jo en kedelig sag med den kemikalieforgiftning af den kurdiske befolkning.
Hykleriet og dobbeltmoralen fejrer virkelig triumfer i øjeblikket.
Israel tilsidesætter konsekvent FN's resolutioner gang på gang på gang på gang, og det er den største provokation af det arabiske folk i området, at hr. Jens Rohde og konsorter kommer med opblæst patos og siger: FN's resolutioner skal altså respekteres, når det er fjenderne, det drejer sig om,
men når det er vennerne, er det helt i orden ikke at gøre det.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-03-19:
Jeg vil godt endnu en gang forsøge at få hr. Jens Rohde til at forklare helt præcist, hvad der er formålet med denne krig, hvad man vil opnå med den, og hvornår man vil stoppe krigen.
Vil det være sådan, at hvis Irak bliver afvæbnet, stopper krigen?
Eller vil det være sådan, at man fortsætter, indtil der er en ny regering eller måske endda en helt ny forfatning?
Hr. Jens Rohde nævnte, at der skulle dannes en føderation?
Hvad nu, hvis nu den tragiske reaktion på dette her bliver, at man i den arabiske befolkning vil opfatte det angreb, USA og Danmark nu foretager, som et angreb på den arabiske nation, og der bliver kamp hus for hus i gaderne i Bagdad, så den kommer til at ligne Stalingrad?
Er den danske regering så villig til at følge med hus for hus gennem Bagdad?
Og vil man, når det viser sig efterfølgende, at det antal soldater, man har sendt af sted, ikke slår til, sende flere soldater?
Eller vil man bakke ud og meddele USA: Det gik ikke så godt, vi vil ikke være med til det blodbad, så nu bakker vi ud?
Hvad har man egentlig forestillet sig?
Vil man følge med USA til den bitre ende, hus for hus og gade for gade?
Aage Frandsen (SF), 2003-03-19:
Er det ikke rigtigt, at efter at resolution 1441 er blevet vedtaget, er der rent faktisk sket betydelig mere, end der er sket tidligere?
Det er da rigtigt, at man kan fremvise noget af det, han
har gjort, f.eks. tilbage i slutningen af 1980'erne, hvor han udryddede kurdere
Den daværende danske Venstreudenrigsminister sagde, at det var kedeligt - jeg synes, det var alvorligere end kedeligt, det var meget alvorligt - og man burde selvfølgelig have skredet ind dengang.
Men det, der er karakteristisk, er, at uanset om der er et flertal, eller der ikke er et flertal, tyder det i øjeblikket på, at der aldrig kommer noget til afstemning.
Et flertal i FN's Sikkerhedsråd siger: Det går i den rigtige retning, og skal vi så ikke fortsætte det pres, som er i øjeblikket?
Her er det, Venstre siger: Nej, nu er nok nok, nu ser det ud til, at det skal lykkes, fordi man tilsyneladende vil have krigen.
Jesper Langballe (DF), 2003-03-19:
Jeg stillede tidligere i forhandlingen Venstres ordfører et spørgsmål, fordi jeg var meget spændt på at høre svaret, som jeg ikke kender på forhånd.
Venstres ordfører blev forhindret i at svare, men jeg havde indtryk af, at den daværende formand fortrød sit skøn, så jeg vil stille spørgsmålet en gang til.
Jeg vil spørge hr. Jens Rohde: Bliver det ikke efterhånden sværere og sværere at forestille sig et fremtidigt forsvarsforlig med socialdemokratisk deltagelse?
Ét er et udspil om, at hjemmeværnet skal nedlægges, og at værnepligten skal afskaffes.
Det er synspunkter, som kan gøre det vanskeligt nok, men de synspunkter kan jo bøjes.
Villy Søvndal (SF), 2003-03-19:
Det er altså imponerende at opleve, at Venstre stadig forsøger at fastholde tesen om, at det her er forankret i FN.
Nogle af os overværede vedtagelsen af resolution 1441 i FN's Sikkerhedsråd, og der var ikke skygge af tvivl om, at forudsætningen for kompromiset var, at der ikke lå nogen ret til at anvende magt i det; det var dét, hele kompromiset byggede på.
Også medlemmer af Venstre overværede diskussionen, og derfor er det simpelt hen at føre befolkningen bag lyset, når hr. Jens Rohde påstår, at der er nogen som helst ret i resolution 1441 til det, der nu kommer til at ske.
Forudsætningen var, at der ikke var en automatisk ret til at udløse en krig, ellers var det kompromis aldrig nogen sinde blevet til noget.
Det andet punkt, hvor hr. Jens Rohde fejlinformerer, er, at hr. Jens Rohde for et stykke tid siden sagde, at ingen ved, om der er et flertal eller ej i FN's Sikkerhedsråd.
Jo, det ved vi, og det er et eklatant nederlag for Bush, for Blair og for den danske statsminister i forsøget på via afpresning at tvinge verdenssamfundet til noget, verdenssamfundet ikke vil.
Det er sagen i en nøddeskal.
Ole Sohn (SF), 2003-03-19:
Det er i forlængelse af udenrigsministerens forsøg på forklaring af sin egen situation.
Ministeren kom frem til, at FN's Sikkerhedsråd ikke kunne skabe flertal for at gå i krig, som USA og Tony Blair havde ønsket.
Den linje ønsker den danske regering nu at bryde, og det vil sige, at Danmark går i en militær aktion uden om FN og i øvrigt også uden om NATO og EU.
Ifølge hr. Jens Rohde gør man det, fordi man skal vælge demokrati frem for diktatur, og det forestiller jeg mig ikke at nogen kan være uenig i.
Men hvad er konklusionen, når man går uden om alle internationale regler og fora for at træffe beslutninger?
Hr. Jens Rohde må besvare det spørgsmål fra fru Anne Grete Holmsgaard, som ikke blev besvaret: Når man nu skaber sine egne regler ud fra magtens brynde og bare vil følge USA i tykt og tyndt, hvornår går man så ind i Iran, hvornår går man så ind i Saudi-Arabien og de hundredvis af andre diktaturstater, der ligger i området?
Hvad er Venstres vurdering af den fremtidige internationale retsorden eller mangel på samme?
Pia Gjellerup (S), 2003-03-19:
Ved udenrigsministerens intervention har det nu været muligt at klarlægge lidt yderligere, hvad regeringens og dermed også Venstres meget forvirrede forhold til resolution 1441 er, og jeg vil gerne bede hr. Jens Rohde om at bekræfte nogle meget enkle ting.
Det kan nås inden for den besvarelsestid, der er til rådighed.
Jeg vil spørge, om det ikke er rigtigt, at et flertal i Sikkerhedsrådet efter beslutningen i resolution 1441 meddelte, at for dem at se indebar den ikke, at man umiddelbart kunne gå til en militær intervention.
Det er det ene. Så vil jeg også høre, om det ikke er rigtigt, at Sikkerhedsrådet ikke har vedtaget noget andet, der gør, at man kunne sige, at Sikkerhedsrådet har givet grønt lys for en militær intervention. Jeg vil også spørge, om det ikke er rigtigt, at våbeninspektørerne med 1441 som grundlag har arbejdet og har meddelt, at de godt kunne arbejde videre for at nå det mål, de var blevet opfordret til at nå af FN's Sikkerhedsråd, og jeg vil høre, om det ikke er rigtigt, at Sikkerhedsrådet ikke har besluttet, at det arbejde er udsigtsløst og ophørt.
Per Stig Møller (KF), 2003-03-19:
Hr. Aage Frandsen siger, at han går ud fra, at vi har bedt juristerne så at sige dække vores politiske konklusion ind.
Det er ikke tilfældet.
Juristerne blev bedt om at vurdere 1441 i lyset af situationen, som den så ud i fredags, da papiret blev lavet, så det vil sige, at der ikke er kommet nogen politisk forholdsordre. På venstrefløjen taler man meget om konspirationsteorier.
Det er en del af læresætningerne fra dengang, hr. Aage Frandsen gik på universitetet.
Det kan godt være, de er forladt nu, men de gjaldt dengang.
Men det er ikke tilfældet.
Sådan arbejder man ikke, og jeg går ud fra, at mine forgængere kan bekræfte, at sådan behandler man selvfølgelig ikke sine jurister.
Man ønsker at kende deres ærlige overbevisning, de skal ikke svare, som man selv gerne vil have det.
I 1998 var der også strid mellem folkeretseksperterne; det er der altid, og det er der også i dag.
Der er folkeretseksperter, der siger, at det er i orden, og der er folkeretseksperter, der siger, det ikke er i orden, og sådan var det også i 1998.
Det forholdt man sig også til her i salen, og det var der også diskussion om her i salen.
Sådan er det.
Angående FN mener jeg, der ligger et klart mandat i 1441, når der ikke er kommet noget andet.
Der står, at det er en sidste chance, hvorefter man genkalder alle tidligere opfordringer til verdenssamfundet om afvæbning.
Det vil sige: Skal han afvæbnes, eller skal han ikke afvæbnes?
Jeg synes, det er ret morsomt, at man prøver at tviste om alle mulige sætninger, der er sagt i givne situationer, hvor man er på vej til noget i Sikkerhedsrådet, hvor man kan have forhåbninger om, at der kommer noget, og hvor man skal støtte, at der kommer noget.
Hvad havde hr. Holger K. Nielsen egentlig sagt, hvis jeg havde sagt den 5. februar, at jeg er bedøvende ligeglad med Sikkerhedsrådet?
Det havde da været at svigte Sikkerhedsrådet.
Jeg skal da støtte Sikkerhedsrådet, lige indtil Sikkerhedsrådet ikke kan træffe en beslutning, og når Sikkerhedsrådet ikke kan træffe en beslutning, er jeg nødt til at vurdere situationen ud fra det, som foreligger, og så foreligger 1441, som henviser til alt det øvrige. Jeg mener ikke, man kan finde nogen modsætninger deri.
Det er en konstant opbakning til Sikkerhedsrådet, og den har jeg stadig.
Sikkerhedsrådet har ikke kunnet komme med en konklusion på sin vurdering, og så gælder 1441 med alle dens opfordringer, så dermed støtter jeg fortsat FN og Sikkerhedsrådet.
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Tak til udenrigsministeren for redegørelsen.
Jeg mener stadig, at vi står med det juridiske problem, at man er nødt til at se på forudsætningerne.
Nu har vi fået udenrigsministerens udlægning af citatet fra Politiken, og jeg er glad for, at citatet er korrekt.
også, men jeg har ikke slået det efter i Folketingets Forhandlinger.
Når udenrigsministeren har sagt her i Folketinget under ministeransvar, at det er Sikkerhedsrådet, der afgør, om 1441 er nok, er jeg sikker på, at da det blev sagt, havde udenrigsministeren hele tiden i baghovedet, at forudsætningen for vedtagelsen i Sikkerhedsrådet af 1441 den 8. november var, at flertallet tilkendegav, at den ikke var adgangsbilletten til at indlede en militær intervention.
Jeg er sikker på, at udenrigsministeren har haft liggende i baghovedet, at det er den juridiske forudsætning, og derfor var det også fuldstændig korrekt, da udenrigsministeren sagde den 5. februar her i Tinget, at det er Sikkerhedsrådet, der afgør det.
Der er ikke truffet nogen afgørelse i Sikkerhedsrådet,
heller ikke i mandags
Derfor er 1441 gældende, og derfor skulle Blix og våbeninspektørerne fortsætte.
Men det er der altså nogle, der har forhindret dem i, og nu ved vi, hvem det er.
Det er den amerikanske præsident, det er den danske statsminister, det er den spanske regeringschef og en række andre statsledere, der har besluttet, at nu skal der være krig og ikke fred.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-03-19:
Udenrigsministerens bortforklaringer er udtryk for, at han har en dårlig sag, og jeg tror, han godt ved det et eller andet sted.
Udenrigsministeren har ikke mindst argumenteret for, at der skulle være et klart FN-mandat, hvis man skulle støtte denne krig, men der ligger intet FN-mandat, endsige et klart FN-mandat, bag den krig, man er i gang med i øjeblikket, og jeg synes, ministeren burde tænke på at tage nogle konsekvenser af det, som det også er nævnt visse steder i dagspressen i dag.
Når så regeringen ikke engang er villig til at komme tvivlen så meget i møde, at man lader uafhængige folk se på sagen, er det udtryk for magtbrynde ud over enhver forstand.
Der er berettiget tvivl, der er oven i købet tvivl om Folkeretskontorets notat, som bliver hamret sønder og sammen af forskellige eksperter og bliver hamret sønder og sammen af os, der sidder her i Folketingssalen.
Selv det notat kan ikke stå for en nærmere prøvelse, og ville det så ikke være det eneste ansvarlige over for resten af Folketinget, befolkningen og de unge soldater, der skal sendes ud, at vi alle sammen fik tindrende klarhed om, hvad det juridiske grundlag er for denne aktion, og at den klarhed bliver skabt af uafhængige eksperter?
Aage Frandsen (SF), 2003-03-19:
Udenrigsministeren anholdt udtrykket bestillingsarbejde.
Jeg går ud fra, at det er sådan, at regeringen har meddelt Folkeretskontoret, at man har en politisk opfattelse, og at man gerne vil høre en juridisk vurdering af, om det er i orden, og så har man fået dette responsum.
Jeg vil sige til udenrigsministeren, at jeg synes, at de mennesker, der har udtalt, at der ikke er en sammenhæng mellem konklusionen og det, der står om suspension, har ret.
Det afgørende for os er, at det, der står om suspensionen, helt klart giver en anden opfattelse end det, der ligger i konklusionen, og jeg forstår ikke, at når der rejses væsentlig tvivl - det er kun dette ene kontor, der har sagt, at der skal foretages en vurdering - siger regeringen alligevel ikke, at der skal foretages en anden vurdering.
Men hvis der ikke er mulighed for at få oplysninger udefra, må vi jo selv hente dem udefra.
Det har vi tidligere gjort fra SF's side, og det viste sig i øvrigt senere, at vi fik ret, endda ved Højesteret.
Per Stig Møller (KF), 2003-03-19:
Jeg takker hr. Frank Jensen, fordi han bragte citatet fra Politiken ind i debatten.
Jeg er noget forbløffet over, at man kan få det ud af citatet, man fik, og derfor er jeg glad for at få lejlighed til at præcisere det.
Det, jeg siger - og jeg står fuldstændig ved citatet, for det er meget klogt sagt, og det er også meget rigtigt sagt - er, at Sikkerhedsrådet afgør, om 1441 er nok.
Det er dét, der menes med forankring i FN.
Nu er vi i den situation, at Sikkerhedsrådet ikke har truffet nogen ny afgørelse, efter den sidste mulighed for at lade sig afvæbne fredeligt blev givet Saddam Hussein med 1441.
Der er altså ikke truffet nogen ny afgørelse, og vi har aldrig udbedt os en second resolution, som det hedder, i denne situation.
Vi har sagt, at Sikkerhedsrådet afgør det, og når Sikkerhedsrådet ikke afgør, om 1441 er tilstrækkelig, er vi tilbage ved 1441, som henviser til alle de øvrige. Sådan sagde man også i 1998, og det betyder, at så må hvert land træffe beslutning.
Det er jo sådan, hr. Keld Albrechtsen, at FN ikke har nogen stående hær.
FN skriver altid i sine resolutioner, at de beder det internationale samfund om at foretage det fornødne.
Sikkerhedsrådet siger ikke i sine resolutioner, at FN beder det og det og det og det og det land om at gøre det.
Rådet beder verdenssamfundet om at gøre det, og det vil sige, at så må der være den koalition af lande, som vil gøre det for FN.
Jeg står ved citatet, men jeg mener, at Politiken misbruger det.
Når der ikke træffes en ny og anderledes beslutning, gælder den gamle beslutning.
Sådan er det i enhver forening.
Er man ikke blevet enig om noget andet, er det det, man sidst er blevet enig om, der gælder, og derfor mener jeg faktisk, at udtalelsen er rigtig.
Jeg beklager meget, at Sikkerhedsrådet har bragt hele omverdenen i den situation, Sikkerhedsrådet har, ved ikke at komme frem til en samlet konklusion, og derfor har jeg også, som jeg har nævnt før, appelleret meget til det.
Med hensyn til de uafhængige folkeretseksperter vil jeg godt sige her til sidst, hr. formand, at SR-regeringen havde tillid til folkeretskontoret.
Hvorfor i alverden må vi så ikke have det?
Keld Albrechtsen (EL), 2003-03-19:
Den mulighed blev suspenderet, og deri ligger jo ganske klart, at den kun kan komme tilbage, hvis Sikkerhedsrådet beslutter det.
Men det besluttede Sikkerhedsrådet lige nøjagtig ikke, og derfor er det korte af det lange, at juraen ikke er i orden, hr. minister.
Man vil ikke alene starte en krig, uden at Sikkerhedsrådet har ophævet restriktionerne, og det er det ene lovbrud.
Det andet lovbrud er, at man har tiltaget sig retten til selv at bestemme, hvad den krig skal føre til, og hvad den skal bruges til.
Det er alt muligt andet, end der nogen sinde har været omtalt i nogen FN-resolution
, så det, man begår, er en dobbelt ulovlighed.
Man tiltager sig en ret, man ikke har, til at føre krig, og man tiltager sig en ret, man heller ikke har, til at føre en hvilken som helst krig med et hvilket som helst formål til hver en tid.