Sonja Albrink (CD), 1999-03-02:
Med det her forslag ønsker forslagsstillerne at sikre alle ægtepar med problemer i samlivet et retskrav på parrådgivning, og at denne rådgivning skal kunne ydes på et så tidligt tidspunkt, at separation og skilsmisse kan undgås.
I CD har vi sympati for forslagsstillernes motiver.
Vi synes også, at familien er meget vigtig, for det er jo familien, der har hovedansvaret for opdragelsen og omsorgen for de kommende generationer, og familien er altså absolut værd at kæmpe for.
Vi er faktisk også enige med forslagsstillerne i, at en tidlig rådgivning nok i højere grad har forudsætningerne for succes end en rådgivning, der sættes ind, når en separation er blevet aktuel.
I CD er vi dog en lille smule skeptiske over for forslagets udformning.
For det første er det kun ægtepar, der skal have ret til parrådgivning.
Selv om antallet af ægteskaber, der indgås, har været stigende, er der altså fortsat mange, der lever papirløst sammen.
Her er altså en stor gruppe af familier, som lever på nøjagtig samme måde som et ægtepar, og som har nøjagtig de samme problemer, men som man med forslaget ikke ønsker måske at tilbyde den rådgivning.
Og der kunne man jo så spørge: Hvorfor egentlig ikke?
Der er al mulig grund til at gifte sig, i hvert tilfælde når man har børn.
Men vi bliver også nødt til at forholde os til, at virkeligheden er en anden, og derfor bør de samlevende have samme rettigheder og muligheder. Et andet vigtigt punkt er, at forslagsstillerne bl.a. henviser til de forsøg, der gennemførtes i Københavns og i Ringkøbing Amt i begyndelsen af 1990'erne.
Forslagsstillerne oplyser, at resultatet af forsøget blev beskrevet i et notat, der viste, at en betragtelig del af de deltagende i forsøget besindede sig og gav ægteskabet en ny chance.
Forslagsstillerne glemmer, mener vi i CD, at oplyse, at antallet af de personer, der var interesseret i parrådgivningen, rent faktisk var forsvindende lille, og derfor vil det måske være relevant at vurdere, om et offentligt, formaliseret rådgivningssystem overhovedet har borgernes interesse.
Jeg ved, at den selvejende institution, Ægteskabs- & Skilsmissehjælpen, yder et fremragende arbejde, som også andre ordførere har været inde på, og at man kan fremvise gode resultater.
Derfor bør man selvfølgelig inddrage de erfaringer, som man har gjort her.
Især må det være vigtigt at få undersøgt, om de gode resultater måske skyldes, at Ægteskabs- og Skilsmissehjælpen primært opsøges af ægtepar, som har et særlig stærkt ønske om at bevare ægteskabet, og som derfor er mere motiveret for rådgivning.
Behovet for rådgivning afhænger naturligvis meget af antallet af par med den særlige motivation.
Forslagsstillernes idé om at henlægge opgaven til amtskommuner frem for statsamterne synes jeg er ulogisk, da familieretlige problemstillinger normalt behandles i statsamterne.
Med hensyn til det beskrevne problem og notatpligten må det kunne løses ad en anden vej, hvis der vel at mærke er tale om et reelt problem, men vi er selvfølgelig lydhøre over for forslagsstillernes argumenter.
Generelt vil vi altså i CD gerne medvirke til at yde rådgivning for at afhjælpe splittelse af familierne, men vi føler ligesom andre ordførere, at det er vigtigt, at vi får en grundig udvalgsbehandling og en drøftelse af alle disse her problemer, inden vi går videre med forslaget.