runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Eyvind Vesselbo (V), 2002-04-18:
Jeg vil først sige til hr. Villy Søvndal, at jeg hellere vil have sort humor end manglende svar, og det er jo det, der er problemet med hr. Poul Nyrup Rasmussen.
Jeg mener, at hr. Poul Nyrup Rasmussen sagde »op med humøret« til hr. Lars Barfoed.
Det vil jeg også sige
til hr. Poul Nyrup: Op med humøret, lad være at se så sort på det hele, prøv at løfte blikket, så bliver udsynet lidt større. Inden man kritiserer andre for en strategi, bør man jo sætte sig ind i det konkrete indhold og ikke bare holde sig til et notat, der er kommet fra Socialdemokratiets politisk-økonomiske afdeling, for der mangler halvdelen.
Man har kun nævnt det, som man politisk er uenig i, men man har ikke nævnt alt det, regeringen har skrevet ind, som er nye ting.
Det, der er skåret væk, er hr. Svend Aukens overforbrug på miljøområdet, og det er jo noget helt andet end at skære ned på miljøet.
Jens Kirk (V), 2002-04-18:
Jeg tror, at vi i optagelsesforhandlingerne snakker om 31 kapitler.
Det er korrekt, at mange lande er kommet langt og er nær målstregen, men så vil jeg gerne spørge hr. Poul Nyrup Rasmussen
: Mener hr. Poul Nyrup Rasmussen, at det er lette forhandlinger, der står tilbage med Polen?
Polen er vel meget vigtig, de udgør vel ca. 40 pct. af den befolkning, der skal ekstra ind. De forhandlinger er for mig at se meget vanskelige.
Det er jeg sikker på at den forhenværende statsminister ville have sagt, hvis han havde været statsminister endnu, men nu er det lige pludselig blevet let at få de forhandlinger færdige.
Er de problemer, vi står over for på Cypern, lette?
Det er et todelt Cypern, og ét problem er: Skal den ene del med, skal den anden med som en del af det, eller hvordan skal de klare sig?
Er det lette forhandlinger for hr. Poul Nyrup
Rasmussen?
Claus Larsen-Jensen (S), 2002-04-18:
Jeg synes, hr. Kristian Thulesen Dahl taler lidt udenom.
Der er mig bekendt ikke nogen her, som er imod, at vi får styrket den folkelige forankring og får sikret et EU, der er bedre funderet i de enkelte lande.
Det er jo bl.a. det, vi skal diskutere ganske voldsomt i forbindelse med konventarbejdet og den næste traktat, og der har vi meget at byde på fra dansk side.
Men så vidt jeg husker, har syv-otte lande planlagt folkeafstemninger.
Det er sådan set en sag af samme karakter.
Er hr. Kristian Thulesen Dahl ikke enig i det og kan se, at der er en modsætning?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2002-04-18:
Det er vedrørende det, fru Charlotte Antonsen siger om den irske situation.
Man kan jo ikke forstå det, Venstres ordfører siger her i dag, anderledes, end hvis der ikke senest til efteråret er fundet en løsning på den irske situation - altså at der har været en ny folkeafstemning, der i givet fald har medført et ja til Nicetraktaten - er det en sten på vejen mod udvidelsen, og så kan udvidelsen vel ikke finde sted.
Hele retorikken har jo været, at Nicetraktaten var en forudsætning for EU-udvidelsen; vi har hørt så mange gange her i Folketingssalen, at hvis Nicetraktaten ikke blev gennemført, kunne udvidelsen ikke finde sted.
Og det, fru Charlotte Antonsen siger i dag, er, at hun fastholder, at hvis Nicetraktaten ikke er ratificeret af alle medlemslande og altså også Irland, finder udvidelsen ikke sted.
Kan det tolkes anderledes?
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-18:
Jeg vil gerne stille udenrigsministeren det principielle spørgsmål om, hvad regeringen så vil gøre, hvis det er sådan, at der er en mangel i FN's traktat med hensyn til muligheden for akut indgreb i en nødsituation, hvor flygtninge er på flugt, som ministeren f.eks. nævnte et eksempel på.
Jamen så må den rigtige ordning da være, at man i FN's pagt indbygger en mekanisme, således at man på et lovligt grundlag kan rykke ud og beskytte disse flygtninge med fredsbevarende styrker.
Det kan da ikke være en løsning, at man udstyrer EU og USA med ret til selv at bestemme militære aktioner uanset folkeretten, og det er den situation, vi har nu.
Men hvis udenrigsministeren og jeg kan være enige om, at vi har et problem, fordi folkeretten trænger til at blive udviklet og præciseret på det her punkt, så har vi nået et fremskridt i denne her debat, og den dialog vil jeg i så fald gerne gå ind i. Jeg håber bare, ministeren vil medgive mig, at der er et hul i den internationale ret, og at det ikke skal overlades til USA og EU at være dem, der fortolker og vedtager den internationale folkeret uden om FN.
Per Stig Møller (KF), 2002-04-18:
Jeg synes, det er en meget interessant diskussion og også intellektuelt stimulerende, naturligvis.
Vi har haft den før her i Folketingssalen.
Vi havde den f.eks. omkring Bosnien, vi havde den omkring Kosovo - jeg tror, hr. Niels Helveg Petersen var udenrigsminister dengang - og der diskuterede vi meget, om man kunne gå ind, før FN havde anbefalet det.
Der var det et spørgsmål, om man skulle se på, at folk blev dræbt og vente på, at Sikkerhedsrådet nåede til en beslutning, eller om man skulle sige, at her er en nødværgesituation, hvor man skal redde folk.
Rwanda-Burundi er et eksempel, hvor man måske skulle være gået tidligere ind og ikke skulle have ventet på noget fra Sikkerhedsrådet, som ikke kom.
Det er jo faktisk det, man siger til sig selv nu.
Med hensyn til Kosovo var det også et spørgsmål om at redde albanerne, og man kunne ikke vente på det.
Vi kan derimod sagtens forestille os situationer - og vi har været i de situationer - hvor Sikkerhedsrådet er i en slags stilstandssituation, hvor der nedlægges veto osv., men hvor vi da ikke kan se på, at naboer bliver slået ihjel, mens der er en stilstandssituation i Sikkerhedsrådet.
Så jeg vil ikke stå her og sige, at EU aldrig skal anvendes uden ifølge Sikkerhedsrådet, for der kan komme situationer, hvor vi er nødt til at reagere før Sikkerhedsrådet.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-18:
Jo, men det er lige præcis her, den helt afgørende fejl er i udenrigsministerens redegørelse, for EU har ikke villet påtage sig nogen forpligtelse til at respektere folkeretten.
Tværtimod siger Amsterdamtraktaten og Petersbergerklæringen, at EU kan iværksætte en krigsførelse, det, man kalder en fredsskabende aktion, også i tilfælde, hvor der ikke foreligger et FN-mandat, altså uden for folkeretten.
Og USA har det samme princip.
Hvis USA føler, det er i USA's nationale interesse, så handler USA uden at afvente FN-mandat.
Det er det fundamentale problem med EU og USA, at de ikke vil underordne sig folkeretten.
Det vil jeg godt bede udenrigsministeren bekræfte og spørge, hvad udenrigsministeren så vil gøre for, at EU og USA fremover tilkendegiver, at de vil respektere folkeretten.
Per Stig Møller (KF), 2002-04-18:
Til hr. Peter Skaarup vil jeg sige, at det vigtige er jo her, at EU har prøvet at spille en rolle og prøvet at få en dialog med parterne.
Det er klart, det er ikke nogen heldig mission, det ved vi jo alle, når man så ikke kommer frem til parterne.
Jeg havde også foretrukket, at man havde sikret sig før man rejste, at man kunne komme frem til parterne.
Men det kan jo have haft den yderligere virkning, at det har fremskyndet det amerikanske forsøg, som heller ikke blev nogen succes, men som dog ikke er afsluttet, idet præsident Bush jo har besluttet, at Tenet skal sendes af sted nu.
Så de har altså ikke opgivet det.
Powell kommer forgæves, ja, det gjorde Solana, og det gjorde hr. Mogens Lykketoft også, og vi er et par andre, der er taget forgæves ned i området for at prøve at stifte fred, så man kan jo ikke bebrejde den ene, at den ene ikke får held til det, når den anden heller ikke får held til det.
Men det væsentlige er, at både USA og EU prøver og bliver ved med at prøve.
Der må man sige, og det er til hr. Keld Albrechtsen: Jamen FN's folkeret og EU's krisestyringsopgaver hænger da sammen.
Der skal være nogen til at hjælpe FN med at få stabiliseret freden og skabt freden.
Vi har f.eks. FN's mission i Bosnien, der nu bliver til en politimission, hvor hr. Sven Frederiksen, den danske politichef, skal have ledelsen.
Den kan vi så ikke være med i på grund af forsvarsforbeholdet, men det er da ikke rigtigt at sige, at folkeretten ikke stemmer sammen med EU's evner til at løse opgaverne politimæssigt eller militært.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-18:
I sin kommentar til mig var udenrigsministeren inde på et forsøg på at få FN's folkeret til at hænge sammen med EU-militæret.
Det er jo her, det helt store problem ligger, må jeg sige til udenrigsministeren.
Så det, man i EU kalder Petersbergopgaverne, er jo krigsførelse også uden FN-mandat.
Nu henviste ministeren også til USA's krigsførelse i Afghanistan.
Det bygger jo på USA's egen fortolkning af den internationale retsorden og ikke på noget præcist mandat fra FN.
Så ministeren pegede egentlig selv på det, som er det grundlæggende problem i opbygningen af en militær magt i EU, nemlig at det er en militær stormagt, som ikke baserer sig på den internationale retsorden og FN's beslutninger, ligesom det hele vejen igennem har været tilfældet for USA's vedkommende.
Peter Skaarup (DF), 2002-04-18:
Vi synes, at både statsministeren og udenrigsministeren her var inde på mange fornuftige betragtninger om situationen, som vi er enige i, men der var måske lige en enkelt ting dér, hvor udenrigsministeren skulle definere, hvad holdningen nu var i Folketinget til EU, og hvor udenrigsministeren sagde, at Dansk Folkeparti var modstander af EU. Dertil vil jeg sige, at der jo er områder, hvor EU virkelig kan gøre en forskel; det er der bestemt.
Men der er også områder, hvor vi synes - og det er jo bl.a. vedtagelsen her i dag et udtryk for - at det er urealistisk at forestille sig, at EU på det sikkerhedspolitiske område skulle spille den rolle, som nogle her i Folketinget, nu også hr. Keld Albrechtsen åbenbart og hr. Holger K. Nielsen, har store ambitioner om at EU skulle spille.
Jeg synes, at et godt eksempel jo var, da man i EU-regi
besluttede at sende en mæglingsmission til Mellemøsten, og hvor det viste sig, at man ikke forinden havde tjekket, at man så rent faktisk kunne møde den ene part, en af de to skurke, nemlig Arafat
Og der vil jeg godt spørge udenrigsministeren, om det er særlig heldigt, at EU på den måde bærer sig udiplomatisk ad som en slags klodsmajor.
Er det rimeligt eller heldigt, at Danmark medvirker til, at EU på den måde dummer sig?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-18:
Hr. Mogens Lykketoft prøver at rejse tvivl om, hvorvidt de udtalelser, jeg er kommet med, nu rent faktisk også er i overensstemmelse med, hvad andre i EU har sagt.
Jeg står her med det spanske formandskabs udtalelse om situationen i Mellemøsten fra den 29. marts, som altså var 3 dage, før jeg kom med min udtalelse.
Og her bruger det spanske formandskab følgende udtryk: »Israels legitime kamp mod terrorisme«.
»Israels legitime kamp mod terrorisme«.
Jeg har så med nogle andre ord sagt, at det er forklarligt og forståeligt, at man vil beskytte sig mod selvmordsbomber.
Det er da nøjagtig den samme holdning, der ligger til grund, men det er da ikke det samme som at sige, at det så kan føre til nogen løsning.
Det kan det ikke.
Det er vi jo enige om.
Men man kan da levende sætte sig ind i, hvordan et samfund reagerer, når selvmordsbomber spreder død og ødelæggelse.
Enhver kan da med sin forstand forstå, hvorfor det udløser den reaktion, det gør.
Men det er da ikke det samme som, at det er en løsning.
Og det er det, vi hele tiden må sige til såvel israelerne som til palæstinenserne.
Derfor er jeg nødt til at runde det af med også at sige, at situationen er den, at hvis Danmark førte den mellemøstenpolitik, som hr. Mogens Lykketoft lægger op til, ville Danmark ikke på nogen balanceret måde kunne varetage sit formandskab for EU.
Dels ville det ikke være i overensstemmelse med det, der er holdningen i EU-kredsen, dels ville det betyde, at Danmark ikke med vægt kunne tale i forhold til begge parter i krisen.
Derfor er det regeringens balancerede linje, der gør det muligt for Danmark med vægt at varetage formandskabet i EU, også når det gælder mellemøstenpolitikken.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-18:
Nu taler statsministeren om et ligeligt pres.
Det skal forstås sådan i statsministerens ordbog, at når Arafat sidder i arrest og ingenting kan foretage sig, så skal han bebrejdes, at han ikke går ud og arresterer folk, som han under ingen omstændigheder kan komme i forbindelse med.
Men når det gælder de israelske krigsforbrydelser og en international undersøgelse af massakren i flygtningelejrene, så er statsministerens begreb om ligeligt pres på parterne, at han meddeler Folketinget i går, at han ingen grund ser til, at der bliver en undersøgelse af, om Israel har overtrådt Genèvekonventionen og de internationale retsregler.
Men skal statsministerens melding om et ligeligt pres nu forstås sådan, at statsministeren og hans regering fremover vil til at lægge pres på Israel?
Det vil jo være den logiske konsekvens af det synspunkt.
Men alt tyder desværre på, at det, statsministeren mente, var, at han fortsat vil sætte kikkerten for det blinde øje, når det gælder massive krænkelser af menneskerettighederne.
Mogens Lykketoft (S), 2002-04-18:
Statsministeren er mig bekendt den eneste europæiske statsminister, det er lykkedes at blive fortolket som forstående over for Sharons aggressionskrig.
Det kan godt være, det ligger inden for rammerne af det, regeringen faktisk har foretaget sig, men den måde, det har ytret sig på, ligger ikke inden for rammerne af, hvad de europæiske lande i øvrigt har sagt og har som rolle i den her situation.
Og så skulle jeg måske videregive det enkle indtryk fra besøget i området og samtaler med de mest fremtrædende fredsfolk i området, at det, man forventer af Europa, det, der er Europas rolle, er at øve det størst mulige pres på De Forenede Stater og på Israels regering for at få internationaliseret den her konflikt og for at få accepteret, at der skal være en stærk international tilstedeværelse for at gennemtvinge freden og gennemtvinge freden på en upartisk måde og på FN's grundlag.
Men det er jo desværre ikke det, Israels statsminister på nogen som helst måde og på noget sted er citeret for at gå ind for.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-18:
Hr. Holger K. Nielsen er i hvert tilfælde den sidste, der skal komme og belære mig om seriøs debat.
Hvad var det, vi hørte i formiddags?
Hvad var hr. Holger K. Nielsens karakteristik af regeringens og min USA-politik, hvad var det?
Det var »Voice of America«, sagde hr. Holger K. Nielsen.
Jamen jeg lader mig da ikke gå på af det.
Jeg er da ikke ømskindet.
Jeg synes da faktisk, det er meget forfriskende.
Hvorfor skal debatter være så kedelige?
Det er da fint.
Jeg synes da, det er godt, at hr. Holger K. Nielsen sådan sætter lidt krydderi på debatten.
Men så skal hr. Holger K. Nielsen da ikke klynke, når han får igen.
Så til hr. Mogens Lykketoft.
Jeg vil gerne sige til hr. Mogens Lykketoft, at den måde, Danmark bedst kan udfylde sin rolle på i forhold til Mellemøsten og ikke mindst som formandskabsland i EU, netop er ved at føre en balanceret mellemøstenpolitik, hvor vi lægger ligeligt pres på begge parter i denne ulykkelige konflikt.
Der er jo intet, der er sort og hvidt i den sag.
Det gælder om, at vi har begge parters ører for at kunne spille en konstruktiv rolle.
Det er det, der er regeringens politik, og det er derfor, at regeringen siger til israelerne: I skal trække jer tilbage.
Til palæstinenserne: I skal stoppe selvmordsbomberne.
Og til begge parter: Det er forhandlingsbordet, der er løsningen, og målet må være, at araberne garanterer staten Israels eksistens, og at Israel medvirker aktivt til at etablere en levedygtig palæstinensisk stat.
Det er den eneste langsigtede løsning, og det er kun ved at have en balanceret holdning i denne konflikt, at Danmark som formandskabsland i EU kan spille en konstruktiv og aktiv rolle.
Så kan jeg i øvrigt bare gentage, at den linje, som den danske regering har lagt, ligger fuldstændig inden for rammerne af de beslutninger, der er truffet i EU.
Mogens Lykketoft (S), 2002-04-18:
Problemet med statsministerens udtalelse om forklarligheden og forståeligheden i forhold til Israels reaktioner er ikke, at vi alle sammen ikke er enige om, at selvmordsbombere skal bekæmpes.
Problemet er, at alle andre europæiske statsledere udmærket godt ved, at i den her situation er det højst upassende at udtale noget, der kan tolkes som en forståelse af de militære, aggressive skridt, Sharonregeringen i Israel foretager sig, for de vil ikke forhindre selvmordsbomber, men de forhindrer og ødelægger enhver mulighed for en fredelig løsning af konflikten.
Det var det, statsministeren som kommende formand for EU skulle have sagt, hvis han var i overensstemmelse med resten
af Europa,
hvis han ville spille en rolle i forhold til at løse den her konflikt.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-04-18:
Jeg vil også godt afvise at skulle være ømskindet.
Jeg har da været til mange møder med statsministeren, og jeg kender da tonefaldet fra alle de møder på værtshuse og på gymnasier og skoler, og jeg ved ikke hvad.
Men jeg synes da, der bør være forskel på den form for møder og så en debat her i Folketingssalen om et så alvorligt emne som forholdet mellem Europa og USA.
Der kommer en lang række alvorlige, seriøse, velgennemtænkte indlæg under debatten her i formiddag, og hvad er svaret fra statsministeren?
Ikke andet end polemiske bemærkninger.
Det tyder jo på og er vel udtryk for en grundlæggende manglende interesse for det her emne.
For statsministeren er forholdet til USA et spørgsmål om, at han kan komme over til den amerikanske præsident, sleske lidt for ham og sidde til møde med ham og komme ud og spille stor statsmand i medierne og nichts weiter.
Ikke noget om indholdet, ikke noget om problemerne, ikke noget om konflikterne.
Det har vi forsøgt at tage op i dag.
Hvad er svaret?
Ikke noget som helst.
Der er intet inden i.
Det synes jeg er et problem.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-18:
Undskyld.
Jeg synes ikke, at jeg reagerede ømskindet.
Jeg synes, at jeg reagerede meget stilfærdigt på et uhyre polemisk og usagligt indlæg, som statsministeren kom med, og jeg vil gerne opfordre til, at vi sænker tonefaldet og diskuterer på et rimeligt niveau. Men så må jeg alligevel sige, at når statsministeren nu gentager og fastholder sin udtalelse om forståeligheden og forklarligheden af Israels besættelse og indrykning i de besatte områder, så viser det, at dansk udenrigspolitik har et fundamentalt problem.
Det er, ligesom statsministeren nu én gang er kommet til at sige disse ting, som var uheldige, og når han så bliver kritiseret og spurgt, om det nu var klogt, så ser statsministeren kun én vej, og det er at blive ved med at gentage, bare blive ved med at gentage og fastholde: Jamen det har vi sagt, det har vi sagt, og derfor er det rigtigt, og det bliver ved med at være rigtigt, og det vil være rigtigt til evig tid. Jeg tror ikke, det er klogt, hr. statsminister, at fremture på den måde.
Det er bare en opfordring til, at statsministeren i sin ledelse af dansk udenrigspolitik, som han jo har overtaget, udviser lidt mere eftertanke og lidt mere selvdisciplin.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-18:
Se, det er jo en fantastisk ømskindethed, der er hos venstrefløjen.
Nu har jeg ikke talt op, hvor mange timer jeg
har siddet her i formiddag og hørt, for nu at bruge hr. Holger K. Nielsens eget udtryk, på giftigheder og perfiditeter og falske påstande om, hvad der er regeringens mellemøstenpolitik, og det kan jeg godt sige direkte til hr. Holger K. Nielsen og andre: Det bliver afvist prompte, og der bliver givet igen med samme mønt.
Det er derfor, jeg har tilladt mig at gå direkte til værks og præcisere, hvad det er, der er regeringens mellemøstenpolitik, og hvad det er, jeg rent faktisk har sagt, og nu gentager jeg det så, og jeg fastholder det: Det er for mig at se forståeligt og forklarligt, at det israelske samfund føler behov for at forsvare sig imod selvmordsbomber.
Jeg gad nok vide, hvem der ikke synes, det er forståeligt og forklarligt.
Men det, at man kan indse, hvad det er, der fører til det, er da ikke det samme, som at man siger, at det er en løsning på problemerne, for det er det jo ikke, og det er jo derfor, at det internationale samfund må lægge pres på begge parter, på palæstinensere såvel som på israelere.
Israelerne skal trække sig tilbage, palæstinenserne skal stoppe selvmordsbomberne, man skal til forhandlingsbordet, og den langsigtede løsning er, at to selvstændige stater, Israel og Palæstina, kan leve fredeligt side om side inden for sikre grænser.
Dette er regeringens mellemøstenpolitik, og den ligger inden for rammerne af FN-beslutninger og EU-beslutninger og den amerikanske holdning.
Lad mig så endelig sige til hr. Mogens Lykketoft: Ja, det er regeringens opfattelse, at Kyotoaftalen også burde ratificeres af USA.
Vi viser det gode eksempel ved at gøre det.
Det er da vores opfattelse, at det ville være ønskeligt med aftaler om nedrustning.
Jeg tror, at der kommer fremskridt på det punkt under topmødet mellem Bush og Putin, og det er da regeringens opfattelse, at terrorbekæmpelse er andet end hårdt militær.
Terrorbekæmpelse har også en politisk dimension, terrorbekæmpelse har også en økonomisk dimension, det er vi fuldstændig enige om.
Mogens Lykketoft (S), 2002-04-18:
Jeg er enig med dem, der har sagt, at det ikke er en statsminister værdig at prøve at fastholde bred enighed om udenrigspolitikken med sådan en gang hånlige og forvrængede bemærkninger.
Statsministeren vedkendte sig, at en fælleseuropæisk udenrigspolitik var en god målsætning, og det er det, vi stemmer igennem om lidt.
Det skal vi presse USA til.
Vi skal have forpligtende nedrustningsaftaler
så langt som muligt.
Det skal vi presse USA til.
Vi skal have forståelse i denne verden for, at terrorbekæmpelse ikke bare og alene er militær og politi, det er også udligning af kløfter, det er større ulandsbistand, også fra USA, det er en løsning af de konflikter, der gøder jordbunden for terrorismen.
Og der må jeg sige, at jeg stadig væk ikke synes om statsministerens ordvalg i forhold til mellemøstenkonflikten med den indirekte blåstempling af Sharons angrebskrig som noget, der skulle bidrage til at fjerne terror i stedet for at forklare, hvad realiteten er, nemlig at den udøver terror, den avler terror, og derfor må en entydig europæisk opinion tage afstand fra den.
Elisabeth Arnold (RV), 2002-04-18:
Jeg er lidt ked af, at fru Charlotte Antonsen blev lidt fornærmet over, at vi alle sammen stillede spørgsmål om ting, vi ikke fandt i hendes ordførertale.
Mit ærinde var at spørge oprigtigt til en analyse
af f.eks. landbrugsproblemerne i forbindelse med udvidelsen.
Jeg fandt ingen analyse, og jeg har heller ikke hørt den i de senere svar, fru Charlotte Antonsen er kommet med.
Fru Charlotte Antonsen sagde udtrykkeligt, at de nuværende landbrugsordninger løber til 2006, men ikke desto mindre skal udvidelsen, udvidelsesforhandlingerne, være færdiggjort i 2002.
Det er i hvert fald ambitionen, og den ambition deler Det Radikale Venstre. Hvad betyder det for udvidelsesforhandlingerne, at vi ikke kan ændre landbrugsordningerne før 2006?
Eller hvor meget råderum har vi til at ændre landbrugsordningerne, inden vi afslutter landbrugsforhandlingerne i forbindelse med udvidelsen?
Jeg synes, man skal gå ind i spørgsmålenes substans og lade være med at blive så fornærmet, for det var ikke det, der var meningen.