runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 2003-11-12:
Vi kender jo kun den her historie fra New York Times, Information og Jyllands-Posten, og det er der, jeg har hørt om dette mulige kontaktforsøg, ligesom hr. Villy Søvndal har hørt om det fra de nævnte aviser.
Ifølge Det Hvide Hus undersøgte USA alle muligheder for at løse krisen med fredelige midler, inden den militære operation blev iværksat.
Og da det blev tydeligt, at irakerne ikke ville anvende deres sidste chance, efter i 12 år at have trukket rundt med FN, så traf man beslutningen.
I øvrigt skal jeg minde hr. Villy Søvndal om, at jeg ikke tror, hr. Villy Søvndal kan se, at jeg har anvendt Niger i min argumentation, og jeg har heller ikke i min argumentation og mine overvejelser anvendt truslen om de 45 minutter.
Det har hr. Villy Søvndal hentet fra andre lande, men ikke fra Danmark.
Arne Toft (S), 2003-11-12:
Jeg er glad for ministerens svar.
Har ministeren ikke forståelse for, at de seks borgmestre i de seks kommuner, Løgstørbanen gennemløber, og de to amtsborgmestre er en lille smule forbavsede, når ministeren tidligere har svaret, at han ikke kan fremsætte lovforslag, fordi han ikke har pengene, når ministeren samtidig skriver i Nordjyske Stifttidende den 25. september, at han over de næste 10 år vil bruge 65 mia. kr. på jernbanen plus nogle milliarder på vejene også?
Har ministeren ikke forståelse for, at de borgmestre og borgerne deroppe ikke forstår, at man ikke gør noget ved det her?
Flemming Hansen (KF), 2003-11-12:
Tak for spørgsmålet, som jeg i virkeligheden er glad for at få, for jeg får mange henvendelser om Løgstørbanen.
Jeg fik rigtig mange på Det Konservative Folkepartis landsråd her for 14 dage siden.
Det er rigtigt, at der ikke har været trafik på Løgstørbanen siden 1999, og det er også rigtigt, at man ikke kan forvente, at der vil komme godstrafik dér fremover.
På den baggrund synes jeg ikke, der er noget sådan principielt i vejen for, at man nedlægger Løgstørbanen.
Men ligesom min socialdemokratiske forgænger mener jeg, at der skal findes en realistisk model for finansieringen af nedlæggelse af banen, og det er jo det, som slagsmålet står om. Det er et stykke tid siden, vi bad Banestyrelsen om at komme frem med en realistisk model for finansiering af nedlæggelse af banen, og det arbejde er man meget langt med.
Jeg kan sige, at man faktisk kommer med et oplæg allerede i slutningen af denne måned, så man er ganske langt.
Det, jeg hører i ministeriet, er, at vi efterhånden er ved at være nået ned på realistiske beløb for nedlæggelse af banen og for at finansiere dette.
Jeg tror, vi ender på et beløb, som måske ligger mellem 0 og 3 mio. kr.
Når jeg sammenligner med de beløb, vi før har været op, 15, 16, 17 mio. kr., så synes jeg, vi nu er kommet i den situation, når rapporten kommer, og hvis den indeholder det, jeg siger, at de parter, der er impliceret - det er altså Banestyrelsen, to amter, seks kommuner - simpelt hen må sætte sig omkring et forhandlingsbord og løse problemerne.
Der er så mange parter, der er impliceret her, og der vil også være mange til at betale et relativt lille beløb.
Det kan være, det slet ikke koster penge.
Vi ved ikke helt, hvad værdien af arealet er.
Det kan man jo ikke vide på forhånd, men min indstilling er, at vi skal løse problemet nu, så skal jeg nok omgående fremsætte lovforslag.
Arne Toft (S), 2003-11-12:
Det handler jo om nedlæggelsen af Løgstørbanen.
Banen har ikke været i brug de sidste 4 år og forfalder mere og mere.
Banesporet bliver stadig mere tilgroet og har nogle steder nærmest karakter af en losseplads.
Afmærkningerne på banen og ved overskæringerne er i stadig mere forfald.
Denne afmærkning af de mange offentlige og private overkørsler er misvisende og måske endog farlig for trafikanterne, når banen ikke benyttes.
Banestrækningens nuværende tilstand er derfor både til gene for trafikken på vejene, for borgerne, der bor langs banen, og for kommunerne, den gennemløber, i deres byplanmæssige dispositioner.
Hvornår har ministeren tænkt sig at fremsætte lovforslag om nedlæggelse af Løgstørbanen?
»Hvornår har ministeren tænkt sig at fremsætte lovforslag om nedlæggelse af Løgstørbanen?«
Skriftlig begrundelse
Banen har ikke været i brug de sidste 4 år og forfalder mere og mere.
Banesporet bliver stadig mere tilgroet og har nogle steder nærmest karakter af en losseplads.
Denne afmærkning af de mange offentlige eller private overkørsler er misvisende og måske endog farlig for trafikanterne, når banen ikke benyttes.
Banestrækningens nuværende tilstand er derfor både til gene for trafikken på vejene, for borgerne, der bor langs banen, og for kommunerne, den gennemløber, i deres byplanmæssige dispositioner.
Per Stig Møller (KF), 2003-11-12:
Jeg synes, det er en meget interessant diskussion.
Den går jeg også meget gerne ind i og fortsætter meget længe, for det er jo faktisk det, det drejer sig om: Havde man det strategisk rigtige tidspunkt til at få opfyldt FN's krav til Irak i marts måned, eller ville det glide ud?
Her er det altså min vurdering, at det ville være gledet ud.
Det betyder så også, at han havde siddet med sine massegrave og stadig væk kunne grave flere ned i dem.
Det kan ingen af os vide i dag, det er klart, det er jo den slags, man skriver historien om.
Men min vurdering er altså, at det var gledet ud, og derfor var det det rigtige at få stoppet Saddam Hussein, der ikke ville samarbejde med FN på det tidspunkt.
Så mener jeg altså også, at vi i dag skal være glade for, at Saddam Hussein er væk.
Men jeg siger slet ikke, at hr. Villy Søvndal vil forsvare det.
I dag er der dræbt adskillige italienske soldater, og det er dybt tragisk.
FN er blevet angrebet.
Det er jo altså vanvittige kræfter, der har prøvet at holde Irak og prøvet at få Irak.
Og så synes jeg ikke, vi skal fortryde, at vi altså er nogle stykker, der har syntes, det var nødvendigt at befri Irak og befri Iraks folk, når vi kan se, hvem det er, der prøver at forhindre befrielsen.
Det er ikke folk, jeg ville være venner med, og det ville hr. Villy Søvndal jo heller ikke.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-12:
Jeg synes ikke, at udenrigsministeren behøver at blive så primitiv i sin optik, for så primitiv er udenrigsministeren jo ikke i virkeligheden.
Bare det til den sidste svada og med hensyn til alternativet til den krig, som Bush havde besluttet sig for
formentlig over et år i forvejen, som han havde overtalt Blair til at stå side om side i, som han havde overtalt den danske statsminister til at være med i, hvorefter udenrigsministeren, tror jeg, lidt modvilligt slæbte sig med hen til det der bord, som ikke så særlig pynteligt ud i forhold til FN, i forhold til internationale retsregler og sådan noget.
Modsætningen var jo ikke, om man ønskede, at Saddam Hussein skulle blive, eller ingenting.
Alternativet var det, våbeninspektørerne bad om, nemlig mere tid.
Alternativet var at samle en koalition af lande i verden. Derfor er det simpelt hen en fuldstændig falsk modsætning, som udenrigsministeren sætter op. Og det forstår jeg egentlig ikke at udenrigsministeren vil, for udenrigsministeren, er jeg sikker på, ved bedre.
Per Stig Møller (KF), 2003-11-12:
Hvis jeg nu havde lagt meget vægt på det med Niger eller med de 45 minutter, så kunne det da godt være, at hr. Villy Søvndal havde ret.
Men det gjorde vi jo altså ikke.
Det var jo det, der var sagen, og ikke de andre ting.
Så mener jeg faktisk stadig væk, at hvis man ikke havde reageret i marts måned, så havde Saddam Hussein siddet der i dag, for så havde det hele trukket ud, og så var der ikke sket noget.
Der ved jeg ikke rigtig med den viden og med alle de massegrave, vi finder nu, om hr. Villy Søvndal synes, at det da var en flot indsats fra hr. Villy Søvndals side at medvirke til, at fronten mod Saddam Hussein gik i opløsning, og at han stadig væk sad der og stadig væk kunne lave sine massegrave.
Det er da muligt, at hr. Villy Søvndal ville have været meget stolt af det, men det ville jeg ikke have været.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-12:
Det bliver jo spændende at læse bogen.
Når historikerne videregiver det, håber jeg, de videregiver det korrekt.
Det er jo altid vigtigt, når man skriver bøger.
Men jeg stiller selvfølgelig det her spørgsmål, fordi det er klart, når man nu har været med, som udenrigsministeren og statsministeren har, til at sende Danmark i krig for første gang i mange, mange år, og det så viser sig, at argumentationen for det, man gik ind i, ikke holdt, at så rejser der sig en række spørgsmål, som lederne i USA og England også bliver udsat for.
De danske ledere gør det ikke, fordi de dukker sig - men vi vil det gerne.
I virkeligheden er det, udenrigsministeren siger
, at det har man.
For man har ikke selv fra dansk side undersøgt de her ting, altså har man lagt sig helt i læ af den amerikanske præsident og den engelske premierminister og stolet på deres vurderinger, også når de var forkerte og man gik galt i byen.
Er det en rigtig tolkning?
Per Stig Møller (KF), 2003-11-12:
Det er jo alle den slags ting, vi alle sammen sidder og analyserer bagefter, og spørgsmålet er, hvor interessant og relevant den viden om det libanesiske forslag og Perle var.
Det kan jeg ikke vide på baggrund af de avisartikler.
Men må jeg sige, at den oplistning af kemiske våben, som hr. Villy Søvndal husker så tydeligt, jo var et citat fra den oplistning, som den daværende udenrigsminister, Niels Helveg Petersen, leverede i 1998, hvor jeg så spurgte: Når man var sikker på, at de var der i 1998, hvad sikkerhed har man så for, at de ikke er der i 2003?
Det har jeg egentlig ikke fået noget svar på siden, altså om man kunne have sikkerhed for, at det, som regeringen mente var der i 1998, var forsvundet i 2003.
Det var jo præcis problemet, nemlig at man ikke samarbejdede med FN's våbeninspektører for at få klarlagt, om det var der eller ikke var der.
Den daværende regering var ikke i tvivl om, at det var der.
Og det, som hr. Villy Søvndal husker, var et citat fra talen i 1998, som var den daværende radikale udenrigsministers tale.
Desuden skal jeg gøre opmærksom på beslutningsforslaget.
Hr. Helveg nævnte i sine konklusioner masseødelæggelsesvåben én gang, det er linje et, hvor der står, at de er blevet anvendt.
Det er vist en kendsgerning, som selv hr. Villy Søvndal ikke er i stand til at diskutere sig bort fra.
Resten af pindene i forbindelse med konklusionen i begrundelsen for, at vi anmodede Folketinget om støtte til bidrag i opgøret med Saddam Hussein, er en henvisning til det manglende samarbejde med FN.
Og der er heller ikke nogen, der påstår, at han samarbejdede med FN.
ingen viden om dets bonitet og lødighed.
Jacob Buksti (S), 2003-11-12:
Nu refererer ministeren selv til ministerens socialdemokratiske forgænger.
Derfor vil jeg gerne spørge ministeren, om ministeren ikke kan bekræfte - det håber jeg indgår i ministerens forberedelse til det her spørgsmål - at der blev holdt flere møder med ministerens socialdemokratiske forgænger, bl.a. et møde, hvor de lokalt valgte folketingsmedlemmer, daværende medlem af Folketinget hr. Martin Glerup og Folketingets nuværende formand hr. Christian Mejdahl, hvor der blev givet tilsagn fra ministerens forgænger om, at der ville blive fremsat lovforslag, og at der ville være en statslig medfinansiering, og at det i øvrigt også blev bekræftet på møder med de lokale borgmestre. Derfor vil jeg da gerne spørge: Hvad er årsagen til, at det lovforslag, som jeg husker vi gav tilsagn om over for disse forkæmpere for Løgstørbanens bevarelse, så man kunne komme i gang med en afvikling af banen, ikke blev fremsat?
Arne Toft (S), 2003-11-12:
Jeg vil gerne sige til ministerens bemærkning om, hvorvidt en cykelsti har noget med udvikling at gøre, at jeg tror, at i området deroppe og i det område, jeg kommer fra, er vi egentlig meget tilfredse, når der bare sker en lille ting.
Men det, vi har oplevet de sidste 2 år, er jo nedlæggelse af de få statsinstitutioner, vi har, eller trusler om nedlæggelse.
Jeg kan godt nævne tre-fire stykker, men det er
der vist ikke tid til.
Per Stig Møller (KF), 2003-11-12:
Jamen altså, jeg har jo givet en redegørelse i Nævnet, det kan hr. Holger K. Nielsen også gå op og se.
Han er medlem af Nævnet.
Jeg må ikke referere fra Nævnet.
De referater er ikke identiske. Det, som jeg kan stå ved, er selvfølgelig referatet i Det Udenrigspolitiske Nævn.
Ole Stavad (S), 2003-11-12:
Vi kan jo have forskellige vurderinger.
Jeg synes ikke, det er irrelevant, når det både i andre lande, og så vidt jeg ved også i regeringer, i parlamenter og på Nordisk Råds session bliver et samtaleemne, som også i stor udstrækning kommer op under debatten, at Danmark stort set er ved at melde sig ud af det nordiske samarbejde.
Så mener jeg faktisk, det er en sag, vi bliver nødt til at forholde os til.
Jeg har da også glædet mig over, at statsministeren har forholdt sig til det ved, efter det han har lovet, på et ministermøde i den danske regering præcist at opfordre til at passe det nordiske arbejde.
Men jeg vil da godt snakke indhold, hvis det er det.
Altså eksempelvis den 18. august, hvor der ud fra de oplysninger, jeg har, var et ministerrådsmøde, hvor den danske regering for første gang udbreder det europæiske forbehold til også at blive indføjet i en nordisk traktat på det sociale område, der blev underskrevet den 18. august.
Det var en afgørende politisk beslutning, som man i øvrigt mig bekendt ikke har orienteret Folketinget om.
Var det en sag, som socialministeren anså for at være en ligegyldig sag?
Jeg tror, at vi bliver nødt til at interessere os en hel del for, at regeringen med det europæiske forbehold som begrundelse udbreder forbeholdet til det nordiske samarbejde inden for en traktat, så Danmark derfor ikke kan være med i det nordiske samarbejde fuldt ud.
Var det en sag, som socialministeren ikke anså for at være noget, der betød noget?
Eller hvad skal der til af tunge sager, for at socialministeren i sin prioritering mener, at Danmark bør været repræsenteret på ministerniveau i nordisk samarbejde?
Henriette Kjær (KF), 2003-11-12:
Først til hr. Ole Stavad, der jo også tillader sig sådan at fortolke det, man siger.
Jeg siger ikke, at det sådan set overhovedet ikke interesserer mig, at jeg ikke er til sinds at deltage, jeg sagde lige præcis det modsatte, men selvfølgelig må man foretage en benhård prioritering af de opgaver, man nu engang har.
Jeg vil også gerne bede hr. Ole Stavad om at kigge lidt i de dagsordener, der så har været til rådsmøderne.
Nu er det jo sådan, at social- og sundhedsministrene har fælles rådsmøder i Nordisk Råds regi, og det meste handler altså om sundhed.
Derfor overvejer jeg selvfølgelig fra gang til gang, om det er hensigtsmæssigt.
Jeg synes også, at hele spørgsmålet om, at man har et godt nordisk samarbejde - det er svar til fru Line Barfod - er meget, meget vigtigt.
Derfor inviterede vi også den islandske og den norske socialminister med til det uformelle rådsmøde, vi holdt under det danske formandskab, og i øvrigt til de konferencer, vi holdt.
Jeg taler så selvfølgelig også med den svenske og den finske, når vi er til rådsmøder i EU, og jeg har også uformel kontakt til min norske kollega.
Så det er jo ikke, fordi spørgsmål, der er relevante, ikke bliver debatteret. Men årsagen til, at jeg tager afstand fra hr. Ole Stavads spørgsmål, er, at det næste jo bliver, at vi skal ned og redegøre for, hvorfor vi ikke har deltaget i en konference indenlands, der kan være meget relevant at deltage i.
Der mener jeg altså, at man må have tiltro til os som ministre, at vi selvfølgelig foretager en prioritering, og at det da ikke er uvilje eller ligegyldighed, at vi ikke deltager i dette eller hint møde.
Line Barfod (EL), 2003-11-12:
Jeg er noget forundret over den holdning, som socialministeren lægger for dagen her, at det nærmest er helt upassende, at Folketinget interesserer sig for, om socialministeren deltager i det nordiske samarbejde.
Lige præcis på det sociale område og på ligestillingsområdet, som ministeren også er minister for, er der jo utrolig gode muligheder for at bruge det nordiske samarbejde.
Der er så mange steder, hvor vi ligner hinanden og har fælles problemer og derfor fælles kan gøre en indsats og få fælles nytte af det.
Jeg håber, at ministeren vil overveje sin holdning og prøve at anlægge en mere konstruktiv opfattelse af det nordiske samarbejdes betydning.
Ole Stavad (S), 2003-11-12:
Jeg kan konstatere, at det åbenbart er tonen i regeringen: »Vi skal ikke stå til regnskab over for nogen«.
Mig bekendt står ministre til regnskab over for Folketinget, ellers er der noget, der er fuldstændig ændret, uden at jeg har opdaget det. Med hensyn til at tage fat i eventuelle tidligere ministre vil socialministeren ved at gå tilbage kunne se, hvad jeg sagde i sin tid, dengang jeg også sad i det nordiske samarbejde i midten af 1990'erne, til socialdemokratiske ministre.
Den kritik, jeg rettede også fra Folketingets talerstol, hvis socialdemokratiske ministre ikke passede det nordiske arbejde, var vistnok lidt mere håndfast end den, jeg hidtil har benyttet mig af over for denne regering. Dem, jeg har kritiseret, er dem, der ud fra de oplysninger, jeg har fået, slet ikke har deltaget, og når det er sådan, at socialministeren siger, at hun deltager, som det passer hende, og hvis der er andre opgaver, som hun anser for at være vigtige, vil hun lade være med at deltage, så må jeg sige, at så er det i hvert fald en reaktion, som jeg synes er stærkt utilfredsstillende, og som jeg mener, at Folketinget bliver nødt til at forholde sig til.
Det må vi så i fællesskab finde ud af, hvordan vi gør.
Henriette Kjær (KF), 2003-11-12:
Det er naturligvis ikke et princip for mig, at jeg ikke deltager i nordiske ministerrådsmøder.
Men som hr. Ole Stavad sikkert kan huske fra sin egen ministertid, er det nødvendigt for en minister at foretage en benhård prioritering af opgaverne, og jeg vurderer derfor fra gang til gang, om der behandles emner, som kræver min tilstedeværelse, på møderne. Jeg kan oplyse, at der i min ministertid har været to ministerrådsmøder på det sociale område, og dem har jeg ikke været i stand til at deltage i.
Derimod har jeg den 19. november 2002 deltaget i et ministermøde vedrørende narkotikaområdet.
Som bekendt er jeg også ligestillingsminister, og jeg kan oplyse hr. Stavad om, at jeg allerede i næste uge, nemlig den 19. november, skal deltage i et nordisk ligestillingsministermøde i Stockholm. Som hr. Ole Stavad kan se, støtter jeg det nordiske samarbejde.
Men det er ikke ensbetydende med, at jeg skal stå til regnskab for min gøren og laden indtil mindste detalje.
Som mine socialdemokratiske forgængere foretager jeg en nøje afvejning af de opgaver, jeg skal udføre, og derfor har jeg i lighed med dem i nogle tilfælde måttet fravælge møder i nordisk sammenhæng.
Jeg kan endelig oplyse, at daværende socialminister Karen Jespersen deltog i MRS-møderne, som vi kalder møderne for social- og sundhedsministerne, den 9.-10. juni 1996 i Island.
Så skal vi frem til den 15.-16. juni i 1998, hvor fru Karen Jespersen deltog igen, og mødet blev afholdt i Sønderborg.
Siden 1998 er der ikke nogen, der har deltaget i disse møder, så jeg synes måske, man skulle have brugt krudtet på at arbejde internt med den her problemstilling.
Ole Stavad (S), 2003-11-12:
»Er det et princip, at ministeren helt konsekvent ikke deltager i nordiske ministerrådsmøder?«
Skriftlig begrundelse
Så vidt det er spørgeren bekendt, har ministeren ikke hidtil deltaget i et eneste nordisk ministerrådsmøde, men har i alle former for ministerråd, hvor hun bør repræsentere Danmark, ladet sig repræsentere af embedsmænd.
Thor Pedersen (V), 2003-11-12:
Jamen det vil jeg gerne vurdere hver eneste gang, jeg ikke selv kan deltage.
Ole Stavad (S), 2003-11-12:
Jeg synes selvfølgelig, det er godt, at finansministeren ikke har noget imod, at en anden relevant kollega repræsenterer den danske regering.
Men det er jo ikke noget, der kommer af sig selv, og derfor kan jeg ikke forstå, hvorfor finansministeren ikke vil give et tilsagn om det.
Han har givet tilsagn om, at han gerne selv vil deltage, og det er jeg glad for.
Men hvis det alligevel ikke lykkes - og endnu er det altså ikke lykkedes siden 2001 i denne finansministers embedsperiode -
Thor Pedersen (V), 2003-11-12:
Jeg har principielt intet imod at være repræsenteret af enhver minister i regeringen.
Det er klart, at normalt er forudsætningen, at man helst selv vil deltage, men er der noget på dagsordenen, som vedrører Danmark, er der jo ikke noget, der forhindrer, at en anden minister deltager.
Ole Stavad (S), 2003-11-12:
Jeg synes stadig, det er kedeligt, at finansministeren svarer i den tone, han gør.
Der har jo, ud fra de oplysninger jeg er i besiddelse af, rent faktisk ikke været nogen dansk regeringsrepræsentant på noget finansministermøde i nordisk regi siden regeringsskiftet i 2001, men jeg er glad for, at finansministeren giver udtryk for, at han både vil forsøge at tilrettelægge arbejdet sammen med sine kolleger, så han kan deltage, og er indstillet på at deltage.
Den reaktion er jeg bestemt tilfreds med. Men det andet spørgsmål var: Vil ministeren i den situation, hvor det måtte være umuligt for ministeren at deltage på grund af andre opgaver, være indstillet på at lade sig repræsentere af eksempelvis skatteministeren?
Som jeg kender til det, er der jo ofte skattespørgsmål på den dagsorden, som finansministrene diskuterer.
Ole Vagn Christensen (S), 2003-11-12:
Finansministeren snakkede om bekymringer.
Hvis bekymringerne er der, er det på Danmarks vegne, for det er jo rigtigt, som hr. Ole Stavad her har redegjort for, at sådan var klimaet faktisk.
KL. 13.10 Jeg vil også gerne spørge finansministeren, om det nordiske samarbejde skal være sådan et tagselvbord, hvor man siger: Der er noget, jeg kan lide, og noget, jeg ikke kan lide - i stedet for at udføres i den musketerånd, man sådan set har kørt i.
Jeg mener, at eksemplet med NEFKO er et godt eksempel på, at man sådan set er brudt ud af kredsen, og hvis alle kan bryde ud, hvor er så det nordiske samarbejde?
Vi beder om, at ministerne påtager sig det ansvar, det er at være til stede og drøfte med deres kolleger: Hvordan skal vi tilrettelægge det her i fremtiden?
Ole Stavad (S), 2003-11-12:
Jeg mener, at det, jeg sagde i mit første spørgsmål, viste en klar forståelse for, at en minister kan være i en situation, hvor man ikke kan deltage hver gang.
Det er klart, at der kan være personlige forhold, som vi alle sammen må respektere, og derfor er jeg egentlig lidt skuffet over den tone, ministeren svarer i.
Det, jeg er optaget af i denne sag, er, at Danmark kommer til at placere sig på lige fod med de andre nordiske lande i det nordiske samarbejde, og jeg kan sige, at det er et samtaleemne i alle de øvrige lande.
Jeg har aldrig oplevet en session i Nordisk Råd, hvor et land er blevet kritiseret så massivt, som tilfældet var for Danmarks vedkommende under sessionen for kort tid siden i Oslo.
Kritikken kom fra samtlige landes repræsentanter og fra alle partigrupper, og derfor vil jeg godt spørge, om ikke ministeren vil svare på mit spørgsmål om eventuelt at lade skatteministeren repræsentere Danmark på regeringsniveau, når finansministeren er forhindret.
Thor Pedersen (V), 2003-11-12:
Jeg synes, det er dejligt med alle de bekymringer, man gør sig om, hvordan opgaverne varetages.
I de møder, jeg rent faktisk ikke har kunnet deltage i på grund af kommuneforhandlinger og finanslovforhandlingsafslutning, har der deltaget en embedsmand på det højeste niveau overhovedet på områderne i ministeriet, altså en afdelingschef.
Jeg har skrevet til mine finansministerkolleger i Nordisk Ministerråds kreds om at flytte møderne, også op til det sidste møde den 27. oktober, som jeg ikke kunne deltage i, men hvor jeg havde regnet med at deltage.
Jeg spurgte, om de kunne flytte mødet, og det har de også indvilget i.
I hvert fald et af møderne blev flyttet, så det ikke faldt sammen med vore kommuneforhandlinger og finanslovdrøftelserne, som man også må tage højde for.
Jeg er den eneste minister, der også er Ecofinminister, men jeg havde ikke mulighed for at deltage den 27. oktober, idet min mor døde.
Jeg var nødt til at være med ved hendes død og deltage i hendes begravelse, hvis Folketinget ellers tillader det.