Tom Behnke (FRI), 2000-12-07:
Jeg synes, at forslagsstillerne har fat i noget af det rigtige.
Det, det jo handler om, er for det første, at man griber ind allerede første gang, en ung laver en kriminel handling.
At man sørger for, at det bliver sanktioneret allerede første gang, og at man ikke i systemet har en træghed, sagsbehandlingstid eller ventetid, der bevirker, at den unge kan komme til at gå i temmelig lang tid, inden sagen overhovedet bliver taget op.
Bliver sagen taget op til den tid, og falder der måske en dom af den ene eller anden karakter, så kan det være, at der så igen går yderligere lang tid, inden sanktionen udmøntes, hvad enten den nu er det ene eller det andet.
Det er ikke holdbart.
Det er ikke holdbart, at man i forhold til at sanktionere en kriminel handling - i forhold til at gå ind og sige, at den kriminelle handling var forkert: Lad være med at gøre det igen - venter halve eller hele år med at sige det.
Hvis vi mener det alvorligt med vores system, som det er bygget op, altså at vi har nogle love, og at overtrædelse af de love skal sanktioneres, så må det også være sådan, at sanktionen falder i umiddelbar tilknytning til den kriminelle handling.
Ellers har det ikke den store effekt og betydning.
Det er lige så vigtigt for mig at understrege, at det er vores opfattelse, at man skal straffe hver gang, der bliver begået en kriminel handling, og at man ikke skal samle til huse - eller til hobe, eller hvad man vil kalde det - for så at risikere, som jeg selv har set et par gange, at man fremstiller én i dommervagten med mellem 60 og 70 verserende sager.
Det er i øvrigt en pudsig historie, hvor dommeren meddelte, at han egentlig ikke troede, at vedkommende ville begå fornyet kriminalitet, så vedkommende blev ikke varetægtsfængslet.
Så vendte vi tilbage igen 14 dage efter.
Da havde vedkommende over 80 verserende sager.
Da begyndte dommeren så at kunne se, at jo, nu må vi nok hellere sætte ham ind, for det er vist én, der ikke helt har forstået systemet.
Men altså det, det handler om, er at straffe
første gang, og det gælder om at straffe hver gang.
Sanktionsvalget er op til dommerne, det er op til domstolene.
Sanktionsvalget fremgår jo af lovgivningen, altså hvilke muligheder der er til stede, og hvad man kan vælge som sanktioner.
Men det er klart, at sanktionsvalget selvfølgelig skal tages ud fra gerningsmandens alder, gerningsmandens modenhed og gerningens grovhed.
Det er vigtigt, at vi sender et klart, utvetydigt signal til den kriminelle om, at begår man en kriminel handling, så har det en konsekvens.
Konsekvensen skal ikke være som i dag, at vi skriver nogle papirer og lægger dem på en hylde, og så kan det være, at vi genoptager sagen om ½ år.
Det er ikke konsekvens.
Så systemet skal strammes op.
Der skal effektiviseres.
Der skal jo også være konsekvens for at give den unge kriminelle forståelsen af, at man altså er nødt til at have et ansvar og føle et ansvar ikke bare over for andre mennesker, men også over for sig selv.
Det er utrolig vigtigt, at de elementer bliver genskabt i den unges moral, for det er de elementer, der mangler.
Det er dem, der er væk.
Så de elementer mangler.
De er væk.
Jeg tror, det er en god måde, som forslagsstillerne her har foreslået, nemlig at man sørger for, at en ung kriminel allerede med det samme kommer ind og får lidt ro over situationen, får lidt ro over sig selv, får lov til at tænke over tingene, får lov til at sone, altså tænke over tingene.
Jeg tror, det er ganske væsentligt, at de ikke kan gå ud 1 1/2 time, efter at de er blevet anholdt, ikke kan løbe ud til kammeraterne og sige: Ha, ha, der skete ikke noget som helst.
De siger godt nok, der bliver skrevet en sag, så kommer der et eller andet papir om, at man skal møde i retten et halvt år senere.
Og hvad så?
Så møder man i retten, så får man en betinget dom, og hver gang kan man juble over for kammeraterne og sige: Kan I se, der sker ikke noget som helst.
Jeg er stor og stærk.
Jeg tør det hele, der sker ingenting ved det.
Det duer ikke.
Det er nogle forkerte signaler, vi sender til de kredse af unge, som kan finde på at begå kriminalitet eller allerede har gjort det.
Jeg mener beslutningsforslaget her er et kvalificeret bud på, hvordan vi kan komme det til livs, få en løsning på problemet.
Jeg synes til gengæld også, det er ret væsentligt at se det her beslutningsforslag i en sammenhæng med de andre beslutningsforslag, der bliver diskuteret i de her dage, og også i en sammenhæng med det, som regeringen har sat over, og hvor vi jo ved, at der kommer en redegørelse, et notat, eller hvad det nu bliver til her omkring nytårsskiftet. Jeg tror, at vi måske sammen finder en løsning og kan få en samlet debat hen over den her samling om, hvad vi gør med de unge kriminelle Så synes jeg meget konkret om beslutningsforslag nr. B
, at det eneste, der sådan set er værd at kritisere, er, at man har sat en øvre grænse på 23 år. Jeg er godt klar over, at her er det, fordi man er ude efter at gøre noget for de unge mennesker, men alligevel. Det med, at man skal sørge for, at sagerne bliver ekspederet, burde jo gælde for alle sager om kriminelle.