Søren Krarup (DF), 2003-04-24:
Vi er naturligvis tilhængere af disse østeuropæiske staters medlemskab af NATO, og vi deler udenrigsministerens ønske og formodning om, at det vil bidrage til at forøge sikkerheden i det nordatlantiske område.
Men i forlængelse heraf føler jeg trang til at sige et par kritiske ord om det, som NATO i dag har udviklet sig til.
Jeg gør det i forlængelse af egne overvejelser, iagttagelser i al beskedenhed, men også på baggrund af den dybtgående og principielle kritik af NATO's nyere udvikling, som den mangeårige sikkerhedspolitiske rådgiver i Statsministeriet, Henning Gottlieb, har fremsat i forordet til Monica Papazus fremragende bog om Kosovokrigen, eller som det hedder i undertitlen, »Den nye verdensorden, den nye totalitarisme« - en bog, som jeg bagefter vil forære udenrigsministeren.
Både Monica Papazu og Henning Gottlieb gør nemlig opmærksom på den ubestridelige kendsgerning, at NATO i det seneste årti har udviklet sig fra en forsvarsalliance af selvstændige stater til en slags væbnet missionsforbund for det, der kaldes vestlige værdier, hvilket normalt vil sige menneskerettighederne.
Henning Gottlieb peger på, hvordan det nye koncept for NATO på alliancens topmøde i Washington i april 1999 må ses som et forsøg på at komme disse missionerende strømninger i møde.
Både han og Monica Papazu er derfor stærkt kritiske over for Kosovokrigen, som de begge kalder for en religionskrig, hvor det totalitære aspekt ensidigt og utvetydigt var på NATO's side.
NATO er i hele sin oprindelse en forsvarsalliance, skriver Henning Gottlieb.
Men alliancen er under forvandling fra en forsvarsalliance til en slags korsfarerforbund for udbredelse af en bestemt livsanskuelse eller, som han også siger det: NATO er ved at blive omdannet til et svært armeret missionsselskab for synspunkter, der defineres af missionærerne selv.
Derfor Kosovokrigen med dens krænkelse af et suverænt lands selvstændighed, derfor den udbredte foragt for netop begrebet »den nationale suverænitet« til fordel for dyrkelsen af universelle værdier, der naturligvis sættes og bestemmes af NATO selv, og hvorved et sådant NATO til enhver tid kan konstruere sig årsager til at overfalde selvstændige lande og folk.
NATO er kort sagt i drift imod farlige totalitære tilstande, og der er grund til at håbe, at østeuropæiske stater, der har oplevet Sovjetunionens totalitarisme, vil kunne sige advarende ord til alt for naive ideologer i Washington.
Lad mig tilføje, at efter vores mening var Irakkrigen ganske forskellig fra Kosovokrigen derved, at den var en selvforsvarskrig imod religiøse terrorister, som allerede havde ramt den vestlige verden, og som levede og åndede i ønsket om at kunne udvide deres terror imod Vesten.
Den 11. september 2001 ændredes situationen, især for USA.
Den vestlige verdens ledende land blev hermed ændret fra en missionerende stormagt til en nation, som værgede sine borgere og sin fred.
Det har ændret perspektivet i mere ædruelig og mindre bigot retning.
Det har understreget det nationale og dermed trængt missionen for menneskerettighederne i baggrunden.
Vi håber, at disse hårdt prøvede øststaters optagelse i NATO vil bidrage til en sådan nøgtern og realistisk udvikling.