Erik Larsen (V), 2001-05-18:
Det har overvejende været glædeligt at høre de mange positive tilkendegivelser om det her forslag.
Det er klart, at det er et beslutningsforslag, og at der kan være nogle ting, der skal dykkes lidt dybere ned i,
men overordnet synes jeg, at udgangspunktet for at få et forslag som det her vedtaget må være godt.
Jeg er selvfølgelig ked af, at socialministeren og den socialdemokratiske ordfører i høj grad har prøvet at problematisere forslagets enkelte elementer.
Det var et projekt, som startede som et satspuljeprojekt, før serviceloven blev vedtaget.
Med servicelovens vedtagelse blev der skabt nogle muligheder for, at man i de situationer kunne ansætte sin ægtefælle i hjemmet som hjælper.
Dermed var serviceloven med til at give en række muligheder.
Hvad er der så tilbage, når serviceloven har givet nogle muligheder for, at man kunne opfylde det meget stærke og meget, synes jeg, forståelige ønske hos nogle mennesker, der er bragt i en ulykkelig situation?
Det er, at når man går ind og siger sit normale arbejde op for at komme hjem og passe sin ægtefælle, så står man på tærsklen til en meget stor psykisk og fysisk arbejdsbyrde, som mange af de mennesker, der er gået ind i projektet i Odense, ikke vidste, om de var i stand til at klare.
Man var altså usikker på, om det her var noget, man selv kunne klare at bære.
Der kan man så sige, at forslaget her i virkeligheden kommer de mennesker i møde, der vil gå ind i sådan et arbejde, løfte sådan en byrde, ved at det siger: I får orlov i 6 måneder til at afklare jeres situation omkring det, I gerne vil.
For det er jo ikke sådan, som nogle har prøvet at læse forslaget, at vi tænker på, at det der forhold med, at man passer sin ægtefælle, så skal høre op.
Nej, men man har et halvt år til at afprøve, om man kan magte det store arbejde.
Jeg vil meget gerne sige til hr. Villy Søvndal
, at jeg var glad for, at der var en positiv indstilling til forslaget.
Vi forestiller os, at det er en ret for vedkommende person, som ønsker at gå ind i det her.
Det mener jeg ikke selv jeg har gjort, for jeg var overordnet positiv i intentionerne i SF's forslag.
Men det er rigtigt, at jeg var betænkelig ved den måde, som det var fremkommet på.
Jeg vil også gerne sige, at Dansk Folkepartis ordfører var positiv, og jeg håber, at vi omkring nogle af spørgsmålene om aflønning osv. delvis har fået svarene.
Fru Jette Gottlieb gav et af svarene.
Der er altså her tale om, at man får en aflønning, der er aftalt både lovmæssigt og også i forhold til kommunerne.
Til hr. Anders Samuelsen, som er bekymret for økonomien, vil jeg sige, at det er min bedste overbevisning, at der her som minimum er tale om, at det er udgiftsneutralt.
Vi kan jo sige, at der er tale om mennesker, som har et pasningsbehov og et plejebehov, som på en eller anden måde skal løses enten i et privat hjem eller i en plejebolig eller på et plejehjem.
Der er jo ikke tale om, at der lige pludselig kommer nogle flere mennesker til, som skal have en hjælp, de har krav på.
Det er klart, at vi ikke forestiller os, at der sådan står plejehjemsboliger ledige, men vi har altså valgt et kriterium, der siger, at man skulle være visiteret til en plejehjemsplads eller en plejebolig.
Men vi vil da gerne drøfte, om det er muligt at lave et andet kriterium for, at den her orlovsordning kan udløses. Jeg var glad for fru Jette Gottliebs indlæg her, og jeg er også klar over, at med sådan et beslutningsforslag er der, som fru Jette Gottlieb siger, behov for at vende nogle ting.
Men jeg takker for den positive indstilling, og det gælder også til fru Tove Videbæk.
Det er i virkeligheden det vigtigste budskab i dette beslutningsforslag, nemlig at give de personer en tryghed, så de kan få lejlighed til at afprøve, om de magter at klare den opgave, som de nok gensidigt altid er enige om, at de gerne vil prøve.
Så set ud fra sådan et socialpolitisk synspunkt synes jeg, at der med det her forslag netop er en forbedring, en tryghed, som serviceloven i dag i sin udformning ikke kan give.
Jeg håber, at vi under udvalgsbehandlingen kan få afklaret nogle af de tvivlsspørgsmål, der har været rejst her, og eventuelt andre, og at det så til sidst munder ud i, at vi kunne blive enige her i Folketinget, gerne for mig med alle partier bag, om at give de mennesker, som jo i virkeligheden har sagt til sig selv, at de er villige til at gøre en stor indsats for deres ægtefælle eller pårørende, den tryghed, der ligger i forslaget.