Søren Søndergaard (EL), 2003-05-28:
For Enhedslisten er det utrolig vigtigt, at der er nogle holdepunkter i en globaliseret verden; nogle holdepunkter i forhold til at få en forståelse af, hvad der foregår, eksempelvis nyheder.
Der er også behov for en anden forståelse af, hvad der foregår, som man kan kalde kultur i en bred forstand.
Det er også utrolig vigtigt, at man får plejet sine rødder.
Det er jo ikke sådan, at der er en modsætning mellem at have rødder og at have et globalt udblik og udsyn, tværtimod.
De stærkeste og største og flotteste træer er dem med de største rødder.
Så der er absolut ikke nogen modsætning mellem de to ting.
Et af de instrumenter, som vi i det danske samfund har til at give folk mulighed for at stifte alsidigt bekendtskab med nyheder, med dansk kultur, med at få og bevare kendskabet til den danske befolknings rødder og få et udblik i andre befolkningsgruppers rødder, jamen det er tv, for tv spiller en utrolig stor rolle i danskernes hverdag.
Flere timer om dagen i gennemsnit bruger danskerne på at se tv.
Det er jo ikke en helt lille del af befolkningens tid, der går med at se tv. Derfor har det også været Enhedslistens udgangspunkt, at det at satse på, at tv fik nogle ordentlige vilkår, var afgørende, når man snakkede om kulturpolitik, og at det var afgørende, når man snakkede om, at den danske befolkning og den danske kultur skal klare sig i en globaliseret verden.
Al snak om, at dansk kultur skal klare sig i en globaliseret verden, men man så ikke vil ofre midler på, at vi har et godt tv, er efter vores opfattelse tom snak.
Derfor har vores udgangspunkt også været, og det har det været i lang tid, fordi vi er imod monopolisering, at der skulle være to offentligt ejede stationer i konkurrence med hinanden, så forskellige synspunkter kunne komme frem;
to offentligt ejede stationer finansieret ved hjælp af offentlige midler.
Det kræver vilje, og det kræver penge, det er vi klar over, men det har vi været villige til at give.
Det, der måske er den største skuffelse her, er, at de borgerlige partier, som jo ellers i andre sammenhænge meget ofte snakker om danskhed, faktisk ikke er villige til at give de her penge.
I stedet har vi set et privatiseringsforslag fra regeringen, hvor den centrale begrundelse, der bliver brugt igen og igen, er, at det er med til forhindre en licensstigning.
Som hr. Aage Frandsen har været inde på, så betyder det jo ikke, at seerne ikke kommer til at betale prisen
alligevel
Der er jo ingenting, der kommer af ingenting, undtagen lommeuld, og det er jo sådan, at de penge, som skal ind i TV 2, kommer ind på en anden måde, nemlig gennem reklamerne, hvis ikke de kommer ind ved hjælp af en licens.
Men reklamerne er altså ikke noget, der er finansieret af højere magter, men noget, der er finansieret gennem befolkningens forbrug, så selvfølgelig er det den danske befolkning, der i sidste ende, uanset hvordan man vender og drejer det, kommer til at betale for TV 2.
Men der er en stor forskel på, hvilken mulighed for indflydelse det offentlige har.
Hvis tingene er finansieret ved hjælp af offentlige bidrag, direkte, åbent og ærligt, er der mulighed for også at tage en diskussion i den danske befolkning og lægge nogle klare retningslinjer og fastholde de retningslinjer.
Hvis man derimod lader markedskræfterne styre og lader det gå ud på reklamemarkedet, er de muligheder alt andet lige betydelig dårligere. Så bliver det sagt: Jamen vi stiller en masse public
service-krav.
Det, der er det interessante, er selvfølgelig, hvilke krav der vil være, når krisen kradser for de folk, som jeg er sikker på går ind i projektet og investerer i TV 2-projektet for at lave det bedst mulige fjernsyn.
Problemet er selvfølgelig, hvad de vil gøre i den situation, hvor krisen kradser, og hvor pengene mangler, ikke alene til at få stationen til at køre rundt, men også til at skabe et overskud til sig selv. Vi har et eksempel på en privat kanal, der hedder TV3, som jo lagde flot ud med en relativt bred programflade, oven i købet nyhedsudsendelser flere gange om dagen.
Men da de konstaterede, at nyhedsudsendelserne ikke kunne betale sig, blev nyhedsudsendelserne skåret væk.
Det ved vi selvfølgelig godt at et privatiseret TV 2 ikke har mulighed for, for der er lavet en public service-aftale.
I stedet for at have folk direkte i Irak for at se, hvad den amerikanske besættelse rent faktisk betyder i forhold til den irakiske befolknings manglende indflydelse på olieindustrien osv., kan man basere sig på nogle amerikanske nyhedsbureauer, der fortæller, at alt går strålende.
Der er altså ingen tvivl om, at man sagtens kan skære ned og lave dårligere tv, som betyder, at den danske befolkning bliver mindre informeret, uden at man reelt behøver at bryde med de public service-forpligtelser, som ligger.
Derudover er der jo det ved det, at man ved at afgive muligheden for at træffe beslutninger om retningslinjerne for TV 2 vil komme i en situation, hvor sådan et privatiseret TV 2 selvfølgelig i en situation kan udnytte den adgang, man har til befolkningen, til at stille krav om ændring af public service-betingelserne, f.eks. stille krav om, at man skal have breaks, eller at man skal have lov til at have politiske reklamer, eller hvad det nu kan være
, og hvor det vil være
meget vanskeligt at stå imod
Der har været en for os at se underlig opfattelse af, at mange af de her problemer jo kan løses, bare vi får risikovillig kapital ind, og det er det helt store problem, at der ikke er risikovillig kapital til TV 2.
Men det, der kendetegner risikovillig kapital, er jo, at risikovillig kapital også vil have et stort afkast.
Hvis afkastet på risikovillig kapital er det samme, som man kan få ved at sætte pengene ind i Forstædernes Bank, så sætter folk selvfølgelig pengene ind i Forstædernes Bank, for det er der ikke nogen stor risiko ved.
Hvis kapitalen skal være risikovillig, skal den selvfølgelig have et ekstraordinært stort afkast.
Et ekstraordinært stort afkast er altså noget, som skal finansieres af et privatiseret TV 2 i stedet for at gå til programvirksomhed eller i stedet for at gå til noget andet.
Man kan sige, at den her diskussion har været meget grundig.
Alligevel må vi jo konstatere, at vi fik en overraskelse ved andenbehandlingen, fordi ministeren havde et behov for at stille et ændringsforslag.
Man var kommet til at tillade politiske reklamer, og man ønskede ikke de politiske reklamer.
Derfor måtte man stille et ændringsforslag.
Vi var meget omhyggelige i debatten under anden behandling og i udvalget, og vi spurgte: Kan vi nu være sikre på, at det her emne er fuldstændig belyst, at der ikke er nogen overraskelser?
Og det var selvfølgelig, fordi spørgsmålet var: Skulle det tilbage i udvalget mellem anden og tredje behandling?
Og skulle vi give en dispensation, fordi forslaget kom meget sent osv.?
Og vi fik det klare indtryk, at der ikke var nogen overraskelser.
Derfor må vi sige, at det undrer os meget, at vi i dag må konstatere, at der ligger en påstand om, at der kan komme
en trussel mod mulighederne for at friholde et privatiseret TV 2 for politiske reklamer, og at ministeren ikke med en redegørelse fra Justitsministeriet kan gå op og afvise den påstand
Det undrer os meget.
Det er helt klart, at det er noget, som efter vores opfattelse vil følge ministeren og regeringen, hvis det senere skulle vise sig, at der bliver problemer på den front.
Vi har i hvert fald fra Enhedslistens side gjort, hvad vi kunne for at forsøge at få det her spørgsmål afklaret, inden der kom en afstemning.
Til slut vil jeg bare sige, at vi synes, det havde været naturligt i kraft af det her emnes betydning at gennemføre en folkeafstemning.
Vi har noteret os den henvendelse, der er kommet fra de danske lytter- og seerorganisationer og det nye Public Service Råd.
Vi har noteret de argumenter, som de bruger.
Vi synes, det er rigtige argumenter.
Vi synes, det er en vigtig ting med stor indflydelse for den danske befolkning.
Derfor synes vi, det ville have været godt at have haft en folkeafstemning.
Vi beklager, at regeringen afviser det.
Vi håber, at Socialdemokratiet vil overveje det i de kommende dage, så vi kan få samlet de 60 underskrifter for at gennemføre en sådan folkeafstemning, for det vil være en naturlig konsekvens også af den kritik, som Socialdemokratiet har fremført mod forslaget. Uanset om det skulle blive til noget eller ej, er vi under alle omstændigheder tilfredse med, at der er kommet en klar melding fra alle de partier, som står uden for det her forlig, det vil sige fra Socialdemokratiet, fra Det Radikale Venstre, fra SF og fra Enhedslisten, om, at efter et kommende valg, hvor der er et nyt politisk flertal, vil man ikke være bundet af den aftale, der ligger bag det her medieforlig. Det vil sige, at der vil ske en nyforhandling, ikke på basis af det eksisterende medieforlig, men på basis af, hvad der er fornuftigt og til gavn for de danske seere.
Den forhandling ser vi frem til.
Lad den komme hellere før end senere.