runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-29:
Statsministeren har det med altid at blive så vred, når man tillader sig at referere, hvad statsministeren tidligere har gået rundt og sagt til den danske befolkning og givet af løfter og garantier.
Det kan man selvfølgelig godt forstå, når man ser det, statsministeren tidligere har lovet den danske befolkning og garanteret i et væld af forskellige sammenhænge.
Jeg forstår da også godt, at statsministeren har det lidt sørgmodigt med at blive konfronteret med udsagn om, at den danske regering ville fastholde, at Danmark skulle have en kommissær.
Men det er da ubehageligt at få at vide på et tidspunkt, hvor den danske regering er løbet fra også dét løfte til den danske befolkning, og hvor man nu er i gang med at acceptere en ordning, hvorefter Danmark i en rotationsordning en gang imellem har en kommissær.
Vi ved ikke, hvordan det ender.
Det er jo ikke sikkert, det går så galt.
Men det, at den danske regering vil gå med til det, er altså et skred i forhold til det, vi tidligere har fået at vide.
Derfor bliver jeg nødt til at fastholde spørgsmålet til statsministeren: Om ikke det ud fra dét så er ganske fornuftigt, hvis statsministeren allerede nu siger, at vi ikke vil hænge os i nogen juridiske spidsfindigheder i forhold til, at det er den danske befolkning, der afgør, om Danmark skal tilslutte sig den nye traktat. Vi vil tage en politisk vurdering af det her, og er der reel afgivelse af selvstændighed for Danmark til EU i det her spil, så vil den danske befolkning også få en folkeafstemning. Hermed sluttede spørgsmålet.
»Mener statsministeren, at der er en øvre grænse for, hvor mange udlændinge der i praksis kan integreres i det danske samfund pr. år?«
Nu har der jo netop været holdt et møde i Havnsø, har jeg forstået.
En del socialdemokrater har været forsamlet.
En avis skriver, at det var muntert, spøgende og fjantende.
Men det, jeg er interesseret i at finde ud af, er ikke så meget, om det var muntert, spøgende og fjantende, men om mødet har givet anledning til, at Socialdemokratiet har revurderet sin udlændingepolitik.
For vi er nogle, der føler, det er helt nødvendigt, at der er et flertal her i Folketinget, som på et tidspunkt erkender, at den nuværende udlændingepolitik er forkert.
Derfor er jeg selvfølgelig glad for, at vi allerede her i dag, altså så kort tid efter mødet i Havnsø, får en mulighed for at høre fra statsministerens egen mund, om der er udsigt til det.
Det, der har været kendetegnende indtil nu, har jo været, at der alene har været fokuseret på integrationen af de fremmede, der er kommet til Danmark, og det er naturligvis også en meget, meget vigtig diskussion at tage.
Men den diskussion, der ikke har været meget fokus på, og som jeg gerne vil sætte fokus på her i det her spørgsmål, er spørgsmålet om, hvor mange vi i praksis kan integrere hvert år.
Det er altså spørgsmålet om, hvorvidt det er nødvendigt at se på, hvor mange der kommer til det danske samfund hvert år i forhold til, hvor mange det overhovedet i praksis er muligt at integrere i det danske samfund, så det bliver en vellykket integration både for dem, der kommer, og for det danske samfund.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-29:
Spørgsmålet om hvor mange er jo et tema, vi ofte har drøftet også her i salen, og jeg har sådan set ikke rigtig noget nyt at tilføje, ligesom jeg kan fornemme, at hr. Thulesen Dahl i virkeligheden heller ikke har noget at tilføje.
Jeg tror, at det vigtigste er at gøre sig klart, at det ikke er en særlig frugtbar diskussion at lægge op til hvor mange.
En debat om antal fører os ikke rigtig nogen steder hen, og én ting er i hvert fald sikker: Det løser ikke de konkrete opgaver, vi skal løse i det danske samfund, når det gælder vores nye danske, der er kommet til Danmark.
Hvor ville det dog være dejligt, hvis vi sammen med arbejdsmarkedets parter kunne få de mennesker i arbejde for deres egen skyld og for samfundets skyld. Vi står jo faktisk og mangler folk en række steder med lige præcis de uddannelser.
Så lad os forene vores kræfter om en positiv, fremadrettet, god indsats, som alle mennesker i det her land i virkeligheden higer efter, i stedet for at hr. Thulesen Dahl og jeg skændes om et eller andet teoretisk anliggende.
Lad os få de mennesker i arbejde på en god og humanistisk måde.
Jeg er fuldstændig overbevist om, at et meget stort flertal i Danmark ønsker det af os.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-29:
Nu forsøgte jeg sådan set ikke at opnå noget skænderi.
i nogle meget konkrete ting.
Vi ser jo allerede i integrationslovens første periode, hvordan der bliver stadig stigende problemer med at skaffe boliger til de udlændinge, der bliver anvist til kommunerne.
Kommunerne er ved at have opfyldt den kvote, de kan råde over i det almennyttige boligbyggeri, og nu bliver de nødt til at gå ud og opkøbe parcelhuse i en lang række kommuner for at kunne huse de udlændinge, der kommer til kommunen.
Vi kan også tage tolkeområdet, hvor det jo i stadig stigende omfang bliver svært for kommunerne at rekvirere tolke.
Det er en meget dyr omkostning, hvis man skal rekvirere tolke, der kommer mange kilometer væk fra,
hver gang en af de udlændinge, der er anvist, skal et eller andet. Vi kan også tage området uddannelser, hvor vi kan se, at der er mangel på lærerkræfter en lang række steder.
Hvis der kommer analfabeter fra Somalia, så går der altså en vis periode, før de har lært et dansk, der gør, at de kan begå sig, så de overhovedet har en chance for at komme ud på arbejdsmarkedet, hvad der selvfølgelig må være målet for dem, der skal være her.
Det er derfor, at vi med det som udgangspunkt - de meget konkrete ting, vi nu kan se foregår rundt i kommunerne, hvor problemerne hober sig op for kommunerne - tillader os at sige og rette fokus på, om det ikke er sådan, at der er en øvre grænse for, hvor mange vi i praksis kan integrere.
Men vi mener, at vi burde tage nogle færre, men det mener statsministeren måske ikke ud fra den måde, han tolker konventionerne på og sådan nogle ting, men så har vi dog en mere reel diskussion om det her.
Mener statsministeren ikke, der er en øvre grænse for, hvor mange vi i praksis kan integrere?
Det er det, spørgsmålet lyder på, og det er det, jeg meget vil bede statsministeren om at forholde sig til her i spørgetiden i dag.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-29:
Jeg tror ikke, vi kommer det meget nærmere.
Hr. Thulesen Dahl er jo i den situation, at hver gang det her tema drøftes, så nævner hr. Thulesen Dahl altid de negative eksempler, de dårlige eksempler.
Må jeg ikke tillade mig at nævne nogle gode eksempler?
Vi har jo heldigvis mange, mange gode eksempler på, at mennesker, der kommer hertil som personligt forfulgte flygtninge og kommer inden for i vores samfund, som de skal have mulighed for, tilfører samfundet en god indsats. Må jeg bare nævne, at der var krig i Bosnien, og de mange bosniske familier, der flygtede til Danmark, fordi de var personligt forfulgte, nu gør en stor og uegennyttig og god indsats i det danske samfund.
Sådan kan jeg nævne tusindvis af mennesker, der bidrager til, at vi har et godt samfund i Danmark, og det er den linje, vi skal fortsætte.
Vi skal ikke skabe frygt ved at diskutere kunstige tal.
Vi skal skabe tryghed ved at bruge os mennesker i et godt samvær og i et trygt samvær.
Så skal vi også tage os af alle de problemer, der skal løses her som på andre områder.
Det er det, man forventer af os.
Derfor får hr. Thulesen Dahl mig
ikke til at gå ind og diskutere et konkret tal, for det fører os ingen steder hen. Det, der er afgørende, er, at vi sørger for, at de flygtninge, der kommer til Danmark og er personligt forfulgte og får asyl i Danmark, kommer ind i det danske samfund på en god måde.
Det er det, der er opgaven, og så har jeg ikke mere at tilføje til det spørgsmål.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-29:
Nu skal man jo lige huske på, når man nu studerer tallene - det håber jeg også, statsministeren er klar over - at langt hovedparten af de udlændinge, der får opholdstilladelse i det danske samfund hvert år, ikke er personligt forfulgte, overhovedet ikke.
Langt hovedparten af dem, der kommer, kommer i medfør af familiesammenføringsreglerne.
De er kommet, fordi der er kommet andre, som er defineret som personligt forfulgte, og så får de lov til at komme herop samtidig med.
Det er derfor, vi kan spørge en integrationsmedarbejder i en kommune: Jamen hver gang, kommunen får anvist én person fra Udlændingestyrelsen, som skal tage ophold i kommunen, hvor mange skal kommunen så regne med, der kommer efterfølgende? Så siger kommunen: fem, seks eller syv ekstra mennesker igennem familiesammenføringsreglerne.
De personer er jo ikke personligt forfulgte.
Det er jo nogle mennesker, som vi lader indvandre til vort land.
Men det er mennesker, der jo kan have nøjagtig de samme problemer med at lære sproget, med at komme i arbejde osv., som en række af dem, der i øvrigt er kommet, og som er personligt forfulgte.
Derfor bliver vi nødt til at forholde os til det her, og jeg synes virkelig ikke, at der er kommet meget ud af den snak, man har haft nede i Havnsø, hvis statsministeren ikke overhovedet vil forholde sig til det spørgsmål, der reelt er stillet her i spørgetiden i dag.
Det synes jeg altså er noget pauvert, og derfor vil jeg anmode statsministeren om at gå ind i den diskussion, som vi forsøger at rejse, og så vil jeg meget gerne indgå også i en diskussion med statsministeren om integrationsbestræbelserne og også de andre eksempler, statsministeren nævner i sit svar.
Peter Skaarup (DF), 2000-11-29:
Statsministeren sagde her lidt tidligere, at Dansk Folkeparti ikke altid citerede statsministeren helt korrekt.
Dér skrev statsministeren direkte som svar på, hvordan statsministeren opfatter et multietnisk samfund: »Ved et multietnisk samfund forstår jeg et delt samfund.
Et samfund i Danmark, hvor det danske sprog ikke tales af alle.«
Og videre: »Efter min opfattelse kan Danmark ikke karakteriseres som et sådant multietnisk samfund.«
Så er det, jeg spørger statsministeren: Har vi ikke her kerneproblemet, nemlig at Danmark faktisk er ved at blive et delt samfund, og det er takket være, at statsministeren og regeringspartierne Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre ikke vil være med til at sætte en stopper for den tilgang af indvandrere og flygtninge, vi ser i den her tid?
Jeg kan nævne et konkret eksempel: Ude på Nørrebro holdt man generalforsamling i den lokale Lejerbo-forening, hvor der var 500 mennesker til stede, heraf de 450 af arabisk herkomst.
Hele bestyrelsen kom til at bestå af arabere, og det er altså et problem, at vi oplever dette delte danske samfund, og spørgsmålet til statsministeren er: Hvad vil regeringen gøre ved det?
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-29:
»Er statsministeren enig i, at Danmark for de samme økonomiske midler vil kunne hjælpe langt flere flygtninge i deres nærområder frem for at hjælpe dem i Danmark?«
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-29:
Hvis verden bare var så enkel, som hr. Kristian Thulesen Dahl gerne vil fremstille den, så det anderledes ud, men så enkelt er det jo ikke.
Der er fortsat områder i verden, hvor mennesker simpelt hen ikke har en chance for at leve et trygt liv, fordi der sker personlig forfølgelse og overtrædelse af menneskerettighederne, og derfor er regeringens linje, at det er et både-og.
Vi skal hjælpe mennesker i nærområderne, men vi skal også være parat til som et humanistisk land at åbne vores dør, når et menneske, der er personligt forfulgt som flygtning, kommer og banker på.
Ellers kan vi ikke se hinanden i øjnene, ellers er vi ikke et humanistisk land.
Jeg ønsker imidlertid, at vi fortsat skal være et sådant, og derfor kan jeg sige til hr. Thulesen Dahl: Heldigvis kender vi jo også fra vor egen tid adskillige gode eksempler på, at projekter er lykkedes, ikke mindst takket være EU's indsats på Balkan.
Forleden var jeg til et topmøde
Det er altså simpelt hen både-og, og jeg synes, Balkan er et godt eksempel på, at det gode projekt faktisk kan realiseres.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-29:
Ja, men jeg kan så forstå, at statsministeren er indstillet på at acceptere en ordning, hvor Europa-Kommissionens formand enten vil kunne afskedige en dansk kommissær eller i realiteten fratage en dansk kommissær sine arbejdsfunktioner og tildele vedkommende et ligegyldigt arbejdsområde.
Vil statsministeren ikke medgive, at det er en meget alvorlig forringelse af Danmarks position i Kommissionen, hvis man står i den situation, at ikke alene skulle man acceptere, at Danmark i perioder slet ikke havde en kommissær, men når man så endelig fik en kommissær, kunne vedkommende afskediges eller forflyttes, om jeg så må sige, af Kommissionens formand?
Jeg synes, det lyder meget vidtgående, og jeg synes, at kombinationen af de to ting da forhåbentlig må være uspiselig for regeringen. Derfor vil jeg godt spørge statsministeren: Hvis det både bliver en rotationsordning og den magt til Kommissionens formand til at kunne afskedige en dansk kommissær, så er det vel over tærsklen for, hvad den danske regering kan acceptere?
Svend Auken (S), 2000-11-29:
Det er en sag, vi har diskuteret mange gange i forligspartiernes kreds.
Vi diskuterede den også i Folketinget i går.
Senere hen i dag
skal jeg i samråd om sagen, og jeg har oversendt en række svar på spørgsmål
, så det er en sag, vi kommer til at diskutere grundigt.
Jeg skal gøre opmærksom på den drøftelse og de svar.
Elsparebidraget er en generel afgift, der følger de samme regler som elafgiften i øvrigt og som andre energiafgifter.
Det er altså ikke noget, der indbetales til en fond.
Det er penge, der bliver indbetalt til statskassen.
Det er Finansministeriets, Skatteministeriets og Miljø- og Energiministeriets opfattelse, at provenuet fra elsparebidraget ikke er øremærket til alene at dække udgifterne til Elsparefonden.
Spørgsmålet om sammenhængen mellem provenuet for elsparebidraget og bevillingerne til Elsparefonden har på foranledning af Rigsrevisionen været forelagt Justitsministeriet, der konkluderede, at: »Der næppe kan antages at foreligge en sådan bevillingsmæssig sammenhæng mellem indtægterne fra forhøjelsen af elafgiften og bevillingen til Elsparefonden, at provenuet af elsparebidraget alene må anvendes til afholdelse af udgifter til Elsparefonden.«
På denne baggrund mener jeg ikke, at bemærkningerne i finanslovforslaget ændrer den oprindelige lovs formål, men - som økonomiministeren tidligere har sagt til hr. Hansen-Nord - alene klargør sagerne.
Lad mig minde om, at der er et bredt flertal i Folketinget for en øget indsats på energibesparelsesområdet, og det er derfor, synes jeg, naturligt, at der i forbindelse med forhandlingerne om en handlingsplan på energibesparelsesområdet også ses på, hvilke muligheder der er for at inddrage de forskellige aktører på området, herunder også Elsparefonden, som i øvrigt har lavet et ganske udmærket arbejde, hvad jeg ofte har haft lejlighed til at sige.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-29:
Jeg oplever tit, at hvis der er et spørgsmål på dagsordenen her i spørgetiden, og spørgeren går lidt uden for emnet, henholder statsministeren sig til det og siger: Det vil jeg ikke svare på nu, for det er ikke det, der fremgår af spørgsmålet.
Det har vi også oplevet lidt forvirring om tidligere her i dag, og derfor vil jeg gerne bede statsministeren om at lægge stilen lidt om og i det mindste begynde at svare på de spørgsmål, der stilles, så vi i det mindste kan få en diskussion om dem.
Her har jeg stillet statsministeren det spørgsmål, om statsministeren ikke er enig i, at hvis vi tog det beløb, vi hjælper flygtninge for her i Danmark, og brugte det samme beløb i flygtningenes nærområder, ville vi hjælpe langt, langt flere flygtninge, end tilfældet er.
Hvis udgangspunktet er, at man virkelig gerne vil hjælpe mennesker i nød, personligt forfulgte mennesker, handler det ikke om at hjælpe med en masse integrationsbestræbelser her i det danske samfund, men om at bruge en stor del af de midler, vi kan sætte af, men som bruges på integration, i de områder, hvor flygtningene er tæt på deres hjemlande.
Dér hjælper vi altså mangefold flere for de samme penge.
Henriette Kjær (KF), 2000-11-29:
Hvordan vil ministeren forklare det i dag?
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-11-29:
Må jeg så spørge ministeren: Sådan en egentlig frihedsberøvelse må jo også have været inde i ministerens tanker. Jeg går ud fra, at det kræver en ændring af lovgivningen.
Ministeren har jo været ude med nogle meget bastante udtalelser.
Og det er da rigtigt, at det ikke direkte er ministeren, der har startet det her, det er en lang række episoder.
Men vi kan jo alle sammen være interesseret i, at de episoder stopper.
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-11-29:
Ministeren svarede ikke under den forrige besvarelse på et spørgsmål om frihedsberøvelse, men jeg tror godt, at jeg også kan rejse det under dette spørgsmål.
Altså en egentlig frihedsberøvelse har jeg for længst forstået på ministerens besvarelse at der jo ikke er tale om i forhold til Sandholmlejren.
Men nu kom der f.eks. i weekenden 98 illegale flygtninge over den dansk-tyske grænse, og de bliver jo også kørt til Sandholmlejren; er det ikke stadig væk et meget stort problem, som muligvis bliver større til marts måned 2001, når Schengenaftalen træder i kraft, med Sandholmlejren som institution?
Jeg ved ikke, om jeg kunne få ministeren til at gå lidt nærmere ind på, om en egentlig frihedsberøvelse har været overvejet i forhold til de mange, som stadig væk kommer illegalt, og hvor antallet sandsynligvis vil blive større og ikke mindre.
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-11-29:
Ministeren er jo i den helt specielle position, man jo sidder i, når man sidder i regering, at hun kan ændre lovgivningen, hvis hun vil, og der vil jeg så høre ministeren, om ikke det ville være en idé, for jeg har svært ved at forstå den indsats, der er gjort.
Det er udmærket, at man har opnormeret, at man har sat mere politi på oppe i Sandholmlejren, sådan som jeg kan forstå det.
De kan stadig væk komme i butikkerne i Nordsjælland, og jeg ved da - og det er jeg sikker på at ministeren også er klar over - at man er meget imod det i de nordsjællandske kvarterer, for man føler, at man pludselig er blevet pålagt en lang række problemer et bestemt sted i landet.
Sådan er det jo altid.
Jeg vil spørge ministeren: Hvis nu de her, som er sat op i Sandholmlejren, kommer tilbage med f.eks. store poser, har været i Allerød, Birkerød, Hillerød, i hele det nordsjællandske område, er der så mulighed for politiet for at undersøge, hvad de har med?
Det er det, jeg mener med forholdsordre, altså hvad kan politiet egentlig stille op?
Er de mere eller mindre magtesløse?
Skal de alene sørge for at være til stede, at være præventive, eller har de mulighed for at gribe ind?
Karen Jespersen (S), 2000-11-29:
Politiet har jo bestemte beføjelser, og der skal jeg jo selvfølgelig lige være forsigtig, for det er jo ikke noget, der hører under mit område, og derfor kan jeg selvfølgelig ikke loven i detaljer, men der er altså i lovgivningen nogle muligheder for at stoppe mennesker, hvor der er mistanke, og bede dem om at vise, hvad det er, de har.
Kommer de bærende på et videoapparat, har de så kvittering på det videoapparat?
Der er jo nogle muligheder for inden for lovens rammer efter en individuel vurdering at anmode om at se og undersøge, hvad det er, den pågældende kommer bærende på.
Det er der både inde på centrets område og også andre steder.
Der stopper man jo også mennesker, der er anledning til at mistænke af den ene eller den anden grund.
Jeg skal ikke vove mig længere ud i en redegørelse af, hvordan de regler er, men det er klart, at det jo er meningen, at den lovgivning, der er, skal udnyttes til sin yderste grænse.
Der er også en bestemmelse i udlændingeloven - men den var jeg også lige inde på før - om, at hvis man er blevet dømt og har afsonet sin straf, kan man blive siddende varetægtsfængslet med henblik på udsendelse, og der ser det også ud til, at der er sket en skærpet anvendelse af den bestemmelse.
Det synes jeg er positivt, og jeg synes, det er meget vigtigt, at man bruger de instrumenter, der er i lovgivningen, og det er bestemt også mit indtryk, at det er det, der sker.
Jeg vil lige sige, at jeg mødtes med Allerøds borgmester i sidste uge, bl.a. fordi hun overrakte mig et stort antal underskrifter fra borgerne i Allerød og omegn, der protesterede mod Center Sandholm, og hvor jeg fortalte hende, hvordan situationen var, at den blev fulgt meget nøje, at vi sørgede for, at de får besked i kommunen, at der hele tiden er en kontakt, og vi aftalte et møde igen i januar, selvfølgelig ud fra, at jeg meget gerne hele tiden vil vide, om borgerne i Allerød og omegn føler sig chikanerede, om der er problemer.
Vi følger også antallet af sigtelser, der bliver rejst mod asylansøgere, for at se, om der sker en udvikling den ene eller anden vej, med henblik på at gribe ind.
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-11-29:
Må jeg så spørge ministeren: Nu har jeg lidt svært ved at finde ud af, hvad politiet må, og hvad politiet ikke må i forhold til det, som ministeren sagde, men hvis nu nogle bliver pågrebet f.eks. med videoapparater eller andre ting, stadig væk noget, som de har stjålet i det nordsjællandske område, vil det så påvirke deres asylansøgning?
For det er jo i sig selv paradoksalt, og det er jo egentlig det, der er kernen i det hele: Man kommer hertil, påstår man er flygtning, og så begår man en kriminalitet, så det danske samfund allerede ved, at der er et eller andet galt, og placerer dem et bestemt sted, fordi de bliver opfattet som kriminelle asylansøgere.
Altså det er jo rent ud sagt sygt, at det i virkeligheden er sådan. Der vil jeg godt høre ministeren: Hvad er ministerens tanker om, at det i sig selv skal påvirke en asylansøgning, hvis man bliver grebet i en eller anden form for forbrydelse?
Nu er det her endda i den såkaldt lettere genre; der er
også værre ting, men nu nævner jeg blot nogle eksempler.
Karen Jespersen (S), 2000-11-29:
Men det vil sige, at man får så ikke de, om jeg så må sige, fordele, der følger med at få en egentlig opholdstilladelse på grundlag af asyl.
Men når man ikke bare kan sende asylansøgere, der begår noget kriminelt, ud af landet, så er det, fordi det ville være et brud på de internationale konventioner.
Der har jeg i andre sammenhænge ikke kunnet lade være med at pege på følgende, når jeg er blevet spurgt om noget tilsvarende - det har så været fra andre medlemmer af Dansk Folkeparti: Dansk Folkeparti har heller ikke selv sagt, at partiet er villig til at bryde eller ikke følge de internationale konventioner.
Så længe man ikke er det, så længe man ikke siger, jamen vi vil blæse på de internationale konventioner, så er man faktisk forpligtet til at behandle en asylansøgning.
Men det kan man så selvfølgelig gøre så hurtigt som overhovedet muligt, og det er også dér, vi har fundet nogle veje, hvor vi siger: Jamen så springer vi simpelt hen nogle led over for at få det her ekspederet så hurtigt som muligt.
Der skal selvfølgelig gøres, hvad der overhovedet kan gøres for at stoppe det.
Faktisk var det jo sådan, at der begyndte at komme en stribe episoder, også langt værre ting.
F.eks. var der det sammenstød mellem, så vidt jeg husker, to grupper armeniere i Nordjylland, hvor der oven i købet var våben indblandet, og hvor der jo netop har været en retssag.
Så vidt jeg husker, er der faldet dom.
Men det var meget alvorligt, og det var noget, der skete her i løbet af i sommer, i juni-juli måned.
Og der var en stribe andre episoder af meget alvorlig karakter, som man egentlig ikke havde set i nogle år.
Det gjorde, at det blev meget påtrængende at finde en løsning, og det var bl.a. de hændelser, jeg reagerede på. Så kan man vælge.
Man kan sige, at der er to muligheder
Man kan vælge én mulighed, der siger, at man isolerer dem, der enten har begået mindre kriminalitet, men hvor kriminaliteten ikke er alvorlig nok til at komme i fængsel eller i varetægtsfængsel.
Men det vil faktisk kræve nogle lovændringer, som er meget komplicerede, og som godt kan være ret vidtgående.
Jeg har også flere gange haft kontakt til kommunen og sagt til dem: Sker der noget, nu hvor det her center er blevet etableret, skal vi selvfølgelig vide det med det samme.
Og så må vi se, hvad vi så kan gøre. Men det var for at vælge en hurtig løsning inden for lovens rammer, at vi endte med den model her.