Peter Skaarup (DF), 2000-11-02:
Også i Dansk Folkeparti er vi meget optaget af, at konflikten får en ende i grænseområdet mellem Etiopien og Eritrea.
Vi håber, at de nationer, der har stået bag fredsaftalen dernede via OAU, den afrikanske enhedsorganisation, kan følge op på aftalen.
Grunden er, at vi mener, det efterhånden er sådan, at der er gået inflation i danske aktioner langt uden for vores eget område.
Der er tale om, at vi skal bevæge os til Afrika og forsøge at løse en konflikt dernede ved hjælp af fredsskabende soldater i en længere periode, 6 måneder.
Så ville der i befolkningen opstå en usikkerhed og en utryghed i forhold til, hvad det egentlig er, man går ind i, når det er sådan, at andre verdensdele kommer og blander sig i, hvad der foregår her i Europa.
Så det, vi mener, er, at vi grundlæggende må sørge for, at disse her konflikter løses regionalt.
Og der er det jo godt, at den afrikanske enhedsorganisation har taget nogle spørgsmål op dernede og har lavet den fredsaftale.
Vi mener så også, at det er dem, der grundlæggende skal følge den til dørs, og at Danmark ikke behøver at sende styrker så langt væk fra vores eget område.
Vi er ligesom SF også indstillet på, når det nu ser ud, som om der er et stort flertal her i Folketinget - det er der meget der indtil nu tyder på, i hvert fald ifølge de ordførere, vi har hørt - nøje at gennemgå de sikkerhedsprocedurer, der skal være for danske soldater, hvis de skal sendes af sted.
Der er hele spørgsmålet omkring minerydning, som vil være en yderst farefuld ekspedition for de danske soldater.
Vi ved, at der er mange miner placeret i området, og at der er vanskelige arbejdsforhold.
Så det er noget, vi vil fokusere meget på, og vi håber, at regeringen vil om ikke garantere for soldaternes sikkerhed, for det kan regeringen vel ikke, så yde så sikre oplysninger og så sikker beskyttelse for danske soldater som overhovedet muligt.
Og som sagt vil der fra vores side falde en række spørgsmål omkring de her ting først og fremmest med det sigte, at man skal beskytte danske soldater i felten. Så må vi sige generelt om hele aktionsformen med SHIRBRIG, at det er meget kedeligt for de danske soldater, der blev indkaldt allerede på et tidligt tidspunkt med det formål at skulle deltage i en aktion i Sydlibanon, at der er gået så lang tid, fra den indkaldelse fandt sted, og til, at de rent faktisk nu udsendes på en helt anden mission.
Det vil sige, at mange af de soldater, som oprindelig blev indkaldt, havde et andet sigte med, hvor de skulle hen og hvad de skulle lave end det, det nu ender med.
Og det rejser nogle principielle spørgsmål omkring indkaldelse af danske soldater til den her slags ting, som også er interessante og vigtige at få drøftet.
Når det gælder spørgsmålet om formen for styrken i Vestsahara ... eller i Etiopien/Eritrea - Vestsahara er en anden operation, vi også har besluttet på et tidspunkt, vi skulle deltage i - når det gælder selve aktionen, så er vi også bekymrede for, at danske soldater her bliver sendt ud til en aktion, som de dybest set måske ikke forstår vigtigheden af, i og med at den er så langt væk de danske grænser, og i og med at den er så langt væk fra vores område.
Den er mildest talt out of area, kan man sige.
Derfor kan man befrygte, at opbakningen og interessen for at være med i fremtidige aktioner inden for vores eget område, hvor det måske er vigtigt, at Danmark sender fredsbevarende styrker til, her være mindre blandt danske soldater.
Vi ser jo allerede nu, at Den Danske Internationale Brigade har problemer med at skaffe et tilstrækkeligt antal soldater.
Så der er nogle principielle spørgsmål, som vi også berørte lidt under forespørgselsdebatten i går, som trænger til at blive diskuteret.
Kan vi fortsat regne med, at danske soldater er indstillet på at fare verden rundt for at opretholde fred og sikkerhed?
Det er spørgsmålet.
Eller bør det først og fremmest være en national opgave at forsvare dansk territorium og medvirke i vores NATO-medlemskab?
Det er de to ting, som vi vil fokusere på under udvalgsbehandlingen.