Jytte Andersen (S), 1997-12-12:
Dette må jo være en sag, der ligger forslagsstillerne meget på sinde, for nu, hvor forslaget, som er stillet af Venstre og De Konservative, er til første behandling - godt nok ca. 3 minutter over halvfire en fredag eftermiddag - er der ikke nogen af forslagsstillerne til stede i salen.
Hvis det havde været et ministerforslag, havde formanden for Folketinget været nødt til at suspendere mødet.
- Nå, nu kom der én, der repræsenterer et af forslagsstillerpartierne; så kan vi måske gå i gang med debatten.
Der er faktisk områder, hvor der er behov for en regulering, og der er nogle områder, hvor der er behov for regulering på et lidt mere konkret plan end andre steder.
Og da det her forslag handler om arbejdsmiljøområdet, så må jeg sige, at det jo er et område, der også handler om at sikre menneskers liv og helbred, og dér vil jeg godt sige, at her vejer menneskers liv og helbred tungere end en eventuel regelforenkling.
De synspunkter, der anføres i bemærkningerne til forslaget, er i meget vidt omfang en gentagelse af de synspunkter, som forslagsstillerne fremførte i foråret, da vi vedtog opstramningerne i arbejdsmiljøloven.
Og jeg vil så godt for en ordens skyld, nu hvor vi igen skal i gang med en arbejdsmiljødebat - og for min skyld meget gerne i mange timer, for jeg synes, det er en vigtig sag - fremhæve, at der faktisk sker mere end 60.000 arbejdsskader om året, og det taler faktisk for, at vi skal have en effektiv og systematisk arbejdsmiljøindsats på virksomhederne, for det er jo dér, arbejdsskaderne sker.
Det var bl.a. i lyset af dette tal, altså de 60.000, at vi i foråret foreslog - og også fik flertal i Folketinget for - at stille krav om, at alle arbejdsgivere skal udarbejde en skriftlig arbejdspladsvurdering, men også at arbejdsgiverne har metodefrihed med hensyn til, hvordan man så i øvrigt gerne vil gøre det på den enkelte virksomhed, så det passer bedst muligt og mest hensigtsmæssigt ind i virksomhedens kultur. Vi har jo også allerede i dag regler, der siger, at man skal lave en skriftlig arbejdspladsvurdering - og det er især de BST-pligtige virksomheder, som er omfattet af den bestemmelse - og derudover er der mange virksomheder, som frivilligt har valgt at skrive det ned, som de snakker med deres medarbejdere om, når de går rundt på virksomheden og mærker, hvordan temperaturen er i virksomheden, når det drejer sig om arbejdsmiljø. Så den skriftlige arbejdspladsvurdering skal faktisk nok betragtes som en systematisering af det arbejde, der allerede i dag foregår efter de gældende regler, og der er mange virksomheder, der gør det, uden at de nødvendigvis er forpligtet til det.
Jeg ser ikke, at der er voldsomt store administrative konsekvenser ved det.
Jeg ser det som et udtryk for en systematisering af arbejdsmiljøarbejdet.
Og virksomhedernes eget arbejdsmiljøarbejde er jo omdrejningspunktet i arbejdsmiljøindsatsen.
Det er alle enige om, lige så vel som man også er enige om, at det er vigtigt at sikre, at virksomhederne får den nødvendige bistand til at sørge for, at arbejdsmiljøet er godt nok.
Derfor har jeg sådan set meget svært ved at forstå det her forslag, for det lægger jo op til, at virksomhederne ikke skal have sikkerhed for, at den BST-virksomhed, som de jo skal bruge i deres arbejdsmiljøarbejde, skal have en kvalitetssikring.
Vi synes sådan set, at virksomhederne fortjener, at de bedriftssundhedstjenester, der skal yde service til virksomhederne, også er af en vis kvalitet.
Der er så også tale om en sænkning af grænsen for, hvornår sikkerhedsarbejdet skal organiseres, og om indførelse af et nyt grundmodul for nye medlemmer af sikkerhedsorganisationen.
Der synes jeg, at det forslag, som vi vedtog i foråret, er godt - også i den sammenhæng - for derved får flere virksomheder mulighed for at vælge sikkerhedsrepræsentanter, der så kan få en fornuftig uddannelse, og opbygge en sikkerhedsorganisation, der kan virke bedre.
Det er faktisk noget, som ikke nødvendigvis er en belastning for virksomhederne - måske nok for de virksomheder, der definerer det gode arbejdsmiljø som et problem, men ikke for de virksomheder, der definerer arbejdsmiljøet som noget, der er godt, noget, som giver en fremtidssikring af deres virksomhed.
Ved de ændringer, vi vedtog i maj måned, har vi jo specielt lagt vægt på, at arbejdsmiljøarbejdet skulle tage sit udgangspunkt på brancheniveau.
Og det er korrekt nok, at der er tale om en ny planprocedure med mål- og rammestyring, ligesom vi har på andre områder, hvad jeg synes er utrolig betydningsfuldt. Jeg ved godt, at organisationerne - og det er jo mest Dansk Arbejdsgiverforening - har været imod det med mål- og rammestyringen, og jeg kan så forstå, at Venstre og De Konservative har taget Dansk Arbejdsgiverforenings synspunkt til sig i denne her sag.
Det har man jo ikke gjort i sager, vi har behandlet tidligere i dag - for nu at tænke
bare et par timer tilbage i debatten - men i denne her sag har man altså været bydreng for Dansk Arbejdsgiverforening på en - synes jeg en ret så ucharmerende måde.
Men jeg har jo en klar forpligtelse til at angive retningslinjer for, hvad pengene skal bruges til.
Der er jo ikke tale om, at man i det mål- og rammestyrede system vil blande sig i, hvad organisationerne i øvrigt selv har lyst til at lægge oveni.
Der er tale om, hvorvidt penge afsat på finansloven bare skal gives til organisationerne uden mål og med, så man siger: Værsgo, her er 80 mio. kr., eller om man måske fra Folketingets side er lige så optaget af, at disse penge går til nogle af de arbejdsmiljøtiltag, som er vigtige og nødvendige.
Og det er heller ikke sådan, at planproceduren, som den nu lidt ufolkeligt kaldes, skal bruges på den måde, at arbejdsmarkedets parter og brancherne ikke skal være medinvolverede, skal komme med forslag.
Kommer forslagene entydigt fra organisationerne, ja, så vil det jo være helt oplagt for ministeren i meget høj grad at følge de forslag, som parterne er enige om, al den stund partssamarbejdet jo rent faktisk spiller en meget væsentlig rolle i arbejdsmiljøarbejdet.
Forslagsstillerne har tilsyneladende ikke øje for, at det både konkurrencemæssigt og samfundsmæssigt er en særdeles god investering at sikre et godt arbejdsmiljø ude på arbejdspladserne, og forebyggelse er også i denne sammenhæng en god forretning.
Lige så vel som forebyggelse i sundhedssektoren er en god forretning, så er forebyggelse i arbejdsmiljømæssig henseende faktisk også en ganske god forretning.
Et godt arbejdsmiljø er jo også en af forudsætningerne for, at virksomhederne kan fastholde deres arbejdskraft
, og det kan også have en betydning for rekruttering af ny arbejdskraft.
Jeg vil godt sige, at det er meget dyrt for samfundet, hvis virksomhederne ikke tager de nødvendige initiativer.
Det er faktisk noget, som vi alle sammen bidrager til. Og det er jo, som jeg sagde indledningsvis, sådan, at antallet af arbejdsskader desværre viser, at der er meget langt igen, før vi har et godt arbejdsmiljø.
Mange arbejdsgivere, og for den sags skyld også mange lønmodtagere, tager ikke arbejdsmiljøet tilstrækkelig alvorligt, og derfor syntes jeg faktisk, det var nødvendigt i foråret - ligesom et flertal her i salen syntes det - at stramme op på lovgivningen, så vi kunne give et signal til både arbejdsgiverne, som jo har ledelsesansvaret, og lønmodtagerne om, at de skal tage arbejdsmiljøet alvorligt.
Så alt i alt: Jeg synes, at de beslutninger, vi traf i foråret, er fornuftige og gode, og jeg må afvise dette forslag, som stort set betyder, at vi går tilbage til den tidligere arbejdsmiljølov, som er 20-25 år gammel, og som kendsgerningerne jo altså har dokumenteret ikke var tilstrækkelig stram og dynamisk til at sikre os imod, at tusindvis af mennesker kom til skade på deres arbejdsplads.