Per Stig Møller (KF), 2006-09-14:
Jeg synes for så vidt, jeg havde svaret på det ved at sige, at hr. Rune Lunds idé om at få en ny resolution ikke var nogen god idé.
Det var jo et af punkterne for hr. Rune Lund, at der skulle komme en ny resolution.
For det første vil jeg minde om, at Qatar jo har stemt for denne resolution, og at Den Arabiske Liga har støttet denne resolution, så det ville være en temmelig dårlig idé at begynde at lave en ny resolution, når vi har en, som alle har støttet.
For det andet er det jo helt sikkert, at Israel ønsker fred – med sikkerhed for sin eksistens.
Israel ønsker ikke en Chamberlainfred, som betyder, at man kan komme tilbage fra nogle fredsforhandlinger og sige: Nu har vi løst det, der er fred i vor tid, man har oprettet forskellige stater og grænser.
Hvorefter Israel bliver angrebet af Hamas og Hizbollah, som jo ønsker dem i havet.
Så Israel ønsker selvfølgelig fred, men ønsker en fred, som er garanteret, og som er sikret.
Det er også derfor, det var så tragisk, at Libanons regering, som jo er en fredsregering, blev underløbet af Hizbollah i sommer og kom ud for det, den gjorde.
Og det synes jeg hr. Rune Lund totalt har overset, at der er en libanesisk regering, som ønsker fred og bliver undermineret af Hizbollah, der ikke ønsker fred, men ønsker Israel udslettet.
Så man må forstå Israels bekymring, det er en overlevelseskamp for Israel.
Hvis Hizbollah og Hamas får det, som de vil, så eksisterer Israel ikke, så er vi tilbage ved 1949.
Derfor er der ikke tvivl om, at man vil fred.
Men man vil fred med stater, som kan holde freden.
Og vi arbejder kraftigt for det og har gjort det hele tiden; vi var med til at lave roadmap’en, køreplanen for fred; og vi er meget aktive i forbindelse med FN-ugen i den kommende uge.
Derfor har jeg jo talt med forskellige spillere i de sidste dage for at finde frem til, hvordan vi kan komme videre.
Så der er ikke tvivl om det.
Der er ikke nogen af de regeringer, der ikke ønsker fred.
Men der er nogle, der ikke ønsker, at de regeringer får fred, og det er Hizbollah og Hamas.
Jeg vil også her i dag takke det meget, meget store flertal i Folketinget for opbakningen til det sømilitære bidrag, som jo kommer, fordi Libanon har bedt om det og FN har bedt om det.
Jeg skal ikke sige, hvor gammel han bliver, men jeg er sikker på, at vi beholder ham her lige så mange år, som han allerede i dag fylder, og glæder mig til at samarbejde med ham i samtlige de kommende år.
Hr. Morten Helveg Petersen er et fremragende pust i den udenrigspolitiske debat, og jeg glæder mig til alle debatter, jeg har med ham og har haft med ham.
Så vil jeg svare hr. Steen Gade og starte med at sige, at det jo er vigtigt, at vi er klar over her i Folketinget, at vi er her og træffer denne beslutning, fordi Libanon beder om det.
I går kom så den rapport, som Kofi Annan jo har lovet, til Sikkerhedsrådet, og deraf fremgår det jo altså også, at den sømilitære styrke er meget væsentlig for FN og for Libanon.
Den fremhæves faktisk meget kraftigt i både punkt 35 og 36, hvor Annan citerer det brev, han har fået fra Libanon, hvor han beder FN, UNIFIL, om at levere søstyrkerne, som kan hjælpe med at forhindre uautoriseret tilgang til landet af våben og dertil relateret materiale fra søsiden.
Det vil sige, at den libanesiske regering altså er meget opmærksom på, at der her ligger et meget farligt område og et farligt og stort problem, som man beder os om at hjælpe med.
Og jeg er glad for, at det meget, meget store flertal i Folketinget – ja, faktisk hele Folketinget minus Enhedslisten – ønsker at imødekomme Libanons og FN’s ønske.
Det var afgørende for SF, at dette ikke står alene, men at det handler om hele Mellemøsten.
Det er vi jo alle klar over, og det er hele det internationale samfund også klar over.
Vi skal altså bruge dette chok, som det her jo har været for civilbefolkningerne i både Libanon og i Israel – hvor det jo også har været et chok – til at sige, at det her går jo altså ikke en gang til.
Og det går alle bestræbelserne jo ud på.
Jeg talte i går aftes med Condoleeza Rice om, hvordan vi udnytter FN-ugen i den kommende uge til at komme videre, og jeg har talt med Israel tidligere.
Der er en vilje både fra Israels, USA’s og vores alle sammens side til at bruge dette til at komme videre, og jeg forventer, at vi får en drøftelse af det i Sikkerhedsrådet i den kommende uge.
Det er jo også derigennem, roadmap’en er lavet.
Derfor kan jeg også sige til hr. Rune Lund, at en ny FN-resolution for så vidt er ganske overflødig; vi har de FN-resolutioner, som er nødvendige.
Bl.a. har vi jo en FN-resolution, som præcist påpeger og støtter roadmap’en, altså køreplanen for fred, og Kvartettens opgave i den forbindelse.
Og jeg mener stadig væk, at det er den vej vi skal arbejde videre ad.
Så vedrørende spørgsmålet om Irak ...
Det har forlydt, og det står jo også i betænkningsbidraget fra S og R – og SF har jo også ytret sig i den retning her nu – at det måske havde været smartest at flytte soldater fra Irak over til det landmilitære i Libanon.
Jeg forstår også SF på den måde, at det sømilitære ikke er en sekundavare, det er en primærvare.
Det kunne så være et plus eller komme oveni.
Og jeg er enig i, at det er en primærvare at sende det sømilitære og ikke en erstatningsvare.
Men skulle man, som nogle gør, forestille sig, at man flyttede soldater fra Irak til Libanon, vil jeg for det første godt sige følgende: Det er faktisk ikke er nogen god idé, fordi man derved altså pludselig skal sende soldater, der er udsendt til Irak og trænet til en Iraksituation, til en Libanonsituation, som de ikke er trænet til og ikke er forberedt på.
Det vil sige, at det vil kunne skabe ulykker for militæret, som kunne have været undgået, hvis man havde haft den fornødne træningstid, og den er der ikke.
For det andet kommer dertil også, at man jo så ville efterlade et hul i den alliance, man pludselig går fra, som skal fyldes ud med meget kort varsel.
Og andre kan ikke rykke ind med samme korte varsel, som vi rykker ud.
Det vil sige, at det vil være illoyalt over for dem, man har påtaget sig en opgave sammen med.
Så det er ikke rigtigt, som hr. Steen Gade sagde, at vi ikke er der med et sikkert FN-mandat.
Vi er der med et meget sikkert FN-mandat.
Så selv om man måtte have sympati for tanken – hvis nogen måtte have det – så er den praktisk set ikke anbefalelsesværdig, den vil være farlig.
Så vil jeg vende tilbage til Libanonsagen og sige, at det her drejer sig om at støtte og styrke det libanesiske demokrati, det libanesiske samfund, som blev taget som gidsel i denne sommer af kræfter, som demokratiet overhovedet ikke havde styr på.
Vi er der altså på deres opfordring, og det er vigtigt, at Libanon ikke kommer ud for dette en anden gang.
Det er derfor, vi har truffet den beslutning, vi har, og det internationale samfund kommer så talstærkt til Libanon, som tilfældet er.