runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ritt Bjerregaard (S), 2002-02-05:
Jeg kunne også godt tænke mig at få hr. Jørn Jespersen til at bekræfte, at det, der var meningen med det her råd, i meget høj grad var at skabe en bredere debat med befolkningen, og at udgangspunktet netop var nogle af de bemærkninger, som ordføreren fra Kristeligt Folkeparti kom med, nemlig vores viden om, hvad det er for nogle vaner, befolkningen har og vores lyst til at påvirke dem, til at diskutere dem.
At meningen med rådet netop var, at man ville bruge forskellige virkemidler, nemlig certificering, medaljer, kommunikation og innovation og gennem alle midlerne flytte danskernes forbrug over på bedre kvalitet i det daglige måltid.
Jeg synes, der har været sagt meget her fra talerstolen, som tog sigte på en helt anden konstruktion end den, der blev vedtaget med så stort et flertal her i Folketinget, og derfor vil jeg gerne have den bekræftelse fra hr. Jørn Jespersen, som jo også var en del af den debat.
Christian H. Hansen (DF), 2002-02-05:
Nu forstod jeg ikke hr. Jørn Jespersen, og tidligere forstod hr. Jørn Jespersen ikke mig, så i virkeligheden forstår vi nok bare ikke hinanden, måske også fordi der ikke kom et svar.
Men jeg vil spørge hr. Jørn Jespersen: Er der sket en forøgelse af kvaliteten af vores fødevarer herhjemme, siden det her råd blev nedsat? Findes der en kurve, der beviser, at der er sket en kraftig stigning i kvaliteten af vore fødevarer?
Og med hensyn til debatten kunne jeg godt tænke mig at vide, om hr. Jørn Jespersen ikke er lidt enig i, at vi som politikere - f.eks. her i dag - også er med til at præge debatten omkring madkvalitet, og at det egentlig står os frit at tage ud og holde foredrag hver aften om, hvad vi synes er god madkvalitet og dermed inddrage borgerne i en debat?
Jørn Jespersen (SF), 2002-02-05:
Til hr. Christian H. Hansen: Jeg tror ikke, man kan sige, at det her råd har medført en stigning i kvaliteten, for det er simpelt hen for kort tid siden, det blev nedsat til, at det kan slå igennem
Jeg tror, det ville have medført en bredere debat og en stigning i kvaliteten generelt i det danske samfund.
Det er jeg ked af bliver slået i stykker nu.
Og så kan jeg sige til hr. Christian H. Hansen: Jo, jeg tror, vi alle sammen er med til at præge udviklingen.
Jeg har jo bemærket, at hr. Christian H. Hansen har været med i programmet »Hjemmeservice« og der har givet nogle af sine opskrifter videre.
Det var måske ikke dem, jeg umiddelbart blev inspireret af, men det var da trods alt et forsøg på at bruge råvarer på en noget utraditionel måde, må man sige.
Det, jeg i virkeligheden mener er afgørende her, er, at vi har fået igangsat bl.a. på grund af en statslig, offentlig indsats en lang række initiativer i 1990'erne, som vi ikke har set før.
Der har været en mangfoldighed af folkelige arrangementer og aktiviteter: »Smagens Dag« i skolerne, kæmpe debatmøder med 1.300 mennesker og med smagsprøver fra forskellige kvalitetsproducenter.
Der har været kåring af årets kok, hvor der møder i tusindvis af mennesker op.
Der har været møder osv. og udstillinger rundtomkring.
Det synes jeg har været smadderpositivt, og det, der er afgørende i den sammenhæng, er jo netop, at man ved at stille viden til rådighed, ved at lade folk møde andre med forskellige holdninger og tilgange til tingene påvirker både folks vidensgrundlag, deres holdninger og deres adfærd, fordi de bliver klogere i mødet med andre mennesker.
Dermed kan jeg også bekræfte det, som fru Ritt Bjerregaard spørger om: Jo, tanken har selvfølgelig været at højne kvaliteten i de daglige måltider, i det daglige fødevareforbrug.
Det handler om kostvaner, men madkvaliteten er da en del af diskussionen omkring kostvaner, det kan da ikke skilles ad.
Derfor er det ærgerligt, at indsatsen nu bliver ødelagt.
Med hensyn til tilliden til den nuværende fødevareminister, så har den hidtil været ganske stor, men jeg er da bange for, at den topstyring, der er i regeringen, gør, at fødevareministeren ikke har en chance for at gennemføre sine ordentlige intentioner på området.
Martin Lidegaard (RV), 2002-02-05:
I modsætning til visse andre partier har Det Radikale Venstre ikke skiftet holdning i det sidste års tid til etableringen og videreførelsen af dette råd.
Vi lever jo i en tid, hvor maden bliver mere og mere industrialiseret, produktionen effektiviseret; det kan der være gode grunde til, vi har også brug for at producere mere mad og producere det sikkert, men der er også i allerhøjeste grad brug for at holde øje med, at det ikke går ud over fødevarernes kvalitet.
I den sammenhæng synes jeg ikke, der er nogen som helst grund til at dæmonisere fødevareindustrien som sådan, for den har selvfølgelig også stor interesse i at udvikle kvalitet, fordi det er kvalitet, der er fremtiden.
Jeg må nu også sige,
ikke mindst til ordførerne for Kristeligt Folkeparti og for Venstre,
at det samtidig efter vores opfattelse er helt nødvendigt ikke kun at overlade det til fødevareindustrien.
Hvis man vil se, hvordan det går de steder, hvor man har gjort det, kan jeg anbefale de pågældende ordførere, især hvis de også er til gyserhistorier om natten, at læse den bog, som hedder »Fast Food Nation«, som lige er kommet, og som handler om, hvordan fødevareindustrien i USA har udviklet sig, netop fordi man overhovedet ikke har forsøgt at skubbe den i nogen bestemt retning.
Der tror jeg bare, man må se i øjnene, at nogle gange skal markedet altså også skubbes i den rigtige retning. Så efter min mening er det forholdsvis billige råd, vi her taler om, et af redskaberne til at sikre, at der bliver holdt et fokus i den debat.
Det er klart, rådet ikke kan gøre det alene, men så har vi forskellige midler til at sikre den udvikling, vi så ønsker, når vi har fået det rigtige grundlag at træffe beslutningerne på.
Så vi vil gerne stå ved den støtte, vi har tilkendegivet
før, til dette råd.
Henrik Vestergaard (V), 2002-02-05:
Jeg vil da gerne låne bøger af hr. Martin Lidegaard, men det er jo slet ikke det, vi snakker om i dag.
Vi snakker jo ikke om fødevaresikkerhed, vi snakker ikke om fødevarekvalitet, vi snakker jo ikke om, at Venstre ikke på nogen måde påtager sig et ansvar for, hvordan den danske fødevareproduktion foregår.
Vil hr. Martin Lidegaard ikke godt fortælle mig, hvordan man måler eller finder frem til objektiv spisekvalitet, uden at man kan sige, der skal sidde nogle smagsdommere, som jo kun kan være subjektive.
Martin Lidegaard (RV), 2002-02-05:
Jeg må sige, at mig bekendt var det absolut ikke den opgave, det pågældende råd havde.
Tværtimod var det pågældende råds opgave at komme med, kan man sige, oplæg, der synliggjorde forskellige mulige initiativer, man kunne tage for at sikre
Jeg forstår Venstres ordfører derhen, at Venstre sådan set er enig i, at en eller anden form for regulering kan være fornuftig under visse forudsætninger.
Det, den nuværende regering har gang i med mange af de nedlæggelser, man har besluttet sig for,
er sådan set at nedlægge små, uafhængige råd, som blomstrer op og giver muligheder for kreativitet og centraliserer det hele i statsligt bureaukrati, som nu skal definere, hvad der er rigtig smag og ikke er det.
Christian H. Hansen (DF), 2002-02-05:
Et kort spørgsmål til hr. Martin Lidegaard i forbindelse med debatten om, hvad der er god kvalitet: Er hr. Martin Lidegaard også af den opfattelse, at man sagtens kan have den her debat, uden at der er nedsat et råd?
Nu hørte vi før, at hr. Jørn Jespersen dømte min kalkungryde ude, og det ville da have været beskæmmende for de mennesker, der synes, den smager godt, hvis det havde været et råd, der havde siddet og dømt den ude, og så var den aldrig kommet ud.
Nu kom den da på tv, og en masse har været positive over for opskriften.
Er det ikke en bedre måde at skabe debat om kvalitet på, at man får det ud på den måde, at man ser forskellige egnsretter - nu var det her sådan en frederiksegnsret - og kan tage op til vurdering, om man synes, de smager godt?
Henrik Vestergaard (V), 2002-02-05:
Nu skal man jo tage imod gode råd, hvis man får dem, men jeg vil da godt lige sige til hr. Martin Lidegaard: Det er nu ikke alle de her råd, der sådan blomstrer op, de bliver faktisk opfundet og nedsat, men hr. Martin Lidegaard kommer jo frem til kernen.
Vi synes ikke, at fødevareindustrien skal bestemme det her, vi synes i øvrigt heller ikke, at der er nogle statsligt finansierede smagsdommere, der skal bestemme der her.
Vi synes, at hver enkelt forbruger skal bestemme, hvad der er god spisekvalitet, og der er jo et varieret udbud, ikke kun i Danmark af danske fødevareproducenter, men skam også af udenlandske fødevareproducenter.
Der er frit valg på alle hylder.
Men det er jo ganske interessant, når vi nu prioriterer skatteydernes penge herinde.
Vil det sige, at fru Lone Møller kan bekræfte mig i, at de 50 mio. kr., der nu foreløbig er brugt til udvalgte løsninger, ikke er udvalgt som de bedste løsninger, men som de tilfældigt udvalgte løsninger?
Ritt Bjerregaard (S), 2002-02-05:
Jeg vil gerne bekræfte, hvad fru Lone Møller lige understregede, og sige, at vi jo netop i den tidligere regering ændrede ordningen i forhold til lodtrækning.
Den var klart utilstrækkelig, og derfor blev ordningen overflyttet til Fødevareministeriet.
Der blev lavet en særlig konstruktion, sådan at der ikke mere skulle være tale om lodtrækning, men tværtimod være en dialog med dem, der gik ind og søgte.
Det kan undre mig, at ordføreren fra Venstre ikke har sat sig tilstrækkeligt ind i forslaget, og derfor vil jeg gerne spørge fru Lone Møller, om det ikke også undrer hende.
Lone Møller (S), 2002-02-05:
Jeg må sige, at jeg synes ikke, at det havde den store kunstneriske værdi, da man trak lod om de indkomne projekter. Årsagen kendes jo.
Det var, fordi man blev overrasket over, hvilken en voldsom interesse der var for det her område, og at man vurderede, at der faktisk ville gå rigtig mange penge til administrativ behandling, hvis man skulle sidde med hver enkelt ansøgning.
Jeg synes ikke, det var smukt, og jeg tror, at mange blev skuffet.
Men jeg tror til gengæld, at der er endnu flere, der bliver skuffet over, at vi nu nedlægger børnekostpuljen, i og med at de, som måske har søgt i første omgang, selvfølgelig har haft nogle forhåbninger om, at de kunne komme med i næste omgang.
Med hensyn til midlerne til børnekostpuljen er det rigtigt, at puljen blev etableret for at sætte noget i gang og give mulighed for at give nogle økonomiske tilskud.
Det har aldrig været Socialdemokratiets opfattelse, at børnekostpuljen skulle bruges til, at der skulle gives gratis mad i folkeskolen.
Henrik Vestergaard (V), 2002-02-05:
Jeg har stor respekt for Socialdemokratiet, når dets ordfører mener, at midler i det danske samfund skulle være prioriteret anderledes.
Vi har nu valgt at bruge nogle af dem på en bedre barselorlov.
Jeg vil gerne spørge Socialdemokratiets ordfører
: Er det ikke korrekt, at børnekostpuljen var tænkt som projektformulering og ideer, som kommunerne, forældrene, skolerne kunne benytte sig af, men at de ordninger selvfølgelig forudsattes at skulle hvile i sig selv, altså at der ikke gik penge fra børnekostpuljen til dem?
Så kunne jeg godt tænke mig at spørge
Socialdemokratiets ordfører: Hvordan bedømmer Socialdemokratiet lødigheden af den behandling, man har givet 1.515 ansøgninger om tilskud, hvor Sundhedsministeriet har trukket lod om, hvad der var godt at give tilskud til, og hvad der ikke var godt?
Lone Møller (S), 2002-02-05:
Børnekostpuljen er jo ikke sådan skabt ud af den blå luft.
Den er ikke opstået, fordi der sad nogle politikere og kedede sig.
Den er opstået, fordi man erkendte, at der rent faktisk var et problem, når det gælder børns ernæring.
Fakta er ikke, som det blev sagt fra Venstres ordfører,
at man kunne betragte nogle børn som overvægtige, for det er faktisk et meget stort problem.
Der er nylig kommet en undersøgelse, som viser, at antallet af overvægtige børn eksploderer, så det er et meget stort problem.
Derfor var jeg, som arbejder meget med sundhedspolitik, speciel glad, da man var så fremsynet, at man fik vedtaget og oprettet denne her børnekostpulje
I mine øjne er børnekostpuljen en stor fordel for alle, også for samfundsøkonomien.
Den besparelse, man opnår ved at nedlægge børnekostpuljen, kan altså vise sig at blive rigtig dyr på længere sigt, når først man som sagt skal til at behandle.
Der skal heller ikke herske nogen tvivl om, at også jeg mener, at det er forældrenes ansvar at sørge for deres børn, herunder børnenes kost.
Men det er jo et lidt interessant spørgsmål, for hvad er forældreansvar, og hvad er samfundets opgave?
Vi er formentlig alle sammen enige om, at det er samfundets ansvar at sørge for, at der er mulighed for at få passet børn i daginstitutioner.
Vi mener også, det er samfundets ansvar, at der er folkeskoler, hvor vores børn kan blive undervist.
Hvad sker der, når vi overlader vores børn til pædagoger og lærere?
Vi lader kompetente voksne stå for en del af udviklingen, der er så vigtig, nemlig processen fra barn til voksen.
Og jeg kan ikke forstå, at de voksne, der er omkring børnene i dagligdagen, ikke også skal være med til at sikre, at vores børn får sunde madvarer i skoler og institutioner.
Derfor er jeg ikke af den opfattelse, at det kun er forældrenes ansvar, men som udgangspunkt er det da os, der er ansvarlige.
Børnekostpuljen har været en succes.
Det kan der ikke herske tvivl om, alene de mange ansøgninger, vi har fået, viser jo, at der har været stor interesse.
På mange skoler har man længe haft et ønske om at kunne tilbyde eleverne et billigt og sundt måltid mad midt på dagen.
Det, der er blevet sagt, er, at det kan man sagtens fortsætte med.
Det er der intet til hinder for.
Det kan man gøre lokalt og for lokale midler.
Ja, det er jo her sådan, at man kan lukke øjnene for virkelighedens verden og tro, at den ikke er der, og skabe en selv.
Det er jo ikke sådan, at kommunerne har stået i kø for at give tilskud til at lave sunde madordninger rundtomkring i kommunerne, men der er rent faktisk kommet skub i det, da man fra den tidligere regerings side og fra Folketingets side hjalp til.
Det er ikke, fordi det skal fritage forældrene for deres ansvar for børnenes kost, men fordi vi mener det alvorligt, når vi snakker om forebyggelse i dette Folketing og om, hvor vigtigt forebyggelse er, skal vi også være indstillet på at afsætte midler til det.
Derfor vil jeg endnu en gang opfordre regeringen til at tænke sig godt om.
Vi har ikke brug for færre initiativer på børnekostområdet, vi har derimod brug for mange flere, også på længere sigt, så vi også får forebyggelsen i højsædet.
Ritt Bjerregaard (S), 2002-02-05:
Jeg vil godt takke for de mange bemærkninger, der er faldet i forbindelse med forslaget, og jeg synes, at debatten på mange måder udviklede sig til også at blive en debat om det mere principielle spørgsmål om, hvorvidt fødevareerhvervet er noget, der alene skal overlades til markedet.
Debatten kom også ind på den forestilling, nogle har haft, og som jeg synes hr. Martin Lidegaard på udmærket vis gjorde op med, nemlig hele spørgsmålet om bare at overlade det til forbrugerne.
Vi har så producenterne, og de kommer med anbefalinger af den ene eller den anden art, og der står forbrugeren så med 5-10 forskellige anbefalinger med en stor variation i prisen.
Det er da helt klart, at i et moderne samfund har forbrugerne brug for vejledning.
Vi ved, hvordan det er blevet fastlagt, hvordan det nøje er blevet kontrolleret, for at der kunne garanteres nogle helt bestemte kriterier omkring det.
Og så skulle det lige pludselig overhovedet ikke være muligt at gøre noget tilsvarende i forhold til kød eller kartofler eller gulerødder, eller hvad det nu kunne være.
Selvfølgelig er det da det.
Det er ikke en statslig opgave at gøre det, og det er jo her, pointen ligger.
Det er en statslig opgave at sørge for, at der er nogle mennesker, der kan varetage den opgave, og det var grunden til, at vi valgte et uafhængigt råd, som ikke havde noget at gøre med embedsmændene i Fødevareministeriet.
De fungerede som sekretariat, men det var uafhængige mennesker, som havde en viden om disse områder.
Jeg kan da også her sige til hr. Vestergaard, at det såmænd ikke så meget var et spørgsmål om tillid til ministeren.
Det var et spørgsmål om en aktiv inddragelse af de folketingsmedlemmer, der sad i Folketinget og en løbende drøftelse af den konstruktion, som et stort flertal af Folketinget fandt frem til ville være en fordel.
Jeg mener i meget høj grad, at det er et spørgsmål om en dialog med forbrugerne og klart også, at Folketinget har en rolle at spille i denne her sag.
Vi må så efter debatten i dag, som ikke har givet meget håb for den fremtidige fødevarepolitik, håbe på, at der efterhånden kan vise sig lidt mere forståelse hos den siddende regering for forbrugerne og den vejledning, der kan ligge til forbrugerne.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-05:
Der er blevet spurgt et par gange,
om ikke det er en statsopgave at påvirke udviklingen af bedre madkvalitet.
Nej, det er det ikke, ligesom det heller ikke er en statsopgave at sørge for, at Grundfos laver ordentlige pumper og Danfoss ordentlige termostater og Brandtex ordentlige bukser.
Overhovedet ikke.
Men vi skal stille nogle krav til sikkerheden i fødevarerne, og vi skal stille nogle krav til produktionsformerne.
Det andet
skal den fri konkurrence og alle de skribenter, der helt gratis i blade og tidsskrifter skriver om god madkvalitet, ordne.
Det skulle nok kunne lykkes, når man tænker på, hvor mange madsider der er i bladene.
Men det virker bare ikke ret godt, det virker ikke alligevel.
Nej, det er ikke en statsopgave.
Det er en statsopgave at påvirke forbrugernes madvaner, for de er af en eller anden mærkelig årsag blevet forkvaklede.
Det må jo have noget med hele vores livsstil at gøre, med vores forjagethed, og jeg ved ikke hvad.
Nu er vi ikke bundet af noget forlig, og vi har valgt nogle af de her råd og nævn ud, som regeringen vil nedlægge, som vi ønskede at bevare, og jeg må konstatere, at hverken Rådet for Bedre Madkvalitet eller Måltidets Hus var iblandt dem.
Men vi vil gerne bruge penge på at være med til at fortælle forbrugerne om helt fundamentale ting, som hvad der er fedt, og hvad der er kulhydrater, og hvad der er protein, og hvad der er vitaminer og de forskellige ting og sager.
Folk er jo utrolig uvidende om helt fundamentale sammenhænge, og derfor er der store problemer med det, folk putter i munden.
Problemet er ikke, om det er en papkylling, eller det er en skrabekylling, det er alt sammen udmærket mad.
Men det er et problem, når det har været igennem industriens hakkemaskine og er blevet til et halvfabrikata, der er pakket ind i plastic, og som er blevet billiggjort af alle de tilsætningsstoffer, vi bruger.
Nej, hvis folk ville købe nogle primære danske fødevarer eller udenlandske, hvis de bedre kan lide dem, så kunne de få god kvalitet.
Derfor kan vi ikke støtte forslaget her.
Der står her, at Rådet for Bedre Madkvalitet især sætter fokus på produktionsformer og kvalitet af de enkelte produkter, samspillet mellem produkterne samt information til forbrugerne herom.
Ja, men jeg synes stadig væk, at det er noget sofistikeret madsnak, som kun er for de øverste 20 pct. af forbrugerne, mens det er de nederste 80 pct. i pyramiden, der trænger til bedre mad.
Søren Søndergaard (EL), 2002-02-05:
Da Enhedslistens ordfører på området ikke er til stede, skal jeg oplæse følgende: Rådet for Bedre Madkvalitet er sat i søen bl.a. for at skabe et nyt fødevarekvalitetsmærke.
Det er der nogle, der mener er nødvendigt efter fiaskoen med det heldigvis hedengangne kvalitetsmærke »Den Blå Lup«, som hverken producenter eller forbrugere havde tillid til.
Grisehalerne klipper man af, kuperer, i stedet for at gøre nok for, at grisene har det så godt, at de ikke har lyst til at bide hinanden i halerne.
Ikke nok med dét.
Fødevareministeriet, der promoverede kødkvalitetsmærket, gjorde sig svare anstrengelser for at bilde folk ind, at kvalitetsmærket »Den Blå Lup« skam garanterede bedre dyrevelfærd end den økologiske produktionsmåde.
Enhedslisten var dengang nødt til at anklage den daværende fødevareminister for vildledende markedsføring af kvalitetsmærket »Den Blå Lup«, og det var jo meget uheldigt, fordi fødevareministeren netop på det tidspunkt havde en kampagne i gang, der skulle bekæmpe vildledende markedsføring fra industriens side.
At skabe kvalitetsfødevarer er noget, som efter Enhedslistens opfattelse kræver, at udgangspunktet er i orden: at der ikke er giftrester i grønsagerne, at der ikke er medicinrester i kødet, og at skinkerne fik motion, da de var levende.
Kort sagt mener Enhedslisten ikke, at det giver nogen mening at diskutere bedre madkvalitet uden at tage udgangspunkt i økologien og en total økologisk omstilling.
Martin Lidegaard (RV), 2002-02-05:
Til hr. Christian H. Hansen vil jeg sige, at det ligger Det Radikale Venstre meget fjernt at mistænkeliggøre hr. Christian H. Hansens kalkungryde, men hr. Christian H. Hansen er vel heller ikke uenig i, at det kan, i enkelte tilfælde, kvalificere debatten, at folk, der har forsket lidt i, hvilke forskellige mekanismer man kan skrue på for at sikre en bestemt udvikling, også udtaler sig, ikke kun, men også til debatten.
Det skader vel næppe debatten.
Til hr. Henrik Vestergaard vil jeg bare sige: Jeg er glad for, at det nu er legitimt, at politikerne blander sig i udviklingen i fødevareerhvervet.
Og med hensyn til historien om, at forbrugeren bestemmer alt, vil jeg gerne spørge hr. Henrik Vestergaard, eller vi kan tage diskussionen en anden dag, om han virkelig mener, at forbrugerens valg foregår ud i den tomme luft?
Er det ikke sådan, at marketing, den måde, man sælger, den måde, man introducerer, og den, kan man sige, produktionsteknologi og -udvikling, der findes, har en enorm betydning for, hvad forbrugeren mener?
Forbrugerens vilje er jo ikke i luften frit svævende.
For 25 år siden var der ingen, der vidste, hvad en Yankee Bar var, i dag ved alle det.
Så det med, at forbrugeren bestemmer, er jo rigtigt et stykke ad vejen, men de bestemmer jo ud fra nogle bestemte forudsætninger.