Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-03-30:
Der er jo desværre en tendens til, at når vi her i Folketinget diskuterer beskæftigelse og job og den letteste adgang til arbejdsmarkedet, så kommer vi alt for tit til at snakke strukturer, systemer, centre osv.
Det lovforslag om ansvaret for styringen af den aktive beskæftigelsesindsats, vi beskæftiger os med her, er jo et af eksemplerne på det.
Man kan sige, at det er blevet sat i sammenhæng med kommunalreformen, og på den måde bekræfter det her forslag mange af Enhedslistens betænkeligheder ved kommunalreformen, hvis der altså ikke blot er tale om, at kommunalreformen i virkeligheden på det her område er et dække for at tage det første skridt mod regeringens mål om undergravning af arbejdsløshedskasserne gennem et enstrenget system.
Når vi snakker beskæftigelsesindsats, så skal guderne vide, at der er brug for en ændring.
Der er brug for mange ændringer, som kan sikre, at der kommer flere i arbejde.
De seneste års arbejdsmarkedspolitik er jo ikke gået ud på at skabe job til de op mod 800.000 mennesker, som i dag holdes uden for arbejdsmarkedet, men i større udstrækning på at tvinge de arbejdsløse ud i mere eller mindre håbløse aktiveringsprojekter og alt for ofte uden udsigt til et ordinært arbejde for enden af tunnelen.
Det helt afgørende problem ved beskæftigelsesindsatsen er faktisk i al sin enkelhed, at der mangler job til de arbejdsløse.
Men i forhold til de problemer, vi står over for, så går de her forslag i den forkerte retning.
Der er vel tale om et første skridt på vej mod et enstrenget system, først og fremmest et system, hvor beskæftigelsesindsatsen samles i kommunerne.
Hvordan er det så nu, det er gået med erfaringerne med kommunernes storslåede indsats på det her område?
Ja, den kommunale indsats er først og fremmest kendt for at bestå i et omfattende misbrug af aktiverede kontanthjælpsmodtagere som billig arbejdskraft i de såkaldte produktionshuse.
Vi kender eksemplerne fra Farum til Herning, fra Svendborg til Aalborg, og man kan stort set nævne produktionshuse i hver eneste kommune, hvor der er foregået en produktion, uden at folk har fået løn for det.
Hvad har det så ført til, når vi snakker om ordinært arbejde?
Ja, selv om ministeren ved lanceringen af de her forslag i forbindelse med kommunalreformen forsøgte at få Arbejdsmarkedsstyrelsen til at bevise det modsatte, er der intet, der tyder på, at kommunerne kan tilbyde folk en indsats, der fører til ordinært arbejde.
Der er ikke noget i lovforslaget, der taler for en mere effektiv og aktiv beskæftigelsesindsats.
Der er f.eks. ikke sat penge af til den nødvendige efteruddannelse af personalet, en efteruddannelse, der kan sikre mod serviceforringelse over for de arbejdsløse i de nye jobcentre.
Der er ingen sikring af, at A-centrene på basale områder vil kunne give samme service som de relativt færre B-centre.
Man ser jo situationen for sig, hvordan A-centrene hverken har fantasi eller ressourcer til at tilbyde kontanthjælpsmodtagere og andre arbejdsløse andet end samling af Bodumkander eller tilsvarende kommunale spareforanstaltninger.
Lovforslaget rummer en voldsom risiko for en meget forskellig servicering fra kommune til kommune og i det hele taget et generelt fald i servicen over for de arbejdsløse, som kan se ordinært arbejde fortone sig i ministerens ABC.
Hvad angår servicen over for særlig udsatte grupper som f.eks. handicappede, sindslidende osv., er det vanskeligt at tro på, at jobcentrene vil have den fornødne ekspertise og faglighed.
Resultatet vil meget let blive, at de eksisterende faglige miljøer, som vi kender i dag, og servicen over for de særlig udsatte grupper forringes.
Hvordan vil regeringen sikre, at de svageste i det danske samfund fortsat vil kunne få fagligt kvalificerede og højt specialiserede tilbud?
Hvordan sikres det, at jobcentrene tilføres den viden, der i dag i høj grad ligger på amtsligt niveau?
Netop fordi lovforslaget ikke sikrer den fornødne ekspertise i de lokale jobcentre, åbner forslaget for en yderligere udlicitering og privatisering af opgaver, hvad angår indsatsen for både de arbejdsløse kontanthjælpsmodtagere og handicappede.
Lovforslaget er en form for rambuk for en yderligere markedsgørelse af indsatsen på det her område.
Med hensyn til de ansatte, der skal stå for beskæftigelsesindsatsen, er lovforslaget heller ikke meget bevendt.
Som nævnt tager forslaget ikke højde for, at der er brug for efteruddannelse, at der er brug for, at der også ofres penge på efteruddannelse i forbindelse med den nye lov.
Derudover savner Enhedslisten stadig konkrete jobgarantier for de mennesker, der arbejder på området.
Løn- og ansættelsesforhold må ikke forringes, ansatte må kun flyttes, hvis jobbet ligger i rimelig afstand fra den tidligere arbejdsplads, og andre ting.
Der skal være brug for den enkeltes kvalifikationer i den nye lov.
Et særligt kapitel udgør flytning af tjenestemænd som følge af kommunalreformen, især flytningen fra stat til kommune.
Uden at kunne overskue det præcise antal forflytninger, der ligger i det her forslag, skal vi pege på, at der fra mange juristers side faktisk er udtrykt tvivl om lovligheden af regeringens model på det her område.
Alt i alt må vi sige, at Enhedslisten ikke kan støtte forslaget, som det ligger.