Pia Kjærsgaard (DF), 2001-01-18:
Lige for at tage det sidste op: Det kan jeg godt forstå, for det er samme begreb, og det har Folketingets politikere sørget for.
Det er jo sådan, at man faktisk burde kunne definere helt klart og uden hånlatter fra Folketingssalen: Hvad er en flygtning, og hvad er en indvandrer?
Jeg vil godt høre et bud, også fra den meget muntre hr. Knud Erik Hansen eksempelvis.
Det må man da kunne definere.
Det er da fuldstændig absurd, at man bare får et hånligt skuldertræk, og at Kristeligt Folkepartis ordfører ikke kan svare på det spørgsmål.
Man har prøvet det så mange gange, og hver evig eneste gang er det den samme fuldstændig uansvarlige retorik, der bliver lagt for dagen af nogenlunde de samme ordførere, og som jeg har hørt på år efter år efter år: Der er ikke nogen løsning, og nu skal vi bare tage det stille og roligt, og Danmark har altid været et samfund med mange grupper, med akademikere og med arbejdere.
Hold da op, er det virkelig sådan, man ser på det problem?
Jeg synes, det er på pauvert, må jeg sige.
Hvor er det sølle!
Det er sådan, at der lige er kommet et bilag fra Retsudvalget.
Det er et foreløbigt udkast til Udlændingestyrelsens statistik, det er dateret i går, jeg har først fået det i dag, men det er også fint nok.
Der står, at det, vi debatterer nu, nemlig familiesammenføringerne, er løbet fuldstændig løbsk i 2000.
12.514 tilladelser i 2000 mod 9.422 tilladelser i 1999!
Men til trods for det her der, selv om jeg trækker de tal fra, været 9.964 familiesammenføringer i år 2000, og alligevel lader man, som om det ikke er noget problem, noget vi overhovedet ikke behøver at tage os af, og noget vi overhovedet ikke skal stramme mere op på.
Jeg har ikke hørt nogen løsning, og jeg har ikke hørt én eneste ordfører, heller ikke fra Venstre og De Konservative, sige: Vi er nødt til at begrænse antallet af dem, der kommer til Danmark, det er simpelt hen en nødvendighed.
Men jeg har desværre hørt den samme sang, som jeg ikke bare har hørt, mens Dansk Folkeparti har eksisteret, som nogle fremførte, men også før i tiden, hvor jeg var ordfører for et andet parti, og jeg har faktisk deltaget i mange af disse debatter siden 1986-87.
Det er byrder for det danske samfund, byrder, vi diskuterer, og man kan selvfølgelig have hver sin politiske opfattelse af, hvordan man vil have det danske samfund til at fungere, og hvordan man vil have, at dem, der bor i samfundet, skal have det.
Her er så nogle røster, specielt hos venstrefløjen og Socialdemokratiet, som i denne sammenhæng beklageligvis er alt for meget på venstrefløjens side, som siger, at alle, der kommer ind i det danske samfund, skal der sørges for, og alle, der bor i samfundet, skal skatteyderne betale for.
Men det medfører byrder for det danske samfund som helhed, både økonomiske og kulturelle.
Vore ældre får ikke den pleje, de skal have, danskerne mangler boliger, og det er da klart med alle dem, der kommer strømmende.
Vore skoler er i elendig forfatning, de ældre i kommunerne får ikke den nødvendige hjemmehjælp, plejehjem nedlægges, og alt for mange af dem, der er tilbage, fungerer for dårligt.
De gamle får ikke et bad hver dag, nogle får det
kun hver 14. dag, hvis der altså er tid, og der er ikke den omsorg, der burde være.
Og samtidig er skattetrykket giganthøjt. Er det så ikke naturligt, at man tager det problem op?
Der er da noget, der ikke hænger sammen, og der er det så, at Dansk Folkeparti påpeger, at folketingsflertallet for mange år påførte danskerne et meget stort problem og siden ved nogle forskellige småløsninger har forsøgt at råde bare lidt bod på det.
Og hvad har man så gjort?
Det har man også omtalt meget her i dag.
Man er kommet med nogle såkaldte stramninger.
Man gjorde for ikke lang tid siden det, at man sagde, at nu skal reglerne om familiesammenføringer også strammes. Hvad har det betydet?
Det har betydet, at hvad angår tilknytningskravet, er der 30 personer, der er afvist, hvad angår boligkravet er der 230 personer, og hvad angår tvangsægteskaber, som er utrolig debatteret, er der én person, én person, der er afvist.
Og stadig væk er tallet altså 12.514 tilladelser i år 2000.
Er det så ikke rimeligt, at man sætter sig ned som ansvarlig politiker og siger: Og hvad kan vi så gøre?
Det eneste, jeg har hørt sådan rigtigt som, jeg ved ikke engang, om jeg vil kalde det kritik af det her forslag,
har været, at det er lidt firkantet.
Nå, men jeg må da nok sige, at man bløder da under alle omstændigheder lidt op på det i forhold til, hvad man ellers har sagt om Dansk Folkepartis forslag.
Men kunne man så ikke forsøge måske under udvalgsarbejdet at være med til, hvis man virkelig synes, det er firkantet, at komme med nogle konkrete ting, og at måske de, der mener, at det er firkantet, kunne gøre det lidt mindre firkantet, og så i hvert fald få en stramning på det her område? Jeg synes ikke, det er unaturligt, at man mener, at ansøgeren ikke må have gæld til det offentlige eller være straffet.
Jeg synes ikke, det er unaturligt, at ansøgeren skal forpligte sig til at forsørge, og at forsørgelsespligten bliver udvidet til 5 år.
Jeg synes også, det er helt rimeligt, at der er nogle krav i forhold til, hvordan man vil begå sig i det danske samfund, at man skal kunne sproget, at man i det hele taget skal kunne begå sig.
Det er da et helt, helt naturligt krav.
Jeg vil godt forholde mig lidt til de enkelte ordførere.
Jeg må sige til indenrigsministeren: Jamen altså jeg kan stadig væk blive skuffet.
Selv om jeg har været ordfører på det her i så mange år, har jeg nok stillet nogle forventninger til den nye indenrigsminister.
Ligesom jeg gjorde til den forrige indenrigsminister, hr. Thorkild Simonsen, så gjorde jeg det også til fru Karen Jespersen.
Og hvad hørte vi her?
En gang sludder for en sladder.
Et eller andet overordnet med, at retskravet jo ikke måtte ramme de internationale konventioner; nej, men det har vi sådan set også skrevet i forslaget.
Og at ministeren ikke så nogen grund til at ændre igen.
Det ser vi klart en grund til også ud fra de bevæggrunde, jeg har givet her.
At nu skal vi bare forbedre integrationen, at det her, jo, det gav måske nok anledning til en overvejelse, men heller ikke så meget mere.
Og så kom ministeren med denne her sædvanlige med tvangsægteskaber, at det skulle bare være forebyggende, for ministeren er godt klar over, at loven ikke virker, at man kun har afvist i ét eneste tilfælde i forhold til den meget debatterede ordning.
Men det skal så være noget overordnet, det skal være forebyggende.
Nej, jeg synes netop, at politikerne skal påtage sig ansvaret, men det hørte jeg altså ikke noget om fra hr. Kramer Mikkelsens side.
Og jeg synes, det er fuldstændig forfejlet, når hr. Kramer Mikkelsen siger, at vi eksisterer i et homogent samfund.
Vel gør vi ej.
Vi oplever det dagligt.
Det er ikke et homogent samfund, vi i dag er vidne til.
Det er et samfund, der er præget af vold, af forbrydelser, røverier og alt for meget snyd og bedrag, og det synes jeg hr. Kramer Mikkelsen burde forholde sig meget mere til.
Må jeg sige til Venstre og De Konservative, at jeg selvfølgelig er meget glad for de sådan nogenlunde pæne bemærkninger, men jeg kan ikke forstå, at man ikke bare kan støtte forslaget.
Jeg kan ikke forstå, at man ikke kan finde på at trykke på den rigtige knap, når det her forslag kommer til en sidste behandling.
Og lad mig sige helt klart til hr. Vinther, jeg har også sagt det før til hr. Helge Adam Møller: Der skal slet ikke herske tvivl om, at Dansk Folkeparti har en opfattelse af, at kravet om familiesammenføringer skal gælde alle. Jeg ved godt, hvad De Konservatives synspunkt er: at det kun skal gælde indvandrere.
Så må jeg så bare sige til De Konservative, at det er slet, slet ikke dér, det store antal er.
Dér, hvor det virkelig underminerer det danske samfund, det er, når vi tager flygtningeantallet med.
Så der skal slet, slet ikke være nogen tvivl om, at det helt generelt gælder fra Dansk Folkeparti side, at det selvfølgelig er hele begrebet, vi skal have med.
Må jeg sige til hr. Knud Erik Hansen fra SF, der var
sådan lidt hånende, synes jeg, over for, at der var nogen, der frygtede det multietniske samfund, at jeg tror, der er mange, der er umådelig bekymrede.
Det er i hvert fald det, jeg opfatter som politiker i forhold til de mange henvendelser, som jeg får.
Til hr. Svane: Ja, det går den rigtige vej, sagde hr. Svane.
Sådan sagde hr. Svane faktisk.
Ja, det skal jeg lige love for, og jeg skal stadig væk henvise til det meget, meget store antal, som jeg har læst op et par gange.
Jeg synes ikke, at det indvandrerstop, som man efterhånden overhovedet ikke nævner mere, som for mange år siden blev gennemført, virker.
Og det virker ikke, hvad angår kravet i familiesammenføringsreglen, og det bør der naturligvis gøres noget ved.