Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-03-14:
Udvalgsbehandlingen af det her forslag har jo på sin vis meget godt understreget, hvor uigennemtænkt og hvor asocialt og ikke mindst hvor diskriminerende forslaget egentlig er.
Det handler specielt om den del af det samlede lovforslag, som drejer sig om at fratage ægtefæller i et kontanthjælpsægtepar kontanthjælpen, hvis de ikke er i stand til at have 300 timers arbejde inden for 2 år.
Man kan jo spørge sig selv, hvordan det danske arbejdsmarkedssystem egentlig er skruet sammen.
Vi kan f.eks. se en person, som måske har sociale problemer, som måske også lider af en sygdom, som har lidt misbrugsproblemer af en eller anden art, som aldrig har fået en uddannelse, som måske endda har svært ved at snakke i hvert fald et perfekt dansk, som deltager i alt, alt hvad samfundet kræver, at man deltager i af uddannelsestilbud og jobtræning, ja, en person, som faktisk er et meget, meget regelret menneske, og som gør alt, hvad samfundet forlanger af vedkommende.
Giver det nogen garanti for, at personen rent faktisk får 300 timers arbejde?
Derfor vil det her forslag, uanset hvad intentionerne er i det, utvivlsomt medføre, at nogle mennesker vil få frataget kontanthjælpen, på trods af at de har gjort alt, hvad de kunne for at skaffe sig et arbejde.
Det er efter min mening den mest effektive og måske også den mest nedrige måde at træde på nogle af dem, som i forvejen har det økonomisk svagt og er økonomisk dårligt stillede, og som har sværest ved at få et fodfæste på arbejdsmarkedet.
Det kræver meget fra samfundets side at sikre, at de mennesker faktisk kommer på arbejdsmarkedet.
Der er heller ingen tvivl om, hvis man ser på virkelighedens verden, at det her forslag vil få nogle ligestillingsmæssige konsekvenser.
Alt peger på, at det primært vil være indvandrerkvinder, den ene del af et kontanthjælpsægtepar, som på den måde står i en overhængende risiko for at få frataget kontanthjælpen.
Det er jo egentlig lidt grotesk, at ligestillingsministeren netop er ved at afslutte en kampagne, som bl.a. er målrettet mod at oplyse indvan drerkvinder om deres økonomiske rettigheder.
Jeg vil sige det på den måde, at jeg tror, der bliver behov for, når det her forslag bliver vedtaget, også at orientere de kvinder om de manglende økonomiske rettigheder, hvis man vil være ærlig vel at mærke.
Man kan frygte, at det her forslag vil uddybe og forværre en situation, hvor en række af indvandrerkvinderne stødes endnu længere væk fra arbejdsmarkedet, end de er i forvejen.
Der er heller ingen tvivl om, på trods af at forslaget som udgangspunkt jo rammer alle kontanthjælpsmodtagere, uanset om vi snakker om flygtninge, indvandrere eller indfødte danskere, i vid udstrækning er målrettet netop mod at ramme indvandrerfamilier.
Bl.a. det faktum, at man vil ramme ægtepar, men ikke samlevende betyder jo, at der vil være en vis form for forskel, da det bl.a. for familiesammenførte ikke sådan lige er til at ophæve et ægteskab.
Man kan sige, at det her måske er et forslag, som opfordrer til at ophæve ægteskaber.
Til sidst bliver jeg nødt til at nævne ordet, som er fuldstændig forkvaklet, nemlig ordet matchgruppe.
Udvalgsbehandlingen har jo bl.a. vist, at det her spørgsmål om et skel mellem folk i grupper, imellem dem, der er i matchgruppe 4, og dem, der er i matchgruppe 5, i bedste fald beror på tilfældigheder, i bedste fald beror på et individuelt skøn fra en sagsbehandler i en kommune, hvad der kan være meget svært, og hvor man på den måde kommer til at afgøre menneskers fremtid både med hensyn til, hvilke tilbud de får, og med hensyn til, hvordan de eventuelt kan blive ramt af straf, hvis de ikke har de 300 timers arbejde.
I værste fald er hele det her spørgsmål om matchgrupper et oplæg til misbrug.
Det er et oplæg til, at den enkelte kontanthjælpsmodtager i sin afmagt over ikke at kunne få arbejde sygeliggør sig selv, forsøger at få placeret sig selv så langt væk fra arbejdsmarkedet som muligt for at undgå den totale økonomiske katastrofe ved fuldstændig at miste retten til kontanthjælp.
Så er vi fremme ved klageadgangen.
Det er der ikke nogen, der kan klage over, derefter er der en ny samtale med sagsbehandleren, og det er stadig væk matchgruppe 4, selv om vedkommende måske gør meget, og så fremdeles i 2 år.
Efter de 2 år, hvor man ikke har haft nogen klageadgang i forhold til, hvordan man er blevet placeret, kommer man i den situation, hvor det får konsekvenser.
Så er det, at både beskæftigelsesministeren og Venstres ordfører siger: Ja, så kan man klage.
Men er der nogen som helst, der kan overbevise mig om, at det er en reel klageadgang?
Man har jo længe været klar over, at den pågældende var indplaceret i en matchgruppe, og placeringen dér er jo det, der er hele basis for, om vedkommende får frataget sin kontanthjælp eller ej.
Når man så efter de 2 år kan klage, mener jeg ikke, det er andet end varm luft i en hornlygte.
Til sidst bare for at understrege det: De ændringsforslag, der er stillet af Det Radikale Venstre, støtter Enhedslisten.
Vi betragter det som nogle plastre på et ganske vist meget stort åbent sår, men i hvert fald vil de tage toppen af de værste af de konsekvenser, der er af det her forslag, og derfor støtter vi ændringsforslagene.