runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 1998-09-08:
De sidste beregninger har jeg med et spørgsmål gennem Finansudvalget bedt finansministeren om at give mig og i øvrigt kommentere den måde at lave statistik på.
Men det ændrer ikke ved, uanset hvor meget beskæftigelsen er steget, at antallet af dem, der er skubbet helt ud af arbejdsmarkedet, er steget.
Fuld beskæftigelse er i hvert fald ikke 5 pct. 1 pct., som vi havde i 1973, er tættere på.
Om det er af statistiske årsager, at nogle af de ting, som bliver nævnt her, måske i dag ville være lidt højere, vil jeg ikke udelukke.
Men den bedste måde at konstatere fuld beskæftigelse på er, når enhver, der henvender sig på arbejdsformidlingen eller i sin fagforening for at få anvist et arbejde, bliver anvist et arbejde.
Så har vi fuld beskæftigelse.
Jan Petersen (S), 1998-09-08:
Det, der fik mig til at bede om en kort bemærkning, var hr. Frank Aaens beskrivelse af ledighedsproblemet: Hvor mange ledige er der? Hvor optræder de henne?
Jeg vil godt stille det spørgsmål: Hvordan definerer hr. Frank Aaen fuld beskæftigelse?
Se, det ledighedstal, der er registreret, indeholder jo en hel del korttidsledighed, som er ledighed, vi formodentlig aldrig kan komme helt af med, fordi det drejer sig om dagpenge, der udbetales, når mennesker skifter job, er hjemsendt kortvarigt, er udsat for vejrlig og lignende.
Det er faktisk et ganske betragteligt antal af dem, der er registreret som årsledige, der indgår i det.
Det er langt flere hundredtusinde end det ledighedstal, som offentliggøres som et årstal.
Det er det ene.
Det andet er så, at hr. Frank Aaen nævner, at den støttede beskæftigelse indgår i beskæftigelsesstatistikken.
Det er korrekt, og derfor formoder jeg, at hr. Frank Aaen mener, at beskæftigelsesudviklingen har været mindre kraftig, end vi fortæller, den er.
Det forholder sig omvendt.
For hvis man fraregner, hvor meget af den støttede beskæftigelse der indgår i beskæftigelsestallet for 1993 og så for 1998 eller 1999, viser det sig, at den ordinære, ustøttede beskæftigelse er vokset mere end den beskæftigelse, vi normalt reklamerer for.
Jørgen Estrup (RV), 1998-09-08:
Det er jo lidt synd, at vi skal tage den her debat under finansloven.
Jeg kunne finde andre tidspunkter, hvor den ville være meget bedre, og hvor den kunne blive meget mere dybtgående.
Den er ret væsentlig.
Men lad mig blot sige til hr. Frank Aaen, at jeg er enig i, at der er meget forskel på at lave fredsskabende og fredsbevarende aktioner, og at vi i høj grad skal gøre os klart, hvad det er, vi er med i, og gøre mandaterne klart, sådan at vi ikke tror, at vi kan mere, end vi kan.
Det skylder vi også de soldater, der skal med til de aktioner.
Og lad mig så sige til hr. Peter Duetoft, at det er en lang diskussion vedrørende Srebrenica.
Det starter ikke med Srebrenica.
I forhold til Srebrenica startede det med et FN-mandat, som var fuldstændig forfejlet, og nogle styrker, som blev sat ud i noget, de ikke havde skygge af chance for at klare, og derfor blev FN's rygte ødelagt.
Det starter langt tidligere med et EU, som ikke kunne finde ud af at behandle opsplitningen af det tidligere Jugoslavien på en fornuftig måde, og som gik enegang for nogle landes vedkommende og dermed startede hele konflikten i Bosnien.
Derfor er læren af det her ikke kun, at der er en militær mulighed for at løse konflikter.
Læren er, at hvis man ikke gør det ordentlig diplomatisk på forhånd, ja, så havner man i dårlige militære løsninger. Det er det, der er problemet.
Og til hr. Thulesen Dahl: Jeg skal nok klare Forsvarskommissionen, og hr. Thulesen Dahl kan være helt rolig, vi venter stille og roligt, til den er færdig med arbejdet.
Frank Aaen (EL), 1998-09-08:
Enhedslisten er enig i, at man kan bruge militæret til at bevare freden i et område, til at stabilisere et område, men når diskussionen kommer ind på militære investeringer og fredsskabende aktioner, er vi jo inde i en helt anden boldgade.
Så vil aktioner, som vi kender det fra krigen mod Irak, så vil aktioner, som vi kender det i Somalia - og det er helt klart fredsskabende aktioner - kræve en helt anden form for isenkram end det, vi har, hvis vi skal ud og stabilisere og bevare fred i et område.
Derfor vil jeg gerne spørge hr. Jørgen Estrup, om fredsbevarende aktioner ikke kræver en meget mere begrænset indsats af militært udstyr, end hvis vi taler om fredsskabende aktioner.
Hr. Jørgen Estrup er tilhænger af det første.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-09-08:
Hr. Estrup må jo se at finde sine egne ben at stå på.
Enten mener hr. Estrup, at man skal afvente Forsvarskommissionens arbejde og se, hvad der kommer ud af det, og så tage de politiske initiativer på baggrund af kommissionens arbejde.
Eller også mener hr. Estrup, at man kan komme med konklusionerne nu på baggrund af Det Radikale Venstres politiske program.
Han kan jo ikke både-og: både være med til at foreslå besparelser i overslagsårene, fordi dem kan man lige så godt få bogført - og så har hr. Frank Aaen ret, for så kunne man jo lige så godt have opereret med dem allerede i 1999, når man allerede på den måde går ind og lægger besparelser - og så henvise til, at Forsvarskommissionen skal have lov til at gøre sit arbejde færdigt, når hr. Frank Aaen spørger, hvorfor man ikke tager dem allerede i 1999 i stedet.
Så hr. Estrup må finde ud af, at enten afventer man Forsvarskommissionens arbejde og respekterer det, eller også så gør man det ikke.
Hr. Estrup kan altså ikke begge dele på én gang.
Peter Duetoft (CD), 1998-09-08:
Lad nu være med at stå og påstå, at jeg ikke vil bidrage til den civile del.
Det vil jeg.
Men det, vi taler om, er jo at få standset konflikterne.
Det er det fredsskabende, vi snakker om.
Og dér kan det altså ikke hjælpe noget at sende 7 mennesker ned, der kalder sig humanitære arbejdere.
Der er det altså det hårde job, der skal gøres, og Danmark vil jo gerne være med i det, men det kræver, at vi har krudt og kugler.
Det er ikke noget, der er ønskværdigt, men hvis alternativet er de folkemord, vi ser rundt omkring, så er prisen høj for at føre radikal forsvarspolitik.
Jørgen Estrup (RV), 1998-09-08:
Nu kommer der altid en bedre diskussion ud af det, når man ikke lytter til, hvad der bliver sagt.
Jeg sagde udtrykkelig, at dette ikke var et enten-eller, men et både-og.
Det, som det drejer sig om, er at erkende, at den militære indsats har
sine grænser, og de af os, der har været i Bosnien, ved udmærket, at de er snævre.
Det kommer der ikke flygtninge tilbage af.
Det kommer der ikke retfærdighed, domstole, demokrati af.
Det kræver en gradvis overgang til et civilt samfund ved hjælp af udenlandske indsatser.
Og det er ikke kun et spørgsmål om ulandsbistand; det er et spørgsmål om en hel række andre indsatser, herunder f.eks. en politiindsats.
Men som hr. Duetoft ved, så er det jo ikke udpræget politiindsatsen, vi diskuterer i Forsvarskommissionen.
Peter Duetoft (CD), 1998-09-08:
Vi er jo ved en grundlæggende uenighed mellem Det Radikale Venstre og CD, det ved vi, og jeg er lidt fascineret af hr. Estrups gentagne forsøg på at forklare, at ulandsbistand eller civile medarbejdere kan erstatte soldater.
Jeg vil godt spørge hr. Estrup, om det ikke er korrekt, at det var nødvendigt med rigtige soldater i Bosnien for at få gjort nogle ting; at man i Kosovo er i gang med at snakke om, at det er nødvendigt med rigtige soldater for at gøre nogle ting; at folkemordene i Centralafrika kunne være forhindret, hvis man havde haft soldater og gjort de rigtige ting; at Vesten i alle internationale fora har stået som nr. 1 til at tale om, at nu skal man stoppe etniske udrensninger, nu skal man det ene, og nu skal man det andet.
Hvis man skal det, er man også nødt til at have rigtige soldater. Jeg er enig i, at ulandsbistand kan forebygge.
Jeg er enig i, at en civil indsats kan forebygge.
Men når verden går af lave, er det altså rigtige soldater, der skal til.
Og der er det, at man ikke på én gang kan tale om besparelser i et land og samtidig ville prale af at ville være et af de lande, der går i spidsen i den internationale indsats, der tidligere har været alt, alt for svag.
Hvis hr. Estrup mener noget med det med den internationale indsats, så skal der rigtige soldater til.
Jørgen Estrup (RV), 1998-09-08:
Hr. Frank Aaen spørger til dette med at rejse debatten.
Ja, nu er forligskredse jo ikke et sted, hvor man snakker ud af døren, men jeg tror, man må sige, at debatten har været rejst indtil flere gange, og at det, der kom ud af det seneste forsvarsforlig, var det bedst mulige, nemlig en forsvarskommission.
Det var jo faktisk en del af det sidste forlig, og derfor kunne vi ikke komme så meget længere.
Forsvarskommissionen har siddet snart to år.
Det er jo et af problemerne ved den diskussion, vi har i dag.
Til hr. Villy Søvndal: Jeg er da heller ikke dybdepsykolog, og derfor ved jeg heller ikke, hvad der rører sig i hr. Villy Søvndal.
Hvis det, det drejer sig om, er en opfordring til, at SF kommer på banen og blander sig i finanslovforhandlingerne, er den hermed givet.
Det ser jeg meget gerne.
Det, jeg sagde til hr. Thor Pedersen, var ikke ment som en eksklusion af SF eller endog Enhedslisten eller for den sags skyld af andre, og i hvert fald ikke af dem, der var med til at lave pinsepakken.
Jeg ser meget gerne, at SF blander sig.
Det kræver blot, at man viser en eller anden form for konstruktiv vilje, og den efterlyser jeg hermed.
Endelig til hr. Peter Duetoft.
Hr. Peter Duetoft ved jo godt, at når der står »forventninger« i regeringsgrundlaget, som jeg henviste til, så har man heller ikke lagt sig fast, for så står der noget om, hvad man egentlig tror.
Men verden har jo ændret sig, og den har altså også ændret sig i den forstand, at den militære indsats ikke er det eneste, der dur i relation til internationale konflikter.
Lige så vel som jeg afventer Forsvarskommissionens beretning, både hvad angår besparelser og udgiftsstørrelsen, så håber jeg på, at hr. Peter Duetoft også erkender, at vi til stadighed bør overveje, om nogle af pengene ikke kunne bruges bedre ved at flytte dem fra den militære til den civile internationale indsats.
Peter Duetoft (CD), 1998-09-08:
Jeg er naturligvis ked af, at hr. Estrup ikke synes, at mit synspunkt omkring forsvaret var særlig velargumenteret.
Jeg skal i al stilfærdighed sige, at der var 20 ting, der skulle siges på 20 minutter, og så er der grænser for, hvor langt vi kan gå ned i dem, men vi kan vende tilbage til dem.
Jeg er lidt fascineret af, at hr. Estrup allerede nu, hvor Forsvarskommissionen ikke er færdig, inddrager nogle besparelser.
Min påstand er, at det lige så godt kan ende et andet sted.
Villy Søvndal (SF), 1998-09-08:
Jeg vil spørge endnu en gang, for jeg er ikke dybdepsykolog og dermed ikke i stand til at se, hvad der rører sig i menneskets indre.
Jeg forstod hr. Estrups svar sådan, at hr. Estrup synes, at der er lavet meget tilfredsstillende ting sammen med venstrefløjen, med SF og Enhedslisten, i form af pinsepakken, hvor vi lavede de nødvendige økonomiske ting, i form af to forudgående finanslove, der var med til på en stribe punkter også på velfærdsområdet at bære Danmark videre.
Så hører man en tale fra Venstre, der betegner regeringssamarbejdet som et kæmpe bedrag, hvor nogle skulle sættes for en domstol osv., og i øvrigt stiller man med forslag om 10 mia. kr. i besparelser - 10 mia. kr.!
Så er jeg dér, hvor jeg beklager, at jeg ikke har læst psykologi i flere år, for jeg forstår simpelt hen ikke, hvordan man kan nå frem til den estrupske kortslutning, at man til det parti, der er ovre i det fuldstændige galimatias i forhold til offentlige besparelser, siger: Tak for invitationen, det var pænt gjort.
Hvad er det for en psykologisk mekanisme, der gør sig gældende i hr. Estrup?
Frank Aaen (EL), 1998-09-08:
Jeg siger bare, at når vi kan se, og det er jeg helt sikker på, at det milliardbeløb, der i år og næste år bruges på indkøb af militært isenkram, er deciderede fejlinvesteringer - jeg mener selvfølgelig stort set det hele, ikke alt, men stort set det hele - hvor noget af det vil vise sig at være direkte ubrugeligt i forhold til det, man når frem til i år 2000 og for årene videre frem, var det så ikke en idé, lige så snart
man havde fået mistanken om det, at rejse debatten? Et forlig er jo ikke anderledes, end at hvis partierne bliver enige om at lave det om, så bliver det lavet om, men det kræver jo, at der er et parti, der rejser den diskussion og siger: Kære venner, skulle vi ikke sætte os omkring bordet og sige: Den kanon, den ammunition til F-16 flyene, den raketkaster behøver vi ikke, det skrotter vi, er I enige?
Hvis I er enige om det, så får I stor hæder.
Den vil jeg gerne give, hvis I kan blive enige om at fremrykke nogle besparelser.
Jørgen Estrup (RV), 1998-09-08:
Hr. Frank Aaen kan jo have meget ret i det, han siger.
Jeg er sådan set meget enig i, at det havde været godt, hvis vi var kommet i gang med den forsvarskommission noget tidligere.
Det havde jeg gerne set.
Vi har den opfattelse i Det Radikale Venstre, at forsvaret altså skal hænge sammen.
Vi er ikke ude på at nedlægge forsvaret.
Vi vil gerne have, at der er sammenhæng i tingene, og derfor lægger vi jo også vægt på, hvad Forsvarskommissionen siger.
Hvis Forsvarskommissionen var kommet tidligere i gang, så havde vi forhåbentlig også kunnet realisere nogle af de ideer, som jeg håber på kommer igennem i Forsvarskommissionen, hvor altså netop forventede besparelser er en del af det, sådan som der også står i regeringsgrundlaget.
Men vi holder altså de forlig, vi har indgået - det er jeg ked af at sige - og derfor bliver det, hr. Frank Aaen spørger om, ikke aktuelt.
Til hr. Villy Søvndal: Jamen det kan da godt være uretfærdigt, at jeg roser hr. Thor Pedersen så meget.
Jeg er ikke sikker på, at hr. Thor Pedersen uden videre er begejstret over så meget ros, men man bliver jo alligevel overrasket, når man nogle gange før har hørt hr. Thor Pedersen heroppe, og man bliver jo næsten sådan lidt varm om hjertet, og det er vel det, der løber lidt af med mig.
Jeg synes i høj grad, at vi har lavet fornuftige ting med både SF og Enhedslisten, ikke mindst lavede vi fornuftige ting her før sommerferien.
De ting, jeg sagde omkring transportområdet, er jo noget, der bl.a. trækker i den retning, og det vil jeg gerne kvittere for.
Villy Søvndal (SF), 1998-09-08:
Jeg synes, at der var et betydeligt misforhold mellem hr. Estrups analyse og hr. Estrups konklusion.
Hr. Estrup gennemgik de radikale ønsker og anviste, hvor der ikke kunne blive tale om at lave ting sammen med de borgerlige partier, herunder ville afvise besparelser på ulandshjælp.
Hr. Estrup lagde stor vægt på, at det bredere sikkerhedspolitiske begreb ikke alene indeholder den militære indsats, men også
den civile indsats - jeg er helt enig i betragtningerne - lagde vægt på at køre på midten af vejen og ikke fare ud til nogen af siderne og sluttede så af med at benævne Venstres udspil som moderat.
Nu er alt jo relativt i den her verden, og jeg indrømmer, at tonelejet hos Venstre i forhold til andre gange har været mere moderat, men synes hr. Estrup, at det er moderat at lægge op til besparelser på 10 mia. kr.?
Er det en naturlig inklination for Det Radikale Venstre?
Jeg vil også godt som tillægsspørgsmål spørge, om hr. Estrup og Det Radikale Venstre ikke opfatter det som at køre
midt på vejen de to forudgående gange, hvor der blev lavet forlig med SF
Var det ikke forlig, man gerne ville stå frem med?
Var det ikke gode eksempler, der var med til at trække Danmark i gang, og som indeholdt økonomisk ansvarlighed og social balance?
Hvorfor blev der så konkluderet så ensidigt til den side, som jeg synes indholdsmæssigt ligger milevidt fra, hvad
hr. Estrup i øvrigt var optaget af i sin ordførertale?
Hvordan kan det mon være?
Frank Aaen (EL), 1998-09-08:
Om end det er beskedent, er det selvfølgelig meget opmuntrende, at regeringen nu forestiller sig, at vi kan spare på militæret, men de argumenter, der er for at kunne spare på militæret fra år 2000, gør sig jo lige så fuldt gældende i dag.
Man kunne lige så godt spare på militæret i 1998 og i hvert fald i 1999, som vi har til debat her.
Der er oven i købet en stor fare for, at nogle af de anskaffelser, vi er i gang med i øjeblikket, og som vi fortsætter med i 1999, vil vise sig at være totalt spildt, fordi der efterfølgende kommer en besparelse.
Derfor er mit spørgsmål til hr. Jørgen Estrup: Vil Det Radikale Venstre være indstillet på at tage debatten op om eventuelt at fremrykke nogle af besparelserne til gennemførelse så hurtigt som muligt og selvfølgelig, hvis man når til den konklusion, tage de nødvendige kontakter til forligspartierne på området?
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-09-08:
Jeg vil gerne vende lidt tilbage til ulandsbistanden: Jeg er enig i det, som jeg hørte fru Gitte Seeberg sige, nemlig at der kan være problemer med hensyn til de lande, der er diktatorisk styrede, hvilket vi er imod, og hvilket store dele af befolkningen også kan være imod.
Så er det rigtigt, at dér kan en af vejene at gå være i højere grad at flytte hjælpen over til private organisationer.
Men de to ting, at der er problemer, og at der samtidig er utrolig store behov i en række lande i den tredje verden, kan vel ikke tilsammen retfærdiggøre, at vi procentvis nedskærer vores ulandsbistand så meget, som De Konservative lægger op til.
Så jeg synes ikke, jeg har fået nogen saglig begrundelse for, at vi skal nedskære ulandsbistanden, sådan som Det Konservative Folkeparti har lagt det frem.
Frank Aaen (EL), 1998-09-08:
Men fri adgang til privathospitaler skaber da ikke en eneste ny seng.
Det kan allerhøjst flytte nogle læger fra de offentlige hospitaler over til privathospitalerne og dermed give længere ventetider på de offentlige hospitaler.
Markedsøkonomi går ud på, at når der er flere syge, end der er senge, stiger prisen.
Det er markedsøkonomi.
Og det er derfor, at det, Venstre her siger, kun fører til én eneste ting med uafvendelig logik, og det er den, vi alle sammen har sunget om, da vi var børn: Har du penge kan du få, har du ingen, må du gå.
Det er essensen i Venstres sygehuspolitik.
Det synes jeg bare man skal gøre sig klart,
selv om der heroppefra bliver sagt, at hvis vi bare får fri adgang til privathospitalerne, forsvinder alle ventelister.
De forsvinder kun for dem, der har råd til det.
Villy Søvndal (SF), 1998-09-08:
Jeg tager ordet for sidste gang, fordi jeg synes, hr. Thor Pedersen er kommet i uføre i debatten om overførselsindkomster, og så synes jeg, man skal prøve at hjælpe ham tilbage igen.
Så ville det egentlig være ret logisk også at tælle offentligt ansatte og folk, der driver landbrug, med, for de modtager også en ganske betydelig støtte.
Jeg vil godt spørge: Kan Venstre virkelig fastholde den position og sige, at mennesker, der arbejder på offentlige sygehuse, ikke er produktive i modsætning til dem, der arbejder på private sygehuse?
At mennesker, der arbejder i offentlige forvaltninger, i kommunerne, med at producere el, vand og varme, ikke er produktive, men at de samme mennesker, der flytter med over til et nyt job, hvis man privatiserer det hele, pludselig bliver produktive?
Hvad med de mennesker, der arbejder i et offentligt trafikselskab, er de ikke produktive lige så vel som de folk, der arbejder i et privat trafikselskab? Hvad med de mennesker, der arbejder med undervisning i et offentligt system, er de uproduktive? Er det kun mennesker, der arbejder i privatskoler, der er produktive?
Jeg har forstået, at Venstre vil ind på midten og være et bredt og fyldigt parti; men kan man så fastholde det synspunkt om offentligt ansatte?
Søren Kolstrup (EL), 1998-09-08:
Regeringens CO2-politik er brudt sammen på trafikområdet.
Regeringen er gået i sort.
Jeg spørger hr. Jan Petersen: Hvad hedder den sektor, der skal give sit bidrag til, at regeringens CO2-politik opretholdes, selv om den er gået i sort på trafikområdet?
Med hvilke redskaber vil man opfylde CO2-målsætningen, når man går i sort på trafikområdet?
Jeg venter spændt på svaret.
Jan Petersen (S), 1998-09-08:
Jeg synes, det er ganske flot af en konservativ ordfører at sige, at det, Socialdemokratiet vil, og det, Socialdemokratiet har præsteret på det arbejdsmarkedspolitiske område, er for sølle, når man erindrer, hvilken arbejdsmarkedspolitik vi overtog, og hvor beskedne instrumenterne og valgmulighederne var, og hvor beskedent udgangspunktet for at kunne begive sig ind i en vækstperiode var.
Derfor har vi måttet lave det om, og derfor har vi ændret arbejdsmarkedspolitikken, og hr. Knud Erik Kirkegaard skal gerne få et program.
Men jeg kan da føje til min afsløring af hemmelighederne, at vi mener, at tilbudene til de ledige skal rykkes frem, og at vi mener, at det er altafgørende, at de mennesker, der er ledige, og de mennesker, der skal skifte job, er kvalificerede til de nye job, så vi på den måde
Jeg ved ikke, om det rækker, men jeg er lige ved at sige, at hr. Knud Erik Kirkegaard kan få et betydelig bedre grundlag at debattere det på, også med hensyn til de socialdemokratiske positioner, når det aktuelle udspil er lavet.
Men jeg talte om amtsaftalen, for det er amterne, der er sygehusejere, og jeg skal blot citere fra amtsaftalen: »Parterne er enige om de langsigtede mål for organiseringen af arbejdstilrettelæggelsen, der er opstillet nedenfor, og om at sammenholde den faktiske udvikling med målene.
Parterne er enige om i løbet af efteråret 1998 at foretage en kortlægning af den nuværende organisering med henblik på at drøfte tilpasningen til de langsigtede mål.
Det er instrumentvalget.
Det er partnerskabet med amterne og herunder de midler, der er i amtsaftalen, som er vores vej.
Det er muligt, at fru Henriette Kjær har en anden dagsorden, som er at skaffe landet nogle nye sygehusejere,
men det er ikke vores dagsorden. Fru Henriette Kjær kan jo også studere diverse amter i landet og se, at der er variation i mulighederne for at gøre noget ved det.
Det amt, jeg forstår fru Henriette Kjær selv er valgt i, er jo et af dem, som allerede har gennemført en del strukturtilpasninger, der gør, at dets sygehusvæsen vist ikke er så ringe endda.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-09-08:
Jeg sagde for nogle minutter siden, at den socialdemokratiske arbejdsmarkedspolitik er verdens bedst bevarede hemmelighed.
Efter hr. Jan Petersens svar til mig kan jeg konstatere, at det er det fortsat.
Jeg bad nemlig ikke om regeringens politik, for det er klart, at dét tager tid, for den skal udarbejdes i detaljer, men om nogle socialdemokratiske hovedsynspunkter.
For når De Radikale kan, må Socialdemokratiet da også kunne komme med bare nogle bud på, hvad det er, man vil. Jeg kan forstå, at man diskuterer rapporten af 24. august, og det er da gode tegn.
Det er, hvad vi kan få at vide.
Det er, hvad landets for tiden største parti har at byde offentligheden med hensyn til sine bud på den arbejdsmarkedspolitik, som bliver et hovedtema under efterårets forhandlinger.
Det er for sølle, må jeg sige til hr. Jan Petersen.
Bendt Bendtsen (KF), 1998-09-08:
Det Konservative Folkeparti indgik i 1996 en flerårig aftale
om politiet for årene 1996 til og med 1999, og der var rigtig gode målsætninger i den aftale.
Problemet var, at vi som politikere løb lige ind i virkeligheden, og at vi derfor blev nødt til at revidere aftalen rent økonomisk, fordi den ikke hang sammen.
Det fremgår nu af finanslovforslagets budgetoverslagsår, at når aftalen udløber, skærer man ned i økonomien.
Jeg har noteret mig, at justitsministeren har sagt, at det er ren teknik, men jeg tror ikke, der er mere teknik i det, end der er i en gammel træsko.
Man skærer ned.
Men jeg vil da gerne høre fra hr. Jan Petersen, om man vil fastholde provenuet eller man ikke vil, for der er jo i budgetoverslagsårene tale om en nedgang både i det, der kaldes »politiuddannet personale«, og i det, der kaldes »personale i øvrigt«.
Henriette Kjær (KF), 1998-09-08:
Det standardsvar, som hr. Jan Petersen kom med, kan ikke bruges til noget konstruktivt.
Den socialdemokratiske ordfører indrømmer jo, at der er behov for flere penge, men hvor er de afsat i finanslovforslaget?
Vil hr. Jan Petersen vise dét?
Og hvis hr. Jan Petersen ellers havde hørt efter, ville han vide, at jeg også efterlyste strukturændringer og reformer på sundhedsområdet m.v., men det ser vi jo heller ikke noget af.
De problemer, sygehusene slås med, er kendte, klare og veldefinerede, og nu kræves der bare handling, så det er såmænd bare at gå i gang.