Villy Søvndal (SF), 2003-01-23:
Tak for debatten om forslaget, som jo kom lidt vidt omkring, specielt da Dansk Folkeparti ønskede en Irakdebat efter i går at have klaget over, at vi diskuterede for meget Irak.
Men sådan kan verden jo være meget op og ned. Ellers vil jeg sige til den alvorlige del af diskussionen, at det har været anført som et argument imod at lave et kontrolregime, der var stærkere, at Danmark jo ikke eksporterer voldsomt mange våben.
Det er rigtigt.
Også tallet en halv milliard, som har været nævnt, er rigtigt. Men det er vel netop grunden til, at vi, da vi ikke har så stærke interesser i klemme, kunne være foregangsland i forhold til at gå langt i det regelsæt, der styrer et område, som jeg tror alle synes er vigtigt at have styr på.
Som justitsministeren sagde: Hun var enig i intentionerne i lovforslaget.
Det er vigtigt, at vi har styr på våbnene.
Hr. Jann Sjursen nævnte det også.
Det er vigtigt som en vigtig del af det internationale samarbejde.
at gå videre i våbenkontrollen, eksportkontrollen. Irak er altså et studium i dobbeltmoral.
Irak er et studium i, hvordan lande har haft sanktionerne gældende siden Golfkrigen, og på trods af det har stort set samtlige europæiske lande, alle store amerikanske firmaer, der leverer våben, selvfølgelig brugt lejligheden, når der var en god handel.
Jeg spørger bare: Havde det kunnet lade sig gøre, hvis verden havde haft et langt større krav om åbenhed, om transparens i, hvad der foregik?
Eller tag den tragiske konflikt i Jugoslavien, hvor det jo er en kendt sag, at alle sider blev forsynet rigeligt med våben fra alle store lande, der hver plejede deres interesse og landenes våbenfabrikkers interesse.
Kunne det have ladet sig gøre, hvis der var fuld transparens om, hvad der foregik?
Jeg er ikke sikker på det.
Jeg er ikke sikker på, at de politikere, der holdt meget stærke taler om humanisme og sådan noget, kunne have holdt til samtidig at kigge på, at deres egne landes firmaer bidrog til opbygningen af de hære, der for Bosniens vedkommende slog 300.000 mennesker ihjel.
Det er den principielle debat, og pointen er, at netop et land som Danmark, fordi vi ikke har den voldsomme økonomiske egeninteresse, har en mulighed for at sætte en standard, der er højere end de andre landeS, i det håb, at vi dermed vil være i stand til andre steder at trække standarden op.
Det er jo sådan, at våbenhandel sammen med narko og kvindehandel er de tre store områder, hvor der for alvor tjenes penge.
Konkret vil jeg sige til debatten, at jeg jo synes, justitsministeren kom med det, jeg vil betegne som et ret imødekommende afslag.
Der var meget forståelse for selve ideen i det, der var også vilje til at kigge på de enkelte elementer, for så vidt angår offentlighed, nemlig: Kan vi komme længere i offentlighedsdiskussionen på det her område?
Jeg synes også, at ministeren i forhold til en parlamentarisk komité stillede et spørgsmål: Jamen hvad skal
den så lave?
Skal det være en rådgivende komité?
Der var en anden, der spurgte: Skal det være Det Udenrigspolitiske Nævn?
Vi har meget bevidst undladt at sætte meget præcise betegnelser på, for det er vel sådan noget, man bedst bliver enige om i et konkret udvalgsarbejde.
Jeg har selv den forestilling
, at et mindre forum end Det Udenrigspolitiske Nævn vil være mest velegnet til det her.
Til de øvrige ordførere vil jeg sige, at hr. Ulrik Kragh hidser sig op til et voldsomt indlæg imod hele den danske venstrefløj.
Det synes jeg er lidt imponerende.
»Et hadsk forhold«, tror jeg hr. Ulrik Kragh sagde, til industri og sådan noget.
Det kan han jo godt mene.
Det har bare ikke så meget med den her sag at gøre.
Det kan være, jeg har misforstået Venstres position, men jeg synes, det var en underlig tale, der meget mere var optaget af interesse for SF end af interesse for våbenkontrol.
Det synes jeg er lidt ærgerligt, ikke fordi interessen for SF ikke også kan være sund, men det har sådan set ikke så meget med det her at gøre.
Det kan man diskutere, men nu er der i hvert fald ingen tvivl om det.
Hr. Per Kaalund holdt som justitsministeren også en dør åben og sagde: Vi vil gerne under udvalgsarbejdet se på mulighederne for at gå videre.
Det synes jeg vi skal under udvalgsarbejdet.
Jeg nåede at få tre korte bemærkninger fra hr. Peter Skaarup, som måske ikke deltager længere, og som mente, at ønsker om våbeneksportkontrol var en mistillidserklæring til dansk industri.
Det er altså imponerende, hvad man kan sige af sætninger fra den her talerstol og så stadig blive taget alvorligt nogle steder i den offentlige debat.
Selvfølgelig er det ikke det.
Det har derfor heller ikke noget
at gøre med diskussionen om en idealverden eller ej.
Men det må være tankevækkende at overveje: Hvordan kan det gå til, at et Irak, der i 10 år har været ramt af en international blokade, er blevet forsynet med våben fra samtlige vestlige landes firmaer?
Kunne det have ladet sig gøre, spørger jeg bare hr. Peter Skaarup, hvis der havde været større åbenhed, større viden, større offentlig debat? Kunne de firmaer så have sluppet af sted med at eksportere våben til Saddam Hussein?
Jeg tror det ikke, og det synes jeg
i virkeligheden taler for nødvendigheden af SF's forslag.
Jeg skal takke Det Radikale Venstre, som udtrykte sympati for forslaget, men skepsis på en del punkter.
Hvordan kommer vi igennem med den tidligere åbenhed? spurgte hr. Helveg Petersen.
Og Folketingets rolle, hvad skal det være for et organ?
Det har jeg også nævnt, det vil vi gerne diskutere.
Jeg fornemmede så også, at hr. Helveg Petersen syntes, vi skulle gå videre først og fremmest i EU-regi hellere end i et nordisk regi, og det synes jeg også er en af de overkommelige ting, når vi kommer til udvalgsarbejdet.
Kristeligt Folkepartis ordfører hr. Jann Sjursen syntes, at jeg fremførte det rigtige argument, at med terroren, som vi har set, er der et større behov for at diskutere våbenkontrol og våbeneksportkontrol.
Igen: Vi kan diskutere detaljerne i forslaget.
Hr. Jann Sjursen syntes, at det i for høj grad blev sådan, at Folketinget ville blive et sagsbehandlende organ, hvis vi skulle sidde og blande os i det.
Der synes jeg, man skal - men det kan vi jo gøre under udvalgsarbejdet - se meget på de svenske og måske især de finske modeller for, hvordan man kan sikre en parlamentarisk kontrol.
Noget af det, som jeg synes er smuttet igennem
, når man kigger på den sidste rapport, vi har fået fra 2000 og 2001, om, hvem vi har eksporteret våben til,
er, at vi f.eks. har gjort det til Israel.
Der synes jeg, at det havde været nyttigt at have en debat, der hed: Er Israel i dag en krigsførende part i sin besættelse af det palæstinensiske område? Er der politisk dækning for, at det er klogt i år 2001 at eksportere våben til Israel i en situation, hvor de bliver anvendt af en besættelsesmagt til at begå brud, ikke alene på krigens regler, men stort set på alle internationale aftaler?
Hvis vi havde haft et parlamentarisk kontrolorgan til at vurdere det, er jeg ikke sikker på, at de våben var blevet solgt.
Man kan så anføre igen: Jamen det var kun i mindre stil.
Javel, men er det ikke netop, fordi Danmark står i den situation, vi gør, og ikke eksporterer mere, at vi havde muligheden for at sætte en ny standard?
Den debat synes jeg vi skal fortsætte under udvalgsarbejdet.
Jeg er glad for de positive tilsagn, men specielt Dansk Folkepartis og også lidt hr. Helge Adam Møllers indlæg synes jeg ikke bibragte
debatten voldsomt meget.
Men tak for den.