Jørn Jespersen (SF), 1999-04-27:
Tak til ministeren for besvarelsen.
Jeg vil gerne starte med at sige, som også ministeren var inde på,
at når der er tale om offentliggørelse af resultater, som har til formål at beskytte forbrugerne mod en aktuel sundhedsrisiko, så er det min klare opfattelse, at der er total enighed om, at den slags oplysninger naturligvis skal ud med det samme, og det er jo også den praksis, som findes i dag, og som virksomhederne i virkeligheden også af egen drift kører efter.
Når der er en umiddelbar fare, så skal der selvfølgelig oplyses om det med det samme, så forbrugerne får en mulighed for at imødegå den fare.
Det, der er tale om i debatten, er, hvordan vi yderligere derudover kan bruge offentliggørelsesredskabet på en ordentlig og fair måde, sådan at det bakker op bag fødevarepolitiske målsætninger, og så det giver forbrugerne et reelt friere valg.
Hvis vi skal tage udgangspunkt i de erfaringer, vi har på nuværende tidspunkt, så er det vores opfattelse i SF, at med nogle af de lister, der er blevet offentliggjort med kontrolresultater, efter at den nye fødevarelov er vedtaget, og med de aftaler, der blev lavet i udvalget i den forbindelse, har man offentliggjort kontrolresultater, som hverken har givet forbrugerne et friere valg, eller som kan siges at være fair i forhold til producenterne.
Det er selvfølgelig også fair nok, at det pågældende forhold bliver påtalt, men hvor det at bruge offentliggørelsesredskabet over for en enkeltperson virker noget overdimensioneret.
Så vi kan altså sige, at vi har set en række offentliggørelser, som vi fra SF's side ikke mener burde have været offentliggjort.
Man kan diskutere, om det vil være en straf, og man kan jo sige, at det at offentliggøre et kontrolresultat altid i en eller anden form er en straf, fordi det jo har til formål at påvirke udbud og efterspørgsel, og dermed vil det opleves som en restriktion for den pågældende virksomhed, så i den forstand vil der være tale om straf.
Men det afgørende er ikke at bruge det som en straf, men som en reel forbrugeroplysning og dermed påvirke gennemsigtigheden på markedet.
Jeg hæftede mig ved, at ministeren nævnte Plantedirektoratets offentliggørelse inden for frugt og grønt og nævnte, at her er der gode erfaringer.
Det er glimrende, at der er det; det er dem, vi skal bygge videre på.
Jeg skal nævne nogle enkelte områder, hvor der efter vores opfattelse ville være god mening i at bruge offentliggørelsesredskabet yderligere.
Det drejer sig f.eks. om sygdomsfremkaldende bakterier.
Hvorfor får man ikke nogle tal for de forskellige landes produkter, på de forskellige slagteriers produkter, sådan at man kan se et helhedsbillede af, hvor ligger niveauet, går det den rigtige vej, falder antallet af sygdomsfremkaldende bakterier, salmonella osv.?
På vildledningsområdet ser vi masser af halvlyssky fabrikanter, der sælger underlødige produkter med falske anprisninger.
Hvorfor offentliggør man ikke producentens navn og forhandlerens navn, så vi får en præventiv effekt, og detailhandlen siger: Nu bliver vi nødt til at sørge for, at den slags produkter ikke findes hos os?
Pesticidrester ville være et oplagt område med oplysninger om overskridelse af grænseværdierne, fra hvilke
lande, fra hvilke importører og i hvilke butikker finder den slags sted?
Det vil medføre et massivt pres på butikkerne for at sikre, at den slags ikke sker.
Så der er altså god grund til at udvikle redskabet, og jeg hæftede mig med tilfredshed ved, at ministeren også lægger op til, at den nuværende praksis ikke er ideel, og at man fra regeringens side er indstillet på at drøfte, hvordan den kan blive bedre, end den er i dag.
Og er vi også enige om, at vi skal have styrket offentliggørelsen, så den anvendes på flere områder, for at underbygge fødevarepolitiske målsætninger, end det sker i dag?
Det synes jeg kunne være interessant og nyttigt at få et svar på.