Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-12-10:
Jeg ville på vegne af SF gerne kvittere for de ændringsforslag, som ministeren er kommet frem med undervejs, også det seneste.
Jeg vil også gerne kvittere for, at ministeren undervejs har lyttet til en række af de usikkerheder, der er blevet rejst om lovforslaget, som det lå ved førstebehandlingen.
Jeg synes i hvert tilfælde, at det for vores vedkommende har været en udvikling, hvor vi er blevet imødekommet på de væsentligste punkter.
efter at der er gået 1 år; og det handler om en række andre spørgsmål.
Men når det er sagt, vil jeg også godt sige, at jeg har det sådan, at jeg lige nu er både vred og enormt frustreret over den måde, regeringen har håndteret energiaftalerne på.
Da regeringen trådte til for 1 år siden, overtog den et sæt af aftaler, som den selv havde været med til at indgå som opposition, mellem Venstre, De Konservative, Socialdemokratiet, Socialistisk Folkeparti, Det Radikale Venstre og Kristeligt Folkeparti.
Med det overtog regeringen selvfølgelig forpligtelsen til at sikre fremdrift i implementeringen af de aftaler.
Det er jo den forpligtelse, man sidder med, når man er regering.
Jeg må sige, at den forpligtelse har regeringen været ualmindelig dårlig til at håndtere.
Aftalen indeholder en række punkter, og den indeholder en række tidsfrister.
Den indeholder en tidsfrist, der også hedder den 1. september, hvor der skulle være fremsat forslag om energibesparelser.
En dato, der hedder september, hvor energiredegørelsen skulle være kommet.
En dato, der hedder den 1. december også i år, hvor beslutningsgrundlaget for, hvordan Danmark skal leve op til Kyotoforpligtelserne, også skulle være lagt frem. Her 1 år efter regeringen trådte til, og ½ år efter vi indgik en principaftale i juni, står vi så med et hjørne af vores aftale, som vi nu behandler ved en tredjebehandling.
Jeg vil faktisk tillade mig at kalde det et halvt hjørne.
For det indeholder noget af det, vi aftalte, nemlig tilskuddet på 10 øre, maksimalprisen på 36 øre for ny vindkraft og en række andre ting.
Men det indgik jo i den aftale, at der også skulle være en miljøbonus.
Størrelsen af den miljøbonus skulle ifølge aftalen forhandles sammen med beslutningsgrundlaget for, hvordan Danmark opfylder Kyotoaftalen.
Det var det, vi skulle have haft inden den 1. december i år.
Jeg var, tror jeg, som alle de andre aftaleparter - i hvert fald i oppositionen - i den gode tro, at de papirer rent faktisk ville komme.
De kunne derfor ikke sige ret meget om indholdet, men der gik jo ikke ret meget tid, før man kendte indholdet.
Hvad skete der så?
Der skete i stedet for det, at fredag den 29. november blev jeg om eftermiddagen ringet op af en journalist, der gerne ville have en kommentar til, at regeringen ikke kom med et beslutningsforslag som lovet inden den 1. december.
Jeg tænkte ah, og jeg sagde til journalisten: Jeg tror lige, jeg venter og ser, om der ikke kommer noget fra regeringen selv, i det mindste en meddelelse om, at det er forsinket.
Der kom ikke noget.
Så talte jeg naturligvis med journalisten og sagde, at den begrundelse, der blev fremlagt, var den tyndeste begrundelse, jeg i øvrigt havde hørt.
Men min bestyrtelse var faktisk størst over, at det hele baserede sig på en pressemeddelelse, der var sendt ud, ikke i Økonomi- og Erhvervsministeriet, hvor ansvaret ligger, men i Finansministeriet.
Det synes jeg godt nok var både skrapt og virkelig noget, der vidner om, hvilket hundeslagsmål der må foregå i regeringen på det her område. Men det er så den del af den.
Der kunne man dog sige, hvis man kølede sig lidt ned, at det er udtryk for manglende pli og for, at regeringen ikke har læst sin Emma Gad.
Det skal træde i kraft den 1. januar 2003, og vi mangler bare en indikation af, hvilken størrelse den miljøbonus for vind skal have.
Vi er jo slet ikke gået i gang med at diskutere miljøbonus for de andre vedvarende energiteknologier, som også er en del af den aftale, vi har fra juni måned.
Vi står med andre ord i en situation, hvor vi risikerer at købe katten i sækken.
Vi aner faktisk ikke, om det her fører til, at regeringen om 1 måned kommer med et forslag, der hedder måske ikke nul, men så 1 øre eller 2 øre.
Det ved vi faktisk ikke noget om.
Hvis nu regeringen gør det, har det jo afgørende betydning for mulighederne for at realisere planerne om at lade havmølleparker gå i udbud.
Det er helt klart, at hvis en miljøbonus ligger på det niveau, vil der være uendelig svage muligheder for, at man kan få nogen til at byde på havmølleparker. Hvis det bliver situationen, spiller vi os en meget stor mulighed for at dække en del af den klimaforpligtelse, vi skal dække, af hænde.
Ud af det kommer der stigende energipriser.
Det er sådan set det modsatte af, hvad jeg ellers synes, at ministeren har lagt frem som regeringens politik, siden regeringen trådte til.
Så jeg synes faktisk, at ministeren som minimum skylder os en indikation af: Hvor er det, han som minister og som ansvarlig på regeringens vegne for det her område ønsker at bevæge sig hen i den kommende periode?
Jeg er klar over, at jeg ikke får ministeren til at komme herop og offentliggøre planen.
Den kommer først i januar.
Men jeg mener, det må være rimeligt, når man har en aftale, at man i det mindste siger: Jamen det her er, fordi vi er for sent på den, men det går ikke ud på at snyde nogen.
Det går ikke ud på at lade regnebørsterne ovre i Finansministeriet sidde med deres regnskaber langt væk fra den egentlige energiverden, som de kender uendelig lidt til, og prøve at få squeezed endnu et par øre ud med mulige katastrofale følger for Danmarks mulighed for at opfylde Kyotoforpligtelsen.
Med opfyldelse mener jeg naturligvis en opfyldelse, hvor langt, langt den største del er CO2-besparelser, som vi selv skal stå inde for.
Men jeg er da ikke i tvivl om, at der sidder nogle af de hurtige regnebørster derovre, der tror, at det her kan man udelukkende købe sig til eller næsten udelukkende købe sig til, og en stor del af det f.eks. i Rusland, som jeg ikke ligefrem betragter som nogen stærk samarbejdspartner, som landet ligger, eller måske i andre lande.
Så jeg synes, ministeren skylder at komme herop og give en indikation af, hvad det er, han som minister slås for på vegne af regeringen.
Hvor er det, han vil hen med det her?
Så vil jeg blot til allersidst sige, at jeg virkelig synes, det har været et meget uheldigt og meget, meget, meget langsommeligt forløb.
Jeg håber ikke, at det kommende år bliver lige så langsommeligt, for så kan vi se frem til, at vi simpelt hen ikke har en kinamands chance for hverken at implementere det ene eller det andet, heller ikke på Kyotoforpligtelserne, hvor vi jo har en målsætning, vi skal leve op til i 2008. Hvert eneste halve år, vi ikke handler på det her område, vokser den pukkel af CO2-udslip og udslippet fra andre drivhusgasser, som vi skal indfri.
Så opgaven bliver jo ikke lettere af, at man venter.
Den bliver udelukkende sværere.