Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-12-15:
Jeg vil allerførst starte med at udtrykke min uforbeholdne glæde.
Jeg synes faktisk, at der er noget opløftende her på en dag som i dag.
Altså, at opleve, at vi her - ja, vel stort set midt under tredjebehandlingen af finansloven for næste år - skal se et ændringsforslag blive delt rundt fra regeringen, som drejer sig om at lave en fordobling af hædersgaverne til besættelsestidens ofre, det vil jeg gerne give min uforbeholdne støtte til og udtrykke med uforbeholdne glæde
Samtidig er det selvfølgelig lidt barokt, den situation, vi står i, at vi skal opleve, at der kommer
sådan et ændringsforslag her midt under tredjebehandlingen.
At det skyldes, at der så ud til at danne sig et flertal her i Folketinget uden om regeringen for det af Dansk Folkeparti fremsatte forslag, som ville fordoble hædersgaverne, ja, det er jo så bare den situation, vi står i.
Men jeg skal ikke undlade alligevel at udtrykke, at Dansk Folkeparti selvfølgelig støtter det forslag, der nu ser ud til at kunne skabe flertal her i Folketinget.
Det er jo - skulle jeg hilse og sige - noget, som vi i Dansk Folkeparti har kæmpet for i flere år, at få hædersgaverne til besættelsestidens ofre forhøjet i forhold til det beløb, 6.800 kr. pr. år, de er på i dag, og det har taget noget tid at få det her igennem.
Ud over det så vil jeg sige, at det har jo været et efterår, hvor Dansk Folkeparti ikke har været med i finanslovforhandlingerne, og derfor har vi jo heller ikke haft mulighed for at påvirke de ændringsforslag, som eksempelvis finansministeren har stillet gennem medvirken til en række af de delaftaler, der er indgået.
Det har ikke været, fordi vi selv har følt,
det var den bedste situation for os.
Vi havde hellere set, at vi havde taget del i finanslovdrøftelserne her i efteråret.
Men det var jo sådan, at allerede i oktober måned, gjorde statsministeren det krystalklart, at Dansk Folkeparti aldrig blev stuerent, og som følge af det skulle vi selvfølgelig heller ikke inviteres med til finanslovforhandlingerne.
Det har statsministeren gjort sig til talsmand for ved flere forskellige lejligheder, og jeg skal bare citere Berlinske Tidende fredag den 15. oktober her i efteråret,
hvor der står: »Selv har Poul Nyrup Rasmussen ellers taget kraftig afstand fra Dansk Folkeparti og på forhånd udelukket partiet fra forhandlingerne om næste års finanslov
Det er sket med den begrundelse, at Dansk Folkeparti ikke er stuerent«. Og senere i artiklen står der: »Finanslovsforhandlingerne handler om meget andet end udlændingepolitik, men ifølge Poul Nyrup Rasmussen kan det under ingen omstændigheder komme på tale, at Dansk Folkeparti får lov til at sidde med ved bordet.
I finansloven er der bestemt mange felter, hvor det er afgørende at have hjertet med.
For eksempel kommer der til at indgå spørgsmål, som både direkte og indirekte får betydning for, hvor mange penge vi afsætter til hele integrationsområdet i år 2000 og 2001, sagde statsministeren«.
Efter det var det selvfølgelig ikke overraskende for os, at vi ikke er blevet inviteret til finanslovforhandlinger, men jeg har forsøgt at få at vide under den her debat i forhold til hr. Jan Petersens ordførerindlæg - nu vil jeg gøre det i forhold til finansministeren, som jo senere svarer på de indlæg, der har været heroppefra i løbet af dagen - hvad det her så betyder for fremtiden.
For den naturlige konsekvens, selv om vi selvfølgelig vil beklage, hvis det er konsekvensen, ja, det må jo være, at regeringen allerede nu kan meddele, at Dansk Folkeparti så heller ikke bliver inviteret til finanslovforhandlinger de kommende 2 år, hvis det er sådan, at regeringen sidder på taburetterne hele valgperioden ud.
Så kan man jo lige så godt sige det.
Så er der jo ingen grund til, at vi sætter tid af i kalenderen næste efterår for at komme til finansministerens lokaler.
At det så virker lidt komisk, al den stund at vi jo var med i finanslovforhandlingerne sidste år, altså om finanslovaftalen for i år, og at statsministeren udtalte nogenlunde den samme kritik i forhold til Dansk Folkeparti forud for finanslovforhandlingerne sidste år, det er jo så en anden situation.
Det tyder jo nok på, at det, det i virkeligheden drejer sig om, er, at når regeringen har brug for Dansk Folkepartis 13 mandater i spillet om finansloven, så bliver vi inviteret med.
Det blev vi sidste år.
Og når regeringen ikke har brug for vores mandater, så bliver vi ikke inviteret med.
Og det har man ikke haft i år, fordi Enhedslisten jo fra starten sagde, at man ville blive ved forhandlingsbordet.
Derfor har man ikke haft brug for vores mandater, og derfor har vi ikke været inviteret med.
Det, statsministeren så i virkeligheden har været ude at sige, er sådan lidt en gratis omgang.
Men det ville være rart at få afklaret, og jeg håber, finansministeren her senere i dag kan give en klargøren af det her i sit svar på de spørgsmål, der er rejst. I forhold til de aftaler, der så er indgået, vil jeg give nogle enkelte kommentarer til nogle af punkterne.
at vi ser meget positivt på, at man laver ændringer inden for førtidspensionsområdet.
Og nogle af de ændringer, man har lagt op til i den aftale, der er indgået, synes vi også ser meget fornuftige ud, og vi har jo selvfølgelig bemærket, at man nu næste år - sandsynligvis i efteråret 2000 - skal behandle de lovforslag, der så senere skal vedtages og gøre, at reformen kan træde i kraft fra 2003.
Vi vælger at stemme for det ændringsforslag, som bevilger rammen til førtidspensionsreformen, og det gør vi selvfølgelig, fordi vi gerne vil medvirke i det forløb, der efterfølgende kommer omkring førtidspensionsreformen.
Derimod er vi ikke så meget for den del af finanslovkludetæppet, der handler om servicejob.
Vi har meget stor interesse for området, og vi synes egentlig også, at selvfølgelig er der nogle folk, der kan komme i klemme, som
man måske kan hjælpe, men vi har meget svært ved at se, at regeringen kan få det her afgrænset på en fornuftig måde.
Og det, man risikerer med den måde, de servicejob er skruet sammen på, er jo, at man får ansat en hel masse nye i offentlige job ude i kommunerne, som bare træder i stedet for andre folk, der i givet fald ville være ansat.
Jeg ved godt, det står i aftalen, at man ikke kan ansætte en med støtte, som træder i stedet for en fyret person, men der er jo mange måder at omgå de ting på.
Så jeg har svært ved at se, at man i virkeligheden kan afgrænse det.
Og det betyder jo, at de her servicejob kan risikere at blive en akilleshæl, altså at man bare får øget den offentlige sektor uden i virkeligheden at få noget ud i den anden ende og i virkeligheden bare sætter nogle andre folk ud på et ventespor.
Derfor er vi meget skeptiske over for den konstruktion, der ligger, men har selvfølgelig sympati for de intentioner, der ligger bag en indsats på et område som det her. I forhold til aftalen om justering af aktiveringsindsatsen har vi flere gange meddelt
, at vi er tilhængere af øget fleksibilitet over for de ældste ledige.
Derfor er vi selvfølgelig også positive over for de dele af aftalen, der betyder øget fleksibilitet.
Vi ville gerne være gået endnu længere end det, der er lavet i aftalen.
Men det er klart, at der er nogle ældre ledige i samfundet, som det ikke tjener den store nytte at tvangsaktivere.
Derfor er der en idé i at skabe større fleksibilitet over for dem, og vi støtter de bestræbelser.
Så er der indgået en aftale på sundhedsområdet.
Det er klart, at vi er store tilhængere af øget indsats over for kræft og herunder selvfølgelig også den mammografiscreening, som vi selv var med til at vedtage i et flertal uden om regeringen forud for Folketingets sommerferie i år. Men jeg må i den her sammenhæng udtrykke stor forundring over det forløb, der har været her i efteråret omkring mammografiscreening.
Den måde, Dansk Folkeparti er involveret i det her på,
er så efterfølgende blevet, at vi er blevet orienteret om, hvad andre er blevet enige om.
Det er altså utilfredsstillende, specielt når det endda er noget, hvor regeringen direkte løber fra et løfte, statsministeren selv har givet her i Folketingssalen.
Det er jo slet ikke en måde at lave politik på.
Og selv om vi kan have politiske uenigheder, og regeringen jo hele tiden har været modstander af den her mammografiscreening, fordi man har ment, den ikke kunne lade sig gøre, jamen så har der altså været et flertal i Folketinget, der ville noget andet.
Det må regeringen selvfølgelig respektere.
Nu laver man så en model - og det er måske den model, man kan finde frem til - men det forløb, der har været, og det løfte, der var fra statsministeren, har gjort, at vi bliver nødt til at udtrykke stærk kritik af det forløb.
De andre punkter, der er i aftalen - jeg skal bare nævne sådan nogle ting som hospice, psykiatri og genoptræning -
er selvfølgelig ting, hvor vi støtter, så langt man overhovedet kan komme i retning af at forbedre tilstandene på de områder.
Der er en enkelt ting på sundhedsområdet i aftalen, som vi er meget skeptiske over for, og det kan nok ikke komme overraskende.
Finansieringsdelen indeholder en ny model i forhold til medicinpriser.
Og vi er skeptiske overfor, om man kan udmønte den del af aftalen, uden at det medfører øgede medicinpriser for de syge i Danmark.
Vi vil selvfølgelig følge udmøntningen meget tæt og i givet fald også følge det op senere.
Vi har allerede fulgt det op i forhold til et ændringsforslag, som vi jo så stemmer om senere i dag.
Jeg vil så lige henholde mig til finanslovens trafikdele.
Som andre ordførere tror vi, at regeringen og forligspartierne på det område er på meget tynd is, som hr. Arne Melchior fik det udtrykt tidligere.
Den malkning, som sker af Københavns Havn, kan meget vel vise sig at være grundlovsstridig og blive dømt ved retten som noget, man ikke kan foretage.
Dermed vil man komme til at mangle i år 2000 750 mio. kr.
At bringe sig selv i den situation er jo ikke særlig smart.
Jeg synes i virkeligheden, at mange af de spørgsmål, der har været stillet tidligere i dag omkring det her spørgsmål, har været meget relevante, også til hr. Jan Petersen, da han var ordfører.
Men det har været meget svært at få nogle svar, som kunne indikere, at der egentlig er gjort det forarbejde, som er nødvendigt for at give Folketinget en idé om, at der er styr på tingene på det her område.
I forhold til politiaftalen er vi selvfølgelig glade for de ekstra midler, som tildeles politiet.
Men vi mener, at politiet har fået stadig flere opgaver, og vi mener, at politiet opererer i et stadig mere uroplaget samfund og har flere og flere opgaver af præventiv effekt, hvor politiet bliver nødt til at være meget mere synligt, end politiet er i dag.
Derfor tror vi ikke på, at det, man tildeler politiet over denne her 4-årige periode, er tilstrækkeligt til, at politiet kan løfte de opgaver, vi forventer, politiet skal løfte.
Derfor har vi også stillet et ændringsforslag, der tilfører politiet i den 4-årige periode, forliget rækker, 1 mia. kr. mere, altså 250 mio. kr. om året, hvad der efter vores opfattelse ville være en nødvendig forbedring, for at politiets vilkår er rimelige i forhold til de opgaver, vi forventer, at politiet løfter.
Jeg har så forstået, at den aftale, der er indgået, hvor Venstre og De Konservative, efter politiforliget er indgået, har tilsluttet sig, betyder, at de betragtes som forligspartnere og inden for denne her 4-års periode ikke kan - heller ikke efter et folketingsvalg ser det ud til - lave et alternativt flertal på politiområdet, og det er selvfølgelig ærgerligt.
Men vi må håbe, at regeringen og forligspartierne selv så indser, at det ikke er tilstrækkeligt, det man er blevet enige om.
Jeg synes lige, man skal minde om, at der faktisk også i aftalen om finansloven for næste år ligger en aftale om kulturområdet.
Der skal ske nye, massive offentlige investeringer i Københavnsområdet.
Man har indgået aftale om, at der bliver lavet et nyt skuespilhus og et nyt operahus, bl.a. med konservativ opbakning.
Det er noget, Dansk Folkeparti tager afstand fra. Vi mener ikke, tiden er inde til disse nye, store offentlige investeringer, som her foretages, og går selvfølgelig imod disse. Jeg skal lige for en ordens skyld sige her mod afslutningen, at de ændringsforslag, som Dansk Folkeparti har stillet, er ikke udtryk for en udtømmende liste af, hvordan vi gerne ville ændre finansloven.
Det, vi har forsøgt i år, er med vores ændringsforslag at komme med forslag, som vi har en overbevisning om, at andre partier også vil kunne støtte, og dermed jo også vise, at der faktisk kunne være alternative muligheder for at lave finanspolitik end den kreds, der primært står bag de kludetæpper, der er indgået for næste års finanslov.
Derfor er de meget målrettede på bestemte områder, og jeg synes egentlig også, at eksemplet med hædersgaverne, som jeg har glædet mig så meget over i starten af min tale, og som jeg også vil glæde mig over her i slutningen af min tale,
er udtryk for, at vi er lidt på rette spor, hvad det angår.
Og man kan jo håbe, at der så også er andre af vores ændringsforslag, der på tilsvarende vis vil blive taget op bl.a. af regeringen og så selvfølgelig vil blive gennemført også med vores stemmer.
I forhold til andre partiers ændringsforslag tager vi stilling fra forslag til forslag.
Der er en lang række forslag, vi kan støtte.
Også en lang række af V's og K's ændringsforslag og Frihed
2000's ændringsforslag vil vi støtte.
Der er ændringsforslag også fra Frihed 2000, vi ikke kan støtte.
Der er bl.a. forslag om, at man via lånepuljer for kommuner og amter skal forbedre nogle områder, hvor vi absolut mener, der skal forbedres.
Men altså, vi synes det er lidt som - jeg beder formanden undskylde - at tisse i bukserne.
Hvis man låner til de formål, er det ikke den måde, man løser det på på lang sigt.
Det er kun en gerning, der kan hjælpe på meget kort sigt, og derfor føler vi ikke, at det er den rigtige måde at gøre det på.
Derfor er der så nogle ændringsforslag, som vi vælger at stemme imod.