Kirsten Jacobsen (FRI), 2000-05-09:
Da det her forslag, eller et næsten tilsvarende, blev fremsat første gang, skete det jo, fordi vi havde set alt for mange eksempler på, dels at byfornyelsesprojekternes budgetter blev sprængt den ene gang efter den anden, dels at man havde kritik af alt for dyre byfornyelsesprojekter.
Da det kom til debat her i Folketingssalen, blev jeg meget overrasket over, at man ikke rigtig kunne finde noget at kritisere det for.
Så begyndte man at rose teknikken, for teknikken var der i hvert fald ikke noget i vejen med, og det skete oven i købet også fra ministerens side.
Så kom der en masse velvillige ord - det var sidste gang, man behandlede forslaget - om, at alle sådan set var enige om, at her var et problem, det måtte man gøre noget ved, og så er der altså gået et rumt antal år siden.
De eksempler, vi har set på uhensigtsmæssigt forbrug af penge, alt for dyre byfornyelser osv., er ikke blevet mindre, de er faktisk blevet større, og jeg synes, at det er for dårligt, særlig fordi by- og boligministeren så rigtigt sagde, at vi stadig væk har boliger, masser af boliger, også her i København, uden bad og toilet.
Man bruger milliarder af kroner, af offentlige penge, og så er der altså 80 pct. af de byfornyede boliger, som skal slås om 50 pct. af pengene, hvorimod 20 pct. af boligerne får halvdelen af milliarderne.
Det hører ingen steder hjemme, og derfor må der en anden fordeling til.
Det hører heller ingen steder hjemme, at man byfornyer for enhver pris.
Bare for at man ikke bagefter skal komme og sige noget om fredede ejendomme osv., så er de altså ikke med heri.
Og jeg vil godt sige til Dansk Folkeparti og til Enhedslisten, at jeg slet ikke kan se, at det her forslag vil medføre, at en mindre andel bliver byfornyet, snarere tværtimod.
Flere ejendomme ville blive byfornyet,
fordi man satte en overgrænse for, hvad det var, der var rimeligt at give sig til at byforny. Man er altså nødt til at se i øjnene, at når man byfornyer, så har man altså en gammel rådden skal tilbage, et gammelt fundament. Og der er grænser for, hvad det kan betale sig at byforny på den måde, hvorimod man kunne spørge sig selv, om ikke man hellere skulle lave en indsats, som gik ud på, at dér, hvor man rev en ejendom ned, skulle man altså ikke gøre dét, man bevidstløst gjorde i 1960'erne: sætte glas og beton og noget andet op.
Dér skulle man altså simpelt hen lave et byggeri, som var et traditionelt byggeri, som svarede til det kvarter, hvor den her ejendom var revet ned.
Så vil jeg godt minde om, at det ikke er sikkert, at den måde, man byfornyer på i Danmark, den totale byfornyelse, hvor selv hængslerne, som egentlig var flotte, også skal ned, bare fordi noget nyt skal op for enhver pris, er den rigtige.
Boligudvalget har faktisk engang, jeg tror, det var i forhenværende boligminister Erling Olsens tid, på en af de meget billige og nyttige udvalgsrejser været i Hamborg og set, hvordan man kunne lave delbyfornyelsen, og hvor man kunne beholde de oprindelige beboere i kvarteret.
Så tror jeg, at det var SF's eller Enhedslistens ordfører, som sagde, at grundejerne skulle bidrage mere.
Når grundejerne heller ikke har noget incitament, skyldes det jo, at grundejerne dels på grund af skattelovgivningen, dels på grund af lejelovgivningen kan se en fordel i at lade ejendommen forfalde så meget, at den kan komme ind under byfornyelse i stedet for løbende vedligeholdelse.
Det kunne vi jo altså tage og se på, for det er jo også pengespild af rang. Og så vil jeg godt minde om, at hvis man mener noget alvorligt med alle de fine ord, så handler det altså om, at regeringen nu viser Folketinget, hvad det er for nogle redskaber, hvad det er for nogle skruer, der skal til.
De udtalelser, ministeren hidtil er kommet med, har jo gået ud på, at det jo i hvert fald stadig væk skal være kommunerne, der bestemmer.
Jeg kan se, at ministeren ryster på hovedet, men jeg står faktisk med et Ritzautelegram fra den 2. februar 2000, hvori ministeren siger, at det ikke er meningen, at man skal tage styringsredskaberne fra kommunerne.
Og hvis det ikke er meningen, så synes jeg, ministeren skylder Folketinget en opskrift på, hvordan man så skal styre, således at langt flere boliger bliver byfornyet og får andel i byfornyelsespengene.
Og jeg kan sagtens være med til, at man simpelt hen politisk siger: Jamen vi reserverer 10 pct. af pengene til de fredede og til de bevaringsværdige ejendomme.
Det kan jeg da sagtens være med til, og at man så for resten siger, at der er en øvre grænse for, hvad det offentlige vil finansiere. Hvis man vil godkende ombygningsudgifter og byfornyelsesudgifter herudover, så er der altså nogle andre, der skal betale.
Om det så fuldt ud skal være kommunerne, eller de skal dele med lejerne, eller de skal dele med grundejerne, er mig sådan set ligegyldigt; det må jo politisk bestemmes, hvor man kan det.
Men det er i hvert fald helt sikkert, at de, der vedtager budgettet, godkender budgettet, altså også skal have et medansvar.
For i det øjeblik man kan det, så er det let at lukke øjnene for noget, der er for dyrt og for uhensigtsmæssigt. Så vil jeg godt give de ordførere ret, som har sagt, at når man skal til at se på det her - og jeg kan jo forstå på regeringen, at det mener den også - så er et af de problemer, man også bør inddrage, og som ikke er inddraget i det her forslag, og det er med vilje, vil jeg gerne sige, måden, hvormed man har aflønnet de her konsulenter.
Altså den procentvise aflønning er jo heller ikke noget incitament, så det medvirker vi gerne til.
Men det var faktisk for ikke at provokere nogen.
Jeg blev nemlig meget glad, dengang boligministeren tiltrådte som boligminister.
Ikke ret lang tid bagefter var boligministeren ude at fortælle, at der jo manglede incitamenter, at man byfornyede alt for dyrt, og det måtte man altså til at se på.
Og så har jeg på fornemmelsen, at der var nogle, der rykkede boligministeren i frakkeskøderne og sagde, at det skulle boligministeren ikke snakke så højt om.
Jeg synes, at boligministeren egentlig kom med mange gode udtalelser.
Men jeg har på fornemmelsen, at der er nogle andre, som så har bestemt, at de gode udtalelser, boligministeren kom med i forbindelse med sin tiltræden, aldrig nogen sinde er blevet omsat til praktisk handling og forslag her i Folketinget.
Jeg vil gerne sige tak til de ordførere, der har støttet forslaget.
Jeg vil også sige tak til dem, som har støttet ideen bag forslaget, og så kun til regeringen til allersidst: Nu ser jeg altså virkelig frem til, at det forslag, der kommer i næste folketingssamling, er et forslag, som alvorligt tager fat på de problemer, der ligger her, og som vil medvirke til, at vi får mere byfornyelse for de samme penge.
I det her forslag ligger der nemlig ikke noget om, at man skal begrænse byfornyelsen, at man skal nedsætte beløbet eller noget som helst andet.
Det går alene ud på, at man skal have mere for de samme penge.
Og hvis nogle andre her i salen er i stand til at komme med nogle skruer, nogle kardanaksler eller nogle andre mekanismer, som kan hjælpe til at opnå det formål, så vil de få tilslutning fra Frihed 2000. Så vi ser frem til at se på ministerens forslag til efteråret.