runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-11-12:
Det lovforslag fra regeringens side, der ligger her, indeholder meget klare forbedringer for de forældre, der vælger privat pasning af deres børn.
Og af de forbedringer, som forslaget rummer, er der tre ting, som CD finder er de væsentligste i forslaget, og som jeg gerne vil fremhæve: For det første afskaffelsen af reglen om, at tilskud udbetales forud, for med afskaffelsen af reglen bliver det muligt for forældrene at træffe de individuelle pasningsaftaler, der passer bedst til den enkelte familie. For det andet bliver forældrene med det her forslag private arbejdsgivere i stedet for som nu offentlige arbejdsgivere, og det giver en klar lettelse, idet de som private arbejdsgivere kun skal betale sygedagpenge i 2 uger i stedet for som offentlige arbejdsgivere at skulle betale i hele sygdomsperioden.
Derudover ligger der jo den fordel i det, at de som private arbejdsgivere kan forsikre sig og på den måde blive fritaget for byrden.
Endelig bliver tidspunktet for, hvornår kommunen kan tilbyde forældrene tilskud til pasning, fremrykket til den dato, hvor kommunen ved, at den kan tilbyde en plads i et dagtilbud, og det kan ske på et tidspunkt, hvor kommunen endnu ikke ved, hvilken institution det drejer sig om.
Og det er faktisk også en fordel for kommunen, der så bedre kan disponere og derved undgår at komme til at stå med en tom plads, og for forældrene vil det betyde, at de kan vente med at beslutte sig for privat pasning, indtil de ved, hvilket dagtilbud der er tale om.
Som det fremgår af mit indlæg, støtter Centrum-Demokraterne lovforslaget.
Klaus Kjær (DF), 1998-11-12:
Formålet med lovforslaget er at give forældrene større frihed og indflydelse på, hvordan deres børn skal passes, men det øger også kommunernes handlemuligheder inden for pasningstilbudene. Lovforslaget skal forbedre frit valg-ordningen efter en del kritik af de administrative opgaver, som er pålagt de forældrene, der vælger at ansætte en børnepasser og herved bliver arbejdsgivere.
Og da forældrene f.eks. i dagpengelovens forstand anses som offentlige arbejdsgivere, har det betydet, at de har skullet betale sygedagpenge til børnepasseren i hele sygeperioden.
Disse forhold har været en barriere for ordningens udbredelse.
Regeringen har i forbindelse med børnefamiliepolitikken lovet at forenkle ordningen for forældrene på det administrative område.
Ændringen gør nu forældrene til private arbejdsgivere, når de vælger en privat pasningsform.
Det giver plads for mere fleksibilitet og giver forældrene den frihed, de ønsker på pasningsområdet.
De kan vælge at ansætte en børnepasser eller slå sig sammen med andre forældre i en pasningsordning eller købe sig til pasning hos private.
Forældrene får dermed en stor frihedsgrad med hensyn til pasningsordningerne for deres børn, og det var også formålet med loven i sin tid.
Og skulle man fritage forældrene for arbejdsgiveransvaret, ville hele ordningen komme til at ligne endnu et offentligt pasningstilbud.
Dansk Folkeparti støtter, at forældre får valgmuligheder.
Selvfølgelig skal forældrene kunne administrere ordningen og tage ansvaret for f.eks. lønudbetalinger m.v., men her er der lagt op til, at de praktiske forhold omkring ordningen kan forældrene få hjælp til i deres kommunale forvaltning.
Derudover kan pengeinstitutter eller servicefirmaer administrere lønudbetalinger, skattetræk, feriepenge m.v. Dansk Folkeparti mener, at det er et godt lovforslag og støtter det.
Aage Frandsen (SF), 1998-11-12:
Da vores partis ordfører, hr. Villy Søvndal, ikke kan være til stede, skal jeg på SF's vegne sige, at det her jo er en mindre ændring af ordningen om privat børnepasning, som Venstre fik indført.
Den ordning er ikke noget, vi har ønsket, tværtimod, men når den nu er der, mener vi, at den ændring, der ligger her, er nødvendig i forhold til det, som allerede er vedtaget.
Men det er ikke vores forslag, og det vil det aldrig være, men vi accepterer denne ændring.
Flemming Hansen (KF), 1998-11-12:
Vores ordfører, hr. Jens Heimburger, er ikke optaget et andet sted i huset; han holder tale i Præstø af alle steder på Jorden.
Derfor har jeg lovet at meddele, at Det Konservative Folkeparti er en stor tilhænger af frit valg-ordningen, som vi gerne ser udbredt, fordi den giver forældrene en øget valgfrihed.
Det er derfor naturligt, at vi er positive over for forslaget her, som betyder en afbureaukratisering for de forældre, der anvender ordningen.
Med forslaget vil forældrene ikke længere blive betragtet som offentlige arbejdsgivere i forbindelse med de ansattes sygdom.
Denne forpligtelse overtages af kommunen, og frit valg-ordningen gøres dermed mere attraktiv.
Vi støtter lovforslaget.
Kristian Jensen (V), 1998-11-12:
Da Venstres ordfører, hr. Lars Løkke Rasmussen, er optaget et andet sted i huset, skal jeg på hans vegne fremføre Venstres holdning til lovforslaget
Vi er glade for, at det er lykkedes at få et lovforslag frem, der giver forældre ret til at vælge privat pasning af deres børn.
Vi støtter alle de forbedringer i ordningen, der vil komme, og derfor er vi også glade for det her lovforslag.
Vi ser gerne, at forældrene selv får lov til at passe deres børn i stedet for at være nødt til at ansætte andre til at gøre det; men det her er en beskeden forbedring af ordningen, og derfor kan Venstre støtte forslaget.
René Skau Johansen (S), 1998-11-12:
Det var i januar i år, at den såkaldte fritvalg-ordning trådte i kraft.
Fritvalg-ordningen var et led i en nødvendig forbedring af børnefamiliernes vilkår, og samtidig var det vigtigt for Socialdemokratiet - det er det stadig væk - at øge kommunernes handlemuligheder inden for børnepasningsområdet, et område, hvor kommunerne som bekendt er hårdt trængt.
Desværre har det vist sig, at i vores iver efter at opfylde disse formål er vi kommet til at lave nogle unødige forhindringer i forhold til ordningen.
Det har nemlig vist sig, at nogle af de forældre, som bruger ordningen, bliver overvældet af de økonomiske og administrative byrder, der følger med.
Når forældrene f.eks. ansætter en privat børnepasser, bliver de pludselig arbejdsgivere med hvad dertil hører af administrative opgaver og udgifter til specielt sygedagpenge.
Lovforslaget er en forenkling af de nuværende regler til gavn for både forældre og kommuner.
Samtidig vil det øge ordningens fleksibilitet og mindske forældrenes udgifter.
Det har været vigtigt for Socialdemokratiet, at forældrene, der vælger fritvalg-ordningen, fortsat har arbejdsgiverfunktionen, ellers vil det undergrave ordningens formål, nemlig at give forældrene reel frihed og indflydelse på, hvordan deres børn passes.
Hvis forældrene fritages for arbejdsgiverrollen, bliver det kommunen, der kommer til at fungere som arbejdsgiver, og så forsvinder ideen bag ordningen.
Vi skal altså ikke fratage forældrene de administrative opgaver, men derimod gøre reglerne lidt nemmere at forstå og administrere.
Det er det, der lægges op til med det her forslag.
Også kommunerne drager fordel af det fremsatte forslag.
For det første er forenklingen af reglerne jo generelt til gavn for kommunerne.
For det andet sparer kommunerne penge, når de ikke længere skal betale tilskud til brugere af ordningen i forbindelse med sygedagpenge.
En forbedring af børnefamiliernes pasningsmuligheder og levevilkår i det hele taget står øverst på Socialdemokratiets ønskeseddel, og med det her lovforslag fjerner vi nogle af barriererne for frit valg-ordningen, så ordningen bliver lettere at benytte for forældrene.
Desuden opnår vi, at det ikke bliver usikkerhed omkring privatøkonomien m.m., der er afgørende for det frie valg mellem en privat og en offentlig pasning.
Socialdemokratiet kan støtte dette lovforslag.
Ole Stavad (S), 1998-11-12:
Tak til flertallet af ordførerne, der tilsluttede sig forslaget.
Der er i hvert fald ingen tvivl om, at ordensmæssigt er det rigtigt, at det her forslag fremsættes.
Når der rejses tvivl om hjemmelsgrundlaget til en praksis, man har benyttet sig af i en lang årrække, så bør det selvfølgelig rettes.
Der har jo været to modstående hensyn, som har skullet afvejes mod hinanden: hensynet til at sikre et solidt bankvæsen, som er noget meget grundlæggende i et samfund som vores, og det skattemæssige hensyn.
Der er jo ingen tvivl om, at det har været hensynet til det solide bankvæsen, der har vundet i den afvejning, og derfor er det også forslag med det indhold, som vi i dag har til debat.
Det er jo sjældent, vi hører det fra dem, som vi gør de gode gerninger over for, og derfor er det da i hvert fald godt, at hr. Frank Aaen er til stede og ligesom kan få sagt tingene, så de ikke kan misforstås.
Nu mener jeg nok, at ordet skandaløst er lidt stærkt, men jeg glæder mig også til de spørgsmål, som hr. Frank Aaen vil stille under udvalgsarbejdet, og vil selvfølgelig beredvilligt og så præcist som muligt svare på spørgsmålene, så også dansk erhvervsliv, herunder banksektoren, kan se, at vi har en regering, der tager meget klare hensyn til at sikre, at det er godt at drive virksomhed i Danmark.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-11-12:
Jeg skal fatte mig i korthed, for det, ministeren lægger op til, er jo en slags kodificering, en fastlæggelse af et klart lovgrundlag for den praksis, man har på området, og det virker, synes jeg, fornuftigt, at man får dette lovgrundlag.
Så skal vi under udvalgsarbejdet se på høringssvar osv.
Men det virker meget fornuftigt, og fornuftige forslag vil vi da gerne støtte.
Frank Aaen (EL), 1998-11-12:
Skandale nr. 1 i det her lovforslag er, at man må konstatere, at man i årevis har haft en praksis, hvad angår skatteligningen af banker, der ikke har været lovhjemmel for.
Skandale nr. 2 er, at for 2-3 år siden meddelte Told og Skat, at nu ville man ændre praksis, ikke helt så langt, som jeg gerne ville, men et stykke af vejen, så man kunne skrabe nogle af pengene hjem igen.
Jeg synes, det er utroligt, når bankerne tjener styrtende med penge, og det oven i købet er sådan, at jo flere penge man tjener, jo større tilskud får man via denne her lov.
Det er simpelt hen misbrug af skatteydernes penge.
Det, det drejer sig om, er, at bankerne i modsætning til alle andre har mulighed for at lægge bare lidt penge til side og trække dem fra i skatteregnskabet.
Jeg har ikke set nogen tal for det helt aktuelt, så derfor er et af de første spørgsmål, jeg stiller til skatteministeren, selvfølgelig: Hvad snakker vi om i penge?
Det har tidligere været fremme, at ca. 20 mia. kr. i de hensættelser, bankerne har, ikke er noget, der er begrundet i konkrete forventninger om tab eller realiserede tab.
Det er bare noget, man sætter til side for at have lidt til dårlige tider.
20 mia. kr.!
Det vil altså sige ca. 7 mia. kr. i udskudt skat.
Det vil sige ca. 700 mio. kr. i årlig tabt rente.
Vi kan godt sige, at det kun er til 6 pct., og så bliver det 400-500 mio. kr. Det skal ikke skille os ad, for det er under alle omstændigheder et kæmpestort beløb.
Jeg forstår simpelt hen ikke, at denne regering i den grad ønsker at lægge fedt på bankerne i stedet for at sørge for, at de penge, som de skal betale i skat, bliver betalt, så vi kan bruge dem enten til at nedbringe statsgælden eller til at løse nogle af de valgløfter, regeringen har udstedt.
Men jeg skal love for, at vi gør alt, hvad vi kan under udvalgsarbejdet, for at få bevist, hvor skandaløst det i virkeligheden er, og i hvilken grad det lader pengene fosse ud af statskassen.
Jeg er lidt skuffet over, at Socialdemokratiet vil være med til det.
Det er jo helt forventeligt, at V og K synes, det er en god idé.
De har jo som princip, at pengene skal fosse ud af statskassen og ned i Den Danske Banks kasse.
Klaus Kjær (DF), 1998-11-12:
Forslaget har til hensigt at skabe lovgrundlag for den praksis, som hidtil har været lagt til grund via Ligningsrådets anvisninger, hvorefter penge- og realkreditinstitutter kan fratrække regnskabsmæssige hensættelser ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst.
Fradraget for hensættelser kan derfor i nogle tilfælde beskrives som et særegent periodiseringsprincip.
Fradrag for hensættelser foreslås gjort obligatorisk, således at institutterne ikke længere vil have en valgfrihed mellem at anvende fradraget for hensættelser eller et andet opgørelsesprincip, hvilket betyder, at institutterne ikke vilkårligt kan vælge at benytte fradrag for regnskabsmæssige hensættelser i år med stor indtjening og dermed en eventuel stor skattepligtig indkomst for måske senere at fravælge hensættelsessystemet i år med store skattemæssige underskud. Den ændrede afgrænsning af penge- og realkreditinstitutter vil medføre, at visse selskaber, der ikke driver penge- og realkreditvirksomhed, og fondsmæglerselskaber vil få udskudt fradragstidspunktet i forbindelse med tab i forhold til gældende praksis. På grund af denne forskydning og periodiseringen skønnes forslaget at indbringe et merprovenu i statskassen i størrelsesordenen 50 mio. kr. i det første og de umiddelbart efterfølgende år, hvorefter det så vil aftage og til sidst helt bortfalde.
Vi må naturligvis under udvalgsbehandlingen se nøjere på høringssvarene, men på det foreliggende grundlag er vi overvejende positivt stemt.
Søren Søndergaard (EL), 1998-11-12:
Jeg vil godt bare her ved indledningen af debatten kvittere for, at den socialdemokratiske ordfører siger, at Socialdemokratiet er åben over for ændringsforslag og dermed en ændring af forslaget.
Det synes vi er en god ting, og som det er fremgået af pressen, så har vi nogle helt konkrete forslag til, hvor man kunne lave nogle ændringer.
Jeg forstår på den socialdemokratiske ordfører
, at det er en invitation til, at vi så for første gang gennemfører en drøftelse af, om vi kan blive enige om noget.
Så det synes jeg er et godt udgangspunkt for debatten, og det vil jeg godt starte med at sige tak for.
Så vil jeg derudover spørge den socialdemokratiske ordfører: Hvorfor er Socialdemokratiet så optaget af at få placeret et retligt ansvar?
Når man læser lovteksten, er det jo fuldstændig klart, at tingene på en række områder vil være forældede, og der vil derfor ikke kunne placeres noget retligt ansvar.
Hvorfor er man så så optaget af, at det retlige ansvar inden for de seneste år skal placeres, når vi i øvrigt snakker om en undersøgelse, der går 30-40-50 år
tilbage i tiden?
Jacob Buksti (S), 1998-11-12:
Jeg vil da gerne kvittere for hr. Søren Søndergaards meget positive bemærkninger om, at jeg skulle have sagt, at vi er villige til at diskutere sagen.
Jeg var lige ved at sige, at det er jo derfor, det hedder et parlament.
Det er jo sådan, at for at man kan gennemføre forslag, så bliver man her i Folketinget nødt til at have sådan ca. 90 mandater.
Det er vi sådan set ret klar over, og derfor deltager vi gerne i diskussionen, uden at vi dermed har sagt, hvordan og hvorledes de 90 mandater eller mere skal skrues sammen.
Anderledes kan det jo ikke være.
Hvorfor er det så vigtigt at placere et retligt ansvar?
Jamen det er jo præcis det, det hele handler om.
Hvis det er sådan, at en regering skal leve op til sit ansvar som regering, så bliver den nødt til at undersøge det her med henblik på, at der sker en klarlæggelse af, hvem der er ansvarlig. Det er også sådan, at fremtrædende folk, eksperter i det her spørgsmål, professor Jens Peter Christensen, i den høring, som Information holdt sidste torsdag, jo netop slog fast, at hvis det er sådan, at det ikke skal ende med, at det ender i en undersøgelse af alting og dermed ingenting,
så bliver man nødt til at præcisere, hvad grundlaget er for undersøgelsen.
Og grundlaget er her en klarlæggelse af, hvem der har ansvaret for det, og derefter må man så konstatere, om der skal konstitueres et eller andet ansvar i forhold til personer.
Bare for at slå én ting fast.
Det er jo ikke en diskussion, om man skal have en efterretningstjeneste eller ej, det er et spørgsmål om, hvorvidt en efterretningstjeneste skal holde sig inden for de retningslinjer, som er fastlagt for efterretningstjenestens virksomhed.
Men jeg må sige, at når jeg går herop, er det, fordi jeg lyttede og lyttede og lyttede til fru Birthe Rønn Hornbechs tale.
Når man har fulgt med i debatten, så er der alle mulige synspunkter.
Jeg synes, jeg har hørt det sagt meget stærkt, at partiet Venstre er gået ind for, at der skulle gennemføres en stor og bred undersøgelse af efterretningstjenesten, en historisk undersøgelse.
Det synes jeg ikke, jeg hørte noget om.
Jeg vil gerne høre om det, fordi partiet Venstre nu ikke mener, der skal laves en stor historisk, bredt anlagt undersøgelse af den kolde krig osv.
Det er det, der har stået i pressen i den senere tid, og hvis man stadig væk mener det, må jeg henvise til Politikens referat fredag den 6. november 1998 af den høring, som Information holdt, hvor den fremtrædende kender på området, professor Jens Peter Christensen, siger: »PET-sagen kan aldrig blive klarlagt til bunds, hvis den kommende undersøgelse overlades til historikere.
Det er nødvendigt at fastholde det juridiske sigte.« Og videre: »Når det i realiteten drejer sig om, at man vil have klarlagt, om der er sket noget ulovligt eller uberettiget, så skal man undersøge forløbet i lyset af det.
Ellers undersøger man det ikke i lyset af noget som helst, og så ender man med at finde ingenting.«
Frank Aaen (EL), 1998-11-12:
Jeg vil spørge fru Birthe Rønn Hornbech, om det er forræderi
at have en anden holdning end den officielle. Er det forræderi at være imod atomvåben og for atomvåbenfri zoner?
Er det forræderi at være solidarisk med dem, der sloges mod apartheidregimet i Sydafrika, mod Vietnamkrigen?
Er et demokrati ikke retten til at have en anden holdning end den, der er flertallets?
Når det antydes, at det var nødvendigt at overvåge visse kræfter på venstrefløjen, er fru Birthe Rønn Hornbech så vidende om en eneste DKP'er, som der trods massiv overvågning er blevet rejst tiltale mod for at have lavet landsskadelig virksomhed, endsige er blevet dømt for landsskadelig virksomhed?
Er der bare et eneste eksempel på, at massiv overvågning har fundet noget, der var ulovligt, noget, der kunne føre til domfældelse? Er der et eneste eksempel?
Jeg vil gerne høre det.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-11-12:
Jeg synes, det var ret morsomt at høre om det med, hvad den radikale partisekretær i forne tider havde deltaget i af festivitas i Østblokken.
Det skal jeg sådan set ikke kommentere, andet end blot minde fru Birthe Rønn Hornbech om, at hun jo også har udtrykt bestyrtelse over den infiltration, der skete i Venstres Ungdom, hvor de små uskyldige lam i Venstres Ungdom blev forsøgt hvervet for den rette lære, som fru Birthe Rønn Hornbech vist har sagt til en avis.
Men det, der er mit ærinde, er egentlig at ramme en pæl igennem det, som fru Birthe Rønn Hornbech påstod at regeringen ønskede, nemlig en forfølgelse af PET.
Der er overhovedet ikke tale om nogen forfølgelse af PET.
Der er tale om en undersøgelse af, hvorfor regeringserklæringen af 1968 tilsyneladende ikke blev efterlevet.
Det er det, undersøgelsen skal afsløre.
Hvorfor blev den erklæring ikke efterlevet?
Var det, fordi PET handlede som en stat i staten, eller var det, fordi det politiske led sagde: Vi er ligeglade med den erklæring?
Det afgørende for demokratiets funktion er jo: Hvordan sikrer vi os, at regler bliver overholdt, især af en instans, der som den eneste i landet har ret til at overvåge folk?
Vi skal da sikre os, at den ret også bliver forvaltet inden for de rammer, der er givet. Det kan da ikke være ligegyldigt for fru Birthe Rønn Hornbech, der i tide og utide taler om retssikkerhed i dette samfund.
Jacob Buksti (S), 1998-11-12:
Jamen så bliver jeg altså nødt til det nu, og jeg må tilstå, at jeg synes, at det er hr. Holger K. Nielsen og SF, som har
et problem:
Den 22. april fremsatte SF's Holger K. Nielsen med flere et beslutningsforslag, B 36, om en uvildig undersøgelse af PET's aktiviteter, hvori der i bemærkningerne står: »På den baggrund foreslås det, at der skal gennemføres en uafhængig undersøgelse af PET's aktiviteter eksempelvis i form af en kommissionsundersøgelse.« Videre hedder det: »Undersøgelsen skal bl.a. afdække: om der er sket lovbrud, herunder om der er sket ulovlig registrering om der er foretaget tjenestestridige handlinger, ...«.
Det sagde SF den 22. april.
Det var til debat her i Folketinget den 3. juni.
Nu mener hr. Holger K. Nielsen ifølge Aktuelt i dag åbenbart det modsatte.
Så må jeg tilstå, at jeg mener, at det er hr. Holger K. Nielsen, der har et problem, for hver gang vi forsøger at tilgodese hr. Holger K. Nielsens synspunkter, så flytter han sig.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-11-12:
Jamen den dér tale viser jo netop, hvori regeringen har problemet i meget af det her.
Jeg kan da godt forstå, at det ikke er særlig rart at springe fra sten og sten, og at der bliver skudt efter en, lige meget hvor man er henne.
Men hvorfor springes der bare rundt, når man selv kunne have taget geværet og skudt fra starten af?
Hvis Socialdemokratiet havde taget initiativet og skudt, så havde de ikke behøvet at rende fra sten til sten og være skudmål fra alle mulige sider.
Jeg synes, at denne sag er blevet håndteret utrolig klodset.
Regeringen burde virkelig havde taget fat om den her sag og sagt, at vi skal have en tilbundsgående undersøgelse, og at der ikke skal lægges alle mulige begrænsninger ind.
Og så vil jeg godt gentage: Var regeringen kommet med den norske model, havde regeringen fået vores uforbeholdne støtte.
Aage Frandsen (SF), 1998-11-12:
At skabe større klarhed, at præcisere nogle ting er jo altid fornuftigt, hvis gældende praksis måske er uklar, og så kan man få en mere præcis regel. Det, der så selvfølgelig er problemet her, er, om man synes, den gældende praksis er rimelig, eller om det er det, som vi synes skal være gældende.
Der er noget i det, som vi synes er godt.
Der er i hvert fald nogle af de ting, som vi har set som gældende praksis, som vi ikke har været tiltalt af.
Der er en ting, som jeg også vil nævne i denne forbindelse, og som ikke vedrører det her lovforslag, men som vedrører et lovforslag fra økonomiministeren.
Det drejer sig om Finanstilsynets tavshedspligt, som jo er total.
Det er der nogle, der lægger meget vægt på, men har skattemyndighederne
ikke en gang imellem brug for nogle oplysninger, også fra Finanstilsynet
Det er svært at se, hvordan man så med det foreslåede kan få samarbejdet til at fungere.
Det mener vi man rent faktisk burde kigge lidt nærmere på, men det er altså ikke denne lov, der er noget i vejen med på det punkt, det er økonomiministerens lovforslag nr. L 6, som giver disse begrænsninger. Som sagt er der noget i det, som er præcicering af, hvad den ene part af kreditinstitutter må, og hvad den anden part må, som er rigtigt.
Omvendt er en stadfæstelse af den praksis, som vi ikke har været tilhængere af, også med i lovforslaget.
Derfor vil vi afveje det senere og se, hvor stor gevinsten er ved dette forslag.
Det fremgår af bemærkningerne, at der er 50 mio. kr. i merprovenu, men hvis man havde lavet en anden regel, så ville merprovenuet formentlig have været af en anden størrelse.
Skatteministeren er en flink mand.
Jeg synes somme tider, han er for flink, når der skal gives penge ud til nogle, og vi vil gerne bruge dem til noget andet.
Derfor vil vi kigge nærmere på det her lovforslag med hensyn til den reelle nettovirkning i forhold til, hvordan man kunne have lavet loven.