Jakob Axel Nielsen (KF), 2005-04-01:
Regelsættet for transfer pricing har, som det efterhånden er ved at være alle bekendt, til formål at forhindre, at virksomheder, der har koncerntransaktioner, ikke bruger dem til at skubbe et skattepligtigt overskud fra et land med høj skat til et land med lav skat.
I dag er reglerne for grænseoverskridende koncerninterne transaktioner sådan, at virksomhederne er pålagt oplysningspligt, idet de skal oplyse art og omfang i selvangivelsen.
Det er forholdsvis enkelt at forelægge dette for skattemyndighederne, for dokumentationen skal nemlig have en sådan kvalitet, at det såkaldte armslængdeprincip kan påvises, altså at man kan dokumentere, at der er handlet på samme vilkår og samme præmisser, som hvis der havde været tale om uafhængige parter.
Når vi ser på det lovforslag, som vi behandler i dag, altså L 120, har det to hovedformål.
For det første at sikre overensstemmelse med EUretten, og hvis hr. Frank Aaen også skulle stille mig det spørgsmål, han har stillet til de øvrige ordførere med Polar Is-eksemplet, vil svaret være, at reglerne skal være i overensstemmelse med EU-retten, og i EU må der ikke ske forskelsbehandling af hverken mennesker eller virksomheder som følge af nationalitetsforskelle.
Det andet formål med lovforslaget er at få udarbejdet en dokumentation, der har den nødvendige kvalitet, så man kan finde ud af, om den interne transfer pricing er foregået på en måde, der stemmer overens med armslængdeprincippet, altså sikring af dokumentationen.
Vi er nødt til at skabe nogle større incitamenter til at opfylde dokumentationspligten, for vi er jo bekendt med, at Told og Skat for et par år siden lavede en undersøgelse, der viste, at virksomhederne ikke havde helt styr på dokumentationen, og at den i for mange tilfælde var mangelfuld.
Man kan sige, at der er 9.000 selskaber, men hvis vi tager bagatelgrænsen i betragtning, som også hr. Jens Peter Vernersen var inde på, er der 6.000 relevante selskaber, og man har kun lignet, var det 640 selskaber eller 688 selskaber?
Dertil vil jeg sige, at al begyndelse er svær, og at det er positivt, at der nu bliver skabt fokus på området.
Ude i virksomhederne tænker man ikke rigtig over, at man skal handle med sig selv på samme måde, som man handler med andre.
Men det er klart, at når der bliver skabt fokus på området og myndighederne begynder at interessere sig for det, sker det helt naturligt.
Der er nemlig ingen i virksomhederne, der ikke ønsker at gøre det, de bliver pålagt om at handle og drive virksomhed på en ordentlig og skikkelig måde, men når der kommer fokus på det, vil de også begynde at få styr på tingene, og derfor mener vi også, at det ad åre vil give et merprovenu – men altså først ad åre.
Endelig vil jeg gerne sige, at det jo ikke er noget enkelt forslag, og derfor kan jeg have en vis forståelse for, at virksomhederne kan have haft svært ved det.
Derfor er det godt, at vi får nogle stærke og kompetente TP-centre, der også kan virke som rådgivere for virksomhederne.
Endelig kan man jo altid diskutere, om bagatelgrænsen skal være på 250 ansatte eller 125 mio. kr.
Men uden at jeg i øvrigt kender Polar Is i Thisted, kom jeg til at tænke over: Har den 250 ansatte?
Hvis den ikke har det, er den jo ikke omfattet af reglerne.
Jeg nævner det bare for at komme ind på, at hvis der ikke er 250 ansatte, var eksemplet måske ikke så velvalgt, men jeg forstod godt selve sammenligningen.
Men der skal altså ikke være tvivl om, at vi i De Konservative kan støtte forslaget.