Martin Lidegaard (RV), 2006-05-19:
Betyder det, at fru Charlotte Dyremose i virkeligheden i sit inderste indre er imod de målsætninger, vi har lavet i energispareaftalen?
Det er jo præcise målsætninger, ikke for, hvordan vi skal opnå besparelserne, men for, hvilke målsætninger vi har helt overordnet.
Har fru Charlotte Dyremose det i virkeligheden ikke så godt med det eller hvad, siden hun ikke vil gøre det på andre områder?
Årets energipolitiske redegørelse finder sted på et utrolig kritisk tidspunkt.
Vi er midt i forhandlinger.
Teknologirådet afleverede i går et, synes jeg, fantastisk flot bud på vores fremtidige energivision, og energispørgsmålet kan man vel roligt sige er helt i top på både den internationale og den nationale scene.
Som jeg tidligere indicerede, er jeg meget enig med både Venstres, De Konservatives og Socialdemokraternes ordførere, alle ordførerne sådan set, om, hvor vigtigt det er med bred enighed på det her område.
Jeg oplever ikke så meget det, vi har, som bred enighed, men mere som brede aftaler, og det synes jeg i og for sig ikke gør det dårligere.
Jeg synes faktisk, det er ganske flot, at det er lykkedes at lave så brede aftaler, i betragtning af hvor langt vi har stået fra hinanden.
Det tror jeg alle der har deltaget i forhandlingerne de sidste 4 år kan bevidne ikke altid har været let.
Den tradition skal fortsættes, og det vil vi stå som garanter for.
Vi har selv spillet ud med en 10-årig energiplan, der har visioner helt frem til 2050.
Den skal jeg ikke stå og referere i detaljer her, men derimod prøve at slå ned på nogle af de enigheder og uenigheder, jeg ser her, hvor vi nu går ind i forhandlingerne.
Jeg var egentlig også utrolig glad for de meldinger, ministeren kom med i forhold til det europæiske samarbejde.
Jeg tror faktisk, der er ved at danne sig en bred politisk konsensus både i Danmark og i Europa om at gøre energi til et af omdrejningspunkterne.
Det var måske også grunden til, at vi havde den store fornøjelse at se forsvarsministeren i salen lidt tidligere på dagen.
Det her er jo i høj grad et sikkerhedspolitisk spørgsmål.
EU har aldrig betragtet det som et sådant, men det var måske på tide, at man gjorde det og fik en politisk overbygning på den liberalisering af markedet, som vi alle sammen har været enige om på europæisk plan.
Jeg er også glad for, at regeringen står ved den besparelsesaftale, der er indgået.
Den har nogle sigtelinjer, der går 10 år frem.
Vi så gerne, at vi følger den op med endnu længere sigtelinjer, og især så vi gerne, at vi begyndte at kigge på transportområdet med hensyn til besparelser.
Det er også noget af det, vi vil tage med ind i forhandlingerne.
Der, hvor jeg egentlig oplever den absolut største politiske knast – her er jeg meget spændt på, om ministeren vil svare, efter at ordførerne nu har været på – er i hele spørgsmålet om, hvor markedet kan tage over, og hvor meget politik der skal til, for at markedet kan køre selv.
Vi er nok ret enige om, at når vi snakker om infrastruktur, så har staten et ansvar for at lægge en god infrastruktur og gøre det muligt at bygge, men når det kommer til ønsket om at have nogle politiske målsætninger, så har ministeren og regeringen en berøringsangst, synes jeg, over for politiske målsætninger, som jeg slet ikke forstår.
Jeg forstår den ikke, for vi har politiske målsætninger inden for spareområdet, og vi går og advokerer i resten af verden for, at vi skal have politiske målsætninger i Europa og i FN, men det eneste sted, hvor regeringen ikke vil have politiske målsætninger, hvad angår vedvarende energi, er i Danmark.
Jeg taler ikke om, at vi skal have detailmålsætninger inden for hver eneste energigren osv.
Jeg taler om en overordnet målsætning, og når jeg tror, den er vigtig, er det, fordi erhvervslivet fortæller os, at den er vigtig.
Erhvervslivet har brug for et fyrtårn, der lyser i mørket, og som de skal navigere efter.
De skal vide, at et bredt flertal i Folketinget mener det her alvorligt ikke bare i de næste 3 eller 4 år, men i de næste 10, 20, 30 år, for det er den investeringshorisont, som nogle af de her investeringer kræver.
Jeg håber, at ministeren opfatter det som en invitation til en god politisk diskussion og ikke andet, for jeg forstår simpelt hen ikke begrundelsen.
Så har jeg et par enkelte ord om de konkrete sektorer eller områder.
Biobrændstoffer er vældig meget oppe i tiden.
Jeg er sådan set enig med både regeringen og Enhedslisten i, at der, hvor det store potentiale er, er anden generation, og derfor skal der satses benhårdt her.
Det er rart, at regeringen har sat en sæbekassebil til 200 mio. kr. på vejen; det er vi glade for.
Når vi har brugt det med sæbekassebilen som billede, er det, fordi det jo altså er 50 mio. kr. om året, og det, der har været det helt klare signal fra hele energisektoren, som jo også har været inde og fremlægge det for Energiudvalget – og her snakker jeg så om alle de kommercielle aktører – er, at det første skridt koster 300 mio. kr. første år, for det er det, det første demonstrationsanlæg koster.
Jeg tror simpelt hen ikke, at de her 50 mio. kr. om året er nok til at få de kommercielle aktører med.
Derudover har vi altså en EU-forpligtelse, som ligger betydelig tidligere ude i horisonten, og jeg kan ikke se, hvordan regeringen, uanset at den ikke ønsker det, vil opnå det mål, som alle andre lande i EU har tilsluttet sig – der er ved at blive lavet en åbningsskrivelse til Danmark – hvis ikke det er ved at gøre, hvad jeg tror er det absolut billigste og mest omkostningseffektive, nemlig ved simpelt hen at iblande en vis procentdel i den benzin, vi har.
Det vil gøre, at en tankfuld benzin koster 2 kr. ekstra.
Det synes jeg er til at overse; det tror jeg også forbrugerne synes er til at overse, især i de her tider, hvor man lever med forskelle på flere hundrede kroner i forhold til at tanke en tankfuld benzin den ene eller den anden dag.
Så er der vind.
Vind er jo desværre gået i stå.
Der ligger en masse forude, som måske kommer, men der er ikke sket noget som helst endnu, og derfor synes jeg, vi bliver nødt til at kigge både på nye placeringer for vindmøller og på bedre afregningspriser.
Der er biogas.
Jeg vil gerne sige, at vi er meget, meget opsatte på, at vi skal nå målene inden for biogas.
Vi tror, at vi i fællesskab er kommet til at sætte en for lav afregningspris på biogas.
Vi synes, det er vigtigt at få gang i biogas, som jo er et meget effektivt brændsel.
Det er også mere effektivt – det har alle jo ret i – end førstegenerationsbiobrændsler.
Biogas er betydelig mere effektivt, men der er bare det, at biogas ikke kan erstatte benzinen, og derfor er det ikke et enten-eller, men for os at se et både-og.
Det er den eneste sektor, hvor det ikke er lykkedes Danmark at lave en besparelse, og hvorfor det?
Fordi det er den eneste sektor, vil jeg sige til ministeren, hvor vi ikke har haft nogen målsætninger.
Hvad er grunden til, at Danmark siden starten af 1970'erne har kunnet fastholde sit energiforbrug på det samme niveau, mens Finlands og alle andre landes er eksploderet?
Og derfor fik vi teknologierne; derfor fik vi markedsindretningen.
Vi kan ikke und være de politiske målsætninger, heller ikke inden for transportsektoren.
Derfor vil jeg gerne afslutte med at sige, at vi fra radikal side vil gøre alt, hvad vi kan, for, at vi kan nå et bredt og ambitiøst energiforlig for fremtidens Danmark, men det går ikke uden politiske målsætninger; det går ikke uden flere midler til at udvikle de teknologier, som er en del af løsningen.