Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-01-17:
Efter sådan en dag kunne det måske være på sin plads at prøve at vende tilbage til udgangspunktet.
Og udgangspunktet var jo, at dagens debat handler om, at vi var nogle stykker, som godt ville vide, og jeg citerer fra forespørgslens ordlyd: »Hvilke initiativer vil regeringen tage for at imødegå den stigende ulighed?«
Jeg har så forsøgt at prøve at høre et svar igennem denne dag, og jeg må indrømme, at jeg ikke har hørt noget svar.
Hvis det havde været en eksamensopgave, så havde der nok nedenunder i bedømmelsen stået »emnet misforstået«.
Det er jo egentlig lidt fantastisk, at man, som statsministeren gør det, kan benægte, at uligheden overhovedet skulle være steget.
Det må specielt være lidt underligt for de næsten 17.000 mennesker, som er blevet ramt af kontanthjælpsloftet under den her regering, de tusinde af mennesker, som er blevet ramt af starthjælpsog kontanthjælpsforringelser, og de arbejdsløse, pensionister og kontanthjælpsmodtagere, der hvert år mister penge på grund af, at der bliver taget penge fra deres regulering til satspuljen.
Det må også være lidt underligt at skulle høre på for de mere end 800.000, som står uden for arbejdsmarkedet.
De har nok lidt svært ved at forstå, at vi har en statsminister og en socialminister, som benægter, at uligheden er steget.
Og det kan nok være endnu mere svært at forstå, når vi samtidig har en situation, hvor det er klart for enhver, at pengene fosser ind i statskassen.
For den familie på to voksne og fire børn, som må leve for 200 kr. om dagen, må det være lidt svært at forstå, at det ikke kan blive bare lidt lettere, bare en anelse lettere, at få hverdagen til at hænge sammen, ved at man ophæver kontanthjælpsloftet i den situation, hvor der er så mange penge i samfundet.
Regeringen har så et standardsvar til de her mennesker.
Standardsvaret på indvendinger mod forringelse af kontanthjælp, indførelse af starthjælp og alle mulige forringelser også i kommunerne er: Ja, det skal kunne betale sig at arbejde.
Det er i sig selv efterhånden, synes jeg, en lidt religiøs forholden sig til virkeligheden, når man hører flere og flere ministre, flere og flere ordførere bruge det.
Man kan jo prøve det, som man altid skal med den slags udsagn: Man kan prøve ikketesten.
Man kan se, om det giver mening at have den modsatte holdning: »Det skal ikke kunne betale sig at arbejde.«
Giver det mening?
Jeg har altså meget svært ved at se meningen med det udsagn, ligesom jeg har meget svært ved at se meningen med udsagnet, det skal kunne betale sig at arbejde, som en forudsætning for, at man skærer ned på ydelser til de mennesker, som ikke kan få et arbejde.
Det er jo dem, der bliver ramt.
Det er jo dem, som hænger fast i kontanthjælpssystemet.
Det er dem, som lige er kommet til landet, som skal leve af en introduktionsydelse på ned til halvdelen af kontanthjælpen.
Det er disse mennesker, som ikke kan få et arbejde, som man skærer ned på ydelserne til, og som må leve med øget ulighed og øget fattigdom.
I modsætning til regeringen kunne jeg egentlig godt tænke mig at prøve at give nogle lidt positive bud på, hvad man kan gøre ved den stigende ulighed i det her samfund.
I stedet for bare at komme med ord, så kunne man tage nogle reelle, konkrete initiativer, der for nogles vedkommende kunne give en plads på arbejdsmarkedet, ved at der rent faktisk var arbejde til dem.
For andres vedkommende er de i det mindste sikret en anstændig økonomisk tilværelse.
Fra Enhedslistens side har vi jo flere gange sagt og vil gentage, at det handler om, at vi skal have et samfund, hvor der bliver en større og bedre fordeling af det arbejde, der er, at vi sørger for, at vi gør op med dette paradoks, med denne negative spiral, hvor flere og flere mennesker bliver nedslidte af at arbejde for meget, og flere og flere mennesker bliver nedslidte og syge af ikke at kunne få noget arbejde.
Samtidig skal vi så sikre, at de mennesker, som har hjælp behov, også får hjælp til, at de kan have en økonomisk tryg tilværelse, i stedet for konstant at lave forringelser for dem.
Det bringer ikke folk tættere på arbejdsmarkedet at skære ned på deres ydelser.
Det isolerer dem tværtimod, og derfor nytter det ikke noget.
Derfor mener vi, at vi skal genoprette de ydelser, som regeringen har skåret ned på.