Poul Qvist Jørgensen (S), 2002-05-07:
Jeg forstår, at ministeren er landet i en beslutning om at pege på Odense som placeringen af det nye rigsarkiv.
Det er et forslag, vi ikke synes virker særlig gennemtænkt.
Og vi glæder os meget til at høre argumentationen for at skippe 110 stillinger - mange meget specielt- og højtuddannede folk - i det storkøbenhavnske område, for slet ikke at tale om det kolossale svigt denne udflytning er i forhold til de ca. 85 pct. af brugerne - jf. ministerens egen redegørelse til Folketinget eller i hvert tilfælde til Kulturudvalget - som kommer fra det storkøbenhavnske område.
Vi glæder os meget til at høre de saglige argumenter for en udflytning.
Endnu mere paradoksalt er det da, at vi skal behandle lov om arkiver, samtidig med at alle mulige planer om alvorlige besparelser og nedskæringer svirrer på det her område - også på det her område.
Jeg skal blot henvise til, at der jf. dagspressen skulle foreligge planer om en væsentlig beskæring af antal sagkyndige ved Landsarkivet for Sønderjylland.
Ledelsen for Landsarkivet for Sønderjylland skal flyttes nærmere storbyen, altså også til Odense.
Og det sidste nye er, at det også kommer til at koste reelle stillinger, forskerstillinger, i det sønderjyske.
Det er meget utilfredsstillende, og vi fristes til at nægte medvirken ved lovforslaget om arkiver for også på den måde at markere vores utilfredshed med de forskellige planer og håndteringen af især provinsen i disse sager.
Men sådan er vi jo ikke i Socialdemokratiet.
Forslaget til en ny arkivlov imødekommer på centrale punkter det, vi i Socialdemokratiet gerne vil, nemlig en større tilgængelighed til offentlige arkiver.
Således bliver arkivalier tilgængelige efter 20 år mod tidligere 30 år.
Det er selvfølgelig positivt, som det jo allerede har været nævnt.
Vi kunne måske godt have tænkt os
en endnu kortere frist, men er egentlig enige med hr. Kim Andersen i de to modsvarende hensyn, der skal tages i sådan nogle sager. Men desværre er der jo ikke tale om lutter lykke. Gummiparagrafferne i det nye lovforslag er talrige.
Således er der lagt op til en betydelig centralisering af magten hos ministeren.
Det er fremover ministeren, der alene - og jeg kan forstå på hr. Kim Andersen fortsat alene - skal vurdere, om arkivalier kan få forlænget tidsfristen ud over de 20 år.
Der er ingen instanser, selv om der er gode forslag om det, hvor brugerne af arkivalier kan henvende sig med klager eller har mulighed for at komme med indvendinger mod ministerens beslutninger.
Kulturministeren har dermed gjort sig til enerådig smagsdommer.
Dette på trods af talrige anbefalinger fra brugernes side, det være sig Dansk Journalistforbund, universiteter og andre med høringsret.
Det er ikke kun brugerne, der overses.
Konsekvensen af nedsættelse af tilgængeligheden til offentlige arkivalier fra 30 år til 20 år medfører en betydelig øget udgift hos dem, der skal aflevere og screene arkivalierne.
Hvis denne udgift ikke dækkes af kulturministeren, er der endnu en ny udgift, der vil blive tørret af på de i forvejen hårdt prøvede kommunale og statslige myndigheder.
Det positive signal om at sænke tilgængeligheden er ren kosmetik, når det af samme lovforslag fremgår, at myndighederne ikke behøver at aflevere deres arkivalier, før de er 30 år gamle.
Når der ikke gælder de samme regler for, hvornår myndighederne skal aflevere deres arkivalier til Statens Arkiver, som for, hvornår de skal være tilgængelige for offentligheden, hvad er det hele så egentlig værd?
Så er der ikke længere tale om ægte åbenhed, men derimod om en legitim grund for myndighederne til fortsat at holde fast i vigtige dokumenter, de ikke ønsker tilgængelige for offentligheden efter deres egne kriterier.
Det er altså faktisk alt i alt lykkedes for kulturministeren at fremsætte et lovforslag, der ikke udtrykker nogen form for reel brugerindflydelse, men erstatter kulturministeren med de smagsdommere, den borgerlige regering er så bange for.
Trods disse overvejende negative bemærkninger om lovforslaget i den foreliggende form vil jeg give et tilsagn
om, at vi med henblik på at skaffe forbedringer på de indlysende svage punkter i lovforslaget aktivt vil medvirke til udvalgsarbejdet.
Og jeg kan sådan set godt allerede på nuværende tidspunkt annoncere, at der vil være byger af afklarende spørgsmål, som vi kan vende tilbage til under udvalgsarbejdet.
Jeg har to - forhåbentlig - korte spørgsmål til ministerens tale her, og det ene er: Tak for tilsagnet om, at vi nu kan få en harmonisering mellem tilgængelighedsfristen og afleveringsfristen.
Det kalder så på det spørgsmål, om ministeren også har fået foretaget en beregning af, hvad det koster, for det er i virkeligheden et meget interessant spørgsmål, som meget faldt på sidste gang, så vidt jeg erindrer.
Nu fik vi det signal, som vi vel havde regnet med alle sammen, at det her forslag måtte oversomre, da vi ikke ville kunne nå at blive færdige i den her samling med dette omfattende område.
Der vil jeg spørge, om ikke det vil være hensigtsmæssigt, om man allerede på nuværende tidspunkt overvejede, om ikke man skulle rekvirere et notat vedrørende, hvorledes det sikres, at patientjournaler og især skolepsykologiske erklæringer m.v. ikke kan omfattes af de almindelige tilgængelighedsregler.
Jeg har noteret mig, at der er en lidt speciel formulering omkring skolepsykologiske erklæringer
, og der synes jeg i hvert fald, at det vil være vigtigt at få den fornødne tid til at få indhentet de formentlig indtil flere meget faglige vurderinger, der skal til, for at vi kan føle os overbeviste om, at en udsendelse af en bekendtgørelse i skoleloven skulle være tilstrækkeligt.
At noget om skolernes lov og orden og sådan noget skulle være nok til at sikre skolepsykologiske arkivers lukkethed.