Anne Baastrup (SF), 2006-04-18:
Bekæmpelsen af terror er naturligvis meget centralt set i lyset af det liv, der er omkring os.
Derfor er det også forfærdelig vigtigt, at man, når man skal revidere en terrorlovgivning, giver sig god tid, får evalueret lovgivningen, overvejer nøje, hvad det er, der er nødvendigt, og så derefter skrider til eventuelle ændringer.
Det, der bare har været karakteristisk for den måde, som regeringen har ønsket at ændre lovgivningen på nu, er, at de har skabt en frygtelig masse angst og frygt i befolkningen, og de forslag, der er kommet frem, har jo vist sig i allerhøjeste grad at være kritisable og diskutable.
Og hvad nu?
Ingenting.
Han er faldet fuldstændig ned, for tv-overvågning er jo ikke kommet ind i det her lovforslag på den måde, han frygtede det.
Nej, det er det ikke, for en anden måde, hvorpå regeringen konstant kan bevare frygten, angsten og hysteriet omkring terror, er, at det kommer drypvis.
Til efteråret får vi tv-overvågnings-udvalgets betænkning, og så skal vi i øvrigt til at diskutere endnu en måde, den danske befolkning kan blive overvåget på.
Det kommer drypvis, hele tiden, konstant, således at angsten for terror bliver overvældende i befolkningen.
Det er ikke en ordentlig måde at håndtere det her problem på.
Det er ikke en ordentlig måde at få dæmpet frygten for terror på og rent faktisk komme det skridt videre, der gør, at vi måske kan få en anden tilværelse, hvor terror ikke er det afgørende.
Det, der også har været interessant i den her beskrivelse, er, at ved siden af terrorlovgivningen kommer justitsministeren så med et forslag om at flytte NEC over i PET, men der er ikke nogen konkrete beskrivelser af, hvad det er, NEC må og kan ovre i PET.
Hvornår er det PET, der arbejder med organiseret kriminalitet, hvornår er det PET, der arbejder med straffelovens bestemmelser i kapitel 12 og 13?
Eksemplet, som vi jo har diskuteret en hel del i dag, er, at PET, når de arbejder under kapitel 12 og 13, må anvende retten til at få oplysninger fra forvaltningen, hvor det er PET, der afgør, om de skal have oplysningerne og ikke den afgivende myndighed.
Men hvad sker der i den situation, hvor PET finder ud af, at det her intet har at gøre med kapitel 12 og 13, og videregiver de her oplysninger til den del af PET, der har noget at gøre med organiseret kriminalitet?
Hvilke regler gælder dér?
Det er jo ikke i forvaltningslovens regler om videregivelse til andre myndigheder, for PET er én myndighed.
Der er simpelt hen for mange af de her typer af ting, hvor det er gået for hurtigt.
Der er for mange eksempler, hvor man bliver bekymret for, om Justitsministeriet rent faktisk har haft tiden til at beskæftige sig ordentligt med det her lovforslag.
Vi har haft en del diskussioner om bestemmelserne i § 783 om telefonaflytning.
Det skal jeg ikke trætte med nu, men jeg vil bare sige, at jeg endnu ikke har fået en eneste konkret beskrivelse af, hvorfor den lange række af organisationer, der besidder en høj grad af juridisk viden, alle er imbecile og dårligt begavede.
Jeg anerkende til fulde, at justitsministeren anser mig for at være knap så godt begavet.
Det er så o.k., men at Landsforeningen af Beskikkede Advokater, at Dansk Industri, at Advokatrådet, at Forbrugerrådet, at stort set alle de høringsberettigede organer tilsyneladende ikke har den rigtige intelligens, synes jeg er problematisk.
Og det gør jo også, at hele debatten om det her lovforslag svækkes.
Det, der for mig at se også er ganske ulideligt, er, at vi nu står foran at vedtage en lovgivning, der handler om passageroplysninger til luftfartsselskaberne, vel vidende at det ikke kan lade sig gøre.
Det bliver simpelt hen logningsbekendtgørelsen om igen, for samtlige involverede organisationer og firmaer og også andre siger, at deres bookingsystem ikke kan leve op til PET’s krav.
Det, vi også kan se, er, at man i de kommenterede høringssvar siger, at vi skal lave en bekendtgørelse, og vi skal lave nogle retningslinjer osv.
Men vi ved jo godt, at det fik vi også lovning på i forbindelse med terrorpakken i 2002, men hvad skete der?
Logningsbekendtgørelsen er ikke kommet endnu, for teknisk kan det ikke lade sig gøre.
Det, der også er en kilde til undren, er hele forløbet, hvor vi har diskuteret spørgsmålet om teleobservationer og udvidelsen af den nye teknologi.
Hvordan kan det være, at når vi snakker terror, udvider man teleobservation til at omfatte stort set samtlige i gåseøjne almindelige alvorlige forbrydelser.
Der er ikke mange forbrydelser i medfør af straffeloven, der har en strafferamme på ret meget mindre end 1½ år, men man udvider området, selv om der rent faktisk ikke er nogen konkret begrundelse for det i forbindelse med bekæmpelse af terror.
Det, der også har været interessant i hele forløbet, og som faktisk er lidt skuffende for mig, er, at også hr. Tom Behnke fuldstændig afviser, hvad der er karakteristisk ved en retskendelse.
Hvorfor er det så forfærdelig interessant at få en retskendelse?
Hvad er det, politimanden skal gøre for at få en retskendelse?
Han skal simpelt hen forberede sagen og overveje, om den nu holder, eller om den ikke gør det.
Forsvarsadvokaten, tys-tys-advokaten, har jo mulighed for at sige til dommeren under diskussionen: Det her holder ikke.
Så kan kendelsen blive trukket tilbage, og endelig er der også mulighed for, at dommeren helt konkret overvejer, om det er den rigtige vej at gå: Skal der udstedes en retskendelse om aflytning, overvågning osv.?
Jeg synes, det er en underlig mangel på respekt for forsvarsadvokater og dommere, at man fuldstændig afviser, at en retskendelse har en selvstændig værdi som sådan.
Noget af det, vi ikke har diskuteret i dag, er ændringerne af straffelovens § 114 m.fl. De baserer sig jo på Straffelovrådets forslag, men jeg synes, vi skal være opmærksomme på de konsekvenser, de muligvis kan få.
Det er ikke så forfærdelig lang tid siden, at 3F holdt en konference, hvor de satte spørgsmålstegn ved, om disse bestemmelser vil kunne betyde, at almindelige faglige konflikter, hvor tingene kører op, også kommer ind under terrorbestemmelserne, og vi har ikke fået klart afgrænset, hvad disse bestemmelser kommer til at betyde.
Det, vi heller ikke har fået helt styr på, er det særlige danske forsætsbegreb, som ifølge jurister fra andre lande er meget, meget vidt.
Medvirken er virkelig et meget stort forsætsbegreb, og der er kun en meget utydelig bestemmelse i § 114.
Vi kan i virkeligheden komme til at stå i den situation, at folk bliver straffet efter straffelovens § 114, selv om forsættet har været meget, meget svagt, og de rent faktisk ikke vidste, hvad det var, de gik i gang med.
Har man tænkt over Vagn Greves mindretalsindstilling?
Er det rigtigt, at man fuldstændig skøjter hen over den og siger, at man vil fastholde det danske forsætsbegreb, selv om det jo som nævnt er meget, meget vidtgående?
Jeg glæder mig til, at vi i Folketingets Retsudvalg skal have en høring om denne terrorpakke, og jeg håber inderligt, at justitsministeren vil være lydhør, på trods af at ministeren, da den første kritik af lovforslaget fremkom, sagde: Der bliver ikke rettet et komma!
Hun har jo alligevel rettet et par kommaer.
§ 110 A, stk. 2, er ikke den samme, som før ministeren fremsatte forslaget, så det kan jo være, at ministeren kan blive klogere.
Det, der er helt, helt afgørende, er, at vi ikke må placere os selv i en situation, hvor vi vedtager en lovgivning, som er ubehjælpsom, som ikke bliver gennemført – vi husker alle sammen logningsbekendtgørelsen – og som efterlader hele dette projekt endnu mere forpjusket, end der nu er lagt op til.