runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 2004-11-24:
Der er det at sige til det, at vi ikke på forhånd har den opdeling, hvor vi siger, at det er vigtigst, at man lærer engelsk, og ikke så vigtigt, at man lærer dansk, men vi synes, muligheden skal være til stede.
Der synes jeg det er lidt ærgerligt, at regeringen lægger op til, at det alternativ til danskundervisningen, som engelsk er, ikke længere er en mulighed, man kan vælge.
Vi synes, man skal bevare muligheden for at lære engelsk, for der kan jo godt være flygtninge, som, selv om de har fået en midlertidig opholdstilladelse, på et tidspunkt skal vende tilbage til deres hjemland, og derfor kunne det for dem være et godt kort at have på hånden at have stiftet bekendtskab med engelsk.
Vi må jo erkende, at en del af de flygtninge eller mange af de flygtninge, der kommer til Danmark, ikke er særlig bogligt begavede, ikke er særlig godt klædt på, hvad angår uddannelse og sprog, forudsætninger i det hele taget, når de kommer hertil.
Der kunne engelsk være en god ting, hvis man ikke bare forestiller sig, at de skal kunne klare sig i Danmark fremover.
Søren Søndergaard (EL), 2004-11-24:
Jeg kan da bekræfte, at der er mange flygtninge, der gerne vil vende hjem.
Nogle af mine chilenske venner, der kom i 1973 på flugt fra det fascistiske Pinochetregime, havde i flere år deres kuffert stående ude i gangen, fordi de troede, de skulle hjem med det samme.
Der var også nogle af dem, der gjorde den fejl, at de ikke lærte dansk, for de skulle ikke blive i Danmark.
De skulle jo hjem til Chile, fordi det var deres fædreland, og de skulle hjem og føre kampen for social retfærdighed videre.
Problemet var bare, at Pinochet udelukkede, at de kunne komme hjem helt frem til 1986.
Det vil sige, at der altså var gået 13 år, hvor de ikke havde lært dansk – nogle af dem havde ikke lært dansk ordentligt, der var også mange, der havde – og derfor forstår jeg slet ikke, at man, hvis man vil integrere folk, siger, at de ikke skal lære dansk eller skal have mulighed for at vælge dansk fra.
Hvis man vil integrere folk, skal man vel insistere på, at det er en god idé at kunne dansk, så den eneste forklaring er vel, at Dansk Folkeparti måske ikke synes, det er så vigtigt med integrationen.
Ellers kan jeg simpelt hen ikke få det til at hænge sammen.
Peter Skaarup (DF), 2004-11-24:
Jeg kan da bekræfte, at vores første målsætning for udlændingepolitikken er at skabe rammer og vilkår, sådan at de flygtninge, der er kommet til Danmark, kan vende tilbage og få en tilværelse op at stå og forhåbentlig hjælpe det land, de er kommet fra.
Det er helt klart, at det er vores førsteprioritet.
Længere nede i rangfølgen kommer så, hvis man ikke er i stand til at vende tilbage af forskellige grunde – nogle kan ikke vende tilbage, andre vil ikke vende tilbage, når der er fred – at det kan være nødvendigt at lave en integrationsindsats for de mennesker.
Og der er det så, at jeg egentlig synes, det er forkert at udelukke engelsk, og hr. Søren Søndergaard og jeg er sikkert enige om, at det kan være en fordel at kunne engelsk, hvis man vil vende tilbage – i hvert fald en større fordel end at kunne dansk.
Der ser jeg det som lidt ærgerligt, at man udelukker engelsk, og derfor er det signal, vi vil komme med fra Dansk Folkepartis side, at man skal bevare engelsk som en mulighed.
Karen J. Klint (S), 2004-11-24:
Hr. Peter Skaarup sagde, at det kunne være rart at vide, hvad man gør i andre lande.
Svaret har vi sådan set fået lidt foræret her i sommer, for regeringen har jo haft sin egen arbejdsgruppe til at se på udvælgelseskriterier.
Der står faktisk en fin redegørelse for, hvad man gør i andre lande, f.eks. i Sverige, vores nærmeste naboland.
Der er ikke stort flere indbyggere i Sverige, end der er i Danmark.
De tager faktisk 1.700 kvoteflygtninge om året, deriblandt 425 på hastepladser inklusive dem, vi også tæller med som »Twenty or More«, altså de svært handicappede eller syge eller dem, der på anden måde har ekstraordinære problemer.
Dansk Folkeparti plejer at tage meget vare på folk, som har ekstra problemer,
så mit spørgsmål til hr. Peter Skaarup er: Er hr. Peter Skaarup enig i, at den lille gruppe mennesker blandt kvoteflygtningene skal igennem de samme vanskelige kriterier, som alle de andre?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-11-24:
Det er min fortolkning af den erklæring, som familiesammenførte skal underskrive.
De skal underskrive en erklæring om, at de vil opføre sig, ja, hvad skal man sige, ordentligt, altså at de vil overholde de danske regler og den danske lovgivning.
Det, jeg vil påpege, er, at jeg ikke kan se nogen grund til, at lige præcis udlændinge skal underskrive en sådan erklæring.
Noget andet er, hvilken effekt det overhovedet vil få, at udlændinge underskriver en sådan erklæring.
Bertel Haarder (V), 2004-11-24:
Den samlede reduktion af ulykke i verden bliver størst ved, at de, der kommer til Vesten, er dem, der kan få glæde af at komme til Vesten, og at de, der kommer til nærområdet i form af repatriering eller genbosætning, er dem, der vil få størst glæde af det.
Det er den måde, hvorpå vi efter min mening bedst reducerer mængden af ulykke i verden, hvis man kan stille det op på den måde.
Else Theill Sørensen (KF), 2004-11-24:
Jeg er da glad for, at fru Elsebeth Gerner Nielsen nu kan fortælle den undrende offentlighed, at det altså bare er hendes fortolkning, og at det overhovedet ikke har en bønne at gøre med det, der står i bemærkningerne.
Der står, at det skal fremgå af erklæringen, at principperne om, at der skal være respekt og udfoldelsesmuligheder for både piger og drenge, at man ikke må afstraffe børnene fysisk osv., gælder i Danmark.
Der står intet om det andet.
Det er fri fortolkning, men ved, at det bliver sagt her adskillige gange, kan de mennesker udeomkring i landet, der sidder og hører på det, få det indtryk, at regeringen kunne være så tåbelig at lave en erklæring, hvor der står, at folk ikke må banke deres koner.
Peter Skaarup (DF), 2004-11-24:
Jeg vil gerne sige tak til ministeren for nogle velplacerede indspark til debatten.
Jeg synes faktisk, at ministeren har haft svar på rede hånd i forhold til den, kan vi så godt sige efter at have hørt ministeren, meget ubegrundede kritik, som er kommet fra visse partier under debatten.
Jeg kunne godt tænke mig at vende mig i retning af det, som ministeren siger, nemlig at man faktisk bliver i stand til at hjælpe flere med det her lovforslag, som regeringen har fremsat.
Man er fortsat i stand til at hjælpe ca. 500 kvoteflygtninge i Danmark, men derudover tager regeringen så nogle initiativer til på internationalt plan at hjælpe dem, som ikke nødvendigvis behøver at blive genbosat i Danmark, men som kan genbosættes i de hjemlande, som der er tale om, eller tæt på deres hjemlande.
Så vi kan ikke se andet, end at det er godt.
Men jeg kunne godt tænke mig at spørge regeringen: Er det så ikke et problem, at EU-landene i den grad er tilbageholdende med at tage del i denne her indsats, og ved ministeren præcis, hvor mange EU-lande – jeg tror ikke, det er ret mange – der tager del i den indsats, som Danmark tager del i, som regeringens forslag her viser?
Bertel Haarder (V), 2004-11-24:
Jeg takker for den første del af indlægget, som jeg tager som en opslutning om forslaget og til et håndslag om samarbejde om det.
Hvad det andet angår, vil jeg sige, at det er Holland og Danmark og Storbritannien, som er gået i spidsen.
Vi har været fælles om nærområdeprojekter sammen med UNHCR og EuropaKommissionen i Afrika.
Danmark har altså startet et selvstændigt dansk projekt i samarbejde med den kenyanske regering, som har at gøre med gennemførelsen af den nye kenyanske flygtningelov, og som har at gøre med øget indsats for repatriering og også for registrering og administration af flygtninge, hvilket også er noget, UNHCR er stærkt interesseret i.
Peter Skaarup (DF), 2004-11-24:
Jeg siger tak for svaret, men jeg vil godt lige bede om en yderligere besvarelse af, hvor mange EU-lande der tager imod kvoteflygtninge.
Det indtryk, vi får, når vi ser på de tal, der er, er, at det efter de foreliggende oplysninger er 15 lande i alt af UNHCR-landene, der tager imod kvoteflygtninge.
Ministeren sagde vist, at det var 17.
Men i forhold til de oplysninger er det stadig væk forsvindende få lande, der overhovedet tager imod nogle af de her kvoteflygtninge.
Og burde det ikke være sådan, at de partier, der er så kritiske over for regeringens forslag, som faktisk gør tingene bedre, til en vis grad også burde gå i clinch og rette kritik imod de EU-lande, der faktisk ikke tager deres del af byrden?
Det kan man undre sig over.
Jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren svare på, hvor mange EU-lande der overhovedet tager kvoteflygtninge.
Bertel Haarder (V), 2004-11-24:
Jeg tror, forklaringen på de forskellige tal er, at de 15 er de 15 europæiske lande, som tager kvoteflygtninge.
Dertil kommer så USA og Canada, som tager ganske mange kvoteflygtninge.
Det er min formodning, at det er årsagen til de forskellige tal, vi opererer med.
Jeg synes, det er en god pointe, at vi fra dansk side bør minde de lande, der slet ikke tager kvoteflygtninge, om, at de altså i den henseende kører frihjul.
Men jeg synes næsten, det er endnu vigtigere at få dem med i nærområdetankegangen, fordi mange af de lande, vi taler om, er forholdsvis fattige, og der er måske ikke så mange flygtninge, der ønsker at komme til de lande.
Men dette at hjælpe i nærområder er jo relativt billigt.
Der kan man for små penge hjælpe virkelig mange flygtninge, og derfor tror jeg nok, jeg ville begynde med at forsøge at engagere dem i nærområdebistanden.
Bodil Kornbek (KD), 2004-11-24:
Vi har vel stadig væk en forpligtelse i forhold til at tage de 500 flygtninge om året, uanset hvor fantastisk en indsats vi vil gøre i nærområdet, og det kan vi jo bare støtte.
Det vil vi da virkelig sige ja tak til.
Jeg er enig med ministeren, når han siger, at integrationen ikke ser vel ud, og jeg ved også, at ministeren jo virkelig har forsøgt at animere dansk erhvervsliv til at ansætte mennesker med en anden etnisk baggrund, fordi integrationen, hvis den skal lykkes, vel også drejer sig om et gensidigt ansvar.
Det håber jeg vi kan blive enige om.
Det er jo ikke kun nok at have en vilje og skrive under på en erklæring, og så lykkes integrationen.
Den er vel gensidig.
Bertel Haarder (V), 2004-11-24:
Hvis jeg skal gøre det kort, så vil jeg erklære mig enig med fru Bodil Kornbek i det, hun har sagt.
Jeg vil sammenfatte det på følgende måde, at der er lidt flere af dem, som vil kunne slå rod i Danmark og få glæde af at være i Danmark, og som fru Anne-Marie Meldgaard vil kalde stærke, som vil kunne komme til Danmark.
Samtidig vil der være flere, som bliver hjulpet til deres hjemland som led i repatrieringsprojekter, og som bliver hjulpet i nærområdet som led i den øgede nærområdebistand, som Danmark er gået i spidsen for.
Så der er flere i begge grupper, som vil blive hjulpet, men de vil blive hjulpet på hver sin måde, sådan at begge grupper får glæde af hjælpen.
Bodil Kornbek (KD), 2004-11-24:
Og det vil sige, at vi stadig væk er forpligtet til at tage vores kvoteflygtninge, om end vi også får en større satsning på repatriering.
Så det svar er jeg glad for.
Hvad kommer det egentlig til at betyde for dem, der er tilbage i de her flygtningelejre?
For det får jo en konsekvens.
Bertel Haarder (V), 2004-11-24:
Jeg har sagt, at UNHCR er begejstret for nærområdeindsatsen, er begejstret for det danske forslag om en global repatrieringsfacilitet, er begejstret for vores indsats for biometrisk identifikation i flygtningelejre.
Det er det, UNHCR er begejstret for, og det har Ruud Lubbers, højkommissæren, i øvrigt udtrykt i et interview, som har været bragt i en dansk avis.
Jeg har ikke taget UNHCR til indtægt for denne lovgivning i alle aspekter, det har jeg ikke.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-11-24:
Jeg håber, ministeren vil have ulejlighed med at oversende det materiale, der eventuelt ligger, hvor UNHCR tilkendegiver, at man er glad for det, der sker i Danmark.
Jeg vil slet ikke udelukke, at UNHCR har udtrykt glæde ved enkelte ting, men jeg har bare ikke bemærket det.
Tværtimod har jeg også lagt mærke til, at UNHCR er dybt bekymret over Danmarks og Hollands forslag til den øgede indsats i nærområderne, fordi det kommer til at dreje sig om, at i stedet for at vi i den rige del af verden modtager spontane flygtninge, overgiver vi en stadig større del af ansvaret til verdens fattigste lande, som i forvejen er de lande, hvor der bor allerallerflest flygtninge.
Det er de fattigste lande, der allerede bærer de største byrder, når vi taler flygtninge, og det, bl.a. Holland og Danmark lægger op til nu, sådan som UNHCR ser det, er, at de fattigste lande altså skal bære et endnu større ansvar.
Bertel Haarder (V), 2004-11-24:
Nej, det er jeg bestemt ikke.
UNHCR er faktisk involveret i både den danske og den hollandske nærområdeindsats.
Vi udveksler erfaringer, og lande går sammen.
De lande, der ønsker det, går sammen, sådan som Holland, Danmark og Storbritannien jo er gået sammen om visse projekter sammen med Kommissionen og UNHCR.
Vi har ingen som helst hindringer i den henseende.
Det er kun, hvis der bliver fællesskabsaktioner på asylområdet, at Danmark ikke kan være med.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Bodil Kornbek (KD), 2004-11-24:
Hvad er det, der er helt sikkert og klart?
Modtager vi i snit, uanset om vi får en kvoteordning, en flerårig fleksibel ordning, eller hvad man nu vil kalde det, 500 flygtninge om året?
Der står altså i lovforslaget, at det godt kan være, at vi ikke lige får brugt den kvote og midlerne så konverteres til nogle støttemidler i stedet for, og så modtager vi jo ikke de 500.
Jeg synes altså, der er en modsætning i det, der bliver sagt af hr. Eyvind Vesselbo, så jeg vil gerne vide helt præcist: Får vi 500 kvoteflygtninge om året, uanset hvilken model man end bruger?
Får vi så 1.500?
Hr. Eyvind Vesselbo siger selv, at han ikke kan forestille sig, at de kvoter ikke bliver brugt.
Det kan jeg sandelig heller ikke forestille mig overhovedet, men der bliver givet mulighed for det i det her forslag.
Eyvind Vesselbo (V), 2004-11-24:
Dette lovforslag betyder, at der for første gang i Danmark indføres et egentligt producentansvar, hvilket indebærer, at producenter og importører af elektroniske produkter pålægges ansvaret for håndteringen af affaldet og de økonomiske omkostninger i forbindelse med dette arbejde.
Det drejer sig om affald af mobiltelefoner, fjernsyn, computere, vaskemaskiner og håndværktøj.
Forslaget indebærer, at kommunerne skal fortsætte med at samle elskrot fra husholdningerne og noget fra erhverv.
Uanset hvem der indsamler dette affald, skal producenter og importører sørge for afhentning og en viderebearbejdning af affaldet.
De samme producenter og importører skal også dække udgifterne ved at udføre det arbejde.
Brancheorganisationen har tilkendegivet, at man vil oprette de nødvendige ordninger, som skal få loven til at virke efter hensigten.
Med gennemførelsen af forslaget ønsker vi, og det er Venstre, at forebygge frembringelsen af affald af elektronisk udstyr og desuden at fremme genbrug, genanvendelse og andre former for nyttiggørelse af affaldet, og det synes vi er en meget positiv måde at gribe de her ting an på.
Derfor kan Venstre støtte forslaget.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-11-24:
Jeg vil starte med at erklære mig enig med Dansk Folkeparti i, at det selvfølgelig er vigtigt, at vi lægger pres på de andre europæiske lande med henblik på at få dem til at tage flere kvoteflygtninge.
Men jeg håber også, at integrationsministeren er enig i, at et af vores problemer i den sammenhæng er, at vi ikke taler med særlig stor vægt i EU på grund af vores forbehold, og at det ville være meget nyttigt, hvis vi var fuldt og helt med i EU’s udlændinge- og flygtningepolitik.
Mit andet spørgsmål drejer sig om, at ministeren tidligere i et svar til hr. Søren Søndergaard sagde, at UNHCR var meget begejstret – måske var det ikke lige det ord, ministeren brugte, men i al fald skulle UNHCR være positiv over for den her lovgivning.
Jeg står her med et nyhedsbrev, som UNHCR har udsendt i anledning af regeringens nye forslag om kvoteflygtninge, og jeg kan simpelt hen ikke finde et eneste positivt ord.
Tværtimod er UNHCR dybt bekymret.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2004-11-24:
Jo, det er sådan set rigtigt, men vi ved jo også godt, hvordan virkeligheden er i den her sammenhæng.
Der er jo ingen konsekvenser med den underskrift, der bliver givet, og det bliver svært at forfølge.
Men ministeren svarede mig ikke på det spørgsmål, jeg havde om de absolut svageste kvoteflygtninges situation, indtil vi har den fond for nærområderne.
Vil der med det her forslag også blive taget vare på dem i den her periode, indtil til nærområdeproblemstillingen er blevet virkelighed, og vil man fra Danmarks side sikre en stærk indsats lige præcis i den fase?
Bertel Haarder (V), 2004-11-24:
Jeg tror, fru Anne-Marie Meldgaard glemmer, hvor mange flygtninge der er, hvor mange nødstedte og strandede mennesker der er.
Det tror jeg hun glemmer.
For der er jo ikke tale om, at vi sorterer, der er tale om, at ud af alle de mange, som enten skal til hjemlandet eller til Vesteuropa, udvælger vi dem, som har mest glæde af at komme til Vesteuropa.
Så enkelt er det.
Der er ingen, der frasorteres, og der er flere, der hjælpes, også flere analfabeter, der hjælpes end tidligere.
Og spørgsmålet om de veluddannede, og at det er dem, der er ekstremister, synes jeg ikke ændrer ved, at det ville være godt, hvis vi kunne sige til dem, og de må da kunne formodes at kunne forstå det: I har selv skrevet under på, at I ønskede at komme til Danmark på de og de vilkår, eller jeres forældre har skrevet under på, at de ville til Danmark på de og de vilkår.
Det synes jeg ville være noget af det bedste, vi kunne sige til Hizb-ut-Tahrirs gardister, som generer folk på Nørrebro.
Har de glemt, hvad de skrev under på, eller hvad deres forældre skrev under på?
Hvornår tør dette samfund stå fast på sine værdier?
Og burde det egentlig ikke være et socialdemokratisk synspunkt, at dette samfund bygger på nogle fælles værdier, som mennesker skal være bevidste om, før de bliver lukket ind?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-11-24:
Nej, men som fru Else Theill Sørensen også læste op, står der jo f.eks. lige præcis, at man ikke må afstraffe sine børn.
Selvfølgelig må man ikke afstraffe sine børn, selvfølgelig må man ikke slå sine børn, ligesom der er rigtig mange andre ting, man ikke må i det danske samfund.
Jeg kan simpelt hen ikke se grunden til, at fuldstændig almindelige mennesker, der kommer til Danmark, og som måske er veluddannede, og som kommer her, fordi de har forelsket sig i en dansker, skal underskrive en sådan ydmygende erklæring, altså en erklæring, som giver det indtryk, at i Danmark har vi den forestilling, at udlændinge er meget, meget værre end alle andre.
Til gengæld vil jeg gerne understrege, at vi selvfølgelig støtter, at der bliver lavet et solidt oplysnings- og informationsarbejde om, hvad det vil sige at være en del af det danske samfund, og hvad lovgivningen går ud på.
Det vil have en meget, meget større virkning end sådan en symbolsk erklæring, der giver Danmark et meget, meget mystisk renommé i udlandet.
Karen J. Klint (S), 2004-11-24:
Det lød indledningsvis næsten, som om vi, der stiller spørgsmål, ikke har viden nok.
Så jeg har egentlig lyst til at spørge, om ministeren indirekte sagde, at fordi vi ikke er enige, er vi dumme.
Ministeren understreger også, at der kun er 7 pct. af de eksisterende kvoteflygtninge, der er i job.
Jamen så hjælper regeringens beskæftigelsespolitik vel heller ikke ret meget på det.
Der er altså flere arbejdsledige i dag, så procenten stiger jo ikke i kraft af regeringens ordninger på arbejdsmarkedsområdet.
Det var en sidebemærkning.
Jeg ville egentlig gerne stille spørgsmål om den der hjælp i nærområdet, som ministeren også taler meget om.
Den er vi ikke uenig i.
Vi skal hjælpe meget mere i nærområderne, end vi gør.
Så må målet vel også være, at de skal hjem til eget land.
Hvorfor er det pludselig blevet sådan et vigtigt kriterium, at de skal være integrerbare, når de alligevel skal hjem?
Bertel Haarder (V), 2004-11-24:
Nej, jeg har bestemt ikke anklaget fru Karen Klint eller hendes parti for at være ubegavede.
Det kunne jeg ikke drømme om, men når nu hun siger, at dette, at 93 pct. er uden arbejde, må være regeringens skyld, må jeg vel godt lige have lov til at sige, at den statistik altså stammer fra den tidligere regerings tid.
Jeg ville ikke nævne det, men nu på given foranledning bliver jeg da nødt til lige at gøre opmærksom på det.
Og så forstod jeg ikke spørgsmålet om nærområdeindsatsen.
For jeg går ud fra, at vi er enige om, at så vidt muligt alle skal tilbage til deres eget land.
Men så er der altså nogle, som ikke kan komme det.
Dem vil vi nu prøve at hjælpe på to måder: for det første ved at gøre en øget repatrieringsindsats f.eks. over for de 2 millioner af Afrikas flygtninge, som faktisk kunne komme hjem, hvis vi hjalp dem, og dernæst ved at tage dem til Vesten, tage dem til Danmark og til Europa i et vist omfang.
Netop fordi vi gør det første, har vi lov til, når vi gør det sidste, at tage hensyn til, om de kan slå rødder og få glæde af at være i Danmark.
Det er logikken i det.
Karen J. Klint (S), 2004-11-24:
Jeg overdriver/underdriver ikke: Det har været svært igennem lange tider at give beskæftigelse til kvoteflygtninge i Danmark.
Min pointe var så bare, at når arbejdsløsheden generelt stiger under den nye regering, bliver det i hvert fald ikke lettere for folk, som kommer udefra, at komme ud på arbejdsmarkedet.
Når jeg spørger til nærområdet, er det, fordi målet er, at flest muligt skal hjem, og så synes jeg, det er ulogisk, at det bliver et integrationspotentiale, der skal tælle så meget, når folk skal til Danmark.
Jeg kunne også spørge modsat: Når målet er, at vi skal hjælpe i nærområdet, for at flere kan komme hjem, var det så ikke de stærke, vi skulle lade blive hjemme i nærområdet, fordi de alt andet lige da har lettere ved at komme hjem, og fordi de er lettest at få tilbage til oprindelseslandet, og så var det de svageste og de mest skadede, vi skulle tage til Danmark, fordi vi har hospitalssystemer, vi har traumecentre, der kan hjælpe dem i landet her?
Bertel Haarder (V), 2004-11-24:
Jeg vil lige gøre opmærksom på, at vi jo ikke tager nogen, som UNHCR ikke anbefaler os at tage.
Udvælgelsesgrundlaget er dem, som UNHCR peger på.
Vi går ikke uden for den gruppe, som UNHCR peger på.
Det er derfor, jeg siger, det handler om flygtninge, som alle har et behov.
Nogle kan vi hjælpe hjem, andre kan vi hjælpe til Danmark.
Vi skal gøre begge dele, og vi skal vælge den løsning, der passer bedst for den enkelte.
Så enkelt er det.
Søren Søndergaard (EL), 2004-11-24:
Jeg vil godt sige, at jeg beundrer ministerens evne til at få fremstillet det, at en ung handicappet kan få lov at bo i en flygtningelejr resten af sine dage, som en barmhjertighedsgerning, som vi fra dansk side gør over for vedkommende.
Det må jeg sige, den evne er jeg fuld af beundring over for.
Men jeg synes derudover, at det var noget besynderligt noget, ministeren sagde.
Hvorfor snakker ministeren om dem, der er kommet hjem til deres hjemland?
Jeg synes, det er strålende, at folk kommer hjem til deres hjemland.
Jeg synes, vi skal gøre meget for, at folk kommer hjem til deres hjemland, men det, vi snakker om, er dem, der ikke kommer tilbage til deres hjemland, men bliver siddende i lejrene.
Så jeg vil bare her til start bede ministeren bekræfte
: Folk, der er repatrierede til deres hjemland, er ikke kvoteflygtninge, og de er overhovedet ikke omfattet af det forslag, vi diskuterer her i dag.