runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-08:
Nu viste folkeafstemningen den 28. september 2000 om euroen
her i Danmark jo, at et flertal af den danske befolkning ingenlunde var overbevist om, at den økonomiske model, som hr. Lars Barfoed støtter, er god for Danmark
Derfor sagde et flertal i Danmark nej til at deltage i euroen.
Nu siger hr. Lars Barfoed, at de skal underkaste sig nedskæringer i de offentlige budgetter.
Det er jo reelt det, han siger.
De skal følge den strukturtilpasning, altså privatisering, liberalisering og alt det, som vi kender her fra Danmark, som jo har medført, at arbejdsløsheden stiger og beskæftigelsen falder også her i Danmark.
Vi kender jo virkningen af den politik.
Jeg synes ikke, det er rimeligt over for de nye lande, at de fra starten skal lægges under det åg.
Derfor vil jeg bare opfordre hr. Lars Barfoed til at overveje, om det er klogt at koble udvidelsen sammen med en bestemt økonomisk doktrin, og om ikke det var mere klogt at sige til de nye lande: Vi vil gerne invitere jer med, men vi vil selvfølgelig ikke diktere, hvilken økonomisk politik der skal føres i hvert enkelt land.
Lars Barfoed (KF), 2003-05-08:
Jeg synes, det er fornemt, at hr. Keld Albrechtsen nu giver sig til at fortælle os andre, hvorfor det lige præcis var, at danskerne stemte imod medlemskabet af ØMU'en.
Hr. Keld Albrechtsen siger, at det var, fordi danskerne ikke kan lide den økonomiske politik, som man bliver påtvunget som del af Den Økonomiske og Monetære Union.
Der må jeg lige oplyse hr. Keld Albrechtsen om, at det er vi faktisk i forvejen.
Danmark skal opfylde de kriterier, der ligger i stabilitets- og vækstpagten, ligesom de lande, der er medlemmer af ØMU'en i dens tredje og endelige fase.
Jeg vil faktisk påstå, at ved at stå udenfor tvinger vi os selv til i endnu højere grad at føre en så stram økonomisk politik, at vi kan overbevise de internationale investorer om, at der ikke er nogen risiko for devaluering af den danske krone.
Ved at gå ind i Den Økonomiske og Monetære Union ville vi ikke blive set på med helt så strenge øjne af de internationale investorer, men lad det nu være.
Der er ingen tvivl om, at de nye medlemslande nok bedre selv kan vurdere, om det er fornuftigt af dem at være med og dermed være påtvunget, som hr. Keld Albrechtsen udtrykker det, de økonomiske kriterier, der skal til for at blive en del af den fælles valuta. Jeg kan se, at jeg ikke har mere tid, men jeg kan måske vende tilbage senere.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-08:
Man skal selvfølgelig altid være forsigtig med at udlægge, hvad der ligger bag resultatet af en folkeafstemning.
Men man tør vel kunne sige uden at fortolke resultatet af den seneste danske folkeafstemning, altså om euroen, at det i hvert fald ikke var udtryk for tilslutning til den økonomiske model, som ligger i europrincipperne.
Så langt kan man vel gå uden at gå
for vidt, al den stund at vi jo sagde nej til at blive underlagt de principper.
Så kan hr. Lars Barfoed have ret i, at det er vi jo i virkelighed i høj grad alligevel, fordi den danske regering og et flertal i Folketinget tvinger os til det.
Det kan der så være en diskussion om; det erkender jeg blankt.
Mit spørgsmål var bare, om man ikke burde række hånden ud til de nye lande og tilbyde en større fleksibilitet.
Selv Danmark har jo svært ved at klare den politik.
Vi har stigende arbejdsløshed som følge af den politik, og Tyskland har en helt katastrofal arbejdsløshed - 4 millioner eller
måske endda mere
Burde man så ikke give de fattigste lande i Unionen, som altså er dem, der kommer ind nu, mulighed for at beskytte de mennesker, som er svagest i samfundet og mest udsat for arbejdsløshed?
Det er jo bare det, jeg forsøger at vinde tilslutning til, altså at man kunne have en vis fleksibilitet, en vis følsomhed over for problemerne, men det synes ikke at ligge i den konservative natur.
Lars Barfoed (KF), 2003-05-08:
Nu er jeg så beskeden, at jeg ikke tror, selv om hr. Keld Albrechtsen overbeviste mig om, at hr. Keld Albrechtsens økonomiske teorier er korrekte, at jeg kunne udvirke en anderledes økonomisk politik i de nye medlemslande.
Jeg er klart af den overbevisning, at den konvergenspolitik, som de nye medlemslande skal føre, og som indebærer en lavere offentlig gæld, en lavere inflation, en lavere rente, kun vil styrke økonomien i de østeuropæiske lande på længere sigt.
På kort sigt er der helt klart nogle økonomiske ofre forbundet med at stramme den offentlige udgiftspolitik, men på længere sigt fører det til mere luft i økonomien og dermed til en bedre og mere positiv beskæftigelsesudvikling.
Så skal man jo huske, at de nye medlemslande samtidig vil få tilført midler til strukturudvikling, til regional udvikling af betydelig størrelsesorden fra de nuværende EU-medlemslande, således at vi på den måde i virkeligheden bidrager til vækst i de nye medlemslande.
Så både på kort sigt og på lang sigt er det klart min opfattelse, at de østeuropæiske lande, der nu melder sig ind i EU, vil profitere af EU-medlemskabet.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-05-08:
Det er en meget stor glæde for mig på Det Radikale Venstres vegne at tilsige helhjertet støtte til det forslag, der ligger her.
Det er en meget stor glæde, fordi det, vi her diskuterer, er resultatet af 10 års arbejde.
Der går en meget lige linje fra vedtagelsen på topmødet i København i juni 1993 med opstillingen af de såkaldte Københavnskriterier til den beslutning, vi nu kan træffe om udvidelsen med 10 nye lande.
Som udenrigsminister i 8 år har jeg holdt utallige taler, indlæg, har haft møder med danskere, med EU-borgere og med borgere fra Central- og Østeuropa
om dette store perspektiv om udvidelsen
Der har været mange forhindringer undervejs, mange huller i vejen og mange bump, man skulle over, men det er en stor glæde at se, at dette store ambitiøse projekt med at forene Europa, at bygge, at få helet sårene efter den kolde krig nu lykkes.
I forhold til det er alt andet sådan set ret underordnet. Jeg vil gerne understrege, at det, det her handler om, er langsigtet politisk stabilitet i Europa.
Lykkes det os helt og holdent at integrere de nye lande i vores samarbejde, ja, så har vi givet os selv den bedst tænkelige forsikring imod, at der ikke igen opstår stridigheder til stor skade for sikkerheden, økonomien, trygheden for os alle sammen. For Danmark betyder dette her en stærkt øget sikkerhed i vore nærområder.
Vi får politisk og økonomisk nye muligheder for at udvikle samarbejdet med vore naboer. Jeg skal ikke gøre en lang historie længere.
Det er med stor glæde, at jeg på Det Radikale Venstres vegne tilsiger støtte til det foreliggende forslag.
Lars Barfoed (KF), 2003-05-08:
Det er en ny æra i Europas historie, som vi i Danmark bidrager til, når vi nu gennemfører dette lovforslag om Danmarks accept af EU's udvidelse med 10 nye medlemslande.
Aldrig før har der været et så tæt samarbejde mellem så mange europæiske lande.
Og aldrig før har de økonomiske muligheder for europæerne været bedre. Men midt i vores store glæde ved det, vi er med til at gennemføre her, skal vi naturligvis ikke glemme, at det at udvide Den Europæiske Union med 10 nye lande er en stor udfordring for EU og for EU's medlemslande.
Det er nødvendigt ikke mindst at sikre, at EU kan fungere effektivt, selv om der nu bliver 25 lande om bordet i stedet for 15, bl.a. derfor er arbejdet med den nye forfatningstraktat vigtigt.
De nye medlemslande skal også gennemføre en både strukturel og økonomisk udvikling i de kommende år, som sikrer deres konkurrencedygtighed i det fælles indre marked og sikrer, at det indre marked omfattende de nye lande kan komme til at fungere.
Vi skal finde den balance, der respekterer de store forskelligheder, der på mange måder er mellem de europæiske lande og fortsat vil være der og skal være der, og samtidig give plads til fælles regler på de områder, hvor EU bedre kan realisere fælles mål og løse fælles problemer, end landene kan hver for sig. Så skal vi heller ikke glemme, at vi bestemt ikke er nået til vejs ende med denne udvidelse.
Først skal de nye medlemslandes befolkninger jo tage endelig stilling til medlemskabet af EU.
Malta, Ungarn og Litauen har stemt ja, og vi håber naturligvis også på et ja fra de øvrige.
Og så skal såvel EU som de nye lande hver for sig gennemføre en langstrakt udvikling for netop at sikre, at udvidelsen også bliver en succes på længere sigt med de udfordringer, der ligger i det, som jeg lige har nævnt.
Først Rumænien og Bulgarien formentlig i 2007, derefter har flere andre lande jo meldt sig som interesserede, og flere vil uden tvivl i de kommende år melde sig på banen.
Nogle vil først om mange år være parat til medlemskab, mens andre meget hurtigt vil kunne finde deres plads i Den Europæiske Union.
Lad os nu i dag først og fremmest glæde os over det resultat, der blev nået under det danske formandskab med aftalen med de 10 lande om betingelserne for deres optagelse i EU.
Det er den aftale, vi bekræfter med vedtagelsen af det lovforslag, vi behandler nu.
Det Konservative Folkeparti vil med stor glæde stemme for forslaget om udvidelsen af Den Europæiske Union.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-05-08:
Nu ved jeg ikke rigtig, hvornår hr. Niels Helveg Petersen begyndte at lytte til debatten og til mit ordførerindlæg.
Jeg nævnte tre områder, som var væsentlige for os.
Jeg kan forstå, at hr. Niels Helveg Petersen fuldstændig forbigår de to andre, fordi han bl.a. mener, at spørgsmålet om forfatningstraktaten er fuldstændig irrelevant i den her sammenhæng. Vi fik også at vide med den sidste traktat, Nicetraktaten, at den var en forudsætning for optagelsen af de nye lande.
Vi har så fået at vide efterfølgende, at det arbejde, der pågår med forfatningsarbejdet, er for at få et EU med 25 lande til overhovedet at kunne fungere, og at man derfor får gjort nogle ting med sådan en ny forfatningstraktat.
Man har hægtet det op på, at der sker den udvidelse, og nu siger hr. Niels Helveg Petersen så, at det er fuldstændig irrelevant at bringe det ind i debatten.
Det er en pudsig måde at argumentere på.
Jeg respekterer hr. Niels Helveg Petersen og Det Radikale Venstre for de synspunkter, de har.
Jeg synes, at man burde respektere andre partier for at indtage de synspunkter, som de har.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-05-08:
Hr. Kristian Thulesen Dahl brugte jo det meste af sin taletid til at tale om noget, som slet ikke har med dette lovforslag at gøre.
Hr. Kristian Thulesen Dahl har en meget dårlig sag, så han bliver ved med at tale om noget helt andet end det, lovforslaget her handler om, nemlig om Danmark skal sige ja til at udvide EU med en række nye central- og østeuropæiske stater.
Det må vi så tage til efterretning.
Men jeg vil gerne sige, at ganske uanset om vi skal have en overgangsordning eller ej, vil Det Radikale Venstre stemme for. Så til sidst - og det er egentligt usædvanligt, at jeg kan det - vil jeg gerne takke regeringen for, at den ikke i denne sag forlader sig på det sædvanlige støtteparti, for så så det virkelig ilde ud for Danmark.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-05-08:
Ja, jeg synes jo, at hr. Thulesen Dahl og for den sags skyld også hr. Barfoed har viklet sig ind i en diskussion, som intet har med dette at gøre.
Hvad der vedrører grundtraktat, Konventet, en ny regeringskonference, det tager vi stilling til, når Folketinget har noget at tage stilling til.
Det, vi her diskuterer, er optagelsen af nye lande i EU, og hr. Kristian Thulesen Dahl er jo i en kattepine.
På den ene side er det jo sympatisk for de fleste danskere, at vi optager flere medlemmer i Det Europæiske Fællesskab.
På den anden side vil hr. Kristian Thulesen Dahl gerne benytte enhver lejlighed til at nære det lille fremmedhad.
Det er det dilemma, hr. Thulesen Dahl i dag er fanget i, og derfor hænger han sig op på en lille overgangsordning.
Det er, hvad jeg kalder principløst, og det vil jeg gerne fastholde.
Villy Søvndal (SF), 2003-05-08:
Det siges jo, at samtale fremmer forståelsen, og hensigten med politiske debatter er vel klarhed.
Jeg repræsenterer jo et parti, der er en ubændig tilhænger, en begejstret tilhænger af den udvidelse, der finder sted, og det er på den baggrund, mine bemærkninger skal ses.
Der må jeg sige, at jeg synes, det er interessant i hr. Thulesen Dahls sidste svar, at de lande, som Dansk Folkeparti formentlig ender med/formentlig ikke ender med - det vil hr. Thulesen Dahl ikke sige i dag - at stemme imod, det er vores nærmeste naboer.
Det er vores nærmeste naboer, nemlig de baltiske lande og Polen, som i Dansk Folkepartis optik udgør den største trussel, og som Dansk Folkeparti formentlig vil stemme imod.
Hvis den argumentation, som hr. Thulesen Dahl har fremført, skal holde, så er det de lande man vil stemme imod bliver optaget i EU.
Mens det derimod er helt i orden med landene, der ligger langt, langt væk, og øer som Malta.
Det er dog et forunderligt Europakort, det ender med, at Dansk Folkeparti får tegnet.
Lars Barfoed (KF), 2003-05-08:
I vores lille debat her om begrebet forfatningstraktat nævner hr. Thulesen Dahl en række eksempler på nogle samarbejdsområder, som efter hr. Thulesen Dahls opfattelse kendetegner en stat, i et forsøg på at føre en slags bevis for, at EU er ved at udvikle sig til en statsdannelse på bekostning af enkeltstaterne.
Men det er jo kendetegnende - så kan vi altid diskutere eksemplerne ved en anden bedre lejlighed - at de samarbejdsområder, hr. Thulesen Dahl nu nævner, alle er samarbejdsområder, som i forvejen er fungerende.
Det er jo ikke samarbejdsområder, der indføres med forfatningstraktaten.
Det er samarbejdsområder, som fungerer
allerede i dag, og dermed beviser hr. Thulesen Dahl en vigtig ting, nemlig at ved forfatningstraktaten er der overhovedet ikke tale om et skridt i retning af en statsdannelse i forhold til den måde, EU fungerer på i dag
Der kan faktisk ikke nævnes eksempler i de udkast til en forfatningstraktat, vi kender, på, at der i højere grad fremover skulle være tale om en europæisk statsdannelse.
Tværtimod understreges det flere steder, at der er tale om et samarbejde mellem suveræne stater.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-05-08:
Ja, vi behandler her i dag et spørgsmål af historisk rækkevidde.
Vi behandler spørgsmålet om, hvorvidt Europa skal vokse sammen, gro sammen efter den kolde krig, og i betragtning af dimensionerne i det vi her diskuterer, må jeg sige, at Dansk Folkepartis holdning er udtryk for et usædvanligt, jeg vil gerne sige veltalende, snæversyn.
Hvor principløs kan man være?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2003-05-08:
Jeg deler også helt Danmarks tidligere udenrigsminister, hr. Niels Helveg Petersens, glæde.
Jeg kan ikke undlade at sige, at historien om EU's udvidelse jo er et eksempel på, at politik kan nytte, også udenrigspolitik, hvis man er vedholdende, og det har hr. Niels Helveg Petersen ikke mindst været på dette som på andre felter.
: Er der ikke behov for, når nu papirerne er undertegnet, fanfarerne blæst over scenen, traktaterne underskrevet, og vi må antage, at folkeafstemningerne forhåbningsvis vil gå igennem i alle landene, at vi så også som land, som parlament er lige så vedholdende, når det gælder om at få udvidelsen til at fungere i praksis?
Villy Søvndal (SF), 2003-05-08:
Jeg skal takke for det første svar fra hr. Thulesen Dahl, som jeg synes var interessant på den måde, at det ene af de tre parametre, Dansk Folkeparti har stillet op for at stemme nej, ikke holder.
Det tror jeg også fremgik af hr. Thulesen Dahls første indlæg, at det ser ud til, at landene ret massivt stemmer ja i hvert fald i de tilfælde, vi har set indtil nu.
Så synes jeg, svaret om arbejdskraftens fri bevægelighed var interessant.
Der ville man forholde sig til landene et for et vel sådan at forstå, at de lande, der efter Dansk Folkepartis opfattelse udgør den største trussel eller risiko for, at arbejdskraften vandrer, er dem, man ikke vil stemme for.
Det er vel i virkelighedens verden de baltiske lande, Estland, Letland og Litauen, og Polen, hvis man både kigger på nærhed, og hvis man kigger på lønudvikling og leveforhold osv. Jeg skal bare spørge, om jeg har forstået det rigtigt,
at det er Estland, Letland, Litauen og Polen, der er i risikozonen, når Dansk Folkeparti til sin tid skal stemme om udvidelsen?
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-05-08:
Jeg vil gerne sige til hr. Poul Nyrup Rasmussen, som jo var en ihærdig fortaler for Københavnskriterierne ved formandskabet i 1993, og hvis indsats i allerhøjeste grad er knyttet til opstillingen af Københavnskriterierne, at det, der sker nu, selvfølgelig er, at der nu er løst en indgangsbillet.
Derefter venter det lange, seje træk med at integrere landene helt og fuldt økonomisk, politisk og kulturelt i det europæiske samarbejde.
Der møder de nye lande jo med en stærk vilje til selv at kunne og være med i det europæiske samarbejde.
Jeg mener: Vi kan gøre meget, vi har beredt vejen, de er nu medlemmer, de bliver medlemmer, og de har en stærk vilje til selv at gøre sig gældende.
Vi skal også opleve nye medlemslande med egne meninger, heldigvis, egne synspunkter på, hvorledes det europæiske samarbejde skal udformes.
Det bliver en fantastisk inspirerende opgave for dansk udenrigspolitik i de kommende år at prøvepå at frugtbargøre udvidelsen i det praktiske.
Den opgave er ikke overstået med at stemme for de nye landes medlemskab.
Per Kaalund (S), 2003-05-08:
Ganske kort vil jeg gentage det, der blev sagt ved behandlingen af beslutningsforslaget om at gå i krig i Irak.
Den socialdemokratiske holdning har hele tiden været, at Saddam Husseins regime skal fjernes, i yderste fald også med militære magtmidler.
Men vi støttede, at der skulle være et FN-mandat bag, og vi støttede, at de forsøg, der i øvrigt var i gang med våbeninspektører osv., skulle fortsætte, indtil der forelå et resultat, men hvis det resultat ikke kom, ville vi i givet fald også være indstillet på at gå militært til værks.
Lars Barfoed (KF), 2003-05-08:
Jeg synes jo, at hr. Kristian Thulesen Dahl burde sondre mere mellem selve begrebet en forfatningstraktat, når vi indfører sådan en, og så indholdet af den. Er hr. Thulesen Dahl ikke enig med mig i, at det egentlig ikke er afgørende, hvad man kalder grundtraktaten?
Om man kalder det en forfatning, en forfatningstraktat eller en traktat.
Det afgørende er vel indholdet, og indholdet af en forfatningstraktat kan jo lige så vel indeholde en meget høj grad af centralisering, som hr. Thulesen Dahl frygter, og en meget høj grad af decentralisering, som hr. Thulesen Dahl gerne vil have.
Derfor er det slet ikke afgørende, at vi nu indfører en forfatningstraktat, når man skal bedømme graden af centralisering.
Det afgørende vil være, hvad det er for nogle bestemmelser, der indføres i denne forfatningstraktat, og der synes jeg jo, at meget tyder på, at vi får en meget klar arbejdsdeling nu mellem EU og medlemslandene, i hvert fald en mere klar arbejdsdeling end tidligere, således at alle bedre kender spillereglerne, således at borgerne bedre kan gennemskue beslutningsprocesserne, og således at nærhedsprincippet kommer til at stå mere klart, og at de nationale parlamenter får indseende med og også indflydelse på, om nærhedsprincippet overholdes.
Helge Adam Møller (KF), 2003-05-08:
Ja, det kan jeg godt forstå, og der var jo mange, der havde den holdning.
Men det, der bare generer min logiske sans og måske også min retfærdighedssans eller min moralske sans en lille smule, er, at hr. Per Kaalund her i dag på sin folketingsgruppes vegne ligesom mange andre, der har været imod krigen, konstaterer: Hvor er det godt, at vi nu har fjernet Hussein, hvor er det godt, at det irakiske folk nu bliver befriet, og hvor er det godt, at man nu kan starte på at bygge et demokrati op, osv., selv om vi ville have gjort det på en anden måde. Men det var netop en anden måde, der blev forsøgt i 12 år, og hvis der ikke var nogen, der havde gjort noget, havde vi stået i år 2015 og bare kunnet konstatere, at Saddam stadig havde siddet der, og at der stadig havde været det regime.
Indimellem må man vel tage konsekvensen og sige, at hvis en mand ødelægger så meget i verdenssamfundet, bliver
man nødt til at bruge den magt, der er nødvendig for at få ham væk, og gøre de 22 millioner, der bor i Irak, en tjeneste.
Per Kaalund (S), 2003-05-08:
Til hr. Keld Albrechtsen vil jeg sige, at der er megen logik i Socialdemokratiets holdning.
Vi var imod beslutningen om, at Danmark skulle deltage militært i Irakkrigen - det fremgår af tidligere debatter og beslutninger - men et flertal i dette Folketing vedtog, at det skulle Danmark.
Men det er ikke et flertal, der er gået i krig i Irak.
Det er Danmark, der er gået i krig i Irak, og derfor har vi i henhold til folkerettens humanitære del også efterfølgende forpligtelser som besættelsesmagt.
Det er ud fra det
synspunkt, vi mener, at så må Danmark også bidrage til at genoprette forholdene eller i hvert fald etablere rimelige forhold.
Til hr. Helge Adam Møller vil jeg sige, at Socialdemokratiets holdning har hele tiden været, at Saddam Husseins regime skulle væk, men at det er et spørgsmål om tidspunkt og metoder.
I Socialdemokratiet har vi haft den holdning, som langt, langt de fleste lande i Europa i øvrigt har haft - Tyskland, Frankrig, Sverige osv. osv. - vi har haft den samme holdning som dem: man burde have ventet på et klart FN-mandat, inden man gik i gang.
Helge Adam Møller (KF), 2003-05-08:
Jeg lyttede, sikkert ligesom alle andre, med stor interesse til det, hr. Per Kaalund sagde på Socialdemokratiets vegne, og var stort set enig i næsten det hele.
Men jeg lagde mærke til, at hr. Per Kaalund sagde som noget af det allerførste, at det er godt, at Saddam Hussein nu er væk.
Hvem var det, der sørgede for, at han kom væk?
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-08:
Det er meget ejendommeligt, og det er i hvert fald ikke logisk, men politik er jo heller ikke altid udtryk for en højere logik.