Elisabeth Arnold (RV), 1998-10-20:
Det er jo ikke EU, der bestemmer det, der skal stå i direktiverne, det er Ministerrådet, og i Ministerrådet sidder der også en dansk minister, som er med til at give sin tilslutning.
Der har været dansk tilslutning til det her siden 1994.
Men der er utrolig mange abstrakte begreber i dette lovforslag, og det, som vi hører, når vi tager rundt på møderne i landet og diskuterer det med forskellige grupper, er utrolig mange myter, vi skal prøve at aflive, og det er vi ikke altid væbnede med værktøjer til, når vi står med lovteksten her.
Der er meget få konkrete eksempler på, hvad denne her lov vil komme til at betyde.
Og det er præcis det, vi bliver stillet over for, når vi er ude i diskussionerne, det er konkrete spørgsmål såsom: Kan EU nu få at vide, hvad for nogle bøger jeg låner på biblioteket?
Kan sundhedsmyndighederne i Italien få at vide, at jeg havde en rygoperation i 1974 på Århus Kommunehospital?
En masse konkrete spørgsmål, som vi politikere er fuldstændig ude af stand til at besvare. Derfor håber jeg, at vi i løbet af udvalgsbehandlingen af det her lovforslag kan få nogle konkrete eksempler på, hvad der kan lade sig gøre, og hvad der ikke kan lade sig gøre, og så må vi stille alle de banale spørgsmål, som plager den almindelige borger.
For med lovforslagets tekst er vi ikke i stand til at besvare disse spørgsmål.
Der kommer så mange forbehold og så mange lag på disse tekster, at vi simpelt hen ikke kan besvare spørgsmålene, og det er noget, der vil gøre det vanskeligt som politiker at skulle gøre det her forståeligt ikke alene for os selv, men sandelig også for dem, som gerne skulle have tillid til os.
Apropos tillid, så er det jo kommet frem i hvert fald i forbindelse med nogle af de høringer, der har været om det her lovforslag, og som for mit vedkommende har kastet meget lys over lovforslagets indhold, at lovforslaget i og for sig ikke er perfekt, men det kan ikke blive meget bedre med det grundlag, der er, fordi det direktiv, der ligger til grund for det, også er et politisk kompromis, lige så vel som så meget andet, vi laver herinde, er et politisk kompromis.
Man glemmer somme tider, at EU's lovgivning jo ikke er perfekt, ikke er hugget i granit og lavet efter alle mulige fine skabeloner - ja, det er den måske i sit udgangspunkt, når den bliver foreslået - men inden den når igennem Ministerrådets mølle, så er den jo udsat for en masse politisk kompromismageri, som lovgivningen herhjemme også er kendt for.
Og derfor ender det jo med, at resultatet måske ikke altid bliver så teoretisk smukt, som man gerne ville have, men det er det, der kan blive enighed om, og derfor er det det, der skal være grundlaget for den lovgivning, som de enkelte medlemslande senere skal gennemføre.
Derfor er lovforslaget her blevet, som det er,
og det har vi fået at vide af de forskellige eksperter, som har arbejdet med problemstillingen, og som siger til os, at der altså er grænser for, hvad vi i dansk lovgivning kan lave af forbedringer af et direktiv, som er mindre end perfekt. Jeg regner med, at vi i Retsudvalget får opklaret nogle af de problemer, som både jeg og andre har nævnt her, og vi kan kun fra radikal side sige, at vi ønsker lovforslaget gennemført, men hvis der kan skaffes forbedringer undervejs, hvis der kan peges på ting, der kan forbedres, og navnlig hvis der kan skabes klarhed over nogle af de problemer, vi endnu ikke har fået belyst, så er vi meget, meget villige til at gøre et stort stykke arbejde i Retsudvalget for at opklare det.
Men i udgangspunktet en positiv holdning fra Det Radikale Venstre.