Dorit Myltoft (RV), 1999-10-28:
Som flere talere i dag har været inde på, består ældregruppen af mange vidt forskellige mennesker med forskellige indstillinger og ønsker, hvoraf de fleste klarer sig selv i et aktivt liv.
Hvis man overhovedet kan tale om nogen lighed, er det et fælles ønske om, at der den dag, hvor man har hjælp behov, ja, så er der hjælp at hente.
Og det gælder vel egentlig os alle, for kittet i velfærdssamfundet er jo omsorgen og medansvaret for hinanden.
Ofte høres udsagnet: »Nu har man arbejdet hårdt hele sit liv».
Underforstået ligger der en eftersætning om, at så kan man også forvente sig en belønning.
Og hvis man virkelig skulle tage det sagte i debatten på ordene, kunne man tro, at antallet af tildelte hjemmehjælpstimer skulle være belønningen for et langt livs hårdt slid.
Jeg nægter trods alt at tro på, at folkepensionister tænker sådan.
Forhåbentlig er belønningen at kunne se tilbage på et godt liv med de glæder og sorger, sygdomme og sjove begivenheder, som hører et menneskeliv til.
Men man kan da godt spørge, hvorfor man arbejder hele livet.
Ja, det gør man, fordi det er i overensstemmelse med gammel dansk bondemoral og arbejderstolthed.
Det er i respekt for generationerne før os.
Det er i respekt for generationerne efter os.
Det er med respekt og ansvar for de mennesker i egen generation, som har hjælp behov.
Og hvem er de gamle i dag?
Det er dem, som var unge i 1930'erne med stor arbejdsløshed.
Det er dem, som var unge og var børnefamilier under Anden Verdenskrig.
Det er dem fra efterkrigstiden og 1950'erne med stor bolignød, rationeringer og barske vilkår på arbejdsmarkedet.
Vore dages ældre mennesker har i tider levet under forhold, som de ikke ønsker gentaget for deres egne efterkommere.
Det forpligter os, der i dag er i den erhvervsaktive alder, og især folkevalgte, der træffer beslutninger på alles vegne.
Det er os, der har ansvaret for, at næste Danmark afleveres i god stand til vore efterkommere, og herunder at stå ved prioriteringer af de offentlige midler.
Det Radikale Venstre fastholder, at ældrepolitik er et kommunalt anliggende, og dermed er vi uenige med Dansk Folkeparti, der ønsker en mere central styring.
Vi kan derfor ikke støtte Dansk Folkepartis forslag til vedtagelse.
Det Radikale Venstre ser nogle klare demokratiske fordele ved, at kommunerne er forskellige, og at der er en mangfoldighed af opgaveløsninger, sådan at kommunerne kan tage ved lære af hinandens erfaringer.
Men det kan da være relevant at spørge, om der er det tilstrækkelige lovgrundlag, for at kommunerne kan føre en fornuftig ældrepolitik.
Og der vil jeg sige tak til socialministeren for gennemgangen af lovgrundlaget og klagemulighederne.
De årlige kommuneaftaler er jo med til også at fastlægge de økonomiske rammer, og jeg vil så lige tilføje, at Folketinget har vedtaget, at Folketingets Ombudsmand kan beskæftige sig med kommunale opgaver.
Det giver for mig at se en ekstra sikkerhed for en ordentlig kommunal forvaltning, også på ældreområdet.
For Det Radikale Venstre er ældrepolitik at sikre mennesker et aktivt, værdigt og selvstændigt liv som borgere i et ordentligt samfund med den nødvendige hjælp.
Jeg vil gerne her, hvor jeg ikke har længere tid, takke CD for også at inddrage forholdene for ældre borgere med en anden kulturel baggrund. Det Radikale Venstre kan ikke støtte forslaget til vedtagelse fra Enhedslisten, Venstre og De Konservative og Kristeligt Folkeparti, for vi vedstår kommuneaftalens opfordring til regeringen om at finde et flertal i Folketinget, i modsætning til hvad Venstre og De Konservative her i dag har givet udtryk for.