Anders Fogh Rasmussen (V), 1998-01-27:
Jeg kan forstå, at fru Sonja Mikkelsen stadig væk er forvirret, og nu kan jeg også forstå, at fru Sonja Mikkelsen prøver at sprede sin forvirring her til Folketingssalen ved at tale om noget andet end det, det hele drejer sig om.
Lad mig bare fastslå, at der gik otte dage, fra sagen opstod i september 1992, og til den daværende statsminister bad rigsombudsmanden om at orientere det færøske landsstyre.
Der gik kun otte dage.
Så blev landsstyret orienteret.
Så spørger hr. Aage Frandsen, hvad det egentlig er, man kan opnå med en juridisk vurdering.
Jamen vi synes da, at det kræver en uafhængig og uvildig juridisk vurdering, om det, finansministeren har begået, er det, som vi ved et umiddelbart blik på det synes det er.
Det er jo sådan, at man må betegne det som magtmisbrug, hvis en minister bruger sine beføjelser til at gennemtrumfe et eller andet bestemt formål, som er på kant med det, som den pågældende institution egentlig har som sit lovmæssige grundlag.
Hvis en minister beder en institution om at varetage andre hensyn end dem, der er institutionens lovfæstede opgave, hvordan skal man så juridisk karakterisere det?
Det, vi i hvert fald kan fastslå, er, at undersøgelseskommissionen siger, at der er lavet en aftale med Finanstilsynet om at udskyde kasseeftersynet.
Det næste er så: Hvem har ansvaret for det?
Vi synes, at sådan som beretningen ligger, kan det ikke være andre end finansministeren, der har det politiske ansvar for det.
Og så er det, vi siger: Hvordan skal man juridisk vurdere det?
Det vil vi gerne have nogle eksperter til at kulegrave.
Og det er nøjagtig det, der er indeholdt i brevet, som er sendt til Politisk-Økonomisk Udvalg fra Venstre og Det Konservative Folkeparti.
Lad mig så slutte med bare at gøre en observation.
Jeg må sige, at jeg er imponeret over den kraft, hvormed ikke mindst Socialdemokratiet prøver at bringe hundrede og sytten andre emner på banen, som simpelt hen ikke har det fjerneste at gøre med det, den her sag drejer sig om, nemlig aktiebyttet i marts 1993.
Man kan ikke undgå at blive imponeret, men det ændrer jo ikke ved, at det er aktiebyttet, som er sagen, at det er den sag, vi skal diskutere, og at det er regeringens håndtering af den sag, vi skal diskutere.
Hr. Elmquist spørger, om jeg ikke citerer forkert fra beretningen.
Jeg synes, vi skulle læse i fællesskab, så der ikke er tvivl om, hvad det er, vi mener, og der vil jeg så bede hr. Bjørn Elmquist om at slå op på side 1080, hvor der står følgende: »Anders Eldrup har vedrørende første afsnit i tilsynets brev af 26. maj 1993... «
- det er der, hvor tilsynet siger, at tilsynet har efter aftale ikke foretaget... osv., - der har han forklaret, at »han kan bekræfte, at der har været en samtale mellem Mogens Lykketoft og Eigil Mølgaard, hvorunder Mogens Lykketoft havde spurgt Eigil Mølgaard, om han ville »skynde sig langsomt«.
Anders Eldrup havde forstået det således, at der var tale om en henstilling til tilsynet om at udskyde »et kasse-eftersyn«.
Mogens Lykketoft havde således orienteret om, at Finansministeriet forventede, at der i slutningen af maj 1993 ville kunne findes en mere langsigtet løsning på problemerne.
« Det er det, departementschefen har opfattet var hensigten med det hele, og det fremgår af hele beretningen, at den hele aktion gik ud på at få nogle ting ind under et gulvtæppe og udskudt, fordi det af en eller anden grund var ubekvemt for regeringen at få det her frem under kampagnen op til folkeafstemningen den 18. maj 1993.
Det er jo i det hele taget i sig selv et mystisk spørgsmål, hvorfor det egentlig var så vigtigt for regeringen.