runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karin Nødgaard (DF), 2006-02-28:
Det er ikke, fordi jeg tror, at det er det, der kan løse alle problemer, men kunne man forestille sig, at producenterne blev pålagt at trykke nogle advarselsmærker på lightergasflaskerne, sådan som vi har set det på cigaretæsker osv., hvoraf det skal fremgå, at det er utrolig farligt, at det også endda er livsfarligt, og også hvilke skadelige virkninger, der kan komme efterfølgende, når man har sniffet lightergas?
Det er jo information, når man rundtomkring på skolerne f.eks. med afsæt i de modelkommuner, jeg nævnte før, tager en alvorssnak med de unge om misbrugsmidler, og hvad man skal holde sig fra og sådan noget.
Man kunne selvfølgelig også sige, at det er information, hvis man med store typer på en lightergasflaske skriver: Pas på, du kan blive høj, hvis du sniffer.
Så det tror jeg altså er en hårfin balance, hvor man skal tænke sig om mere end én gang, før man begynder at, jeg havde nær sagt give brugervejledning om, hvordan produkter, der er tiltænkt en helt anden funktion, kan misbruges.
Jeg beklager meget, for jeg har såmænd heller ikke noget imod at virke handlekraftig, hvis det en gang imellem kan lade sig gøre at sige, at der nu er et problem, og det skal vi løse og sådan noget.
En gang imellem tror jeg bare, vi er nødt til som folketingspolitikere at acceptere, at der ikke er lette genveje til at løse nogle problemer, der sådan set har deres afsæt i noget kompliceret.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Spm. nr. US 82
Ole Stavad (S), 2006-02-28:
Jeg vil godt spørge til et enkelt punkt i den aftale om en kommunal finansieringsreform, som blev indgået i går.
Der er jo ganske store forskelle på, hvordan kommunerne i dag benytter de forskellige muligheder.
Eksempelvis er det meget sædvanligt, at sommerhuskommuner har en grundskyldpromille, der ligger tæt på det loft, som man må bevæge sig op til, hvis de eksempelvis er blevet lagt sammen med en kommune, der har en væsentlig lavere grundskyldpromille, og som har haft nogle andre afvejninger.
Der lovede indenrigs- og sundhedsministeren at overveje positivt, sådan som jeg forstod det, at give de frihedsgrader til kommunerne, men jeg kan ikke, når jeg læser aftalen igennem, se, at der står noget i den om det.
Derfor vil jeg godt høre, om ministeren kan give et svar på, hvor den sag nu ligger.
Den overvejelse har jo også angået denne her problemstilling, og det er også en overvejelse, der har været i kredsen af de partier, der nu har lavet den aftale.
Den overvejelse er så endt med, for så vidt angår 2007, for at føde de nye kommuner på en sikker måde, hvor vi også værner om det kommunale skattestop, som jo er defineret ved, at kommunerne under et holder skatten i ro hver skatteart for sig, at vi lægger et loft over henholdsvis personskatten og grundskylden, og for så vidt angår dækningsafgiften lægger et provenumæssigt loft.
Så der vil ikke i 2007 for nu at svare direkte – der er jo ingen grund til, at den her diskussion ikke skal foregå på et oplyst grundlag – være en mulighed for at lave det, vi kunne kalde massive kommunale skatteomlægninger, hvor man altså flytter skattepresset på borgerne fra den ene skatteart til den anden.
Det er samlet set vores vurdering, at den måde, vi nu løber det i gang på, er den sikreste, når nye kommuner skal fødes på en måde, hvor man altså skal optage forskellige forandringer på en gang; de forandringer, der følger af den almindelige kommunesammenlægning, som jo i sig selv nødvendiggør noget skatteharmonisering; de forandringer, der følger af selve kommunalreformen, som også vil sætte sig lidt forskelligt, fordi den andel af amtsskatten, der overgår til kommunen, jo varierer fra amt til amt, hvorimod sundhedsbidraget på 8 pct. er ens i hele landet; og endelig de forandringer, der følger af udligningsreformen fra i går.
Da vi skal håndtere alle disse forandringer på en og samme tid, er det altså endt op med det, der er løsningen her, nemlig et skatteloft for de to skattearter hver for sig.
Arne Toft (S), 2006-02-28:
Jeg kan ligesom Venstres ordfører sige, at Socialdemokratiet kan stemme for lovforslaget.
Det er meget naturligt, at der fremsættes et lovforslag her i år, i og med at amterne, som hidtil har kunnet låne hos KommuneKredit, bliver nedlagt den 1. januar 2007.
Derfor er man nødt til at føre regionerne ind i stedet for amterne.
I øvrigt er den gældende lov fra 1898
, så den har holdt meget længe.
Ændringen betyder også, at den 1. januar 2007 skifter KommuneKredit navn og kommer til at hedde Kreditforeningen af kommuner og regioner i Danmark.
Både Amtsrådsforeningen og KL støtter KommuneKredits høringssvar, for det er selvfølgelig vigtigt for dem, at KommuneKredit ikke stilles dårligere fremover.
Med disse ord skal jeg sige, at vi kan stemme for L 165.
Lise von Seelen (S), 2006-02-28:
Men synes ordføreren ikke, det ville være en god idé, at man som det første skridt på vejen netop fik gjort et arbejde for at gøre de her regler tydeligere?
For det er jo sådan, at det er i overgangene, behandlingsforløbene bliver sårbare, imellem sengeafsnittet, psykiatrien ude lokalt og socialpsykiatrien.
Der vil de her koordinationsplaner jo være enestående redskaber til det, hvorimod tvungen opfølgning ikke sikrer, at der sker den koordinering.
Så synes ordføreren ikke, det ville være et godt første skridt, at man fik det her til at fungere, inden man kom med noget helt nyt?
Birgitte Josefsen (V), 2006-02-28:
Det er jo sådan i dag, at de koordinationsplaner skal indgå i et samarbejde med socialpsykiatrien, altså med de parter som skal støtte op om den pågældende patient, så det kan man gøre i dag.
Jeg vil gentage, at det simpelt hen bare er at se at komme i gang, og det vil jeg gerne opfordre psykiatrien til.
Birgitte Josefsen (V), 2006-02-28:
Jeg vil gerne spørge fru Karen J. Klint, om hun er af den opfattelse, at det svækker patientens retssikkerhed, at man nu vil indføre i loven, at der skal være tilsyn af en læge fire gange i døgnet, når en patient eksempelvis er bæltefikseret.
Karen J. Klint (S), 2006-02-28:
Nej, teknisk er det en øget retssikkerhed.
Det, jeg forholder mig til, er den virkelighed, som vi bl.a. har set på vores tilsynsrunde her, hvor en af overlægerne sagde: Jamen hvad nu, hvis jeg så tredje eller fjerde gang er nødt til at sende den lægestuderende, der i øvrigt plejer at sidde fast vagt, fordi vi ikke har lægeuddannede nok på arbejde?
Det er derfor, jeg sætter spørgsmålstegn ved ressourcerne – er der læger nok til det, vi nu sidder og lovgiver om?
For ellers synes jeg, vi lovgiver mod bedre vidende.
Det er os, der har ansvaret for, at vi uddanner læger nok.
Det er ikke os, der personligt kan tage ansvar for, om lægerne så vil søge ind og blive psykiatere, men jeg synes, vi mangler nogle pejlinger på, hvordan det hænger sammen.
Jeg vil gerne øge retssikkerheden, men jeg vil også gerne lade være med at snyde på vægten.
Birgitte Josefsen (V), 2006-02-28:
Så vil jeg sige, at jeg helt konkret mangler en klar melding fra fru Karen J. Klint om den målgruppe, der er beskrevet i forbindelse med tvungen opfølgning.
Hvad er det helt konkret, Socialdemokratiet så vil gøre i forhold til den gruppe?
For jeg har ikke hørt helt konkret, hvad det er, man vil gøre.
Vi må jo erkende, at det, der er sat i værk i dag, ikke fungerer.
Karen J. Klint (S), 2006-02-28:
Jeg synes, det er pinligt, at vi har en 8 år gammel forpligtelse til udskrivningsaftaler, og at vi så på vores tilsynsrunde kan få at vide: Jamen vi snakker jo godt sammen i telefonen, så hvorfor formalisere det i en aftale?
Jeg var selv den, der spurgte en overlæge: Hvad med retssikkerheden, hvad med den serviceoplysning til patienten om, at når man får en plan i hånden, så kan man se, hvad det er, andre har aftalt om en, så kan man se de spilleregler?
Overlægen kiggede på mig og sagde så: Jeg har aldrig tænkt på det som en retssikkerhed og som en serviceoplysning, patienten kunne have gavn af, for vi snakker jo så godt sammen, vi fagfolk.
Birgitte Josefsen (V), 2006-02-28:
Der er jo ingenting til hinder for at gøre det, de fagpersoner siger vi skal lægge op til.
Altså, det har man mulighed for i dag inden for lovens rammer.
Så det er sådan set bare at gå i gang med at bruge de koordinationsplaner, som man nu gerne vil, ude i psykiatrien.
Karen J. Klint (S), 2006-02-28:
Jeg hørte også ordføreren sige, at det er vigtigt, at vi ser på andre behandlingsformer.
Jeg var selv også lidt inde på det.
Så jeg vil gerne have fru Birthe Skaarup til at uddybe lidt, hvordan Dansk Folkeparti ser på samspillet mellem socialpsykiatrien og den behandlende psykiatri, altså hospitalspsykiatrien.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-02-28:
Jeg vil også gerne rose Dansk Folkeparti for det klare standpunkt, man har taget til den her meget vigtige lovgivning.
Fra radikal side støtter vi selvfølgelig ideen om, at man kunne dele lovforslaget op.
På den måde kunne vi løse problemet, fordi vi simpelt hen ville få hele det spørgsmål, der drejer sig om ambulant tvang, ind i en lovgivning for sig.
Hermed et lidt ledende spørgsmål med henblik på at understøtte den argumentation, som ordføreren ellers så udmærket har fremført: Kunne man forestille sig, at vi indførte ambulant tvang f.eks. i forhold til mennesker, der lider af sukkersyge, så man sagde, at mennesker, der holder op med at tage deres medicin, og som ikke følger den plan, der er lagt for deres medicinering, også vil kunne hentes af politiet?
Jeg stiller det som et ledende spørgsmål ud fra den betragtning, at det for mig at se også handler om, at vi her igen kategoriserer psykisk syge som en særlig sygdomsform, som ikke er ligeværdig i forhold til andre sygdomme.
Birthe Skaarup (DF), 2006-02-28:
Mit udgangspunkt med hensyn til psykiatriske patienter har altid været, at de skal behandles på lige fod med somatiske patienter.
Så jeg kan godt følge, at selvfølgelig kan somatiske patienter også undlade at tage deres medicin, men de bliver ikke holdt ved lige, kan man sige, med tvungen opfølgning.
Birgitte Josefsen (V), 2006-02-28:
Jeg vil også sige tak for ordførertalen fra Dansk Folkeparti.
Kunne fru Birthe Skaarup forestille sig, at man, ligesom man har etableret andre gode forsøgsordninger i psykiatrien, der har givet gode resultater, også kunne indgå en aftale med et amt om at afprøve tvungen opfølgning som en forsøgsordning?
Vi ved helt konkret, at der er et amt, der godt vil være med til det.
Birthe Skaarup (DF), 2006-02-28:
Det er jo sådan, at eksempelvis Den Almindelige Danske Lægeforening netop har påpeget, at man kunne lave et afgrænset forsøg et eller andet sted i Danmark.
Jeg ved ikke, om det er løsningen, men lad os tage det op i den videre udvalgsbehandling.
Vi har jo netop spurgt fagkundskaben mange steder, og de har svaret, at de ikke er afklarede i forbindelse med det her.
Derfor kom der så den udmelding fra Den Almindelige Danske Lægeforening, at et forsøg et eller andet sted i Danmark måske kunne komme på tale.
Jeg synes, vi skal tage det op, for igen: Det handler om mennesker, og det er det, vi skal være meget påpasselige med, og det er typisk meget, meget svage mennesker.
Erling Bonnesen (V), 2006-02-28:
Formålet med lovforslaget er at modernisere lovgrundlaget for KommuneKredit, så det giver et retvisende og mere detaljeret billede af foreningens virksomhed.
Venstre kan kun hilse velkommen, at KommuneKredits lovgrundlag revideres, for det nuværende lovgrundlag går helt tilbage til 1898 og er derfor ikke længere tidssvarende.
Der er jo sket en række ændringer på kapitalmarkederne siden da.
Lovforslaget indebærer ingen ændringer af foreningens rettigheder og forpligtelser, herunder allerede indgåede låneaftaler, der fortsætter uændrede under den nye lov.
Lovforslaget giver mulighed for fortsatte tilpasninger i takt med samfundsudviklingen og udviklingen på kapitalmarkederne, så KommuneKredit også i fremtiden kan garantere, at kommunernes og regionernes investeringer kan finansieres så billigt som muligt, og Venstre kan derfor støtte forslaget.
Karen J. Klint (S), 2006-02-28:
Jeg vil gerne takke for en meget flot tale.
Fru Birthe Skaarup åbnede jo op for, at vi skulle have en debat med ministeren om at tage kapitel 4 ud.
Vil det dermed sige, at vi, hvis oppositionen kunne blive enige om at komme med et ændringsforslag om det, kunne drøfte hovedparten af lovforslaget for sig, så kapitel 4 a, især § 13 d, tages for sig – for der er en del af kapitel 4, som egentlig er flyttet derom, fordi vi får § 13 d, og hvis vi ikke får § 13 d, så skal det tilbage igen på den oprindelige plads?
Er man indstillet på at være med til eventuelt at få ministeren til at dele lovforslaget?
Lise von Seelen (S), 2006-02-28:
Jeg vil gerne vende lidt tilbage til det spørgsmål, som fru Elsebeth Gerner Nielsen rejste om den sparsomme brug af koordinations- og udskrivningsplaner.
Det forbavser mig meget, at fru Birgitte Josefsen siger, at hvis man spørger fagfolk, svarer de, at de ikke kan se noget alternativ til praksis, sådan som den er i dag.
For jeg hørte fagpersoner sige i fredags, at det ville være en hjælp, hvis man havde et krav til fagpersonerne om, at disse planer inden for en bestemt målgruppe skal overholdes ved udskrivning eller i en koordinationsplan.
Hvis noget sådant fandtes, altså hvis vi gjorde reglerne strammere og mere klokkeklare herindefra, så ville det være en hjælp for systemerne til at få mere gang i brugen af disse planer – og det forbavser mig.
Det var fagpersoner, der sagde det, og det synes jeg da er en god melding at få fra fagpersoner.
Birthe Skaarup (DF), 2006-02-28:
Som jeg sagde, så synes jeg, der er nogle ting, der overhovedet ikke virker.
Jeg ved, de ikke virker.
Vi ved, at der ikke er opsøgende psykoseteam alle steder i landet.
Vi ved, at distriktspsykiatrien ikke virker godt nok.
Vi ved også, at det ikke er alle steder, der er en psykiatrisk skadestue.
Vi ved, at der er mange, der har indset, at de har en sygdom, og de har også indset, at når de bliver dårlige, så kan de gå hen et sted og få noget hjælp, og det er det, jeg gerne vil have, og ikke, at det kun er muligt kl. 8-16, altså i dagtimerne.
Karen J. Klint (S), 2006-02-28:
Ja, og derfor er det interessante spørgsmål jo også, om vi tror på, at tvungen opfølgning vil betyde noget væsentligt for den eventuelle kriminalitet eller skade, som målgruppen kan udsætte samfundet eller sig selv for.
Noget af det er jo selvskadende adfærd, og det kan også være vold over for personalet.
Så spørgsmålet er, om vi når noget med tvungen opfølgning med hensyn til kriminalitet.
Poul Nødgaard (DF), 2006-02-28:
Grundlaget for det nuværende kommunekreditsystem går ifølge lovforslaget helt tilbage til 1898 og danner således baggrunden for navnet KommuneKredit, der vel som sin væsentligste opgave har at yde lån til kommuner og de nuværende amtskommuner.
Når kommunalreformen træder i kraft den 1. januar 2007, dannes der som bekendt fem regioner.
De kan naturligvis også få et lånebehov, og dette lovforslag tager højde for netop den situation.
Jeg synes, det er betryggende, at egenkapitalen til enhver tid skal udgøre mindst 1 pct. af foreningens forpligtelser, og at der også er taget stilling til, hvad der skal ske, såfremt procenten kommer under 1.
Lovforslaget indeholder ingen ændringer af foreningens rettigheder og forpligtelser, og det betyder bl.a., at alle indgåede låneaftaler skal fortsætte uændrede, efter at lovforslaget er vedtaget.
At foreningens låneoptag skal stå i et klart rimeligt forhold til genudlån synes ret så indlysende, men i lovforslaget står der også, hvad der skal ske, såfremt dette ikke er tilfældet.
I Dansk Folkeparti betragter vi det foreliggende lovforslag som en modernisering af ældgamle bestemmelser, kan man vel godt kalde det.
Birgitte Josefsen (V), 2006-02-28:
Jeg vil meget gerne være med til at forbedre livsvilkårene for den gruppe, vi taler om i forbindelse med tvungen opfølgning.
Mange af dem lever et kummerligt liv, fordi de dropper ud af deres medicin gang på gang på gang, bliver paranoide, og nogle bliver udadreagerende, hvilket betyder, at både familie og det omkringliggende samfund ofte tager afstand fra dem.
Den gruppe, vi snakker om her, er jo personer, som man kender i det psykiatriske system, og hvor man kan se, at den medicinske behandling virker og har en effektiv effekt med hensyn til at give de pågældende et liv med at bedre indhold.
Det synes jeg er et godt mål at gå efter.
Kristen Touborg (SF), 2006-02-28:
SF's ordfører kan gøre det ganske hurtigt, fordi flere af mine kolleger her i Folketinget har gennemgået, hvad lovforslaget indeholder, og hvad hensigten med det er.
Det skal jeg ikke trætte Folketinget med at gentage, men kun meddele, at SF er positivt indstillet over for lovforslaget.
Majbrit Berlau (EL), 2006-02-28:
Jeg tror, vi alle sammen er voldsomt bekymrede for, at de mennesker, vi snakker om her, ikke får en ordentlig behandling i det danske samfund.
Men noget af det, som jeg tror virkelig skiller vandene, er spørgsmålet om den tvungne opfølgning og folks rettigheder i den forbindelse.
Det er sådan, at hvis en person, der skal udskrives fra et psykiatrisk hospital, f.eks. nægter at medvirke til en udskrivningsaftale, kan lægen i samarbejde med relevante parter lave en konkret koordineringsplan, og hvis den ikke følges, kan der blive pålagt tvungen opfølgning.
Det er imidlertid også sådan, at en koordineringsplan ikke kan ankes af den enkelte borger, og det vil sige, at vi står i en situation, at når en borger i samfundet ikke kan anke en pålagt behandling og nægter at følge det, den pågældende er pålagt, er der ingen retsbeskyttelse.
Så er der ikke andre muligheder end enten at gå under jorden eller modsætte sig på en anden facon og dermed risikere, at politiet henter en og bringer en på hospitalet til tvungen opfølgning.
Jeg vil godt spørge helt konkret: Bekymrer det ikke ordføreren, at vi er ude i en så retsløs tilstand for de borgere?
Birgitte Josefsen (V), 2006-02-28:
Vi har i Venstre forholdt os meget til det, der ligger i lovforslaget angående det retslige.
Det er jo sådan, at hvis det bliver indskrevet i koordinationsplanen, at patienten er omfattet af tvungen opfølgning, skal ikke kun patienten, men også de involverede parter, der skal støtte patienten, følge det, der står i koordinationsplanen.
Majbrit Berlau (EL), 2006-02-28:
Jeg er udmærket klar over, at man har mulighed for at anke spørgsmålet om tvungen opfølgning, men man har rent faktisk ikke mulighed for at anke koordineringsplanen, og det er jo første skridt på vejen til en deroute og en retsløs situation for de borgere.
Problemet er, at en koordineringsplan, der er etableret uden medvirken fra den enkelte borger, ikke kan ankes, selv om den beskriver et behandlingsforløb med tvangsmedicinering eller bare brug af medicin, som den enkelte borger selv ved ikke er god for ham eller hende.
Derfor står vi i en situation, hvor folk – som vi har hørt flere eksperter udtale – risikerer at måtte gå under jorden for at undgå systemets overgreb med en eller anden form for tvangsmedicinering.
Allerede her mener jeg, at kæden hopper af, og at vi placerer de her borgere i en retsløs tilstand, og det er i virkeligheden det, mit spørgsmål går på: Er det ikke et problem, at psykiatriske brugere ikke har samme retstilstand her i samfundet som patienter i det somatiske system, der f.eks. har kræft, diabetes osv.?
Birgitte Josefsen (V), 2006-02-28:
Nu er jeg ikke jurist, så jeg vil ikke gøre mig klog på alle paragraffer i retsplejeloven.
Men jeg er af den overbevisning, at man kan anke en koordinationsplan til det pågældende amt eller i fremtiden til den pågældende region, lige så vel som man kan påklage andre afgørelser i sundhedsvæsenet.
Anne Baastrup (SF), 2006-02-28:
Jeg deler til fulde fru Birgitte Josefsens bekymring over de forhold, som nogle psykiatriske patienter lever under, og vi er enige om, at det, der er centralt, er at hjælpe og bistå de allerdårligste patienter.
Men jeg vil godt spørge fru Birgitte Josefsen, om det ikke gør indtryk, at Dansk Psykiatrisk Selskab afviser forslaget om tvungen opfølgning med tvangsmedicinering.
Vi skal jo huske, at det er depotmedicin, som muligvis kan give nogle meget alvorlige bivirkninger, og i diskussionen har bl.a. landsforeningen af aktive psykiatribrugere påpeget angsten for, at man simpelt hen kan dø, fordi der ikke er tilstrækkelig overvågning i perioden efter tvangsmedicinering med denne depotmedicin.
Birgitte Josefsen (V), 2006-02-28:
Jeg har bemærket, at Dansk Psykiatrisk Selskabs høringssvar er delt i to blokke, og det vil jo sige, at der ikke er enighed om det høringssvar, der er afgivet.
Jeg vil også gøre den bemærkning.
at jeg op til behandlingen af lovforslaget har gjort mig den ulejlighed at tage rundt sammen med nogle andre og høre, hvad de, der udfører praktisk arbejde i psykiatrien rundtomkring i landet, siger.
Vandene er meget skilte på området, og det vil sige, at nogle taler for, og nogle taler imod.
Selvfølgelig gør det indtryk, når man læser nogle høringssvar, uanset om de falder ud til fordel for den holdning, man selv besidder, eller for den modsatte.
Men jeg har bemærket, at der er enighed om det faglige med hensyn til den patientgruppe, vi snakker om, nemlig de ca. 100, som udgør en stor risikogruppe.
Det har virkelig gjort indtryk på mig, og jeg har forholdt mig til lovforslaget ud fra det synspunkt, at jeg gerne vil tage patientens parti.
Anne Baastrup (SF), 2006-02-28:
Jeg tror ikke, der er nogen ordfører her i salen, som ikke vil tage patientens parti, men man kan godt tage patientens parti, selv om man er konkret uenig i lovforslagets bestemmelser om tvungen opfølgning.
Det vil jeg godt præcisere.
Men så vil jeg spørge: Gør det ikke indtryk på fru Birgitte Josefsen, at man i Norge startede med en meget lille målgruppe, og at man på nuværende tidspunkt er kommet frem med nogle helt, helt andre tal?
Man startede, som fru Birgitte Josefsen sagde, med under 100, og om nogle år lander man måske på flere tusind.
Det skal kædes nøje sammen med, at i dag er det sådan i psykiatrien, at man render rundt mandag morgen for at se, hvem man bedst kan udskrive, selv om de ikke er færdigbehandlede.
Birgitte Josefsen (V), 2006-02-28:
Jeg har påpeget i både min ordførertale og de svar, jeg har givet, at vi vil meget gerne have diskuteret lige det element, der hedder koordinationsplaner, netop for at få præciseret meget tydeligt i koordinationsplanerne, hvem der har ansvaret.
Det er jo ikke nok at sige, at patienten har et ansvar, det er lige så vigtigt, at ansvaret går den anden vej, altså at systemet har et ansvar.
Derfor synes jeg, det er noget af det, vi skal diskutere i det videre arbejde.
Det står i bemærkningerne, men det er et af de områder, hvor jeg synes, at man måske godt kan flytte det fra bemærkningerne og over i lovforslaget, så det vil jeg meget gerne være med til at præcisere.
Hvad angår psykisk syge og kriminalitet, har jeg påpeget, at med hensyn til den gruppe, som vi taler om i forbindelse med at indføre tvungen opfølgning, siger de fagpersoner, der har udtalt sig i forbindelse med, at vi har indhentet høringssvar, at der er en overvejende tilbøjelighed til kriminalitet.
Jeg sagde i min ordførertale, at vi ikke kan sammenligne os med andre lande, der har indført begrebet ambulant tvang.
Vi kan ikke sammenligne deres ordninger med det, der er beskrevet i lovforslaget, nemlig tvungen opfølgning, fordi de andre lande ikke har opbygget deres model som den, der er beskrevet i L 140.
Jeg forstår heller ikke helt fru Anne Baastrups udmelding om, at man render rundt hver eneste mandag morgen og ser, hvem man nu kan udskrive, for de meldinger, jeg har fået fra en stor del af amterne, siger, at man faktisk har en overkapacitet på det psykiatriske område.
Så sent som i fredags fik jeg at vide, at Århus Amt helt konkret har nedlagt 30 sengepladser, fordi de havde en overkapacitet, og jeg fik en udmelding fra Nordjyllands Amt om, at man har ledig sengekapacitet.
Det kan være, det er et problem et enkelt sted her i landet, men så må man jo tage fat i det.