runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 1998-01-27:
Ja, jeg er meget tilfreds med, at det er hr. Anders Fogh Rasmussen, der er ordfører i dag, for så vil vi stille nogle af de spørgsmål, som undersøgelseskommissionen af mærkværdige årsager ikke fandt det nødvendigt at stille den daværende økonomiminister, ligesom undersøgelseskommissionen meget besynderligt heller ikke indkaldte den daværende chef for Finanstilsynet.
Jeg synes, at det spørgsmål, jeg vil stille nu, er specielt interessant, fordi Venstres formand i den grad har prøvet at hænge den nuværende regering op på dens kendskab eller mangel på samme til det såkaldte modelnotat af den 1. oktober 1992, og mit spørgsmål til hr. Anders Fogh Rasmussen går i al sin enkelhed ud på: Dette modelnotat af den 1. oktober 1992 beskriver, at den samlede regning måtte anslås til at blive 1,5 mia. kr., og hvis man gav penge til den ene bank, skulle man også give penge til Færøbanken.
Kan hr. Anders Fogh Rasmussen bekræfte, at disse to afgørende oplysninger blev hr. Anders Fogh Rasmussen gjort bekendt med i oktober 1992, og at man i det efterfølgende forløb, hvor man vred armen om på færingerne for at få dem til at tage den ene bank, glemte at fortælle dem om disse to afgørende forudsætninger, der gik ud på, at man også skulle tage den anden og altså betale hele regningen?
Kan man ikke godt sige, at en anstændig regering burde have sørget for at oplyse færingerne om den fulde dagsorden og ikke kun den halve, når man oven i købet kendte den fulde dagsorden?
Pia Gjellerup (S), 1998-01-27:
Det synes jeg er meget anstændigt.
Jeg synes, at det er mindre anstændigt at gå rundt og komme med alle mulige løsrevne citater her og der og alle vegne fra, hvor de ikke kan blive imødegået.
Vi tør skrive på papiret, hvad vi mener, og det vil vi gerne præsentere vælgerne for.
Så er det jo rigtigt, når fru Kirsten Jacobsen siger, at man kan nå meget på ét minut.
Nu skal jeg så prøve at nå
fru Kirsten Jacobsen på dette minut.
Hvilke opgørelser, spørges der til i et samrådsspørgsmål O tilbage i marts.
Jeg er uenig i fru Kirsten Jacobsens udlægning af, at regeringen vidste noget andet end det, som den svarede.
Den svarede med henvisning til de oplysninger, som var regeringens på det tidspunkt, og man kan også se ud af aktieaftalen, at der står noget, hvor vi måske i dag med kendskab til de mange begreber, som jeg i hvert fald ikke har haft indgående kendskab til tidligere, kan se, at det ikke dækkede præcist over det, som jeg troede, det kunne dække over.
Det skrives i øvrigt også i beretningen, at for udenforstående ville det være begreber, der var velegnede til at indgive et indtryk af, at der var foretaget et noget mere vidtgående opgørelsesarbejde, end der rent faktisk var grundlag for.
Så har jeg svært ved at bedømme, om fru Marita Petersen skulle have stillet spørgsmål til en anden end den, hun stillede spørgsmål til.
Hun stillede en række spørgsmål til Den Danske Bank.
Det synes jeg, var dygtigt og rigtigt gjort.
Det var trist, at hun fik nogle forkerte svar, men hun spurgte dér, hvor der virkelig var nogle muligheder for at hente svarene, nemlig hos bankens ejer.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-01-27:
Selv om taletiden er nedsat til et minut, kan fru Pia Gjellerup altså også nå lidt dér.
Må jeg henvise til svaret på Samrådsspørgsmål O fra Politisk-Økonomisk Udvalg den 31. marts.
Her lyder spørgsmålet: Hvilke opgørelser af aktiver og passiver lå der til grund for aktieoverdragelsen mellem Førøya Banki og Finansieringsfonden af 1992?
Må jeg henvise til talepapiret og til svaret på punktet.
Regeringen havde disse oplysninger.
Det var ikke kun
Jógvan Sundstein, der vidste, at den opgørelse ikke var foretaget.
Det vidste den danske regering, men den danske regering ville ikke fortælle Folketinget om det.
I øvrigt vil jeg spørge fru Pia Gjellerup, om det ikke var mere rimeligt, at Marita Petersen havde spurgt sin befuldmægtigede Richard Mikkelsen, som sad med ved bordet, og som kendte alle oplysninger, om der var behov for kapital i Førøya Banki.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-01-27:
Jeg vil gerne spørge fru Pia Gjellerup, om hun virkelig mener, at det forslag til vedtagelse, som hun har fremsat på vegne af en række partier, giver en anstændig behandling af denne sag.
Det, der er tale om her, er jo, at regeringen har siddet sammen med SF og Enhedslisten og forhandlet et forslag til vedtagelse på plads afmålt efter, at regeringen ikke skulle gå af og ikke skulle udskrive folketingsvalg.
Størrelsen er afpasset efter, at regeringen ikke skal gå af, og ikke afpasset i forhold til sagens karakter og alvor.
Er det anstændigt over for vælgerne at behandle sagen på denne måde i Folketinget i dag?
Ville det ikke være mere fair, vil jeg spørge fru Pia Gjellerup, at man sagde: Lad os dog få renset luften i stedet for alt det pjat med at forsøge at rense sig selv ved håndvasken herinde i Folketingssalen. Ville det ikke være bedre at få renset luften ved, at vi én gang for alle spurgte vælgerne, hvad de synes om denne sag, og om vælgerne tør betro den fremtidige ledelse af dette land, i hvert fald i det kommende par måneders tid, til den nuværende regering?
Pia Gjellerup (S), 1998-01-27:
Først til hr. Óli Breckmann, som jeg vist desværre må skuffe.
Jeg vil ikke kritisere selve Finansieringsfondens primære formål og opbygningen med Finansieringsfonden, og det gjorde jeg heller ikke i mit ordførerindlæg.
Jeg sagde udtrykkeligt, at det, der var problemet, var, at Finansieringsfonden i denne sammenhæng og tidligere er blevet brugt som forhandler og rådgiver i forbindelse med beslutninger, der skal træffes i den danske regering og i det færøske landsstyre.
Det er ikke en konstruktion, der er velegnet til det, og det er det, vi gerne vil se på.
Vi har ikke noget at udsætte på selve opbygningen, ihvorvel vi altid kan diskutere det.
Det vil vi gerne, men der er ikke givet noget signal fra min side, der kan udlægges, sådan som hr. Óli Breckmann har hørt det.
Jeg vil sige: Hvorfor stillede Marita Petersen det gode spørgsmål?
For jeg er helt enig i, at hun stillede et meget virkeligt og relevant spørgsmål.
Det gjorde hun bl.a., fordi hendes finansminister, Jógvan Sundstein, vidste, at der ikke var foretaget en due diligence-opgørelse, hvilket ville være det sædvanlige, som jeg kan læse det af beretningen, ved en overdragelse af et pengeinstitut.
Så må man naturligvis spørge til noget andet som supplement i stedet for, og det er det, Marita Petersen gør.
For at det ikke skal fremstå som mere voldsomt end som så, vil jeg i øvrigt henvise til, at Marita Petersen på retsbogens side 45 siger, at sådan som hun husker det, sagde
hr. Lykketoft ikke noget, som klart måtte opfattes som en trussel.
Så er der i hvert fald givet en kommentar til det.
Endelig til fru Kirsten Jacobsen.
Perlerækken af fortielser er jeg faktisk ikke enig i.
Noget af det, man har svaret Politisk-Økonomisk Udvalg tilbage i marts 1993,
handlede om det beslutningsgrundlag, som regeringen faktisk havde.
Det er det beslutningsgrundlag, som vi i dag kan se er velegnet til ikke at give den fulde sandhed.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-01-27:
Det Radikale Venstre har i denne sag skrevet en mindretalsudtalelse i betænkningen, som jeg synes er så bemærkelsesværdig, at jeg godt vil gøre opmærksom på den her fra talerstolen.
Det Radikale Venstre er ked af, at der ikke er flertal for forslaget om en husstandsomdelt avis, og Det Radikale Venstre går faktisk ind for forslaget.
Men så skriver Det Radikale Venstre i sin mindretalsindstilling, at det er altså ikke lykkedes at overbevise et flertal i Folketingets Europaudvalg om denne idés fortrin, og derfor vil Det Radikale Venstre alligevel ikke stemme for forslaget.
Jeg synes i hvert fald, det er lidt grinagtigt, hvis det virkelig skulle være radikal politik fremover.
Så vil jeg sige til flertallet, som altså stemmer dette forslag ned, at der er jo tale om en simpel magtanvendelse uden gnist af noget som helt forsøg på at overbevise med argumentation.
Det er en sørgelig sag for folkestyret, for man nedstemmer i realiteten - det ved vi jo godt alle sammen - denne husstandsomdelte avis, fordi man ikke ønsker at give unionsmodstanderne mulighed for at komme til orde på lige fod med tilhængerne.
Sådan er kendsgerningerne, og man har opfundet de mest ynkelige argumenter, jeg har hørt i nogen folketingsdebat, til støtte for sit synspunkt.
Men når man skræller alt det af, står man tilbage med magtens sprog.
Jeg ved ikke, om hr. Stavad og andre repræsentanter for flertallet var opmærksomme på en artikel i Politiken den 20. januar i år, hvoraf det fremgik, at en Vilstrupundersøgelse havde vist, at kun 38 pct. af vælgerne føler, at de er godt informeret om Amsterdamtraktaten, men at et stort flertal af vælgerne altså mener, at de enten er dårligt eller ikke godt nok informeret.
I den situation vælger man altså at sige nej til en mulighed for at informere vælgerne og endda informere på et alsidigt og lige grundlag, hvor både tilhængere og modstandere kommer til orde på de samme betingelser.
Det giver stof til eftertanke, at tilhængerne af Amsterdamtraktaten åbenbart vælger at føre kampen med det middel at bruge deres magt til at undertrykke en alsidig debat.
Jørgen Estrup (RV), 1998-01-27:
Nu må hr. Albrechtsen nok vænne sig til, at uanset hvor grinagtigt han måtte finde det, er Det Radikale Venstres stemmeafgivning altså ikke afhængig af, hvordan Enhedslistens attitude bliver.
Om denne sag må man sige, at her har vi et godt eksempel
på, at der er ting, man ikke bør tage herned i Folketingssalen, fordi det bliver en tom demonstration
Hr. Albrechtsen ved udmærket godt, at vi har diskuteret dette spørgsmål i Europaudvalgets underudvalg, og det er diskuteret i selve Europaudvalget, og der er ikke noget flertal.
Jeg kan ikke forhindre hr. Albrechtsen i at lave et beslutningsforslag, men jeg vil godt sige, at jeg synes ikke, det er nogen specielt fornuftig demonstration, og derfor deltager Det Radikale Venstre ikke.
Men det ændrer ikke ved det forhold, at vi synes, man burde gentage det, man gjorde ved sidste folkeafstemning, og derfor er vi enige i, at en sådan debat havde været fornuftig.
Ole Stavad (S), 1998-01-27:
Der er jo en tendens til, at hver gang der opstår en diskussion, forsøger hr. Albrechtsen og de andre modstandere af det europæiske samarbejde at fremstille sig selv som de undertrykte, og det er det samme, hr. Keld Albrechtsen forsøger i denne sammenhæng.
Hvis vi nu skal have en lille smule kendsgerninger på bordet i denne sag, har der været en diskussion partierne imellem, og et bredt flertal er nået frem til, at intentionen bag den model med at udsende en husstandsomdelt avis
skulle være et forsøg på at nå til enighed om en fælles beskrivelse af indholdet.
Men vi har vurderet, at det ikke ville være en fremkommelig måde her, fordi hr. Albrechtsen og ligesindede konsekvent benægter kendsgerningerne med hensyn til forbedret miljø, forbedrede beskæftigelsesmuligheder og en lang række andre forbedringer i Amsterdamtraktaten, og derfor ville det, der kunne komme ud af det, desværre formentlig ende med noget misvisende i stedet for noget oplysende.
Derfor har vi valgt en anden fremgangsmåde.
Vi har øget de midler, partierne og organisationerne får til rådighed, fra 15 mio. kr. til 25 mio. kr., så hvad enten man er for eller imod de forbedringer, der ligger i Amsterdamtraktaten, har man gode muligheder, også rent økonomisk, for at kunne informere.
Vi tror på demokratiet, vi tror på debatten, vi tror, det er nyttigt, at synspunkterne står over for hinanden, og derfor har vi gennem de beslutninger, der er truffet i Europaudvalget og er fulgt op af et aktstykke i Finansudvalget, stillet midler til rådighed - og ikke kun for
de politiske partier, men også for f.eks. Juni Bevægelsen og Folkebevægelsen.
Hvis vi ser på, hvordan fordelingen mellem organisationer og partier er og også tager med, hvordan fordelingen hidtil har været for det, man kan kalde de frie midler, er der nogenlunde balance mellem hvor stor en del af midlerne, der tilflyder dem, der går ind for et ja, og dem, der argumenterer for et nej.
Derfor mener vi, at vi faktisk har fundet en demokratisk bedre løsning, når vi tager som udgangspunkt, at den ene part har benægtet faktuelle ting og kendsgerninger i det gode resultat, regeringen kom hjem med i juni 1997.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-01-27:
Jeg vil gerne sige på egne vegne, at jeg synes faktisk, det var en god idé, hvis man også denne gang ved en EU-afstemning
havde udsendt en husstandsomdelt avis, som man har gjort før.
Det er lige til at gribe for vælgerne, når det store flertal af dem begynder at interessere sig for spørgsmålet nogle få uger før afstemningen, så selv om det er ubehageligt for mig som konservativ at stemme for noget, der kommer fra Enhedslisten, vil jeg stemme efter min overbevisning.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-01-27:
Det er utroligt, så mange dårlige undskyldninger hr. Ole
Stavad kan finde frem her i dag for ikke at støtte et helt, helt oplagt emne under denne debat, nemlig at Folketinget selvfølgelig burde lave en oplysningsavis i lighed med den, der blev lavet i forbindelse med Maastricht-Traktaten.
Jeg er da godt klar over, at socialdemokraterne har utrolig dårlige erfaringer med sådan en avis, fordi det får nogle socialdemokrater til at stemme nej, som man gerne vil overbevise om, at de skal stemme ja.
Det er jo velkendt, at jasiden frem til Amsterdamafstemningen sidder på de mange millioner og kan argumentere for, hvorfor man skal stemme ja, og det er lige så velkendt, at nejsiden har utrolig dårlige vilkår for at komme frem med sine argumenter, har meget få midler at gøre med.
Det er situationen, det er kampen.
Det eneste, vi kan håbe på, er selvfølgelig, at vælgerne holdningsmæssigt ikke kan købes for de mange millioner, som jasiden vil sparke ind i tiden frem til den 28. maj.
Så til Det Radikale Venstres helt særprægede argumentation i forbindelse med denne her debat: Jeg hørte forleden i radioen den radikale EU-ordfører, fru Arnold, fortælle om det beklagelige i, at Folketingets flertal ville afvise præcis det forslag, der ligger på bordet, om at lave sådan en oplysningsavis.
Jeg synes egentlig, det var en fortrinlig argumentation, den radikale ordfører gjorde gældende i Radioavisen, og derfor er det også helt ufatteligt at skulle konstatere her i dag, at Det Radikale Venstre åbenbart netop ikke følger sin overbevisning, men af hensyn til regeringspartneren ser sig nødsaget til at stemme imod det forslag, der ligger på bordet.
Jeg synes, det er helt utroligt, og jeg må komplimentere hr. Frank Dahlgaard, selvfølgelig, for modet til at følge sin overbevisning også i en sag som denne her og stemme ja til forslaget.
Dansk Folkeparti kan selvfølgelig kun opfordre til, at der er flere, der gør det, så resultatet kunne blive, at der laves denne avis, som kunne skabe en lidt større ligevægt mellem jasiden og nejsiden frem til den 28. maj.
Bjørn Elmquist (RV), 1998-01-27:
Når hr. Anders Fogh Rasmussen nu skal til at svare på hr. Frank Aaens spørgsmål om forholdene i efteråret 1992, vil jeg godt bede hr. Anders Fogh Rasmussen om at forklare, hvordan den daværende regering - som hr. Anders Fogh Rasmussen også var en del af - så på Richard Mikkelsens rolle som formand for bestyrelsen i Finansieringsfonden af 1992.
Det var en af de ting, der blev drøftet.
Var det en politisk rolle?
Var det noget, der skulle borge for det forretningsmæssige indhold, grundlag i en eventuel aftale?
Er der ikke allerede her, som der også står i vores forslag til vedtagelse, lagt nogle spor, som ingen efterfølgende regering er veget fra?
Det kan danne grundlag for en påtale, og det er også derfor, vi kritiserer skiftende regeringer; men jeg vil godt bede hr. Anders Fogh Rasmussen om at forholde sig til dette udsagn.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-01-27:
Man må spørge sig selv, om man skal le eller græde, når man hører hr. Stavads argumentation.
Nu siger hr. Stavad, at vi jo ikke kan blive enige om, hvad der skal stå i den avis, fordi Socialdemokratiet mener, at Amsterdamtraktaten er til fordel for miljøet, og det mener Enhedslisten ikke.
Jamen hr. Stavad
, hele ideen med en sådan husstandsomdelt avis er, at Socialdemokratiet får en side, hvor hr. Stavad kan skrive, hvorfor han synes, at Amsterdamtraktaten er godt for miljøet, og Enhedslisten får en side, hvori vi kan påvise, at den påstand fra regeringens side mener vi simpelt hen er forkert.
Det giver en ægte debat, og jeg fatter ikke, at hr. Stavad kan stille som betingelse, at partierne skulle være enige om, hvad der skulle stå i en avis, der netop går ud på at præsentere partiernes forskellige holdninger.
Debatten er jo umulig på det niveau, som hr. Stavad trækker den ned på.
Skal man le, eller skal man græde?
Ole Stavad (S), 1998-01-27:
Jeg kan sådan set godt forstå modstandersidens interesse i, hver gang der er chance for det, at diskutere form, organisation, i stedet for indhold i Amsterdamtraktaten, fordi de dér har så dårlig en sag.
Jeg ved godt, at Enhedslisten og hr. Keld Albrechtsen ikke var i Folketinget på det tidspunkt, hvor man lavede de foregående, men det var faktisk en del af hele hovedgrundlaget for at udsende en sådan avis, og derfor med den stilling, vi har i dag, hvor man ikke vil erkende fakta på modstanderside, i hvert fald ikke hos hr. Keld Albrechtsen, ja, så har vi i stedet for valgt en anden metode til at sikre, at alle kan komme frem med deres synspunkter.
Alle får en økonomisk mulighed for på lige vilkår at fremlægge deres synspunkter for befolkningen, og derfor har vi øget midlerne, som partierne og de enkelte kan få til rådighed for at give en information, befolkningen kan være tjent med op til afstemningen om Amsterdamtraktaten.
Ole Donner (DF), 1998-01-27:
Jeg er lidt ked af, at man ikke vil være med til at udsende en husstandsomdelt avis.
Man kunne eventuelt lave den med treogtyve en halv side for en afstemning, hvor man siger ja, og den sidste halve side kunne man fordele jævnt i bladet med et lille læserbrev til hvert af de partier, der er modstandere.
Så var det jo objektivt, og så ville man virkelig gøre noget for sagen, så folk fik en mulighed for at sætte sig ind i det.
Så vil jeg godt sige til fru Annette Just, at jeg synes, det er uretfærdigt over for De Radikale at sige, at de ikke ved, hvad de mener.
Det ved de sandelig, for i betænkningen siger de, de er for, og her i salen siger de, at de er imod.
Det er fuldstændig, som de plejer at gøre det i Det Radikale Venstre, og det er vel nok derfor, at 95 pct. af Danmarks befolkning ikke forstår, hvad De Radikale mener.
Pia Gjellerup (S), 1998-01-27:
Da et enigt Folketing tilbage i foråret 1995 vedtog loven om undersøgelse af den færøske banksag, var Folketingets partier også enige om - med lidt forskelligt ordvalg - i betænkningen fra Det Politisk-Økonomiske Udvalg at stille i udsigt, at vi, når undersøgelseskommissionen var kommet med sin beretning, ville drøfte sagen i Folketinget.
Det er det, alle partier er enedes om at gøre foreløbig i form af en forespørgsel, som finder sted i dag, og på alles vegne skal jeg blot lægge op til, at vi ser frem til at få ministrenes besvarelse.
Besvarelse
Frank Aaen (EL), 1998-01-27:
Jeg bemærkede regeringens selvkritiske bemærkninger.
De er mildt sagt på sin plads, og jeg vil gerne tilføje, at der ikke bare er tale om enkelte begivenheder, der er kritisable, eller kritik af embedsmænd.
Det er hele forløbet, hvor regeringen har optrådt som storebror, der skulle sætte den lille på plads.
Det må jo erkendes, at det eneste spørgsmål, det afgørende spørgsmål, der blev stillet, og som kan vise sig at være flere hundrede millioner kroner værd, blev stillet af fru Marita Petersen, medens den danske regering bare busede på og vred armen rundt på det færøske landsstyre.
Når finansministeren beklager, at man afviste en undersøgelse i september 1993, så vil jeg gerne sige: Hvad med alle de andre gange, man afviste en undersøgelse?
Det var jo et meget uværdigt forløb, vi havde frem til sommeren 1995, indtil vi endelig fik vedtaget en undersøgelse her i Folketinget.
Derfor er mit spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører: Uagtet at der også er fejl begået på Færøerne, mener Socialdemokratiet så ikke, at der er anledning til at fremføre kritik af, at man havde en uværdig behandling af færingerne i hele dette forløb fra den danske regerings side?
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-01-27:
Jeg skal ikke gentage det, hr. Frank Aaen spurgte om, nemlig hvor mange gange der blev bedt om undersøgelser her i Folketinget bortset fra Marita Petersen.
Svaret var hver gang det samme.
Man får indtrykket af, når man hører den socialdemokratiske ordfører og også ministrene, at set i bagklogskabens lys kunne vi alle sammen have været klogere.
Men jeg er nu nødt til at sige, at man i regeringen har gjort sig meget lidt ulejlighed for at søge oplysninger, og man kan kun se det, også med rapporten i hånden, som en helt bevidst perlerække af fortielser.
Jeg vil gerne henvise til de spørgsmål, der er stillet gennem Politisk-Økonomisk Udvalg den 31. marts 1993 og den 23. marts 1993.
Her bliver der direkte spurgt til aktieombytningen: Var der en opgørelse og så videre og så videre, og de svar, som vi fik, var ren Anders And.
Regeringen blev advaret.
Regeringen gjorde ingenting, og det kan man ikke løbe fra i dag.
Annette Just (FP), 1998-01-27:
Jeg vil godt starte med at sige, at dette her er jo et dejligt bevis på, hvad radikal politik er.
Hvis nogen nogen sinde skulle have været i tvivl, så har vi set et klassisk eksempel på radikal politik her.
De mener ét, men gør noget andet, for det kan måske gå hen og blive til et flertal.
Hvad der er meget værre, er i virkeligheden de argumenter, som hr. Ole Stavad brugte nu.
Det var rent hykleri - vi får alle sammen penge til at gå ud og oplyse, og så kan vi jo alle sammen gøre vores bedste - i stedet for at tage stilling til, hvad der egentlig talt var forslaget, nemlig at man prøvede på at lave en objektiv avis, hvor der var en side til hvert parti, hver organisation, således at befolkningen havde en chance for at overskue, hvad det her kommer til at dreje sig om, og at det ikke kun - som det nu vil ske, når hr. Ole Stavad får gennemtrumfet sit flertal - bliver avisernes annoncesider, der kommer til at bugne med alle de annoncer, hvor vi kun har slogans, hvor vi ikke har saglige begrundelser for ja eller nej til Amsterdamtraktaten.
Men hr. Ole Stavad synes altså ikke, der er nogen grund til at fortælle befolkningen, hvad dette her drejer sig om.
Der er ingen grund til loyalt at sætte det op mod hinanden.
Helt ærligt, det er en synd og en skam for dansk folkestyre, at der kan gennemtvinges et flertal til at forkaste det, som vi alle sammen før i tiden har været enige om var en god idé, nemlig at prøve på sagligt at sige
: Hvad drejer det her sig om?
Denne gang er det Amsterdamtraktaten, og befolkningen får derved ikke en chance for at opveje det mod hinanden.
De får kun chance for, som regeringen gør på nuværende tidspunkt, at rekvirere bog efter bog efter bog om alle mulige og umulige synspunkter, som regeringen har.
Men en saglig debat vil Socialdemokratiet herved afskrive sig.
Det er hykleri, så det batter.