Morten Messerschmidt (DF), 2005-04-29:
Verden omkring os er for store deles vedkommende ude af kontrol.
Over en milliard mennesker lever for under 2 US-dollar om dagen, og det samme antal har ikke den basale ret til at vælge egne ledere, ytre sig frit eller samles i demonstrationer.
I den globaliserede tidsalder, som har været undervejs siden 1950'ernes spæde start, med større mediefrihed, lettere transportmuligheder og færre hindringer for transaktioner af varer og penge, skulle man tro, at forholdene forbedredes.
Nogle lande har imidlertid ikke formået at modernisere sig, selv om tilbuddet har ligget lige for fødderne af dem, og andre lande har selv ødelagt deres muligheder ved at fastholde forældede strukturer og ødelæggende kulturelle traditioner.
Det afgørende spørgsmål er, især for Afrika, fødselsudviklingen.
Ifølge FN vil Afrika forøge sin befolkning med 138 pct. frem til år 2050, og det forekommer ikke urealistisk, sammenlignet med at væksten fra 1950 til 2000 var på hele 262 pct. Intet samfund, ej heller et moderne og veludviklet som vort, vil kunne skabe arbejde, boliger, uddannelse, fødevarer, rent vand, infrastruktur, hospitalshjælp eller andre fornødenheder til en så hastigt stigende befolkning.
Det er imidlertid forkert at tro, at de afrikanske lande ikke har nogen økonomisk vækst; men fødselsfrekvensen ødelægger de resultater, som skulle bære samfundene fremad.
I f.eks. Swaziland har den økonomiske vækst fra 1990 til 2002 været på 3,2 pct., men målt i forhold til indbyggertallet var væksten sølle 0,1 pct.
Befolkningstilvæksten har ædt den økonomiske vækst, og vi kan se det ene afrikanske land efter det andet, især de muslimske, forsumpe på grund af reaktionære kulturer og uduelige ledere.
Nok er afskaffelsen af produktions- og eksportsubsidier i de udviklede lande en væsentlig nødvendighed.
Men vi skal samtidig af de samme grunde, som de tidligere ordførere har været inde på, meddele, at vi ikke kan støtte den forhandlingsstrategi, som Enhedslisten anbefaler.
Der er ingen tvivl om, at det er til stor gavn for de fattige lande at få liberaliseret eksport- og produktionssubsidierne og at få adgang til vore markeder; men man skal passe på med at tro, at det er en form for verdensfrelse, det vil lægge op til.
Den afgørende årsag til, at de afrikanske og især de muslimske lande er underudviklede, ligger i deres egen fastholdelse af de strukturer i deres egne samfund, som har umuliggjort den vilje til vækst, vi har i Europa.
Det er modstanden mod prævention, det er kvindesynet og troen på, at religionen indeholder alle svarene på, hvordan et samfund bør indrettes, og vi må derfor gøre det til et ufravigeligt hovedkrav, at regeringerne i disse lande forpligter sig til at sætte ind på disse områder, og gøre det til en ufravigelig betingelse, når vi giver bistand eller andre hjælpeforanstaltninger.
Vækst forudsætter vilje til ordnede samfund, og viljen har ikke været til stede i mange af de muslimske og afrikanske lande, hvor korruption går forud for hæderlighed, og hvor religion går forud for rationel tænkning.
Vi kan påvirke, fastsætte betingelser og rådgive, men hvis Vesten ikke tager den opgave alvorligt og får bragt orden i og kontrol over disse lande, er konsekvenserne helt uforudsigelige.
Her er afskaffelsen af landbrugsstøtteordninger og eksportsubsidier osv. en væsentlig hjælp.
Nogle lande vil have større gavn af disse, bl.a. i Sydamerika, mens andre lande som de muslimske lande i den arabiske verden og Nordafrika og andre afrikanske lande har behov for helt andre strukturændringer end de her foreslåede.