runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 2005-03-10:
Man kan have meget tiltro til kommunerne i en række sammenhænge – det synes jeg også man skal have – men når kommunerne er i en situation, hvor de økonomisk er voldsomt klemt af en regering, der klemmer den kommunale økonomi mere og mere, så ved vi også, at opfindsomheden med at afvise udgifter stiger tilsvarende.
Det er jeg sikker på De Konservative også har mødt eksempler på.
Det, jeg synes er bekymrende, er, at i det spil er den retssikkerhed, som omgærder den enkelte, helt afgørende for at beskytte den enkelte mod den type af tænkning.
Derfor vil jeg bare spørge: Bekymrer det så ikke også De Konservative, at man uanset de gode hensigter ikke udstyrer den enkelte med den retssikkerhed, som er hele forudsætningen for, at vedkommende også er sikret?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2005-03-10:
Jeg er da enig med hr. Villy Søvndal i, at det er en meget relevant social diskussion, vi har her, og derfor mener jeg også, at forslaget som sådan giver et løft til den sociale bund her i landet, fordi vi med sigtet om at få spredt ghettoiseringen giver et løft og en hjælp til at få folk ud af ghettoerne.
Det er da rigtigt, at der er noget elastik – og elastik er jo lavet af gummi – i formuleringen så vidt muligt.
Men når kommunerne får at vide, at de så vidt muligt skal opfylde den forpligtelse inden for 6 måneder, har de altså heller ikke frit slag.
Så vil kommunerne inden for en margen, som senere må blive fastsat af andre myndigheder end Folketinget, få den fastsat nærmere.
Der ligger altså en forpligtelse til kommunerne om at sørge for, at der bliver fundet en bolig.
Villy Søvndal (SF), 2005-03-10:
Det er ikke en helt ligegyldig diskussion, vi har, for vi ved jo, at de sociale problemer i bunden af samfundet i de her år stiger.
Det har vi alle de indberetninger om, man kan ønske sig eller frygte, eller hvad man nu vil.
Vi har indberetninger fra Rådet for Socialt Udsatte, der melder om stigende problemer i bunden af samfundet.
Det er altså i det lys, vi behandler det her forslag.
Her vil jeg bare spørge den konservative ordfører, om ikke det bekymrer et parti, der trods alt nogle gange har været lidt optaget af de sociale forhold i bunden af samfundet, at man erstatter en ret med »så vidt muligt«.
Vil den konservative ordfører ikke medgive, at der er meget gummi i en formulering, der hedder »så vidt muligt« – altså mange muligheder for at fortolke – og at den, der står og skal klare sig i den situation boligmæssigt, står langt, langt svagere med den her formulering i forhold til den nuværende situation.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2005-03-10:
Jeg skal ikke trætte Tinget med at gentage, hvad Venstres ordfører, hr. Michael Aastrup Jensen har sagt, for det er vi i Det Konservative Folkeparti fuldstændig enige i.
Derfor kan det vel næppe komme som en overraskelse, at vi også fuldt ud støtter forslaget.
Og når kommunerne vælger at bruge den, skabes der et retskrav på så vidt muligt at få anvist en anden bolig.
Til hr. Villy Søvndal vil jeg gerne her indskyde, at der jo ikke er tale om, at der er nogle mennesker, der bliver boligløse.
Det modsatte af anvisningsretten, afvisningsretten, handler om at afvise folk, der har en bolig.
Folk, der ikke har en bolig, er omfattet af et helt andet lovkompleks, serviceloven, og der har de sociale myndigheder en forpligtelse til at skabe husly.
Det kan så være et hotelværelse eller noget lignende.
Men der er altså ikke tale om, at vi her ved at afvise nogle gør nogle boligløse.
Det synes jeg er vigtigt at få frem.
Det andet, der er godt ved dette lovforslag, er, at der skabes et incitament til at få den private anvisning i gang.
Vi Konservative er udmærket godt klar over, at det instrument har foreligget tidligere, og at det ikke fungerede.
Jeg tror, der blev brugt små 200.000 kr. i den gamle ordning.
Men vi mener, at ved, at vi forhøjer tilskuddet til de private udlejere, skaber vi virkelig incitament til, at vi kan få nogle af de private ejendomme i spil.
Må jeg så sige her, at det er et forholdsvis komplekst lovforslag, og at der jo i Folketinget er bred enighed om, hvad der er formålet med det.
Der er nogle ganske reelle problemer, vi gerne vil have løst, nemlig at få opløst den her ghettoisering til gavn for alle.
Så lad os fordomsfrit i udvalget arbejde videre med, hvordan vi løser de problemer og ikke får hugget det til pindebrænde.
Vi har alle mulige forskellige måder at se det på, og jeg synes, vi skal holde fokus på sigtet, og det er at få splittet ghettoiseringen til alles bedste.
Det er vi jo enige om.
Anita Knakkergaard (DF), 2005-03-10:
Lad mig sige en ting: Nu har de fleste af de mennesker, der søger en ny bolig og måske en større bolig, normalt en bolig i forvejen.
Derfor synes jeg, man skal vente og se, hvordan det her funker.
Jeg vil ikke give hr. Villy Søvndal ret, jeg vil først vente og se, hvordan kommunerne tager det ansvar, der ligger i det her.
Jeg tror godt om kommunerne, så jeg er ikke enig med hr. Villy Søvndal i de påstande, han fremsætter her.
Villy Søvndal (SF), 2005-03-10:
Jeg vil bare takke for det klare svar: Der findes ingen sikkerhed; man kan anke.
Der er jo ikke noget retskrav på det i lovgivningen.
Hvad betyder det?
I en situation, hvor hjemløsheden i Danmark i øvrigt stiger, vil det her forslag i en række kommuner, der ikke har mulighed for at anvise andetstedshen, betyde, at nogle mennesker mister deres bolig, og dermed er det her forslag med til at forøge hjemløsheden.
Jeg vil bare spørge Dansk Folkeparti: Hvis man vil forsøge at bevare det sociale rygmærke, kan man så virkelig gøre det ved at støtte denne type af forslag?
Anita Knakkergaard (DF), 2005-03-10:
Nej, der står kun »så vidt muligt«.
Og jeg må gå ud fra, at kommunalbestyrelserne i de boligområder overholder, at det er så vidt muligt.
Gør de ikke det, har de mennesker, det drejer sig om, en mulighed for at klage til stiftamtmanden, hvis tidsfristen overskrides.
Villy Søvndal (SF), 2005-03-10:
Det er et enkelt opklarende spørgsmål i forlængelse af kommunens forpligtelse.
Hvis nu man er enig i, at der er et behov for at sikre, at nogle boligområder ikke bliver for belastede – det er vi i SF enige i, men det forudsætter jo, at der er sikkerhed for den, der får afvist sit ønske om en bolig – vil jeg spørge Dansk Folkepartis ordfører, om Dansk Folkeparti mener, at der med en formulering, der hedder »så vidt muligt«, er sikkerhed for, at man kan få anvist en bolig.
Man skal huske, at alternativet er, at hvis der ikke er sikkerhed, skaber vi nogle nye hjemløse.
Findes der efter Dansk Folkepartis opfattelse i de formuleringer, der ligger nu, sikkerhed for, at en, der ikke bliver optaget, får anvist en anden bolig?
Anita Knakkergaard (DF), 2005-03-10:
Nu har De Radikale jo slet ikke givet udtryk for, hvordan det skal være, men alt på det område er jo spændende, så når vi kommer til udvalgsarbejdet, kan vi jo høre, hvilke ideer der ligger bag det.
Morten Østergaard (RV), 2005-03-10:
Vi deler selvfølgelig det lønlige håb, men det, vi er lidt interesserede i, er, om ikke man burde bygge det ind i forslaget her, som relativt indgribende går ind og giver kommunerne nogle rettigheder over for særlige områder, at de så samtidig får en pligt til at forøge anvisningen til de områder, hvor der måske i dag slet ikke bor kontanthjælpsmodtagere.
Anita Knakkergaard (DF), 2005-03-10:
Jo, men det tror jeg da kommunerne selv kan se.
Det kan da godt være, at der er nogle kommuner, der ikke kan det, men i den kommune, hvor jeg kommer fra, har man anvisningsret til dem alle sammen.
Det har man for længst indset.
Og jeg ved, at Randers også gjorde det for mange år siden, men hvor man herfra gjorde det umuligt at gøre de ting.
Morten Østergaard (RV), 2005-03-10:
I Information den 22. februar 2005 udtalte Dansk Folkepartis integrationsordfører, hr. Peter Skaarup, at vi er nødt til at sige til kontanthjælpsmodtagere, at vi skal have en bedre spredning.
Derfor vil jeg gerne spørge ordføreren i dag, om Dansk Folkeparti vil medvirke til, at vi pålægger kommunerne at bruge deres anvisningsret meget mere offensivt til at anvise kontanthjælpsmodtagere til de afdelinger, hvor de i dag ikke kan komme ind, fordi det er lukket land, og at vi samtidig med den her nye ret, de nu får, kommer med et pålæg om, at anvisningerne til nogle af de afdelinger, som de slet ikke anviser til, skal øges markant, så vi netop får en balance mellem rettigheder og pligter.
Anita Knakkergaard (DF), 2005-03-10:
Nu var jeg ikke ordfører på L 135, men er ordfører på det her, så jeg har nok ikke bemærket, at der lige er sket en ændring dér, men jeg synes, det ser rimeligt ud.
Jeg forventer da også, at man finder boliger til de personer, det drejer sig om.
Michael Aastrup Jensen (V), 2005-03-10:
Vil Dansk Folkepartis ordfører ikke af hensyn til hr. Frank Aaen præcisere og bekræfte, at i forhold til det oprindelige lovforslag, L 135, er der i L 32 sket en præcisering, så hvis man bliver afvist i forhold til et område, har man et retskrav på at få en bolig?
Vil Dansk Folkepartis ordfører ikke bekræfte det over for hr. Frank Aaen?
Anita Knakkergaard (DF), 2005-03-10:
Jo, jeg ønsker da også, at folk skal have en anden bolig, og det skal der da ikke være tvivl om.
Men hvis de ikke får anvist den bolig, er der jo ankemuligheden til stiftamtmanden.
Så jeg regner med og går ud fra, at lige så let som man fandt boliger til flygtninge inden for 3 måneder, lige så let finder man eventuelt de her boliger.
Men det må vi se på.
Frank Aaen (EL), 2005-03-10:
Det var lige præcis det, jeg spurgte om.
Synes Dansk Folkeparti ikke, det er rimeligt, at hvis man fratager folk retten til en bolig, som de har, er det ikke noget med »så vidt muligt«, men så skal kommunen anvise en anden bolig på samme tidspunkt, som de havde ret til den bolig, som de er blevet frataget retten til?
Er det ikke helt fair?
Jeg er imod denne lov.
Jeg er også imod den, selv om denne ændring bliver gennemført.
Derfor spørger jeg bare til Dansk Folkepartis holdning, om det ikke er helt logisk, at når man fratager folk retten til en bolig, skal man give dem retten til en anden tilsvarende bolig som minimum.
Anita Knakkergaard (DF), 2005-03-10:
Jamen det står jo i lovforslaget, at man, så vidt det er muligt, skal anvise en bolig af lignende kvalitet, størrelse osv. et andet sted.
Det skal kommunalbestyrelsen gøre.
Af boligområder, vi kender fra pressen, hvor der findes problemer, kan nævnes Mjølnerparken, Vollsmose og Gellerupparken.
De problemer, vi læser og hører om, er bl.a. kriminalitet og voldsforbrydelser.
Dette har vi aldrig kunnet acceptere i Dansk Folkeparti.
Den tidligere regering burde for lang tid siden have bremset tilstrømningen af udlændinge, når den ikke kunne løse problemerne i vore boligområder.
Det lykkedes dog for Dansk Folkeparti under den nuværende regering at få frataget retten til, at flygtninge havde retskrav på, at kommunen skulle anvise bolig inden for 3 måneder.
Dette retskrav, som flygtninge havde, har været en af årsagerne til det problem med ghettoer, der er i dag.
Med det lovforslag, vi førstebehandler nu, vil det blive muligt for kommunerne at beslutte, at boligorganisationer ved udlejning af almene familieboliger skal afvise boligsøgende på venteliste til almene boliger i boligområder med en høj andel af personer uden for arbejdsmarkedet, der er på kontanthjælp, starthjælp eller introduktionsydelse, som i en længere periode på 6 sammenhængende kalendermåneder har været på de nævnte ydelser.
Dette medfører et øget anvisningsbehov, og socialministeren kan derfor godkende, at kommunens anvisningsret til de øvrige almene afdelinger i kommunen samlet set forhøjes.
Kommunalbestyrelsen kan vælge selv at stå for anvisningsretten af boliger i afdelingerne, idet kommunalbestyrelsen kan kræve, at boligorganisationen stiller 100 pct. af de ledige boliger i afdelingerne til rådighed for kommunalbestyrelsen med henblik på at styrke beboersammensætningen.
Der gives mulighed for fortsat at indgå aftale om anvisningsret i de private ledigblivende lejligheder mod at yde godtgørelse til ejeren.
Loven kan fremover kun anvendes i de kommuner, hvor der ligger almene afdelinger, og hvor kommunalbestyrelsen har besluttet kombineret udlejning.
Aftalen kan højst vedrøre hver fjerde ledige lejlighed eller bestemte boliger i ejendommen.
Maksimal godtgørelse for anvisning fra staten til kommunerne forhøjes til 30.000 kr. Hvert femte år skal kommunalbestyrelsen foretage en evaluering af beboersammensætningen i området med henblik på at vurdere, om der fortsat skal ske afvisning.
I høringssvarene har vi bemærket svarene fra Det Centrale Handicapråd samt DSI, hvoraf det fremgår, at mennesker med handicap kan være på kontanthjælp i kortere eller længere perioder i forbindelse med f.eks. et revalideringsforløb.
Vi vil under udvalgsbehandlingen af forslaget vende tilbage til disse høringssvar, da vi ikke ønsker at begrænse denne gruppes mulighed for at få en almen familiebolig, hvor der er god tilgængelighed til boligen.
Da det er frivilligt for kommunerne, om de vil gøre brug af forslaget, er vi i Dansk Folkeparti delvis positivt indstillet over for forslaget, men vi mener da ikke, at dette her lovforslag løser vores ghettoproblemer overhovedet, men det er et skridt i den rigtige retning.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2005-03-10:
Jeg vil sige til det forslag, at det jo er sådan i den private sektor, at det er en privat udlejer, der ejer bebyggelsen.
Det vil altså sige, at det er den private udlejer, der står med risikoen, hvis man nu får lavet noget i en lejlighed, som gør, at den måske efterfølgende ikke kan lejes ud.
Det er ikke noget stort problem, men jeg synes, det er meget vigtigt her, at vi holder fast i den aftalefrihed, der er mellem den private udlejer og lejeren.
Der er jo i dag ikke noget som helst til hinder for, at lejer og udlejer indbyrdes kan aftale forbedringer også i en langt større beløbsstørrelsesorden, end vi her gør det muligt, sådan at man kan sætte sit eget præg på boligen, og så kan det også væltes over på huslejen.
Der er ikke nogen begrænsninger i den aftaleret, lejer og udlejer har.
Så jeg synes egentlig, at vi her skal holde fast i det aftaleretlige på den private del, men glæde os over, at man nu her får nogle nye muligheder for den almene del.
Villy Søvndal (SF), 2005-03-10:
Det er ikke så rart at være fattig i Danmark lige nu.
Det her forslag retter sig jo mod dem, som er blevet ramt af regeringens generelle nedskæringer.
Målgruppen er mennesker på kontanthjælp, mennesker på starthjælp, mennesker på introduktionsydelse.
Det er dem, der ifølge rapporten fra Rådet for Socialt Udsatte – regeringens eget nedsatte råd – har mistet 750 mio. kr. om året i form af nedskæringer i deres økonomi.
Det, de så rammes af nu, og det, vi behandler i dag, er et forslag om, at de derudover også skal have indskrænkninger i forhold til de rettigheder, andre har boligmæssigt.
Man må sige, at der er en klar linje i regeringens politik: De velhavende skal have det bedre, og de, der er nederst i samfundet, er så dem, der rammes – også med det her forslag.
Det gøres, fordi der formentlig er enighed om, at det er vigtigt at se på det problem, der hedder ghettodannelse.
Vi er selv kommet med et udspil fra SF's side, som er 3 år gammelt, og som også forholder sig til det reelle problem, der drejer sig om at kigge på beboersammensætningen i de meste belastede boligområder, der er inde i en negativ udvikling.
Men det forekommer mig lidt underligt, at man fra regeringens side alene tror, man kan løse det her problem ved at fattiggøre den gruppe, der er målgruppen for forslaget her, og så i øvrigt indskrænke deres muligheder i en periode, hvor vi taler om øgede valgmuligheder for alle andre grupper.
Fra SF's side er vi dels meget kritiske over for den ringe forpligtelse, der er til at sikre de afviste boligsøgere en alternativ bolig, dels over for, om forslaget reelt skaffer boliger nok til de afviste.
Der er også brug for at give langt større anvisningsret – altså op til et hundrede procent – til de velfungerende almene boligafdelinger, ligesom det er nødvendigt, som vi også tidligere har foreslået fra SF's side, at indføre anvisningsret i privat udlejningsbyggeri.
I den forbindelse kan det undre meget, at regeringen ikke er mere offensiv i forhold til de offentligt støttede private udlejningsboliger, altså de steder, hvor der ofres rigtig mange penge, f.eks. i forbindelse med byfornyelse og andre ting.
Endelig er der også brug for at se på det problem, at boliger ikke kan lejes ud.
Og der er brug for at sikre, at kommunerne faktisk kan betale for udgifter til almene boligorganisationer i ordningen.
Summa summarum: Vi er meget kritiske, men vi vil godt bevæge os ind i udvalgsarbejdet og forsøge at få en sikkerhed for, at de, der afvises, sikres en tilsvarende bolig, så man ikke forringer den enkeltes mulighed med det her forslag.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2005-03-10:
Jeg vil allerførst sætte spørgsmålstegn ved forslaget i forhold til den private ejendomsret.
Jeg kan ikke gennemskue de juridiske spidsfindigheder, der er, men jeg kan i hvert fald se, at der er et problem i forhold til den private ejendomsret, hvis vi giver lejere i den private sektor råderet over en bolig, som er ejet af en privat udlejer.
Jeg ved også, at udlejere jo gerne ser, at deres boliger bliver forbedret og fornyet.
Så jeg vil sige, at jeg faktisk ikke synes, at det her i praksis er noget stort problem, men at alle muligheder er til stede, sammenholdt med at vi selvfølgelig også skal sikre den private ejendomsret sådan, at den private udlejer har hånd i hanke med, hvordan hans boligmasse skal udvikle sig i fremtiden.
Jeg synes, at det er et meget tænkt eksempel, og jeg ser ikke, at der er reelle problemstillinger på det her område.
Ole Glahn (RV), 2005-03-10:
Forslaget giver kommunerne større handlefrihed inden for ældreplejen, og grundlaget er bl.a. de erfaringer, kommunerne har gjort i det forebyggende hjemmebesøg til ældre over 75 år, som loven giver mulighed for eller kræver.
Dem har vi jo så, som det er blevet sagt, 10 års erfaringer med.
Forslaget bygger også på den aftale, der er indgået mellem regeringen og Kommunernes Landsforening om den kommunale økonomi i 2005.
Alle disse forhold er efter vores opfattelse stærke argumenter, som gør, at der skal meget, meget stærke argumenter til at overbevise om, at det her er et dårligt forslag.
Forebyggende hjemmebesøg er en stor succes for de ældre, der får mulighed for at udtrykke, hvilke muligheder, ønsker og behov de har i deres alderdom, til en kompetent repræsentant fra hjemmeplejen.
Erfaringerne viser, at det fører til en værdifuld kontakt mellem den ældres oplevelse af livets muligheder og de tilbud, det offentlige kan henvise til så vel inden for frivillighedssektoren som inden for den offentlige sektor.
Konkret kan det også give mulighed for, at der iværksættes forebyggende indsats eller akut hjælp.
I Det Radikale Venstre tror vi, at samarbejdet mellem den ældre og den offentlige sektor er værdifuld så vel for den ældres livsudfoldelse som for det offentliges valg af indsats for at fremme livskvaliteten for den ældre.
Mange ældre har mange ressourcer, som de gerne vil bruge sammen andre, og en del ældre går med problemer, som de ikke vil tale med familie og venner om, eller som de måske ikke vil nævne over for bekendte, men som de vil komme frem med over for en – i gåseøjne – neutral repræsentant fra hjemmeplejen.
Vi er således ikke i tvivl om, at de forebyggende hjemmebesøg har mange kvaliteter for den ældres liv og på længere sigt for kommunens økonomi.
Med dette forslag får kommunen frihed til at vælge, om de forebyggende hjemmebesøg også skal tilbydes de ældre, der allerede er inde under hjemmeplejens område.
Kommunerne kan nu finde deres egne mest hensigtsmæssige måder at gøre det på under stadig opmærksomhed fra mange af de organisationer, der i høringssvarene har udtalt sig negativt om at give kommunerne denne frihed.
Vi har tillid til, at den debat vil blive ført lokalt, som den bør.
Derfor kan vi gå ind for forslaget.
Tom Behnke (KF), 2005-03-10:
Sidst forslaget blev behandlet, havde vi fra Konservativ side den opfattelse, at vi støtter forslaget.
Det har vi også denne gang.
Jeg står egentlig lidt uforstående over for mange af de kritiske røster, der har lydt om forslaget.
Jeg kan godt se, at man selvfølgelig skal være varsom, at vi skal passe på, være opmærksomme osv., men at tale dunder imod forslaget står jeg lidt uforstående over for.
Hvis vi ser tilbage, var det jo en god ting, at vi fik lavet de forebyggende hjemmebesøg.
Men man kan jo godt spørge sig selv: Er det nu nødvendigt, at i de hjem, hvor kommunens personale kommer i forvejen, skal kommunen også give de forebyggende besøg?
Det er ikke vores opfattelse, at det er nødvendigt.
Derfor støtter vi forslaget her.
René Skau Björnsson (S), 2005-03-10:
I år er det 10 år siden, at Folketinget første gang vedtog loven om de forebyggende hjemmebesøg for ældre over 75 år.
Det er ikke alle kommuner, der har været lige glade for loven, men de ældre har været meget glade for tilbuddet rundtomkring.
Vi er i tvivl om, hvorvidt de ændringer, der foreslås her, vil være til gavn for borgerne.
Men det står lidt uklart for os, hvordan det økonomiske råderum, som det hedder, skal bruges, hvordan ministeren vil sikre sig, at det går til et løft for de ældre.
Jeg er også i tvivl om, om det nu er så fornuftigt at åbne op for, at kommunerne ikke skal tilbyde de forebyggende hjemmebesøg til ældre, der i forvejen modtager personlig og praktisk hjælp.
De forebyggende besøg er jo meget bredt afklarende og giver et godt indblik i den ældres livssituation som helhed, et overblik, som visitationen til den praktiske hjælp ikke giver.
Derfor kunne jeg frygte, at vi risikerer, at nogle ældre ikke får den forebyggende indsats, som kunne gøre en stor forskel.
Vi vil også under udvalgsarbejdet have nærmere belyst, hvilke krav der skal stilles til det personale, som skal indgå i den foreslåede ordning, herunder om ministeren har sikret sig, at personalet har den uddannelse og den tid, der skal til.
Vi så dog gerne, at der også blev lagt op til, at der kommer til at stå noget om at revurdere loven efter et stykke tid, så vi eventuelt kan revidere den, hvis den ikke lever op til intentionerne.
Vi vil gå positive, men kritiske ind i udvalgsarbejdet.
Hans Andersen (V), 2005-03-10:
Forslaget er en genfremsættelse af L 55 fra sidste samling, og der lægges op til større frihed i forhold til kommunernes forebyggende og sundhedsfremmende indsats.
I dag har kommunerne et tæt samarbejde med de ældre, der har behov for praktisk hjælp og personlig pleje, specielt er der jo i forbindelse med visitationen en tæt kontakt.
Venstre synes, at det er en god idé, at der med dette forslag lægges op til, at kommunerne fremover får frigjort nogle ressourcer til de svage ældre til en målrettet prioritering af de ældre, der har brug for særlig hjælp.
Ressourcerne til denne yderligere indsats skaffes ved, at kommunerne i fremtiden ikke har pligt til at tilbyde to årlige forebyggende hjemmebesøg hos ældre over 75 år, nemlig hos de ældre over 75 år, der både modtager praktisk hjælp og personlig pleje.
Det her er ikke et forslag, der har noget at gøre med at spare kroner i ældreplejen, men det er et spørgsmål om at give kommunerne den frihed og give dem den tillid, der hedder, at de kan prioritere ressourcerne, så de gør mest gavn.
Eva Kjer Hansen (V), 2005-03-10:
Når vi taler om at frakende en person retten til at udleje en ejendom, er det måske et spørgsmål om at frakende vedkommende retten til sit levebrød og sige, at med den adfærd, personen har praktiseret, optræder vedkommende ikke på en måde, så han eller hun kan fortsætte med at være udlejer.
Det er den problemstilling, det gælder om at få taget fat på, fordi der jo ellers er muligheder for netop at klage og anke og gå rettens vej for at få en udlejer til at leve op til sine forpligtelser.
Men her taler vi altså om den gruppe, der gentagne gange ser stort på, at der er truffet en afgørelse, og som stadig væk ikke vil følge op på den, og her tror jeg, at det har en meget stærk især præventiv effekt, at man ved, at så kan man altså få frakendt retten til at udleje.
Afstemning