Morten Homann (SF), 2003-11-27:
Ja, det ville jeg nemlig blive meget, meget ked af.
Jeg vil gerne sige tak til fru Pernille Rosenkrantz-Theil - ikke for at trække i land over for dette forslag, men faktisk for at støtte det - og så vil jeg sige tak til fru Charlotte Dyremose og hendes fire konservative kolleger, som markerede, at de ønskede status quo, for det er sådan set det bedste, man overhovedet har været ude for.
Flere ordførere - i sidste omgang tror jeg, at det var hr. Jens Peter Vernersen fra det konservative Socialdemokrati - har nævnt, at når man støtter den nuværende ordning er det ikke ensbetydende med, at man støtter biler.
Jeg vil godt sætte spørgsmålstegn ved, om det faktisk er rigtigt. Hvis man tager København og hovedstadsområdet i det hele taget, pendler der hver eneste dag 700.000 biler ind og ud af København, samtidig med at det er det område, hvor befordringsfradraget udnyttes mest koncentreret.
Det kræver altså ikke meget hovedregning at se, at en meget stor del af befordringsfradraget faktisk ikke gives neutralt.
Folk vælger ikke den kollektive trafik, men bruger faktisk i udpræget grad privatbil i stedet for, så der er i hvert fald behov for en løsning, når det drejer sig om hovedstadsområdet og de øvrige store byer, hvor befordringsfradraget er med til at skabe en uheldig udvikling med for mange biler på vejene, for stort CO2-udslip og for store trængselsproblemer.
Tilsvarende er der behov for at lave nogle løsninger i udkantområderne, hvor forholdene heller ikke er holdbare.
For manges vedkommende er der for ringe mulighed for at få støtte til transport mellem hjem og arbejde, når der er meget lange afstande, f.eks. i Ringkjøbing Amt, og for andre er problemet måske snarere, at de har brug for at komme frem og tilbage mellem arbejdsplads og hjem eller uddannelsessted og hjem, men ikke har råd til en bil.
I begge tilfælde er der behov for at lave nogle løsninger, som tilgodeser alle, og det er netop det, forslaget her går ud på.
Det fjerner det totalt umålrettede befordringsfradrag og erstatter det med nogle løsninger, som i hovedstadsområdet og andre storbyer er målrettet til at få hjulpet folk over i den kollektive trafik og forbedre den, mens der i udkantområderne enten skal laves befordringsfradragslignende løsninger eller noget andet, som også tilgodeser folk, som ikke har råd til en bil, og giver alle mobilitet.
Det er sådan set en langt mere målrettet løsning på problemet, vi lægger frem.
Det er blevet problematiseret fra flere sider, at der ikke ligger nogen færdig model, og hvorfor Folketinget ikke kan vedtage en færdig model for, hvordan tingene skal se ud.
Jeg vil sige, at det er faktisk en tankegang, som jeg tit har oplevet i Det Konservative Folkeparti, at man er ret begejstret for centrale løsninger, og jeg kan høre fra de andre konservative ordførere, at man tilslutter sig den tankegang.
I SF har vi det modsatte udgangspunkt.
Vi synes faktisk, det er en af værdierne i det lokale demokrati, at lokalboere diskuterer med hinanden: Hvem er det, der har problemer i vores lokalområde?
Og hvilke politikere tror vi kan varetage de løsninger bedst muligt?
Så sammensætter man kommunalbestyrelse og amtsråd efter anskuelser, og så får man nogle løsninger, der svarer til de lokale forhold.
Jeg tror sådan set, det skulle kunne lade sig gøre at finde nogle demokratiske løsninger på lokalt plan, netop fordi dette forslag til forskel fra det meste af det, regeringen laver, sender nogle penge med.
Det er ikke bare opgaver, som på lokalt niveau skal udmøntes for færre penge. Det er sådan set en pose penge, som skal bruges til at lave nogle holdbare trafikløsninger, og det er jeg altså ret sikker på at man nok skal finde ud af lokalt.
Jeg vil sige tak for behandlingen og tak for den fra visse sider positive modtagelse, og så håber jeg selvfølgelig, at vi i løbet af udvalgsarbejdet kan gøre repræsentanterne for de kritiske partier klogere.