Pia Gjellerup (S), 2000-04-28:
De to beslutningsforslag, der her er fremsat af henholdsvis Venstre og De Konservative og De Konservative og Venstre, diskuterede vi i november 1998 en nøje kopi af.
Så en forenklet besvarelse ville jo være, at regeringens holdning til de to beslutningsforslag er den samme som sidst, og begrundelsen er den samme: Beslutningsforslagene er lige så dårlige, som de var dengang. Det første beslutningsforslag, nr. B 116, er et forslag om at etablere en dereguleringsenhed i Statsministeriet.
Som jeg sagde det for halvandet år siden, så er det regeringen, der - ifølge retten i grundloven i øvrigt - selv vælger, hvor administrationen skal placeres.
Og vi har altså placeret en enhed med et knap så indviklet navn, som forslagsstillerne foreslår, i Erhvervsministeriet.
Regeringen er meget mere optaget af at gøre noget andet
end at rykke rundt på, hvor medarbejdere med en given opgave skal sidde henne.
Vi er mere optaget af at skabe konkrete initiativer.
Letløn vil betyde, at virksomhederne fremover bliver fritaget for en meget stor del af besværet med at indberette lønoplysninger.
Så vidt jeg husker, så var alle ordførerne og altså også de forslagsstillere fra Venstre og De Konservative, der er inkluderet i de to forslag her i dag,
meget begejstrede for forslaget.
De gjorde, som jeg også sådan antydede under diskussionen før om ledelse, det snuptag faktisk et stykke tid efter at lade, som om det var dem selv, der havde fundet på det, og sådan må man gerne optræde for min skyld.
Det virker måske ikke helt overbevisende, men det, der er væsentligst, er, at vi er kommet frem til, at der faktisk kan sættes et forslag i værk, som vi har haft på tegnebrættet et godt stykke tid, og hvor vi nu har vished for, at det kan lade sig gøre at gå ind og lave noget, der er let, der er enkelt - altså et godt konkret eksempel på, at regeringens arbejde med at lette de her administrative byrder har givet konkrete forslag og også leder til konkrete lettelser, når de bliver omsat til virkelighed.
Men det er jo ikke det eneste.
så de virksomheder, der ikke selv vil lave det administrative arbejde, kan overlade det til en professionel, privat serviceleverandør.
Inden Venstres og De Konservatives ordførere går på talerstolen og siger - og nu skal ordførerne huske at rette det i deres manuskripter, for nu har jeg svaret på det - at vi ikke forenkler og forbedrer de eksisterende regler ved sådanne forslag, så kan jeg jo sige, at når jeg har valgt at præsentere de her forslag under dereguleringsenheden, så er det netop, fordi det at flytte rundt på nogle medarbejdere jo altså heller ikke forenkler reglerne i sig selv. Men vi giver det i regeringen fortsat en høj prioritet dels at se på skabelsen af nye regler, at vi får de bedst mulige regler i forhold til at nå de mål, vi gerne vil, med mindst muligt administrativt besvær, dels at vi også fortsætter gennemgangen af de gamle regler, kan man sige, altså de eksisterende regler, og det gør vi i øvrigt i samarbejde med en række arbejdsgrupper, der blev nedsat i 1997, en række arbejdsgrupper, som inddrager en række organisationer og virksomheder, og hvor de relevante ministerier sidder med ved bordet, og hvor altså Erhvervsministeriet desværre - efter Venstres og De Konservatives opfattelse, kan jeg forstå - så sidder for bordenden.
Men det har en høj prioritet, og der sker også på dette område noget, som jeg har beskrevet det.
Jeg synes, det måske er lidt besynderligt, at vi igen i dag helt uændret fra sidst skal stå og diskutere, hvem det er, der skal sidde for bordenden i ledelsen af arbejdet.
Det bringer mig så frem til De Konservatives og Venstres andet beslutningsforslag, nemlig om at indføre byrdebudgetter i alle ministerier.
Også dette er en ordret genfremsættelse, som dette uændrede Folketing en gang til skal behandle.
Det er forenkling, kan man sige.
Men formålet med byrdebudgetterne skulle være, at vi kan følge med i udviklingen i virksomhedernes administrative byrder.
Det er et formål, som regeringen er særdeles enig i.
Det er vigtigt at følge med.
Det er vigtigt at se, hvad det er for en udvikling.
Hvad er det, der ændres?
Regeringen har faktisk også gjort en del for at sikre, at vi kan følge med.
Det vil jeg vende tilbage til, men først vil jeg sige, at vi er fuldstændig uenige i den måde, De Konservative og Venstre her foreslår, nemlig at vi skal oprette et byrdebudget for hvert enkelt ministerium uden at kunne vide rigtigt, hvad der foregår i løbet af det kommende år.
Så skal man ikke kunne regulere det ud over, kan jeg forstå, at lave kompenserende administrative lettelser. Hvor svært det er, afsløres af, at der, sidste gang vi diskuterede det, altså for 1½ år siden, i bemærkningerne stod en passus, som jeg også problematiserede dengang.
Det kan jeg gøre i dag, for der står nøjagtig den samme passus alligevel
: »Der kan selvfølgelig opstå situationer, hvor ny lovgivning er påkrævet«.
Og lidt senere fortsætter det: »I sådanne tilfælde er det naturligvis acceptabelt, at byrdebudgettet overskrides.«
også selv om den giver administrative byrder, mens den er uacceptabel, lige netop hvis Venstre og De Konservative ikke støtter den
Men regeringen gør så faktisk noget.
Vi får først og fremmest alle relevante forslag vurderet for administrative byrder, før de bliver fremsat i Folketinget.
Det sker enten via Testpanelet, fokuspaneler eller ekspertvurderinger, sådan som Folketinget også har lagt op til.
På den måde får vi holdt øje med byrderne i sammenhæng med vores diskussion om målene.
Og for at besvare et af de spørgsmål, som sikkert også kommer, så snart jeg forlader talerstolen, så lad mig slå fast, at de vurderinger af forventninger kan man jo ikke bruge til at lave byrdebudgetter ud fra.
Vurderingerne fra panelerne er baserede på virksomhedernes forventninger om enten ekstra administration eller mindre administration, og sådanne vurderinger på grundlag af et lovudkast er i sagens natur meget vanskelige at komme med, i hvert fald sådan at man kan lægge dem til grund for en sammentælling og en budgetlægning.
F.eks. kan en vurdering fra Testpanelet vise, at et lovforslag medfører administrative byrder på mellem 20.000 og 70.000 timer for danske virksomheder.
Det turde være en illustration af, at det der med plus og minus - ja, hvor meget er det: 250 pct. - jo ikke rigtig er noget, der er værd at lave budget på grundlag af.
Vurderingerne er derimod et væsentligt fingerpeg om, hvad størrelsesordenen er, og hvad den afgørende retning er.
Efter hvert folketingsår regner vi på vurderingerne, opgør vurderingerne, de administrative konsekvenser og de økonomiske konsekvenser, og udgiver dem samlet i rapporten »Erhvervslivet og reguleringen«, sådan at man hvert år har en total, meget gennemarbejdet og let tilgængelig oversigt over, hvad vi har foretaget os herinde i Folketinget i det foregående folketingsår - selvfølgelig er det selve udviklingen, ikke forventningerne til den, men realiteterne i udviklingen i virksomhedernes administrative byrder.
Erhvervsministeriet har udviklet et nyt måleredskab
kaldet modelvirksomheder, det, vi også tidligere har haft lejlighed til at diskutere, men det var, før vi var i gang med det.
Da var det kun en målsætning.
Modelvirksomhederne består af 59 modelvirksomheder og 210 kontrolvirksomheder, der bredt repræsenterer dansk erhvervsliv.
Hvert år bliver alle virksomhedernes faktiske, administrative byrder opgjort, og ved at sammenligne opgørelserne år for år kan vi fortælle noget om, hvordan de administrative byrder udvikler sig i virksomhederne, og i hvilke virksomheder de udvikler sig - det er ikke sådan, at vi sætter navn på dem, men vi sætter branche på dem.
Vi kan på den måde prøve at blive klogere på, om der er nogle steder, hvor det særlig er gået galt, eller om der er nogle steder, hvor det særlig er gået godt, for at kunne reagere på dette.
Det er planen, at modelvirksomhedernes første reelle byrdemåling bliver præsenteret i »Erhvervslivet og reguleringen 1999-2000«, som offentliggøres i november måned i år.
Det bliver spændende.
Det er heller ikke et grundlag, man kan bygge byrdebudgetter på, men det er en betydelig tilnærmelse til realiteternes verden, dér, hvor vi går fra forventningerne til realiteterne.
Regeringen har altså allerede iværksat initiativer, som giver os et væsentligt indblik i, hvad der præcist foregår, og sådan at vi kan følge udviklingen.
Derfor har vi heller ikke denne gang tænkt os at stemme for det måske i sin virkning lidt komiske beslutningsforslag, som også mine citater fra før illustrerede.