Tom Behnke (KF), 2001-05-03:
Isolationsfængsling.
Bare selve ordet kan jo få de fleste op af stolene.
Det er tidligere blevet kaldt tortur, brud på menneskerettighederne, og også under debatten i dag har vi hørt de ord blive brugt.
Men alligevel er det egentlig forunderligt, at de fleste partier i Folketinget er enige om, at isolationsfængsling skal kunne anvendes i en vis udstrækning.
Det skyldes jo nok, at ordet egentlig er lidt hårdere end realiteterne.
Det kunne i og for sig lige så godt blive kaldt for varetægtsfængsling med begrænset adgang til kommunikation.
Der er jo ikke tale om reel og fuldstændig isolation.
Den varetægtsfængslede kan modtage besøg fra fængselspræsten, advokaten, fængeselsfunktionærerne, fra familien.
Og efter 14 dages isolation skal den isolerede således tilbydes regelmæssige og længerevarende samtaler med præst eller læge.
Desuden har den varetægtsfængslede som alle andre, der sidder i de danske fængsler, mulighed for både at se tv, høre radio, læse alle de aviser, man har lyst til.
Så på den måde kan man godt holde sig orienteret om, hvad der foregår også uden for fængslet.
Fuldstændig isolation er der altså ikke tale om, men derimod begrænsninger i muligheden for at påvirke andre, så opklaringsarbejdet bliver ødelagt.
Hovedideen i isolationsfængsling er, at man ikke må have kontakt med de øvrige medfanger.
Det er jo ikke hensigten at fjerne enhver kontakt med omverdenen, men kun at fjerne kontakten med andre indsatte.
Formålet skal sikre, at den tiltalte ikke har mulighed for at påvirke eventuelle medgerningsmænd, vidner eller andre, således at de afstår fra at vidne eller ødelægger bevismateriale eller tilpasser deres forklaringer.
Det ville jo være ødelæggende for vores muligheder for at afdække kriminelle miljøer og få domfældt de skyldige, hvis dette var lettere for de indsatte, end det er tilfældet i dag.
politiets
skyld, som der er blevet sagt, men for samfundets skyld
Samfundet skal have mulighed for at opklare, domfælde de personer, der begår alvorlig kriminalitet, endda ganske alvorlig kriminalitet.
Der er for mig ingen tvivl om, at alle de, der begår grov, organiseret kriminalitet, ville kunne gå frit rundt og fortsætte deres kriminelle aktiviteter, hvis ikke vi havde muligheden for isolationsfængsling.
Hvis man forestiller sig, at vi ikke kunne bruge isolationsfængsling, hvis vi slet ikke havde den mulighed, er jeg ret overbevist om, at et krav om isolationsfængsling sandsynligvis ville blive rejst lynhurtigt, første gang en grov forbryder går fri på grund af ødelagte beviser eller tilpassede forklaringer.
Isolationsfængsling er en indgribende foranstaltning.
Og det er derfor vigtigt for Det Konservative Folkeparti, at isolationsfængsling ikke anvendes mere end absolut nødvendigt.
Den seneste ændring af reglen, som Det Konservative Folkeparti støttede, lægger derfor også stor vægt på de beskyttelseshensyn, der skal overvejes ved isolationsfængsling.
Det blev fremhævet, at domstolene skal være særlig opmærksomme på de psykiske belastninger, som isolationen kan medføre.
Lægeerklæringen skal tillægges større værdi, og fængselspersonalet har fået indskærpet, at de skal holde ekstra øje med varetægtsarrestanterne.
Praksis viser også efter ændringen en klart faldende tendens i brugen af isolation.
Efter den nye lovændring er antallet af varetægtsfængslede, der anbringes i isolation, halveret, og tremånedersgrænsen, som blev indført, er mig bekendt kun blevet fraveget ganske få gange.
Der skal altid holdes øje med, i hvilket omfang det bruges, og på hvilke forbrydelser det bruges.
Som ordningen er nu, ser der ikke ud til at være problemer; domstolskontrollen virker. Det Konservative Folkeparti har stor tiltro til de danske dommere og det danske retssystem, og vi er sikre på, at de kan administrere ordningen, så hensynet til alle implicerede indgår i overvejelserne.
Da jeg kiggede på de enkelte forslag, som er fremsat af SF og Enhedslisten og vice versa, var der et af forslagene, som jeg dog fandt en anelse sympati for, og som jeg godt vil være med til at diskutere.
Jeg vil godt være med til at diskutere en passus, der er i lovforslag nr. L 195, nemlig det første punkt, hvor man ønsker direkte i lovteksten at indskrive, at »indgrebet ikke skader arrestanten psykisk, og«.
Det giver selvfølgelig ikke meget mening, hvis man ikke har resten af teksten, men det drejer sig altså om en af de begrænsninger, der er, en af de undtagelser, der er, en af de ting, man skal være særlig opmærksom på.
Det skal man være allerede i dag, for det var en af forudsætningerne for den lovændring, der skete, men det kunne godt være hensigtsmæssigt, hvis man skrev lige præcis den passus direkte ind i lovteksten, så det vil vi godt være med til at se på.
Men forudsætningen for at se på det er, at vi har et grundlag at træffe beslutning på.
Til den tid vil vi have et grundlag at vurdere på, om de budskaber, der er sendt fra Folketinget, fra ministeren, fra ministeriet, nu også bliver taget til følge, eller om det er nødvendigt at skrive det direkte ind i lovteksten. Jeg er ikke sikker på, at det er nødvendigt.
Men hvis det viser sig at være nødvendigt, er vi villige til at se på det.