Lene Espersen (KF), 2002-04-30:
Det er et spændende beslutningsforslag, som kommer vidt omkring, og som afspejler forslagsstillernes gode intentioner om at forbedre velfærden for dyr.
Hvis vi levede i en anderledes verden, ville regeringen formentlig kunne støtte beslutningsforslaget, men vi er nu engang nødt til at se realistisk på tingene, og allerede af den grund er der en række forhold i beslutningsforslaget, som jeg ikke kan støtte.
For så vidt angår det første punkt, forbud mod transport
af dyr i mere end 3 timer, har jeg på fornemmelsen, at mange her i Folketinget tror, vi i Danmark bare kan gøre, som vi selv synes er rigtigt for at stoppe de langvarige dyretransporter.
Sådan forholder det sig imidlertid ikke.
Der er som bekendt fastsat nærmere regler om beskyttelse af dyr under transport i et EU-direktiv.
Dette direktiv indeholder hovedsagelig fuldstændig harmoniserede regler, som medlemsstaterne ikke kan fravige.
Det gælder bl.a. krav til varigheden af kommercielle transporter af svin, kvæg og heste mellem EU-landene.
Derfor kan vi i den nuværende situation ikke bare udstede danske regler om begrænsning af transporttiden for slagtedyr, der transporteres ud af Danmark, til 3, 4 eller 8 timer, eller hvad vi nu måtte ønske.
Regeringen kan derfor ikke udstede sådanne nationale regler, men til gengæld vil vi arbejde hårdt for at forbedre EU-reglerne væsentligt.
Vi har i den forbindelse naturligvis også overvejet, om det ville være en fordel med minimumsharmoniserede EU-regler i stedet for som nu fuldstændig harmonisering på dette område.
Selv om vi fik gennemført minimumsregler i EU, ville det imidlertid stadig væk indebære betydelige begrænsninger af både juridisk og teknisk karakter for, hvad vi i realiteten kunne gøre for at skærpe kravene for transport af dyr.
Vi skal nemlig fortsat overholde EF-traktatens bestemmelser, herunder princippet om varernes frie bevægelighed.
Hvis Danmark i tilfælde af minimumsregler indfører en skærpet maksimal transporttid for slagtedyr, der reelt indebærer, at danske slagtedyr kun kan transporteres inden for landets grænser, således at danske slagterier dermed beskyttes, skal dette være foreneligt med EF-traktatens artikel 29 om eksporthindringer.
Derudover må det forudses, at det vil være vanskeligt at få myndighederne i andre lande til at medvirke til at sikre håndhævelsen af særlige danske regler, og derfor er minimumsregler set fra et kontrolmæssigt synspunkt ikke nødvendigvis bedre for dyrevelfærden.
Det hører også med til billedet, at forhandlingerne om minimumsreglerne kan gøre det vanskeligt for os at opnå et højere fælles beskyttelsesniveau i hele EU, end tilfældet er i dag.
Det kan nemlig ikke udelukkes, at de medlemsstater, der ikke kan støtte skærpede regler, vil modsætte sig højere fælles beskyttelsesniveau med den begrundelse, at et minimumsdirektiv ikke vil være til hinder for, at de enkelte lande selv kan fastsætte skærpede regler nationalt. Derfor må man sætte spørgsmålstegn ved, om det er politisk klogt at arbejde for en minimumsharmonisering i stedet for fuldstændig harmoniserede regler i EU.
På den baggrund vil regeringen med hensyn til dyrenes velfærd lægge vægt på at opnå fuldt harmoniserede regler på så højt et niveau som muligt. Som jeg tidligere har sagt her i Tinget, og som det også klart fremgår af regeringens handlingsplan for bedre dyrevelfærd, der blev offentliggjort for nylig, vil regeringen under de kommende EU-forhandlinger prioritere indførelsen af en maksimal tidsgrænse for transport af slagtedyr højt.
Efter regeringens opfattelse bør den maksimale transporttid for slagtedyr ikke overstige 8 timer, medmindre der er længere til nærmeste slagteri.
Regeringen vil desuden prioritere forbedrede krav til indretning af transportmidlerne og til kontrollen med overholdelse af reglerne ikke bare i Danmark, men i hele EU.
Jeg vil gerne afslutte mine bemærkninger til dette punkt med endnu en gang at understrege, at beskyttelsen af dyr under transport ligger regeringen meget på sinde, og vi vil derfor arbejde hårdt for at få gennemført bedre EU-regler. Herom skal der ikke være nogen som helst tvivl. For så vidt angår punkt 2 og 3 i beslutningsforslaget, krav om den teknisk muligt laveste grænse for det tilladte antal ammoniaksvidninger på fødderne af slagtekyllinger og for det tilladte antal slagtekyllinger, der har problemer med at gå, har begge problemstillinger været drøftet indgående i Justitsministeriets arbejdsgruppe om slagtefjerkræ.
Arbejdsgruppens delrapport om slagtekyllinger dannede grundlag for udarbejdelsen af forslaget til lov om hold af slagtekyllinger, som Folketinget vedtog i 2001, og den dertil hørende bekendtgørelse.
De gældende regler er således udtryk for et kompromis, som jeg af to grunde finder meget passende.
Vi må også huske på, at det ikke nytter noget, at vi stiller så strenge krav, at slagtekyllingeproduktionen flytter til andre lande, hvor der tages mindre hensyn til både dyrevelfærd og fødevaresikkerhed.
Derfor kan jeg ikke støtte de to punkter i beslutningsforslaget, men som sagt har vi tænkt os at evaluere loven, når overgangsordningen er udløbet.
Halekupering foretages som bekendt for at forebygge halebidning.
Arbejdsgruppen konkluderede i 1999, da de daværende forskningsresultater ikke gav noget entydigt svar på, hvorfor halebidning opstår, og hvad der kan gøres for at forhindre dette, at eftersom udbrud af halebidning kan være meget belastende for svinene, mens korrekt foretaget halekupering af pattegrise er mindre belastende, var der på det tidspunkt ikke grundlag for helt at forbyde halekupering.
Arbejdsgruppen anbefalede dog, at forskningen på dette område fortsatte, og at der blev fastsat en grænse for, hvor stor en del af halen der må kuperes.
Der foreligger efter det oplyste fortsat ikke tilstrækkelig videnskabelig dokumentation for årsagerne til halebidning, og hvorledes det forhindres, selv om der forskes meget på området.
På den baggrund kan jeg ikke anbefale et forbud, fordi halekupering i forhold til halebidning er det mindste af to onder.
Til gengæld kan jeg oplyse, at Justitsministeriet er ved at lægge sidste hånd på en bekendtgørelse, der gennemfører arbejdsgruppens anbefalinger om at fastsætte en grænse for, hvor stor en del af halen der må kuperes.
For så vidt angår punkt 5 i beslutningsforslaget, krav om, at produktionsdyr skal tilbydes grovfoder og halm, kan jeg oplyse, at den gældende lovgivning stiller krav om, at visse dyrearter som svin og kalve skal have adgang til grovfoder, halm eller lign., dog med visse overgangsordninger for svin af hensyn til ombygning af staldene og gødningshåndteringssystemerne.
Med hensyn til kvæg har Fødevareministeriet oplyst, at hvis kvæg ikke tildeles en passende fordeling af stråfoder i forhold til kernefoder, vil vommen ikke virke optimalt, hvilket kan være årsag til bl.a. stofskifteproblemer med nedsat ydelse og tilvækst som resultat.
Hvad angår punkt 6 i beslutningsforslaget, forbud mod brug af stalde, hvor dyrenes liv trues, hvis ventilationen svigter, kan jeg oplyse, at Justitsministeriets bekendtgørelse fra juli 2000 om mindstekrav til beskyttelse af landbrugsdyr rent faktisk indeholder krav til ventilation.
Hvis dyrenes sundhed og velfærd afhænger af et mekanisk ventilationssystem, kræves der således et passende reservesystem, som gør det muligt at sikre tilstrækkelig udluftning, hvis systemet svigter.
Der stilles også krav om, at der skal være et alarmsystem, som advarer om systemsvigt, og om, at alarmsystemet skal testes regelmæssigt.
Derudover er der i særlovgivning om svin og slagtekyllinger stillet yderligere krav til ventilation og temperaturforhold.
Da der således allerede foreligger en klar og utvetydig lovgivning på området, ser jeg heller intet behov for at lovgive nærmere om dette punkt.
Med hensyn til punkt 7 i beslutningsforslaget, tilladelse til aflivning af produktionsdyr på marken, har jeg forstået forslaget sådan, at forslagsstillerne gerne ser alle produktionsdyr aflivet på marken for at undgå stressende transport til slagteriet.
Jeg er selvfølgelig tilhænger af, at slagtedyrene udsættes for mindst mulig stress, hvilket også er grunden til, at regeringen vil arbejde for at få indført en maksimal tidsgrænse for transport af slagtedyr i EU.
Jeg synes imidlertid også, det er vigtigt, at der tages hensyn til fødevaresikkerheden, så vi ikke behøver at være bekymrede for at spise gode danske kødprodukter.
Baggrunden for at fastholde dette princip er, at det giver de bedste muligheder for at styre og kontrollere de hygiejniske forhold,
under hvilke slagtningen og den slagtemæssige behandling finder sted, og dermed fødevaresikkerheden. Regeringen lægger naturligvis stor vægt på hensynet til dyrenes velfærd, men vi kan ikke foregøgle nogen, at vi fremover vil kunne slagte alle de mange millioner dyr, der hvert år opdrættes til slagtning her i landet, i mobile slagterier ude på marken.
Dertil er produktionen simpelt hen for stor og kravene til fødevaresikkerheden for vigtige. Regeringen kan derfor heller ikke støtte dette punkt i beslutningsforslaget.
Med hensyn til næste punkt, plan for afvikling af systematiske drab på nyfødte produktionsdyr, har jeg umiddelbart meget stor sympati for tanken om, at det ikke bør være tilladt at aflive disse dyr, bare fordi de tilfældigvis er af det forkerte køn, men det er nu engang nødvendigt for landbrugssektoren som for andre sektorer at bygge på et økonomisk grundlag.
Hvis det ikke er muligt at sælge en vare, vil det være uhensigtsmæssigt at producere den.
Derfor sker der f.eks. aflivning af hanekyllinger inden for rugeægsproduktionen og ægproduktionen.
Det har også været vanskeligt at skabe et tilstrækkelig stort marked for kalvekød i Danmark, og derfor kan der blive et overskud af tyrekalve i malkekvægsbesætningerne.
Salget af dansk kalvekød har dog ifølge branchen været stigende de senere år, og det er denne positive udvikling, som jeg håber vil fortsætte.
Spørgsmålet om, hvor meget man vil acceptere at lade markedskræfterne råde, og hvornår man ud fra et etisk synspunkt vil trække en grænse, var bl.a. grunden til, at man ikke tillod anvendelsen af den særlige EU-præmie ved aflivning af spædekalve her i Danmark, selv om visse andre EU-lande anvendte den såkaldte kalvedræberpræmie.
Jeg kan i øvrigt oplyse, at denne præmieordning nu er afskaffet i hele EU.
Ud fra et rent dyreværnsmæssigt synspunkt må det afgørende være, at dyrene aflives så hurtigt og smertefrit som muligt.
Hvad det angår, er der efter Justitsministeriets oplysninger ikke grund til at antage, at der er problemer i så henseende med hverken hanekyllinger eller kalve.
På den baggrund synes jeg, forslaget om afvikling af de nævnte aflivninger er skudt noget over målet. Med hensyn til punkt 9 i beslutningsforslaget, forbud mod brug af forsøgsdyr til test af stoffer til ikkemedicinske formål, vedrører det jo stoffer til mange forskellige formål.
De gældende regler for testning af stoffer hører under Miljøministeriet, som har oplyst, at alle kemiske stoffer, uanset hvilke produkter de anvendes i, skal vurderes inden markedsføring.
En række stoffer skal derfor efter de gældende EU-regler testes ved brug af dyreforsøg.
Resultaterne fra disse dyreforsøg anvendes til en vurdering af, om stofferne skal klassificeres og mærkes for sundhedsmæssige effekter i henhold til EU-reglerne herom.
Der kan f.eks. være risiko for at udløse allergi.
Både EU og OECD arbejder til stadighed med det mål for øje, at anvendelsen af forsøgsdyr så vidt muligt skal erstattes med alternative testsystemer, men af hensyn til menneskers sikkerhed kan man ikke fra den ene dag til den anden, som foreslået i beslutningsforslaget, afskaffe alle krav om anvendelse af dyreforsøg ved test af kemiske stoffer til ikkemedicinske formål.
Jeg går således ikke ind for at prisgive forbrugernes sikkerhed ud fra rent idealistiske dyreværnssynspunkter.
Derfor kan jeg ikke umiddelbart støtte forslaget om et forbud mod brug af dyreforsøg i denne situation.
For så vidt angår punkt 10 i beslutningsforslaget, afvikling af dansk pelsdyrproduktion i bure, vil jeg gøre det kort, for jeg har allerede talt meget længe, men jeg synes også, det er væsentligt at gøre meget ud af besvarelsen af det her beslutningsforslag, som kommer vidt omkring, og som jeg egentlig synes handler om meget væsentlige områder.
Som det fremgår af regeringens handlingsplan for bedre dyrevelfærd, arbejder Det Dyreetiske Råd for tiden på en udtalelse om pelsdyr.
Når den foreligger, vil regeringen udstede regler om beskyttelse af pelsdyr.
Jeg vil derfor ikke på nuværende tidspunkt støtte nogen begrænsning i pelsdyrproduktionen, men jeg vil se på, hvad rådet anbefaler.
Efter den omfattende gennemgang af de mange forskellige punkter i beslutningsforslaget må jeg konkludere, at regeringen ikke kan støtte det, selv om vi er enige i mange af de gode intentioner, der ligger bag forslaget.
Vi er nødt til at se realistisk på den verden, vi lever i, og derfor kommer vi ikke uden om, at hensynet til dyrenes velfærd ikke står alene.
Vi må også tænke på en række andre hensyn som menneskers sundhed, forbrugersikkerheden, fødevaresikkerheden og vores forpligtelser som medlem af EU, og modsatrettede hensyn til dyrene selv som f.eks. i tilfælde, hvor vi står med valget mellem halebidning på den ene side og halekupering på den anden. Det nytter nu engang ikke at sætte så høje standarder for dyrevelfærd her i Danmark, at vi bare eksporterer problemerne til lande, hvor der tages langt mindre hensyn til både dyrenes velfærd og menneskernes sundhed og sikkerhed.
Derfor er det bedst at fortsætte den linje, der er lagt her i Danmark, og støt og roligt arbejde på kontinuerlige forbedringer uden at tilsidesætte andre relevante hensyn.
Selvfølgelig kan vi gøre det lidt hurtigere og lidt bedre på nogle områder end på andre, og derfor har vi i vores handlingsplan også valgt at melde klart ud, hvilke områder vi vil prioritere både nationalt og internationalt.
Det er efter min opfattelse langt den bedste måde på lang sigt til at forbedre dyrenes velfærd mest muligt, men derudover hilser jeg naturligvis debatten her i Folketingssalen velkommen.