Ole Sohn (SF), 2005-04-12:
Der er ingen tvivl om, at når Velfærdskommissionen barsler med sit udspil her til efteråret, vil den komme ind på, at efterlønsordningen skal ændres, for på en eller anden måde er den blevet omdrejningspunktet for hele velfærdssamfundets fremtid, og man har fokuseret meget på, om de her 20 mia. kr., der bliver brugt til efterlønnen, kan bruges anderledes.
Jeg har også set – det skal Velfærdskommissionen nu ikke lastes for – at denne her nye borgerlige tænketank, som primært består af ledere, som modtager millioner af kroner i landbrugsstøtte fra de offentlige kasser, nu siger, man skal fjerne efterlønnen, så man kan give skattelettelser.
Det er jo klart, at det bliver brugt som et led i hele den politisk-ideologiske debat.
Jeg synes, det er lidt værd at tage fat i, hvad baggrunden for efterlønsordningen egentlig er.
Den var jo, at man stod dels i en situation med høj arbejdsløshed, dels i en situation, hvor folk, som havde knoklet et langt liv, skulle stå med hatten i hånden og søge invalidepension, fordi de ikke havde andre muligheder.
Så fik man indført et solidarisk system, hvor vi alle sammen betaler ind til en ordning, som gør, at folk, som er slidt ned, har mulighed for at træde tilbage, når de fylder 60 år eller senere.
Det, der så er sket, er jo, at efterlønsordningen har udviklet sig, så den i dag ikke længere kun bruges af folk, som er fysisk slidt ned af hårdt fysisk arbejde på en byggeplads, eller hvad det nu måtte være, men også i stigende omfang af folk, der mentalt, psykisk er slidt op.
Derfor har efterlønsordningen en lang række gode elementer i sig, som det ville være fuldstændig tåbeligt, også samfundsøkonomisk tåbeligt, at ændre.
Derfor kan jeg sige, at vi fra SF's side grundlæggende er uenige i den tilgang, som Det Konservative Folkeparti har lanceret her i dag: at man skal vende tilbage til sådan en trangsbestemt ordning.
Det, der skete i 1998 med efterlønsordningen, var desværre, at den daværende socialdemokratisk-radikale regering, Venstre og De Konservative ændrede ordningen fra det solidariske princip over til den mere individuelle ordning.
Men den anden del, som er ulykkelig, var, at man gjorde det mindre attraktivt for lavtlønnede, hårdtarbejdende og nedslidte folk at gøre brug af efterlønsordningen, hvorimod man præmierede de højtlønnede.
De velstillede, som oprindelig ikke var tiltænkt ordningen, har fået bedre forhold.
Derfor er der en vis idé i, at man tager fat om de to kernepunkter, som blev rejst af SF i valgkampen i 2001, og som også blev rejst af SF i 2005, glædeligvis tilsluttet af Socialdemokratiet, hvor – jeg havde nær sagt den daværende, det er ikke helt rigtigt – den nuværende formand for Socialdemokratiet, hr. Mogens Lykketoft, i valgkampen rejste spørgsmålet og sagde, at vi er nødt til at lave en ordning, sådan at lavtlønnede får et incitament til at tage timer, for jo flere timer de tager på arbejdsmarkedet, jo bedre liv får de selv, og jo mere gang kommer der i samfundshjulene.
Og det andet kernepunkt er, at man en gang for alle får fjernet de åbenlyst diskriminerende ordninger, der er, som reelt tvinger 60-årige over på efterløn – ordninger, som jeg er ret overbevist om er i strid med EU's ligestillingsdirektiv.
Det er det direktiv, som vi selv får implementeret her i Folketinget.
Derfor mener jeg, at det er helt oplagt, at man får løst de to problemer, og det er også derfor, SF her senere på måneden fremsætter to meget konkrete beslutningsforslag, som gør, at man kan få taget hul på at få det løst.
Det, der er lidt skuffende, er, at Socialdemokratiet har indtaget sådan en dobbeltholdning, hvor man før valget sagde, man gerne ville være med til at løse problemet og reelt dermed frigøre sig fra forliget, og efterfølgende siger, man føler sig bundet af forliget og ikke kan gøre noget.
Nu kan jeg så forstå, at Socialdemokratiet fremsætter et forslag i Folketinget, som man under ingen omstændigheder vil have til afstemning, så man kan få prøvet, hvorvidt der er flertal for det.
Det er selvfølgelig ulykkeligt for de mange vælgere, som har haft tillid til, at det flertal, der er tæt ved at udkrystallisere sig i Folketinget, bliver effektueret.
Det er jo en helt fantastisk situation, at et flertal går ud og lover vælgerne, at nu skal der ske ændringer af efterlønsordningen til gavn for de nedslidte, de lavtlønnede, og til gavn for at få fjernet de diskriminerende regler, og bagefter konstaterer man, at en del af flertallet ikke tør stå ved deres tilsagn og derved undgår, at ordningerne bliver forbedret.
Men det er jo den situation, vi er i.
Derfor skal jeg blot afslutningsvis sige, at jeg håber, at Folketingets partier, ikke mindst Socialdemokratiet, besinder sig, inden vi skal trykke på knapperne, og støtter det af SF og Enhedslisten fremsatte forslag til vedtagelse, som netop åbner op for, at man kan finde en løsning i Folketinget bredt set, sådan at man imødekommer den berettigede forventning, vælgerne har til, at nu skal de her to helt åbenlyse fejlskud i efterlønsordningen rettes op.