Pia Larsen (V), 2002-02-19:
Regeringen har foretaget en kritisk gennemgang af bistanden
for at sikre, at vi får mere effektivitet og bedre kvalitet i den danske udviklingsbistand.
Det vil vi fortsat være.
Men det er lige så vigtigt, at Danmark er førende, når det gælder bistandens kvalitet.
Danmark skal turde gå nye veje i kampen mod fattigdom.
Der skal ny dynamik i samarbejdet med vore partnerlande med mere fokus på de fattigste.
Det er vigtigt, at Danmark fastholder den mangeårige målsætning for dansk udviklingsbistand, nemlig at fremme bæredygtig udvikling gennem fattigdomsorienteret økonomisk vækst.
Danmark skal sammen med andre bilaterale og multilaterale donorer aktivt arbejde for, at danske programsamarbejdslande udvikler en effektiv og langsigtet national strategi til bekæmpelse af fattigdom.
På grundlag af de politiske målsætninger i regeringsgrundlaget om styrkelse af den direkte fattigdomsbekæmpelse, fremme af demokrati og menneskerettigheder og styrkelse af kampen mod terrorisme er bistanden nu blevet væsentligt mere målrettet mod disse centrale områder samt mod fremme af kvinders rolle i udviklingsprocessen. Det betyder, at en række nye initiativer er sat i værk.
Blandt disse kan jeg nævne en samlet ramme for bistand til Afghanistan på 200 mio. kr.; en styrket indsats mod hiv/aids gennem bidrag på 110 mio. kr. til det nye globale fond for bekæmpelse af hiv og aids, tuberkulose og malaria; en pulje på 70 mio. kr. til særlige indsatser, der bidrager med nye metoder til fattigdomsbekæmpelse og til inddragelse af kvinder i udviklingsprocessen; en ramme på 25 mio. kr. til etablering af en ordning for ubundne, blandede kreditter og en indsats på i alt 20 mio. kr. til fremme af udviklingslandenes integration i internationalt handels- og investeringssamarbejde.
Regeringen har i sin kritiske gennemgang af bistanden lagt vægt på, at alle, Danmark samarbejder med, skal tildeles bistand efter fortjeneste, et gensidigt forpligtende samarbejde, hvor Danmark også kan stille krav om, at vore modtagerlande lever op til grundliggende krav om god regeringsførelse.
Viljen til at tage ansvaret for sin egen udvikling skal gøre sig gældende i forhold til respekt for menneskerettighederne og demokrati.
Danmark må sammen med sine EU-partnere stille krav om god regeringsførelse, vilje til at øge respekten for menneskerettigheder og demokrati i udviklingssamarbejdet.
Systematiske og vedvarende krænkelser af menneskerettigheder og demokratiske spilleregler vil vi ikke længere acceptere.
Derfor afslutter Danmark programsamarbejdet med Malawi, Eritrea og Zimbabwe.
De tre lande er blevet vurderet til ikke at opfylde
danske minimumskrav om god regeringsførelse og overholdelse af menneskerettigheder.
Undertrykkelse og intimidering af opposition og presse er blevet hverdagskost, og regeringerne udviser ingen vilje til at ændre på situationen.
I en række øvrige lande giver den nuværende udvikling på visse områder grund til bekymring.
Det er Bangladesh, hvor man i højere grad bør tage ansvar for egen udvikling; i Burkina Faso, hvor man har brudt FN's våbenembargoer.
Uganda har gennem en årrække set gennem fingre med plyndringerne i Den Demokratiske Republik Congo, og i Vietnam har man ikke udvist den nødvendige vilje til demokratisk fremdrift og fornyelse.
Også på det multilaterale område mener Venstre, at der er behov for effektiviseringer.
For nogle organisationer har man ikke kunnet konstatere den nødvendige vilje til reformer på trods af mange års tale herom.
Eksempelvis har UNDP haft vanskeligt ved at gennemføre sin koordinerende rolle.
Danmark har gennem en årrække forsøgt at øge udviklingseffekten i UNDP's virksomhed.
Der er da også sat en reformproces i gang, som er blevet positivt modtaget i UNDP, men indsatsen på landeniveau er stadig væk for uregelmæssig.
Samtidig mener Venstre, at det på multilateralt niveau er nødvendigt med en liberal og retfærdig handelspolitik.
Øget frihandel og bedre markedsadgang for ulandene bliver et prioriteringsspørgsmål i forbindelse med det danske formandskab i andet halvår af 2002, med FN konferencen om udviklingsfinansiering i marts i år og med verdenstopmødet om bæredygtig udvikling i Johannesburg i september.
Dansk udviklingsbistand ydes i meget stor grad gennem uafhængige, private organisationer.
Arbejdet gennemføres i høj grad ved hjælp af en stor og prisværdig indsats af frivillige.
De udfører ikke kun et stort stykke arbejde, men hjælper også med at udbrede kendskabet til den danske bistand i befolkningen.
Ngo'erne er en broget flok fra mindre græsrodsbevægelser til store, internationalt baserede organisationer som f.eks. Røde Kors.
Fælles er, at deres styrke og legitimitet skal komme fra deres forankring i den danske befolkning.
For mange ngo'er sker finansieringen i for stor udstrækning gennem statslige midler, f.eks. fra Danida.
Det sætter spørgsmålstegn ved ngo'ernes folkelige forankring, for ngo'erne er jo netop non-governmental organizations.
Det har aldrig været meningen, at organisationerne skal være fuldt ud afhængige af tilskud fra staten. For miljøbistandens vedkommende kan vi konstatere, at den er steget kraftigt de seneste år.
Der har været meget stort pres for at udfylde de stadig stigende tilsagnsrammer, og der er behov for at sikre, at modtagerlandene i højere grad tager ansvaret for indsatserne.
Derfor er det fornuftigt at reducere denne bistand forholdsvis mere end anden bistand.
Sluttelig skal jeg fremsætte følgende Forslag til vedtagelse