runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2003-01-22:
Justitsministeren sagde, at justitsministeren kun havde svaret på det, så vidt jeg hørte, som justitsminister var bekendt med, men det fremgår jo ikke af svaret.
Justitsministeren ved jo godt, som hr. Søren Søndergaard også var inde på, at det ofte sker, at man har et spørgsmål, som der kan indhentes svar på i flere ministerier.
Så plejer det at være den minister, man spørger, der sørger for at indhente relevante svar fra de øvrige ministerier.
Sådan foregår det jo normalt, når der bliver stillet spørgsmål.
Det havde været meget enkelt, fru justitsminister, at skrive: Jeg angiver her de oplysninger, jeg er bekendt med.
Hvis spørgeren ønsker oplysninger om andre ministerier, må man spørge andre steder.
Det har jeg ikke villet indhente oplysninger om i modsætning til, hvad der er sædvane, når man spørger et ministerium.
Men det har ministeren intet anført om.
Det virker meget mærkeligt, at man på den måde forsøger at vildlede Folketinget.
Søren Søndergaard (EL), 2003-01-22:
Nu har jeg ikke snakket om urigtige, jeg har snakket om vildledende oplysninger, og derfor har jeg selvfølgelig ikke røde ører.
Jeg er meget glad for det, ministeren siger her, fordi det viser præcis det rænkespil, som regeringen er ude i,
fuldstændig uanstændigt rænkespil.
Hvad er baggrunden for det her spørgsmål?
Ministeren ryster på hovedet, men hør nu efter: Hvad er baggrunden for det her spørgsmål?
Baggrunden for det her spørgsmål er, at jeg havde præcise informationer om, at jeg skulle spørge i Udenrigsministeriet.
Jeg havde præcise informationer om, at Udenrigsministeriet havde viden i denne her sag.
Derfor stillede jeg naturligvis spørgsmålet til Udenrigsministeriet.
Så bliver jeg ringet op af Udenrigsministeriet, som siger, at det vil de gerne have jeg stiller til Justitsministeriet.
Så spørger jeg Udenrigsministeriet: Hvordan kan jeg så være sikker på, at de oplysninger, der ligger i Udenrigsministeriet, kommer med i svaret? Så svarer Udenrigsministeriet: Det vil Justitsministeriet selvfølgelig spørge os om.
Herefter bliver spørgsmålet omadresseret til
Justitsministeriet
Det kan tjekkes det hele.
Nu hører vi den løgn fra ministeren, den latterlige påstand om, at man har svaret på det hele.
Det er jo det, der er tale om, og det er jo det, der irriterer og bør irritere alle Folketingets medlemmer, nemlig at vi på den måde bliver udsat for, at når vi stiller et klart spørgsmål, så siger det ene ministerium, at vi skal spørge det andet ministerium.
Og når vi ikke får noget svar derfra, så får vi at vide: I skulle have spurgt i det ministerium, hvor I oprindelig spurgte, men som altså ikke ville svare på spørgsmålet.
Helt ærligt må jeg spørge, hr. justitsminister: Når man ser det ud fra en sådan rimelighedsmæssig betragtning, hvordan ser justitsministeren så på denne her sag?
Lene Espersen (KF), 2003-01-22:
Jeg har over for hr. Søren Søndergaard klart tilkendegivet, hvorfor spørgsmålet blev besvaret på den måde, det gjorde.
Generelt må jeg sige til hr. Søren Søndergaard, at såfremt hr. Søren Søndergaard har den opfattelse, at når der stilles et spørgsmål til en minister, så svarer den minister ikke kun for, hvad man naturligt kan forvente, der ligger inden for ministerens egen ressort, men også for, hvad der ligger inden for alle andre myndigheders og ministeriers områder, så mener jeg simpelt hen, at der er tale om en fuldstændig urimelighed.
Jeg kan godt forstå, hvis hr. Søren Søndergaard har røde ører efter den omtale, der var i Politiken i sidste uge, fordi bl.a. Justitsministeriet blev beskyldt for at have afgivet urigtige oplysninger til Folketinget.
Jeg kan stå ét hundrede procent inde for de svar, der er blevet afgivet.
Jeg må også sige til hr. Søren Søndergaard, at hvis hr. Søren Søndergaards forventning er, at når der bliver stillet spørgsmål til justitsministeren eller en anden minister, så skal man svare fyldestgørende også på alt, hvad der er foregået nogen sinde inden for andre ministerier, så mener jeg simpelt hen, det er urimeligt.
Men vi vil nu forsøge efter bedste evne at udfærdige en redegørelse og spørge i andre ministerier for at give et så fyldestgørende svar som overhovedet muligt.
Det er simpelt hen ikke rimeligt.
Søren Søndergaard (EL), 2003-01-22:
Det er jo desværre helt generelt, at ministeren ikke svarer på de spørgsmål, der bliver stillet.
Hvis det her bare var det eneste eksempel, så kunne det måske forklares på den måde, justitsministeren prøver ved kun at tage et eksempel på en kontakt, der har været.
Men hvis man f.eks. ser på det svar, som statsministeren giver med henvisning til Justitsministeriet - og derfor er det selvfølgelig relevant også at tage det op for Justitsministeriet - på spørgsmålet, om nogen dansk myndighed har modtaget nogen henvendelse fra nogen udenlandsk myndighed, så ser vi, at justitsministeren svarer, at det har der ikke være tale om, eller undlader at svare på spørgsmålet.
Derfor bliver jeg nødt til her at spørge: Hvad er grunden til, at justitsministeren i denne her sag systematisk har undladt at svare på de spørgsmål, der bliver stillet?
Lene Espersen (KF), 2003-01-22:
Den pågældende sag er under efterforskning hos Statsadvokaten for særlige internationale straffesager.
I november måned sidste år, da spørgsmålet blev stillet, havde Statsadvokaten netop været i USA for at tilvejebringe oplysninger til brug for denne efterforskning.
Under betydelig offentlig bevågenhed har Statsadvokaten herefter den 19. november 2002 fremstillet hærchefen i grundlovsforhør i retten i Sorø.
Så når hr. Søren Søndergaard den 21. november 2002 spurgte, hvornår der senest havde været kontakt mellem danske og amerikanske myndigheder om den tidligere irakiske hærchef, er det efter min opfattelse kun naturligt at svare, som jeg gjorde, nemlig ved at oplyse om den seneste kontakt, som jeg som justitsminister var bekendt med. Jeg kan også oplyse, at Folketingets Retsudvalg den 16. januar i år efter Politikens omtale af samme sag har bedt mig give udvalget en redegørelse om samtlige kontakter og henvendelser m.v. mellem danske myndigheder og myndigheder i USA eller andre lande vedrørende den tidligere irakiske hærchef.
Der er ikke andet at sige til det, end at der åbenbart er en forskellig opfattelse af, hvilke politiske spørgsmål der skal besvares af en enkelt ressortminister.
Før bølgerne begynder at gå for højt, og før beskyldningerne bliver alt for vidtgående i forhold til det arbejde, som jeg har udført, vil jeg gentage for hr. Søren Søndergaard, at de besvarelser jo er afgivet i fuld overensstemmelse med at forsøge at orientere Folketinget så godt, som det var mig muligt som justitsminister.
Men jeg kan lytte til den kritik, der kommer fra hr. Søren Søndergaard, fru Line Barfod og sådan set også fra hr. Klaus Hækkerup om, at når man stiller generelle spørgsmål, så er der nogle gange behov for, at man får et samlet, bredt billede af, hvad der er foregået, også i flere forskellige ministerier. Som jeg har redegjort for i min besvarelse i dag, vil der blive sendt en redegørelse til Retsudvalget, hvor vi vil sørge for også at indhente udtalelser fra andre ministerier, der er relevante, for at vi har en sikkerhed for, at Folketinget føler, at besvarelsen er afgivet på en fyldestgørende måde. Det vil jeg gerne understrege, for jeg føler ikke, der er noget som helst at skjule i denne sag.
Men hvis man gerne vil have meget detaljerede oplysninger, så må man meget gerne få dem, og vi vil gøre alt, hvad vi kan, for at den redegørelse er så præcis, som det overhovedet er muligt.
Søren Søndergaard (EL), 2003-01-22:
»Hvad er grunden til, at når ministeren svarer på et helt generelt spørgsmål om, »hvornår der senest har været kontakt mellem danske og amerikanske myndigheder om den tidligere irakiske hærchef«, så svarer ministeren kun, hvad angår Statsadvokaten for særlige internationale straffesager, og ikke, hvad angår alle andre relevante myndigheder, herunder Udenrigsministeriet og Forsvarsministeriet?«
Jeg vil godt takke for, at vi så klart fik slået fast, at vi ikke fremover vil komme ud for den situation, at spørgsmål, vi har fået at vide skal stilles til integrationsministeren og ikke til justitsministeren, så bliver sendt over til justitsministeren til besvarelse.
Derudover vil jeg godt spørge justitsministeren om en enkelt ting, det er noget med min hukommelse, som måske har en betydning for nogle af de senere spørgsmål: Var det virkelig den tidligere justitsministers skyld, at der gik
denne her påståede eller formodede krigsforbryder rundt, uden at der blev grebet ind?
Eller var det sådan, at justitsministeren faktisk ikke var blevet orienteret om den sag?
Var det faktisk sådan, at ikke engang chefen for Politiets Efterretningstjeneste var blevet orienteret om den sag, men at det var nogle led længere nede i Politiets Efterretningstjeneste, der havde behandlet sagen, og at det derfor var i Politiets Efterretningstjeneste alene, at problemet lå?
Eller har ministeren andre oplysninger, hun vil komme frem med på baggrund af, hvad hun just sagde i sit angreb på den tidligere justitsminister?
Klaus Hækkerup (S), 2003-01-22:
Det var bare ikke det, der var Det Konservative Folkepartis politik før sidste valg, og spørgsmålet kan i al sin enkelhed formuleres således: Hvorfor havde Det Konservative Folkeparti så ikke den samme humanistiske holdning, som det nu bruger som undskyldning for ikke at leve op til sit eget valgprogram forud for sidste valg?
Hvorfor kunne Det Konservative Folkepartis retspolitiske ordfører gå ud og sige, at justitsministeren burde gå af, fordi der ikke var styr på tingene, når der fortsat ikke er styr på tingene?
Lene Espersen (KF), 2003-01-22:
Og det har jeg også allerede svaret på gentagne gange.
For så vidt angår spørgsmålet om udlændingeloven og Udlændingestyrelsens dispositioner, er jeg da helt overbevist om, at de spørgsmål, der hører under integrationsministerens ressort, vil blive besvaret af integrationsministeren.
Over for hr. Morten Bødskov og hr. Klaus Hækkerup, som fortsætter med disse meget tydelige anklager om, at der ikke skulle være sket noget, må jeg altså fastholde, at der er sket overordentlig meget, siden regeringsmagten skiftede.
Vi har været stærkt optaget af det fuldstændig groteske i, at folk, der var mistænkt for krigsforbrydelser, blot kunne vandre rundt, uden at man fra anklagemyndighedens side forsøgte at gøre sig nogle overvejelser, om ikke der var grundlag for at rejse sigtelse og få undersøgt de konkrete sager.
Den nye statsadvokatur må jeg så beklage at hr. Klaus Hækkerup åbenbart ikke tillægger nogen større betydning.
Jeg har en fuldstændig anderledes opfattelse af tingene.
Den nye statsadvokatur målretter jo lige præcis alt arbejde mod, at vi sikrer os, at de forpligtelser, som Danmark har, også de moralske forpligtelser til at sikre os, at der ikke vandrer mennesker rundt, som har begået krigsforbrydelser, overholdes, at vi gør vores yderste for at leve op til vores internationale ansvar.
Det mener jeg at vi gør med oprettelsen af den særlige statsadvokatur.
Morten Bødskov (S), 2003-01-22:
Sandheden er jo, må jeg sige til justitsministeren, at der ikke er rettet op på noget som helst.
Så må de gøre op med sig selv, om de vil leve under de forhold eller ej.
Det er med en meget klar henvisning til netop det, at vi her spørger: Hvorfor er der ikke sket noget?
Hvorfor går den her mand stadig væk rundt?
Hvorfor er der ikke levet op til regeringsgrundlaget?
Det burde da være meget, meget enkelt at svare på.
Søren Søndergaard (EL), 2003-01-22:
Nu synes jeg måske nok, hr. Klaus Hækkerup er lidt uretfærdig over for ministeren, for jeg hørte jo ministeren sige klart og tydeligt, at det var af familiære årsager, at den pågældende ikke skulle være i Sandholmlejren.
Altså jeg vil sige, mit hjerte bløder næsten over den venlighed, der udvises her, og jeg er sikker på, at der vil være andre fremover, der vil appellere til godgørenhed på det her punkt. Men det, jeg lige ville spørge ministeren om, var: Hvis nu vi stiller de spørgsmål til integrationsministeren, kan justitsministeren så garantere, at integrationsministeren ikke, sådan som det er sket tidligere, sender spørgsmålene over til Justitsministeriet til besvarelse?
Klaus Hækkerup (S), 2003-01-22:
Jeg forstår så, at det hele skal bortforklares med, at der er lavet en særlig statsadvokatur for udenlandske sager.
Jeg vil sige, jeg synes ikke, det interessante er, hvordan politiet har indrettet sig selv på statsadvokaturområdet eller med hensyn til anklagemyndigheden.
Det er slet ikke det, vi har spurgt om.
Det, vi har spurgt om, er, hvorfor den pågældende ikke er anbragt i Sandholmlejren.
Det, vi har spurgt om, er, hvordan det her egentlig forholder sig.
Jeg havde tidligere i dag lejlighed til at spørge statsministeren om den irakiske general, som blev behandlet på én måde, og en særlig person fra Burundi, som man forholdt sig til på en anden måde, idet man forsøgte at presse ham ud af Danmark ved at tage understøttelsen fra ham.
Tilsyneladende fuldkommen ens sager, der bliver behandlet på hver sin måde.
Det kunne statsministeren ikke forholde sig til, for han havde ikke sat sig ordentligt ind i sagerne.
Jeg vil godt spørge: Har denne her regering overhovedet styr på noget som helst, når det kan få lov til at dalre af sted på den måde?
Én mand til højre og én mand til venstre, samme sager og vidt forskellig behandling.
Hvor er det, denne regering overhovedet har styr på tingene?
Lene Espersen (KF), 2003-01-22:
Det må jeg på det kraftigste tage afstand fra.
Tilstandene er bestemt ikke de samme.
Tilstandene var før valget, at der nok desværre var så meget rod og uklarhed på det her område, at der ikke blev iværksat de fornødne foranstaltninger.
Jeg må sige til hr. Klaus Hækkerup, der fastholder, at der nærmest er en slags passivitet og en løben væk fra valgløfterne, at det ikke er korrekt.
For så vidt angår spørgsmålet om den krigsforbrydermistænkte tidligere irakiske hærchef, er den person blevet arresteret og sigtet den 19. november 2002, så at påstå, at tingenes tilstand er fuldstændig den samme, er jo det rene galimatias.
Tværtimod mener jeg, at den nye statsadvokatur har været en stærkt medvirkende årsag til, at vi har fået skub i sagerne på det her område.
Jeg kan hverken love eller garantere, at for hver eneste person, vi mistænker for krigsforbrydelser, kan vi skaffe de beviser, der er nødvendige.
Det er vanskeligt, det erkender jeg, og det er selvfølgelig en tilståelsessag, men vi må gøre vores yderste for at skaffe tilstrækkeligt med materiale for at leve op til både det, vi har sagt før og under valgkampen, og så sandelig også det, Danmark har forpligtet sig til internationalt.
Generelt vil jeg sige, at jeg tror, at det var hr. Klaus Hækkerup, der under henvisning til tilstande under den tidligere regering spurgte, hvad der var sket, og hvad der var foretaget efter regeringsskiftet, og hr. Morten Bødskov, tror jeg, brugte udtrykket for tyndt.
Det var der behov for at få rettet op på, det har vi gjort, og det har jeg redegjort for i min besvarelse i dag: Punkt 1, meget, meget væsentligt: Når vi har mennesker gående rundt i Danmark, der kan mistænkes for at have begået meget alvorlige forbrydelser, f.eks. mod menneskeheden, krigsforbrydelser, så er det naturligvis helt afgørende, at vi har en statsadvokat, der er klædt på til at undersøge sagerne, og i de sager, hvor der er baggrund for det, rejse sigtelse og sørge for at få den pågældende dømt.
Derfor blev der nedsat en ny statsadvokatur for særlige internationale straffesager og det i en erkendelse af, at det nok ikke var særlig nemt at opklare og føre bevis for den slags forbrydelser ved alene at vandre rundt i Danmark.
Der var behov for en statsadvokatur med et særligt internationalt tilsnit.
Det var der simpelt hen behov for, erkendte vi, og det var på grund af de dårlige erfaringer, vi havde med den tidligere regerings arbejde.
Men til det må jeg sige, at det må integrationsministeren spørges videre om, såfremt man måtte ønske at få det uddybet.
Søren Søndergaard (EL), 2003-01-22:
Det er klart, at vi jo bliver nødt til at diskutere denne sag i Præsidiet, for ministerens svar - ja, det var det svar, jeg ventede på - var sådan set bare at få det ned på den flade hånd, sådan at alle, der lytter til det her og ser på det her, kan forstå, hvordan det her foregår.
Man stiller et klart spørgsmål til Udenrigsministeriet.
Så siger Udenrigsministeriet: Stil det til Justitsministeriet.
Så siger man til Udenrigsministeriet: Hvordan er jeg sikker på, at Justitsministeriet også svarer for Udenrigsministeriet?
Så svarer Udenrigsministeriet
: Det er du sikker på, for det gør Justitsministeriet selvfølgelig, de henvender sig til andre ministerier.
Så stiller man spørgsmålet til Justitsministeriet.
Så svarer Justitsministeriet på en detalje af Justitsministeriets område og tillader sig så oven i købet at bebrejde spørgeren det her. Det er for langt ude, og det afspejler, hvordan man systematisk forsøger at forholde Folketinget oplysninger, og hvordan man forsøger at vildlede Folketinget.
Det er uanstændigt, og den sag må selvfølgelig køres videre.
Jeg har ingen forventninger om, at en diskussion her med ministeren fører videre.
Lene Espersen (KF), 2003-01-22:
Jeg må bare sige, at jeg bestemt ikke deler den opfattelse af situationen, som begge Enhedslistens spørgere forsøger at beskrive den.
Jeg vil gerne gentage: Der er ikke sket nogen som helst form for vildledning af Folketinget.
Men når man stiller et spørgsmål til en justitsminister, så må man jo forvente, at der kommer et svar fra justitsministerens ressortområde.
Man forsøger at problematisere det - ja, jeg vil faktisk sige: gøre mere end det.
Man forsøger at beklikke min troværdighed som minister, fordi jeg svarer på ministeriets vegne.
Det synes jeg simpelt hen er for groft, og det kan ikke være rigtigt.
Jeg kan overhovedet ikke genkende det billede, som hr. Søren Søndergaard forsøger at tegne af regeringen. Sagen er jo den, at hr. Søren Søndergaard har en dårlig sag.
Hr. Søren Søndergaard forsøger nu ved at hæve stemmen at komme med grove beskyldninger og give et billede af, at der nok foregår et eller andet fordækt.
Jeg taler under ministeransvarlighed.
Jeg kan garantere, at de oplysninger, som jeg har givet til Folketinget, kan jeg stå hundrede procent inde for.
Derfor vil jeg simpelt hen ikke acceptere, at der kommer beskyldninger om vildledning, for de hører ingen steder hjemme.
Man kan have en forskellig opfattelse af, hvad min opgave er som minister for et ressortområde, og det er fair nok.
Men man skal ikke beklikke hverken mine hensigter i den her sag eller mine intentioner om at besvare Folketinget så godt, som det overhovedet er muligt, når der bliver stillet et spørgsmål.
Bjarne Laustsen (S), 2003-01-22:
Det undrer mig alligevel, for hvorfor har man så skrevet
: med særlig fokus på Jylland?
Så kunne man bare have skrevet provinsen, så havde man kunnet undgå dette spørgsmål, og så havde jeg selvfølgelig også været fri for at stille det.
Men som ministeren også har bemærket, er det selvfølgelig ret interessant, hvor man placerer flere hundrede arbejdspladser. Jeg skal gøre ministeren opmærksom på, at jeg selvfølgelig også har kigget lidt i, hvad Folketinget har forpligtet regeringen på. Både Venstre og De Konservative har stemt for vedtagelse nr. V 69, og den siger med hensyn til udflytning af statslige arbejdspladser, at der skal tages hensyn til bestemte områder.
Derfor kunne det være interessant at høre: Hvad er det så egentlig for nogle områder, der er i spil, hvis regeringen vil leve op til den vedtagelse om udflytning af statslige institutioner?
Er det ikke områder med udkantområder, hvor der er et lavt skattegrundlag, ringe økonomisk vækst eller høj ledighed, eller hvordan havde ministeren egentlig tænkt sig at definere et sådant område, hvis det ikke netop skulle være efter sådan nogle kriterier?
Jeg mangler også en kommentar fra ministeren, for man har set, at det skal placeres mellem Vordingborg og Næstved, og det har ministeren ikke mig bekendt reageret på.
Henriette Kjær (KF), 2003-01-22:
Nu er det sådan, at indholdet jo overhovedet ikke er blevet ændret.
Men det, at man breder det ud, tror jeg vil have en bedre effekt, i stedet for at der sidder en meget smal komité med nogle eksperter.
Det var min oprindelige idé.
Men som jeg så siger, så synes jeg egentlig, efter at have talt med forskellige aktører, bl.a. jurister fra Den Sociale Højskole i Århus, som havde nogle utrolig gode input, at det var lidt ærgerligt, at man holder det i et smalt forum for derefter at sende nogle ting i høring.
Det er det med at kunne meddele borgerne i et temmelig klart sprog, hvad tingene går ud på, og det kunne godt være, at der så skulle være nogle ændringer, hvis der var nogle for svært forståelige sætninger i et stykke lovgivning.
Jeg var faktisk bange for, at den anden model, altså at oprette sådan et ekspertudvalg, hvilket var min egen anke ved den, skulle blive en syltekrukke.
Det her er jo aktivt arbejdende. Jeg må da sige, at jeg finder det lidt mærkværdigt, at SF med hr. Villy Søvndal i spidsen ikke synes, det er en bedre idé, at vi i stedet for at tage de smalle eksperter kan gøre det mere brugerorienteret og benytte de mange eksperter, vi har siddende rundtomkring, for det er faktisk det, det går ud på.
Villy Søvndal (SF), 2003-01-22:
Det synes jeg ikke var et godt svar for at holde mit humør oppe, men det er selvfølgelig også sekundært.
Men jeg synes, det afgørende er, at jeg sådan set kan begynde at se et mønster i socialministerens udmeldinger, som går på, at socialministeren melder ud med forholdsvis sikre sætninger.
Det er jo ganske vidtgående det her.
Ikke alene skulle man have en komité, som skulle sikre, at borgerne fik deres ret.
Det var også, at de skulle komme med løbende indberetninger, og de skulle slutte allerede i efteråret 2003.
Det var underforstået, at her var næsten tale om en slags lovforberedende arbejde, der gjorde, at Folketinget og ministeriet kunne gøres opmærksom på, at her var oplagte huller, f.eks. hele førtidspensionsområdet, hvor det er oplagt, at der er mange mennesker, der i dag ikke får den ret, de lovmæssigt har.
Der forekommer det mig at være noget af en syltekrukke
at sige: Nej, nu skal det her angribes fuldstændig anderledes end det, der gav anledning til den store overskrift i Jyllands-Posten.
Nu er det mere studier og samtalegrupper, der skal nedsættes, og de skal diskutere, hvad man kan gøre.
Man kan godt blive lidt træt.
så mange studiegrupper om.
Det kan man jo klare ved at sikre, at lovgivningen tilrettelægges så tydeligt, at selv den sidste, der skal administrere lovgivningen, er i stand til at forstå, hvordan lovens ord gælder.
Derfor vil jeg spørge: Er årsagen til det her i virkeligheden, at ministeren har fået armen vredet rundt af finansministeren?
For jeg kan sagtens forestille mig, at han er blevet højglødende af raseri efter at have læst Jyllands-Posten.
For en finansminister eller i hvert fald hans embedsmænd vil være opmærksom på, at det er ekstremt dyrt at give folk den ret, de har.
Der var en flot forside på Jyllands-Posten onsdag den 19. juni 2002 med en overskrift, der hed: Komité skal sikre sociale rettigheder.
Jeg blev så glad også over at læse socialministerens udmelding, nemlig at der skulle nedsættes en komité til at kulegrave hele området for at sikre, at borgerne altid får den behandling, de har krav på
Det er jo en vigtig sag i sociale spørgsmål. Socialministeren erklærede sig villig til at nedsætte en komité, som sikrer, at borgerne altid får den behandling, de har krav på, hvad enten det drejer sig om hjemmehjælp, førtidspension eller fripladser til daginstitution m.v.
Den nye komité skal oven i købet tage udgangspunkt i borgerens opfattelse af begrebet retssikkerhed, så det er et meget vidtgående forslag. Det er også begrundet af, at flere og flere går til domstolene for der at få den ret, de ikke får i ankesystemerne.
Derfor vil jeg bare spørge: Hvor langt er retssikkerhedskommissionen kommet med sit arbejde, og hvornår forventes det afsluttet?
»Vil ministeren redegøre for den i juni 2002 bebudede Retssikkerhedskommissions arbejde, herunder hvornår arbejdet forventes afsluttet