Ebbe Kalnæs (CD), 2001-04-05:
Vi synes, det er et væsentligt og vigtigt emne at tage op, men selvfølgelig også på mange måder et kompliceret emne.
Det, der er problemet, er jo, at dér, hvor presset på kolonihaver og etablerede kolonihaveområder er allerstørst, selvfølgelig er dér, hvor udviklingen bymæssigt har været allerhurtigst og allerstørst, og dermed har det areal, som kolonihaverne ligger på, for det første en meget stor værdi, og for det andet kan nogle føle, at det spærrer for en udvikling.
Om vi er i stand til at lave et lovforslag, når vi er færdige med at forhandle det mellem første og anden behandling, som totalt hindrer, at det nogen sinde vil kunne ske, er jo svært at sige, for vi kan vel ikke forestille os en situation, hvor kolonihaver er beskyttet på en sådan måde, at de er beskyttet ud over, hvad man i øvrigt er beskyttet i dette land, hvis man har et hus, et areal eller andet.
Der er selvfølgelig, når der er en samfundsmæssig interesse, hvilket der også er henvist til, nogle situationer, hvor der vil kunne ske noget andet.
Det, der vel er det væsentlige i denne her sag, er, om man, hvor der er tale om offentlig kolonihavejord, det vil sige, at det er kommunernes jord, skal afstå fra at score gevinsten.
Skal man dér afstå fra det og så have det åndehul, der ligger?
Så på mange måder må jeg sige, at jeg også godt kan se, at der kan være nogle vanskeligheder i det her, men dem må vi altså overvinde, for det er ganske væsentligt, at vi bevarer de muligheder, der er for kolonihaver i dag.
Men jeg vil også gerne sige, at det at tage et yderligere initiativ på det område, som direkte sigter på at skabe endnu flere muligheder for kolonihaver i den kommende tid, tror jeg i øvrigt bliver vigtigt. Der er nogle, der spørger, om man skal løse boligsociale problemer via kolonihaver.
Ja, det skal man da; det skal man da i allerhøjeste grad.
Ikke sådan, at man skal have dem bevilget sammen med en eller anden anden ydelse eller sådan noget; men ved at have kolonihaver i områder, hvor vi måske i 1950'erne og 1960'erne ikke var så heldige med udviklingen, nogle boligområder, som ikke er det mest spændende i denne verden, og som vi jo er kommet galt af sted med, må vi sige, vil vi langt hen ad vejen kunne kompensere ved, hvor det stadig er muligt, at sikre os arealer i nærheden til grønne oaser og kolonihaver.
At man så også bliver nødt til planlægningsmæssigt og lovgivningsmæssigt at sikre, at det ikke bliver noget med en masse for store huse på osv., så det bliver et rent klondike, hvor vi ender med, at det bliver boliger, og vi kommer tilbage til sådan noget L 48, altså sommerhusloven, og skal til at rode med det.
Det må vi selvfølgelig tage højde for på forhånd, for ellers går det selvfølgelig galt.
Men det helt afgørende er altså, at kolonihaver er et element, der er værd ikke alene at bevare, men også at udbygge.
Vi vil i hvert fald bidrage til, så langt vi overhovedet kan, at få skabt en mulighed for at få løst det her. Vi skal være klar over, at når der er privatejede arealer osv., støder vi mod grundloven og forskellige andre ting.
Men fru Aase D. Madsens forslag i første omgang om at have en tilbudspligt og sådan noget synes jeg er spændende at beskæftige sig med.
Jeg synes, det er spændende at prøve at kigge på, om det er en af de muligheder, der kunne være.
Så bliver jeg altså også nødt til at sige med hensyn til den del om integration og sådan noget: Det er dog fantastisk.
Det må være et enkelt afsnit, fru Aase D. Madsen har haft dér, som man normalt trækker i automaten oppe hos Dansk Folkeparti - det skal lige med.
Jamen altså lad os nu se, om der er noget problem.
For det første kan jeg i hvert fald referere til en ganske lille historie.
Det var muligt for mig at bemægtige mig 10 kolonihaver af ganske stor størrelse og dele dem til 20, da jeg på vegne af Røde Kors skulle etablere et asylcenter på Ærø.
Jeg har aldrig set noget, der gav så stærk
en integration.
Jeg har aldrig set noget, hvor det er gået så stærkt med, at gamle koner med trækvogne kom og byttede
jordbærplanter
Om vi så havde hældt millioner i alle mulige foranstaltninger, havde det ikke virket halvt så godt.
Med det vil jeg gerne sige, at det her ikke har noget specielt med indvandrere at gøre.
Det har noget at gøre med, at alle steder, hvor der kan være vanskeligheder på grund af dårlig indretning og på grund af koncentrerede sociale problemer, er kolonihaver og det, der ligner, noget af det mest befordrende, der overhovedet findes, med hensyn til at skabe stemning og vækst.
For dem, der af forskellige årsager er uden beskæftigelse osv., er det at få noget til at fungere og gro i nærheden af, hvor de bor, dér, hvor det kan være vanskeligt, og hvor der er lidt plads til rådighed osv., noget af det fineste, man overhovedet kan lave af den slags sager, af den slags udvikling.
Så vil jeg da gerne lige sige til sidst, at jeg næsten ikke kan forestille mig en kolonihaveforeningsbestyrelse, der tager stilling til, hvilken farve eller facon man har, når man står i rækken.
Det kan jeg næppe forestille mig.
Jeg har ikke talt for, at nogen skal skubbes foran overhovedet, men jeg håber da ikke, der er nogen kolonihavebestyrelser, der har bestemt sig for at lave en test på, hvor man kom fra; det er mere et spørgsmål om, om man står i rækken, har meldt sig til og i øvrigt har et fornuftigt behov.