runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anni Svanholt (SF), 2001-03-16:
For det første vil jeg gerne anerkende og sige, at det var rart at høre ministeren påtage sig ansvaret for, at denne sag kommer frem på denne måde, og også bekræfte, at man i hvert fald har været vidende om det siden 1997.
Og jeg lovede jo tidligere, at jeg ville stille det spørgsmål, om ministeren også kunne bekræfte, at man har haft oplysninger om den afgørelse i Eksekutivkomiteen fra 22. december 1994, hvor netop attestkravet kommer ind, at man har haft den afgørelse i ministeriet umiddelbart derefter, altså i hvert fald før 1997.
Så er jeg meget tilfreds med, at ministeren også her fastslår og faktisk erkender, at det, der ligger på bordet i dag, jo heller ikke er løsningen, og at ministeren også erkender, at der fortsat er nogle uafklarede problemer i forhold til håndkøbsmedicin og også i forhold til, at folk faktisk ikke kan gå ind et bestemt sted og få løst deres problemer og få at vide, hvordan man skal forholde sig i forhold til de lande, man ønsker at rejse til.
Arne Rolighed (S), 2001-03-16:
Først til fru Anni Svanholt: Jeg er bekendt med, at afgørelsen fra Eksekutivkomiteen fra 1994 ligger i ministeriet.
Hvornår den kom ind i ministeriet, ved jeg ikke, men den er kendt, og den har formentlig været kendt længe.
Jeg kan oplyse fru Ester Larsen om, at jeg er fuldt klar over, at jeg er politiker, og at jeg er minister, og det kan jeg sige at jeg er rigtig glad for, og jeg ved også, man som minister tager ansvaret for det, der sker i det samlede hus.
Ole Hækkerup (S), 2001-03-16:
Ja, det er jo på mange måder et sympatisk forslag, særlig når man ser på intentionen om, at der skal blive plads til flere på boligmarkedet.
Når vi alligevel ikke kan anbefale det her konkrete forslag, skyldes det nogle andre forhold, da vi som sagt deler intentionen. For det første er vi usikre med hensyn til, hvor mange nye værelser det vil give anledning til udlejning af.
Når man for tiden i aviserne kan se, at et kælderværelse eksempelvis i København kan udlejes for en 2.000-3.000 kr., så tror vi, det er udtryk for, at de økonomiske forhold ved at leje ud er gode nok.
Derfor er det ikke dér, vi skal sætte ind.
For når kælderværelset i København allerede i dag kan lejes ud, så kan den eneste effekt af forslaget her sagtens ende med at blive, at udlejerne bare får en skattelettelse.
Vi tror ikke, at problemerne i de allerstørste byer løses ved at give en generel skattelettelse.
Det, der skal gøres, skal være langt mere målrettet mod det, der er problemet. Endelig siger forslagsstillerne ikke noget om, hvor pengene skal komme fra.
Vedtager vi blot det her forslag, som det ligger nu, og mange andre forslag, så ender vi med en regning, som ingen har forpligtelse til at betale. Men problemet med et presset boligmarked skal der tages fat på, ingen tvivl om det.
Et af problemerne, særlig i de store byer, er jo, at omsætningen på dele af boligmarkedet er for lille, at der ikke er plads på kollegierne, fordi mange venter på en andel eller leje, og de, der bor i en andelsbolig eller til leje, har svært ved at købe en lejlighed eller et hus, fordi ejerboligmarkedet er eksploderet de seneste år.
Men vi skal ikke træffe beslutning om at gøre noget på fornemmelser.
Vi skal gøre noget på grundlag af en grundig analyse.
Derfor er vi meget tilfredse med, at by- og boligministeren kortlægger boligbehovet og om godt 2 måneder kommer med en undersøgelse af netop det.
Forslagsstillerne kunne så selvfølgelig have ret i, at der er behov for at gøre noget på helt kort sigt, men så tror jeg, at vi skal tænke i anderledes og meget mere kreative baner. På et tidspunkt skrev jeg selv til Københavns Kommune og foreslog, at Margretheholmen, som dårlig er mere end et par stenkast her fra Christiansborg, lige efter Christiania, og som har været center for flygtninge fra Kosovo og derfor allerede er istandsat, kunne blive lavet om til kollegium.
Jeg tror, at det ville skaffe flere boliger til unge, i det her tilfælde i København, end det foreliggende forslag, og det ville i hvert fald under alle omstændigheder været meget, meget billigere end 25 mio. kr.
Men forslaget faldt på modstand fra Venstre i Københavns Kommune.
Derfor skal afslutningsvis om det her forslag siges, at det giver skattelettelser og ikke boliger, og derfor vil det efter vores vurdering let blive at stikke de boligsøgende blår i øjnene.
Det, der mangler, er ikke skattelettelser.
Det, der mangler, er boliger.
Og så skal jeg meddele, at Enhedslisten desværre ikke kan være til stede, men at de heller ikke kan støtte forslaget.
Kaj Ikast (KF), 2001-03-16:
Da vores ordfører, hr. John Vinther, ikke kan være til stede her i dag, skal jeg prøve at forklare det ved førstebehandlingen.
Det er således, at hvert år ved studiestarten kommer der en masse forslag fra venstrefløjen om, at der skal bygges en masse nye boliger til de unge.
Og det har jo ikke rigtig givet sådan den afsmittende effekt, som man gerne vil have, hverken i det almene boligbyggeri eller i andre former for ungdomsboliger.
Vi vil godt være med til at løse problemet, og vi vil også godt være med til at se utraditionelt på problemernes løsning.
Og der skal man ikke feje det af; en lille tanke kan også have sin berettigelse.
Derfor støtter Det Konservative Folkeparti
dette forslag.
For vi ved godt, at det er en ulempe at have folk boende; det ved vi udmærket godt.
Og det er ikke, for at der skal gå en masse penge til dem, der er boligejere, men det er en kompensation for, at de har nogen boende i huset.
Dér er jeg ikke helt enig med skatteministeren. Men uanset det synes jeg, at vi skulle prøve den løsning, prøve at køre den igennem, og derfor støtter Det Konservative Folkeparti dette forslag.
Kaj Stillinger (SF), 2001-03-16:
Da vores sædvanlige ordfører, hr. Aage Frandsen, ikke kan være til stede, vil jeg forsøge at forklare SF's holdning. Forslaget er jo ifølge forslagsstillerne, og jeg citerer:» ... bl.a. fremsat for at imødegå den mangel på ungdomsboliger, som hvert år viser sig specielt ved studiestart.«
skatteministeren omtalte, 1 1/3 pct. af ejendomsværdien.
Og som det også blev nævnt, kan boligejere, der bor i en bolig, som er vurderet til 1 mio. kr., i dag få en lejeindtægt på 1.100 kr. uden at skulle betale skat af dette. Det her beslutningsforslag indebærer så et minimumsfradrag på 2.000 kr. ud fra en model, som siger, at for boligejere med en ejendomsværdi på op til 1,8 mio. kr. fastsættes der et fast bundfradrag for udlejning af værelser på 2.000 kr. om måneden.
For boligejere med en ejendomsværdi over 1,8 mio. kr.
vil de nuværende regler fortsat være gældende; det vil sige, at boligejerne fortsat kun er skattepligtige af den del af huslejeindtægten, der overstiger 1 1/3 pct. af ejendomsværdien.
For boligejere med en ejendomsværdi på eksempelvis 1 mio. kr. vil det som nævnt betyde, at det skattemæssige fradrag ved udlejning af værelset stiger fra de 1.100 kr. om måneden til ca. 2.000 kr. om måneden.
Forslaget lyder jo positivt, og SF er også enig med forslagsstillerne i, at der mangler ungdomsboliger.
Løsningen herpå er selvfølgelig, at der skal bygges flere ungdomsboliger.
Løsningen er jo ikke, at man via et skattesystem giver et fradrag, som jo reelt, som det er blevet nævnt før, er et tilskud til dem, som har en så stor bolig, at de har plads til at leje værelser ud.
For det første ville det formentlig ikke hjælpe ret meget til at løse det problem, som forslagsstillerne ønsker at løse, altså flere boliger til de unge.
For det andet kunne et beløb svarende til det manglende skatteprovenu måske bruges mere målrettet til at bygge ungdomsboliger.
Så SF er ikke specielt glade for det forslag.
Ester Larsen (V), 2001-03-16:
Fru Dorte Bennedsen har gentagne gange forsøgt at understrege, at det ikke er EU, der har skabt problemet, og det er jeg meget enig i.
Men jeg synes, jeg har behov for at spørge, om sundhedsministeren vil vedstå sig sit ansvar for problemet.
For det er jo sådan, at har man været længe om at handle, men da man endelig handler, så udsender man en totalt bureaukratisk og økonomisk vanvittig løsning.
Det er ministerens ansvar, at den vejledning er udsendt.
Jeg synes, det er rystende, at man kan udsende en vejledning, hvor man giver praktiserende læger et monopol på at udstede attester uden at have drøftet med Lægeforeningen, hvad prisen skal være.
Og de praktiserende læger var ikke længe om at reagere.
Man sagde, at det ville i hvert fald koste 300 kr. at krydse af på denne attest.
Det udløste med rette stor kritik.
Ministeren har handlet panikagtigt, og nu sidder vi så med et nyt forslag, som er mindre bureaukratisk, men hvor vi har samme problem.
Der er stadig væk ikke nogen løsning på økonomien, der er ingen forhandlinger med Apotekerforeningen.
Ministeren udtrykker gentagne gange, at nu er det gratis, men der er ingenting i denne verden, der er gratis.
Det eneste, vi ved med sikkerhed,
er, at den omkostning, som denne attestudstedelse udløser, skal deles af alle medicinbrugere her i landet, fordi den skal indregnes i bruttoavanceberegningen. Så jeg har to spørgsmål til ministeren: Vedstår ministeren sig ansvaret for den forrykte vejledning, som blev udsendt fra Sundhedsministeriet?
Og hvorfor har ministeren gentaget det meget uheldige, at man monopoliserer opgaven uden at have aftalt prisen på forhånd?
Birthe Skaarup (DF), 2001-03-16:
Men det, man faktisk opfordrer til, er, at borgerne skal lade være med at tage den attest med, for det er ikke nødvendigt, og det er ikke ret tit, at man bliver afkrævet en attest.
Man skal faktisk efter det, jeg kan læse i bemærkningerne, gå til lægen og få en recept på kodimagnyl, så man har dokumentation for, at man kan tage det med til udlandet og lovligt indføre det i et andet land.
Sådan har jeg forstået det.
Dorte Bennedsen (S), 2001-03-16:
Jeg holder meget af Dannebrog, men jeg havde nu ikke forestillet mig, at Dannebrog skulle ind i en diskussion om en attest i forbindelse med udførsel af medicin.
Jeg vil godt spørge Dansk Folkepartis ordfører, om hun har læst forslaget.
Jeg ved godt, det er en lidt provokerende måde at spørge på, men når fru Birthe Skaarup står her og siger, at borgerne bryder loven ved ikke at have en attest med, er det jo ikke sandt.
Men der er ingen pligt for borgeren til at få den, og der er ingen pligt for borgeren til at medbringe den.
De kan dække sig ind med attesten.
Men der er ingen pligt til at medbringe den, den er et tilbud om hjælp til en lille gruppe borgere, som kan komme
i problemer i udlandet.
Birthe Skaarup (DF), 2001-03-16:
En tilsyneladende lille sag har udviklet sig til at blive en stor og en besværlig sag for regeringen, hvor ordren sikkert har været til sundhedsministeren: Få nu løst den sag hurtigt!
Det var med stor forundring, at vi i Dansk Folkeparti i lørdags kunne høre, at rejsende i fremtiden skulle kunne dokumentere deres ret til at bruge livsnødvendig medicin.
Men det havde været en grotesk situation, såfremt sagen skulle udvikle sig til et omfattende bureaukrati af regler med økonomiske konsekvenser for de danske borgere, som rejser på ferie i udlandet.
Borgerne meldte også hurtigt pas over for en så utålelig regel.
Bureaukrati har vi nok af her i Danmark, og skulle man yderligere løbe fra Herodes til Pilatus for at få dokumentation for, at man måtte tage nogle hovedpinetabletter eller lignende med på rejse i udlandet -
Det mener både vi og sikkert mange borgere.
Hidtil har reglerne om dokumentation for medbragte euforiserende stoffer over landegrænserne eksempelvis været gældende for narkomaner på metadonafvænning.
Men har denne gruppe nogen sinde betalt for at få en medicinattest?
Det kan være, at sundhedsministeren har et svar på dette spørgsmål. Og hvorfor opstår problemerne pludseligt, når reglerne faktisk har været gældende i lang tid?
Det ville være rart at få et svar på.
Hvorfor har ministeren eller de tidligere ministre ikke taget højde for det?
På et tidspunkt var sundhedsministeren fremme med, at man kunne tage lægemidler med på udlandsrejse uden attest.
Det var efter vor vurdering en fuldstændig forkert udmelding.
Det er en undergravning af gældende retstilstand, hvis man beder borgerne om at bryde en lov.
Nu er der så via lovforslaget kommet denne nationale regel, som skal løse problemerne med medicindokumentationen via apotekerne.
Vi kan stemme for forslaget, men det bliver et nølende og et skuldertrækkende ja, for problemerne løses stadig ikke.
Der vil til stadighed efter Dansk Folkepartis mening opstå nye problemer i de nationale stater, og de problemer vil sætte fokus på bureaukratiet i EU og i Schengenaftalen.
Hvis rejseruten er fra Bornholm over Sverige til det øvrige Danmark, skal der også, såfremt man er en lovlydig borger, skaffes dokumentation, og derfor vil jeg sige til sundhedsministeren, at det eneste rigtige vil være at rejse til Stockholm og arbejde for, at dette problematiske direktiv i EU-regi bliver afskaffet.
Vi må have en ensartet liste.
Et tidligere indlæg har rejst spørgsmålet om kodimagnyl: Hvad nu, hvis de ikke bliver fjernet fra listen?
Efter det, jeg kan læse i bemærkningerne, er det sådan, at hvis man indfører dem til Danmark, er der ingen problemer, men hvis man kommer til et andet land, der har disse restriktioner, kan danskerne få problemer.
Selv om det ikke er Schengenaftalen, der er til debat i dag, er vi overhovedet ikke et øjeblik i tvivl om, at dette her vil skabe endnu mere bureaukrati.
Vi har set det med kosttilskud og vitaminer, og her er der igen problemer.
Og hvad med nationalsymbolerne, hvad med vores flag osv.?
Mange spørgsmål melder sig hele tiden, og vi kan tydeligt se bureaukratiet vokse efterhånden.
Dorte Bennedsen (S), 2001-03-16:
Egentlig fortjener journalisternes bommert ikke, at man beskæftiger sig seriøst med den, hvis det ikke lige var, fordi den har været overordentlig skadelig.
For i tusindvis af mennesker, ikke mindst folkepensionister, førtidspensionister og andre mennesker med små penge til rådighed, er af pressen blevet bibragt det indtryk, at de skal betale relativt store beløb for at kunne have almindelig
medicin med på ferierejser til udlandet.
Sagen handler om, at Danmark - som de fleste andre lande i øvrigt - for adskillige år siden har forpligtet sig til at føre kontrol med narkotiske stoffer, som transporteres over landegrænserne.
Og det tror jeg faktisk at alle kan se fornuften i.
Det handler ikke om kodimagnyl, hostesaft eller anden form for almindelig medicin.
Men der er nogle mennesker, formentlig ret få, som får euforiserende stoffer som et led i deres behandling.
Det kan f.eks. være tidligere narkomaner, der får metadon, eller folk, der får ketogan eller morfin som led i en smertebehandling.
De skal i givet fald, når de er i udlandet, kunne dokumentere deres ret til at besidde denne medicin.
Problemet indtil nu har været, at reglerne er meget forskellige i de europæiske lande.
For eksempel tillader en række lande kun, at man medbringer den slags medicin til ganske få dages forbrug.
Det nye, som sker, når vi indtræder i Schengenarbejdet, er, at der bliver fælles regler for landene, regler, som betyder, at borgeren har ret til at medbringe euforiserende stoffer, der er et led i en medicinsk behandling, og at man har ret til at have forbrug til 30 dage med sig.
Men man skal som hidtil, hvis man f.eks. i tolden bliver spurgt, kunne dokumentere, at det er lovlig medicin.
Den medicinattest, som lovforslaget nu giver apotekerne ret til at udstede, er fuldstændig uden interesse for langt den overvejende del af befolkningen.
Men den er et tilbud til en lille gruppe mennesker, som med attesten på forhånd kan sikre sig, at de ikke får problemer, blot fordi de medbringer deres nødvendige og lovlige euforiserende medicin.
Selve formen, som ministeren har valgt, med at give bemyndigelse til apotekerne er enkel, den er ubureaukratisk, og den er gratis for borgerne.
Vi finder, at det er en fornuftig løsning på et problem, der nok ikke har det store omfang, men som kan være meget væsentligt for enkelte borgere.
Jeg skal så tilføje, at da den radikale ordfører ikke har mulighed for at være til stede, skal jeg på hendes vegne sige, at også De Radikale kan tilsige forslaget en hurtig og velvillig behandling.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-03-16:
Jeg skal ikke kunne sige, om alle artikler i den her sag i pressen har været fuldstændig præcise.
Jeg vil godt spørge fru Dorte Bennedsen, om det ikke er korrekt, at Schengenaftalen forpligter Danmark til at indføre en attestordning, som altså skal træde i kraft den 25. marts, og at regeringen fuldstændig forsømte at indføre en sådan attestordning i ordentlig tid, og at det er derfor, at vi nu skal hastebehandle et lovforslag for at rette op på regeringens forsømmelser.
Jeg synes ærlig talt, det er stærkt nok, at man så skal høre på, at det er alle mulige andres skyld, og jeg synes, det ville være pænt og ordentligt, hvis vi i betænkningen til det her lovforslag skriver, at vi er enige om i Folketinget, at det ikke var særlig godt håndteret af regeringen.
Så kan vi komme videre, men vi kan ikke komme videre, hvis det skal fremstå, som om det er alle mulige andre end regeringen, der har begået en bommert.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-03-16:
Jeg kan i hvert fald meddele nu, at Dansk Folkeparti meget gerne deltager i at skrive en betænkning med et indhold i retning af det, hr. Keld Albrechtsen nævnte.
Men det, jeg vil spørge fru Dorte Bennedsen om, er, om det er særlig betryggende, at Folketinget vedtager tiltrædelsen af Schengenkonventionen den 30. maj 1997 - imod Dansk Folkepartis stemmer, men der var et stort flertal her i Folketinget for, at Danmark skulle tiltræde Schengenkonventionen - så går der efterfølgende 4-5 år, og så står man her, 1½ uge før den praktiske del af Schengensamarbejdet nu skal gælde for Danmark - 2 uger efter at pressen begyndte at grave i det her - og må hastebehandle et forslag, fordi man ikke i ministeriet og regeringsapparatet har fået taget højde for de konsekvenser, det ellers får.
Jeg vil gerne spørge fru Dorte Bennedsen: Er det virkelig betryggende? Er det en betryggende sagsbehandling, det her område har fået?
Dorte Bennedsen (S), 2001-03-16:
Det nye er ikke kravet om dokumentation.
Det har eksisteret for folk, der stod med disse former for medicin og blev taget i tolden - og det er jo altså kun i nogle ganske få tilfælde, det overhovedet har været aktuelt - for dem
har der været den risiko, at hvis de ikke kunne dokumentere, at de havde lov til at bruge denne morfin, eller hvad det nu ellers kunne være, så blev den frataget dem, og de kunne risikere at få en bøde.
Derfor er det rigtigt, at man skal lave sådan en attest.
Denne attest har man dermed ikke som borger pligt til at have på sig.
Den er en tilbud til de her grupper, som kan rejse ud med deres medicin, og skulle de blive stoppet i tolden, kan de dokumentere, at ja, dette her er et led i en behandling, og derved undgår de at komme i klemme.
Men om borger Jensen vil bruge den mulighed, er op til ham selv, men han kan altså på forhånd sikre sig ikke at komme ud i problemer.
Det er også et svar til hr. Thulesen Dahl.
Det nye er ikke, at dokumentationen skal være til stede. Og til, hvordan den her sag har været kørt: Jeg tror, at alle, inklusive ministeren - uden at jeg har drøftet det med ministeren - kunne have ønsket sig, at det var sket på en anden manér, og jeg kan se, ministeren nikker.
Det er da ikke et sagsforløb, som nogen synes er særlig ønskværdigt eller ønsker nogen sinde skulle gentage sig, men det, det handler om, er, hvordan sagen bliver løst. Når fru Anni Svanholt spørger mig, om jeg kan bekræfte, at regeringen siden den 22. december 1994 har været vidende om en eller anden afgørelse, må jeg sige: Nej, det kan jeg ikke.
Jeg er altså ikke regering, og jeg aner ikke noget om det, så det er ikke mig, det spørgsmål skal rettes til.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-03-16:
Jeg synes altså, fru Dorte Bennedsen gør det hele unødig vanskeligt, for det, som jo er en kendsgerning, og som fru Dorte Bennedsen nu også anerkender - sådan hører jeg hendes svar - er, at der altså var tale om, at man skulle have sikret, selvfølgelig i ordentlig tid og med en sådan ordning, så borgerne kunne vide det på forhånd, at alle kan få ret til at få en sådan attest, hvis de ønsker at være på den sikre side.
Det har regeringen forpligtet sig til i Schengenreglerne, og det sørgede man ikke for at få forberedt i tide, og derfor var det selvfølgelig også fuldstændig berettiget, at der opstod en ganske stor offentlig debat om det, fordi man altså havde kludret i det.
Nu siger fru Dorte Bennedsen så, at det ikke var et sagsforløb, der var helt, som det burde have været; det er så en åbning, det erkender jeg.
Men jeg vil godt spørge, om vi så kan være enige om at skrive i betænkningen, at det altså ikke er håndteret fra regeringens side, sådan som vi kunne have ønsket det.
Det er altså nødvendigt for os, især i betragtning af det ordførerindlæg, som fru Dorte Bennedsen indledte med her for 10 minutter siden.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-03-16:
Hvis man hørte ordførerindlægget og første halvdel af den seneste besvarelse fra fru Dorte Bennedsen, skulle man jo tro, at fru Dorte Bennedsen var modstander af forslaget, for der var jo sådan set ikke rigtig noget at kritisere, og det var sådan stort set gået efter bogen.
Så kommer der lige til allersidst i den sidste besvarelse en lille åbning om, at der vistnok var noget, der ikke havde kørt helt, som det skulle have kørt.
Og det er jo da glædeligt at se, at fru Dorte Bennedsen kan få den erkendelse.
Så siger fru Dorte Bennedsen, at det afgørende er, hvordan sagen bliver løst.
Er det tilfredsstillende, at sagen bliver løst ved, at pressen tager det her spørgsmål op, 14 dage før Schengenkonventionens praktiske ting skal træde i kraft for Danmarks vedkommende?
Er det betryggende, at sagen bliver løst ved, at Folketingets flertal - store flertal imod Dansk Folkepartis stemmer - vedtager Schengenkonventionen den 30. maj 1997
, og godt 1 uge før Schengenkonventionen skal træde i kraft, skal man hastebehandle sådan et forslag her for at få sat tingene på plads?
Er det en rigtig måde, sagen bliver løst på, vil jeg spørge fru Dorte Bennedsen?
Dorte Bennedsen (S), 2001-03-16:
Til hr. Kristian Thulesen Dahl kan jeg sige, at da jeg sagde, at det afgørende var, at sagen blev løst, mente jeg dermed - og det tror jeg også jeg sagde - at den er blevet løst til gavn for de godt nok relativt få borgere, der har dette problem, og den er blevet løst, så det ikke bliver til gene for alle andre borgere, som ikke har problemet.
Det er det, jeg synes er afgørende.
Og så til hr. Keld Albrechtsen: Det er en helt ny og relativt usædvanlig praksis, at man her under en første behandling ønsker at skrive betænkning.
Og der kan jeg kun sige, at det deltager jeg altså ikke i.
Jeg synes, vi har en meget god procedure: Vi har førstebehandling, vi har udvalgsbehandling, og når den er overstået, når vi har fået spørgsmål og svar, så skriver vi betænkning.
Anni Svanholt (SF), 2001-03-16:
Da fru Dorte Bennedsen ikke ville svare på mit spørgsmål før - og det skal jeg så nok rette til ministeren på rette tidspunkt - vil jeg spørge: Men hvad er forklaringen på, at regeringen kommer her 5 minutter i 12 og skal have dispensation fra alle regler, så det skal hastes igennem?
Hvorfor er det ikke en sag, som blev håndteret, da Folketinget diskuterede - og det har vi diskuteret mange gange - Schengenspørgsmålet?
Hvorfor er det ikke et spørgsmål, der er blevet håndteret i den forbindelse, sådan at der var tid?
Der har jo været masser af år til at rette henvendelse til andre lande og prøve at finde en anden løsning på det her.
For det, der kommer her, er jo heller ikke en ordentlig løsning.
Der må være en eller anden rigtig god forklaring, og den vil jeg da gerne høre.