Kim Behnke (FP), 1997-12-04:
Så nærmer vi os jul, og vanen tro skal de forskellige ministre lægge forslag frem i Folketingssalen, hvor man deler ud af andres penge.
I al den begejstring, der er blevet udtrykt her fra talerstolen om, hvor vigtigt det er at give tilskud til forskellige former for energibesparende produktioner og produkter, glemmer man jo, at de penge ikke er noget, der plukkes fra træerne eller graves op i baghaven.
De mennesker, der får de penge, har allerede selv betalt dem én gang, eller også har deres nabo gjort det.
Man kommer frem med forskellige former for miljøafgift
og grønne skatter og indkomstskatter, og hvad det hedder alt sammen.
Men samtidig fratager man folk en forbrugsmulighed, og når man så undrer sig over, at folk ikke køber de produkter, man gerne vil have dem til at købe, eller at virksomhederne ikke foretager tilstrækkelig teknologisk produktudvikling, sætter man sig bekymret ned og siger: Jamen
så lad os give dem nogle tilskud, så de kan komme i gang.
Men det er altså den forkerte måde at gøre det på.
Lovforslaget handler om, at der skal uddeles 135 mio. kr. frem til år 2000.
Det er mange penge, hver enkelt enkelt skatteyder på den måde skal af med, og hvad er det så, man vil opnå?
Men man skulle jo tro, at ministeren slet ikke er opmærksom på, at allerede i dag har de kampagner, elværkerne har stået i spidsen for, betydet, at langt hovedparten af det udstyr, der bliver købt, er det, som har det lavest mulige energiforbrug.
Man opfører sig, som om danskerne har levet i en osteklokke de sidste 20 år og ikke har fulgt udviklingen.
Men det har danskerne heldigvis, og derfor er det sådan, at både den enkelte borger, den enkelte familie og den enkelte virksomhed gør alt det, de kan.
Flertallet her i Folketinget har straffet dem med CO2-afgifter og grønne afgifter osv., så folk har opdaget, at det er en god idé at slukke lyset og skrue ned for varmen. Nu skal vi altså have markedsført og udviklet nogle flere produkter, og så er man nødt til at stille spørgsmålet: Hvordan skulle disse 135 mio. kr. i særlig grad være i stand til at fremelske nye produkter?
Virksomhederne har jo opdaget, at borgerne er parat til at betale en endog betydelig større pris, bare der sidder et grønt klistermærke, hvor der står, at produktet er miljøvenligt.
Men bortset fra det efterlader lovforslaget en lang række uafklarede spørgsmål, og ministeren gør selv opmærksom på problemerne med hensyn til EU-retten.
Hvad nu, når Gram kommer og beder om tilskud til at udvikle et nyt køleskab, der bruger endnu mindre strøm, og AEG i Tyskland også søger om det?
Vil man så give tilskud til både den tyske og den danske virksomhed?
Hvis svaret er, at den tyske virksomhed sandelig ikke kan få tilskud i Danmark, bliver der problemer
med EU-retten, for så er der tale om at fremme dansk produktion.
Eller hvordan er det, hvis virksomhederne udvikler produkter, der mere eller mindre kun er beregnet til eksport, sådan at de f.eks. udvikler udstyr, der ved hjælp af solceller kan levere strøm til byer i Mellemøsten og den slags ting, kan de så også hente tilskud?
I bekræftende fald er de 135 mio. kr. ikke ret mange penge, for så er der jo masser af ønsker.
Efter Fremskridtspartiets opfattelse er det rent vrøvl, når ministeren skriver, at pengene skal udbetales efter objektive kriterier.
Noget sådant eksisterer nemlig ikke.
Det bliver de virksomheder, som har dygtige advokater og revisorer og kender de rigtige mennesker inden for den grønne magtelite, der får bevillingerne, det bliver dem, der får lov til at få tilskuddene, hvorimod den lille virksomhed, som hverken har råd til revisor eller advokat til at udfylde formularerne, og som heller ikke kender nogen, der står den grønne magtelite nær, aldrig nogen sinde får sendt den her ansøgning, og derfor får deres måske objektivt gode produkt aldrig nogen sinde en chance.
Det bedste, man kan gøre, er at overlade det her til markedet.
Flertallet har pint og plaget befolkningen for at få den til at bruge produkter, der bruger mindre strøm og varme og energi.
Virksomhederne skal nok levere varen, hvis ellers det er teknisk muligt.
Så bliver det også i bemærkningerne nævnt, at noget af det, man kunne forestille sig, var bedre isolering.
Jeg skulle hilse og sige, at både på Glasuld A/S og på Rockwool A/S forsker de på livet løs.
Og apropos forskning: Hvis man endelig ville gøre noget, ja, så skulle man forske i de produkter, vi får brug for om 20 år og 50 år, frem for at stagnere i en opfattelse af, at termoruder og ekstra isolering er løsningen.
Med disse få, men velvalgte bemærkninger skal jeg tilkendegive, at vi ikke kan støtte forslaget.
Vi synes, det trækker i den forkerte retning.