Ulla Tørnæs (V), 2004-02-03:
De lovforslag, vi i dag behandler, vedrører den største reform i 100 år af de gymnasiale uddannelser i Danmark.
De bygger som bekendt på et forlig, som alle Folketingets partier på nær et enkelt står bag.
Det har betydet en meget bred opbakning til gymnasiereformen, men selvfølgelig også, at ikke alle har fået alt, hvad de kunne ønske sig. Siden førstebehandlingen den 31. oktober sidste år
har jeg haft lejlighed til at diskutere reformforslaget med både ledere, lærere og elever, bl.a. ved mine mange besøg på gymnasier og erhvervsskoler landet rundt.
Det er mit indtryk, at mange glæder sig til reformen og ser mange spændende og nye muligheder i den.
Men jeg har også mødt kritiske røster
både på mine besøg på skoler og i en lang række breve, jeg har modtaget.
Efter min mening hænger kritikken først og fremmest sammen med en usikkerhed om, hvad reformen egentlig indebærer for de enkelte fag, den enkelte lærer og den enkelte institution.
Der er for så vidt ikke noget at sige til, at der hersker en vis usikkerhed på disse felter, for det er jo en meget omfattende reform, som først bliver foldet ud i sin helhed i de bekendtgørelser og læreplaner, der skal udstedes på baggrund af loven.
Undervisningsministeriet affyrede startskuddet til det store læreplanarbejde for kort tid siden, helt nøjagtigt den 27. januar i år, og mere end 400 personer er nu i gang med at udforme forslag til de ca. 275 læreplaner, der hører til reformen. I dag vil jeg benytte lejligheden til at kommentere nogle af de få kritikpunkter, jeg er blevet præsenteret for inden for de seneste måneder.
Det første af de spørgsmålstegn, der er blevet sat ved reformen,
har drejet sig om fagligheden.
Det har fra starten været mit mål, at fagligheden i de gymnasiale uddannelser skal styrkes, og dette er da også klart understreget i lovforslagene og de tilhørende bemærkninger.
Læreplangrupperne har derfor fået til opgave at opstille præcise mål for, hvad eleverne skal kunne i de enkelte fag.
Målene skal sammen med centrale indholdskrav være styrende for undervisningen.
Dertil kommer, at målene skal være evaluerbare, så man gennem prøver og evalueringer kan vurdere, om målene er blevet opfyldt.
På den måde bliver det tydeligt, hvem der ikke lever op til kravene, og det giver mulighed for at gribe ind i tide og følge op på manglende opfyldelse af målene.
Der har også været stillet spørgsmål om den nye understregning af fagenes pligt til samarbejde, samspillet mellem fagene kalder vi det.
Nogle tror, at der vil blive indført en tværfaglighed, som udtynder fagligheden.
Det er absolut ikke tilfældet.
Udgangspunktet vil stadig være de enkelte fag og de enkelte fags faglighed. Men lærerne bliver forpligte til at bruge en del af uddannelsestiden på at bringe deres fag i samspil med de øvrige fag.
Afsættet er altså styrket enkeltfaglighed, men også et styrket samspil mellem fagene, der styrker målopfyldelsen for hvert af fagene.
På den måde sikres det, at eleverne får en større helheds- og sammenhængsforståelse, og dette er med til at styrke fagligheden.
På nogle områder bliver samarbejdet derfor et direkte krav.
Det gælder i sprogfagene og i de naturvidenskabelige fag, men f.eks. også i matematik og samfundsfag for at styrke økonomidelen i samfundsfag.
Når det er sagt, skal det i øvrigt bemærkes, at op mod 85-90 pct. af uddannelsestiden forventes at blive brugt på undervisning inden for det enkelte fag.
Selv om lærerne i et vist omfang skal arbejde sammen, kommer de altså i langt den største del af uddannelsestiden til at undervise på egen hånd i deres egne fag.
Det, klassens lærere bliver forpligtet til, er at foretage en koordineret planlægning af undervisningen af klassen.
Fagene skal inden for denne ramme samarbejde for at sikre eleverne en helhedsforståelse.
Imidlertid skal man også her være opmærksom på det enkeltfaglige element.
Undervisningen forventes primært gennemført af den enkelte lærer i lærerens eget fag.
Det nye er her, at de enkelte forløb skal udgøre en helhed, og det er det, lærerne skal sikre ved den koordinerede planlægning, således at de forskellige fag bidrager med hver sin faglighed til at belyse en given problemstilling.
Når jeg nu er inde på samarbejde, vil jeg også gerne nævne projektarbejdet, som nogle frygter vil føre til en masse såkaldt projektmageri i gymnasiet.
Det er forkert.
Ordet projekt benyttes i lovforslagene som betegnelse for større skriftlige opgaver af samme art som den danskopgave, historieopgave og større skriftlige opgave, som vi kender fra gymnasiet i dag.
Sådanne opgaver stiller store krav til elevernes selvstændighed, ansvarlighed og faglige fordybelse, og opgaverne er i meget høj grad med til at øge elevernes studiekompetence.
Som en del af den løbende interne evaluering, som skal gennemføres efter reformen,
skal lærerne efter afslutning af et større projekt foretage en evaluering.
Resultaterne af evalueringen skal kunne forelægges rektor og vil kunne inddrages i Undervisningsministeriets tilsyn med de gymnasiale uddannelser.
Der har også været sat spørgsmålstegn ved, hvordan faget historie i det almene gymnasium vil være stillet efter reformen.
Nogle mener, at faget nu bliver svækket betydeligt.
Svaret er, at der ikke bliver mindre historieundervisning, tværtimod.
Historiefagets timetal fastholdes, samtidig med at den særlige samfundskundskabsdel trækkes ud af faget og flyttes ind i det obligatoriske samfundsfag.
Hertil kommer som noget meget væsentligt, at alle fag bliver forpligtet til at belyse de historiske dimensioner i fagene, og derfor bliver omfanget af den historieundervisning, eleverne modtager, større end i dag ...
Det synes jeg også det er.
Der har været rejst kritik af, at historie og dansk udelukkes fra studieretningsprojektet.
Det gør det ikke.
Vi har jo netop lyttet til de reaktioner, der fremkom, mens udkastene til lovforslag var i høring, og både historie og dansk, som er obligatoriske fag for alle elever, kan inddrages i studieretningsprojektet, hvis en elev vel at mærke ønsker det.
Endelig har nogle stillet spørgsmål om, hvorvidt naturvidenskab nu også bliver styrket, sådan som der er lagt op til.
Svaret er, at naturvidenskab bliver styrket, først og fremmest fordi naturvidenskab får en mere markant plads i de gymnasiale uddannelsers almendannende funktion.
At det ikke er let understreges af, at jeg inden for samme uge på to forskellige jyske gymnasier blev beskyldt for, at der dels bliver alt for meget naturvidenskab, dels at naturvidenskab er blevet prioriteret alt for langt ned.
Der er altså ikke grund til at stille indholdsmæssige ændringsforslag til de fremsatte lovforslag om gymnasiereformen, og de ændringsforslag, jeg har stillet, vedrører da også kun rent tekniske ændringer.
Der er ingen forslag, der angår indholdet af reformen.
Med disse ord vil jeg gerne benytte lejligheden til at takke ordførerne for den store indsats, som alle har bidraget med i forbindelse med det store arbejde om den omfattende reform.