Ebbe Kalnæs (CD), 2001-04-06:
Først føler jeg trang til at sige, at regeringens arbejde på det her område ser meget lovende og meget glimrende ud.
Man kan vel også sige, at hvis den aktivitet, der foregår i det politiske, de diskussioner, de mange emner, forspørgselsdebatter og ikke mindst længden af vedtagelserne, alt sammen udmønter sig i, at det her lykkes, så bliver det rigtig godt, hvis det skal sammenlignes med volumen i vores debat.
Jeg tror nu i øvrigt, at det er meget vigtigt med så bredspektret en debat, som vi har haft nu over længere tid, også fra sidste redegørelse.
Jeg tror faktisk, den kommer til at stå så stærkt i bevidstheden, at dagligdagen både i ministerier og regeringen helt ud i grenene vil være præget af den politiske debat, der er på det område her, og det forventer jeg mig egentlig meget af.
Det, jeg også synes er vigtigt at få sagt i denne her debat, er, at det er ikke og bør ikke være en debat om almindeligt brødnid.
Vi er inde i et år, hvor der er kommunevalg, amtsrådsvalg osv., og der er jo en tendens til, at en række borgmestre fører deres valgkamp på sager, som helst skal ligge lidt væk fra deres egen kommune, og det er indimellem ikke særlig kønt, må jeg sige.
Det er klart, og jeg har nævnt det før, at hvis debatten ender i retning af, at hvad man ikke må i Varde, i Svendborg, i Frederikshavn osv., må man heller ikke i København, så bliver det en gold debat, som ikke har nogen mening.
Det, der er det væsentlige i det her, er at få lavet den overordnede koordination, få tænkt sig om, og det har noget at gøre med måden, vi styrer på, og den tidsånd, vi er i.
Det er et politisk ansvar, at statslig aktivitet overhovedet styres og besluttes politisk, og at man ikke skubber det politiske fra sig, og med de styremekanismer, man jo sådan i tidsånden lidt skiftende har, har jeg jo før vovet den påstand, at selv en socialdemokratisk ledet regering i sin styreform anvender meget velfungerende, afpudsede nyliberalistiske modeller.
Det kan meget nemt komme til at afføde, at man i ministerier, styrelsesgrene, ansvarsområder, institutionsområder kommer til at tænke på sin egen overlevelse og sin egen funktion, og det er forståeligt, der er jo ikke noget at sige til det, men dér er det, at det overordnede politiske ansvar bør sætte ind.
Den manglende koordination, omtanke, må ikke forringe situationen, selv om vi selvfølgelig skal gøre tingene godt og effektivt.
Det er på det plan, nemlig det styremæssige plan, at det egentlige, overordnede politiske ansvar af statslig aktivitet skal finde sin rigtige form, nemlig at vi er indstillet på at lave den koordinering og foretage de vurderinger, der gør, at en lille gevinst ved en ændring i planlægningen kan blive til en stor skade set i sammenhængen.
Det er nok det vigtigste i en diskussion som denne her, når det kommer til stykket.
Så er det klart, at der kan være en række eksempler på, hvordan sådan noget virker, og vi skal jo alle sammen passe på, at det ikke bliver til en diskussion, som skulle være foregået i kommunalbestyrelsen.
Da man på et tidspunkt skulle omlægge søfartsuddannelserne, og alle kan huske historien om navigationsskolen i Marstal, som man skrev en lang rapport om skulle nedlægges, blev det påvist punkt for punkt, at rapporten var skrevet baglæns, fordi man havde et mål, man godt ville nå.
Man forsøgte også 10 år før.
Det var præcis det samme mål.
Da lykkedes det heller ikke.
Reelt skete der jo det, at der opstod et politisk flertal, som forhindrede, at rapporten blev til virkelighed.
Så kan man spørge: Er det ikke for lille en sag?
Ja, den kan være lille i en sammenhæng, men for Ærø, som det drejede sig om i det her tilfælde, var der tale om, at i de sidste 10 år bosatte 17,5 pct. af alle elever, der var dimitteret fra skolen, sig på øen, og af hele tilgangen af nye unge familier var 20 pct. af den voksne befolkning beskæftiget i området.
Der er altså en eller anden synergi i det her, som ikke kan erstattes, om man så kommer med 50 eller 100 mio. kr. fra Erhvervsministeriet i en eller anden sammenhæng, fordi der rent historisk, kulturelt og på alle måder slet ikke kunne skiftes, når alt andet var indstillet på den aktivitet.
Besparelsen var ganske begrænset og forståelig for dem, der skal have det til at hænge sammen et andet sted, men problemet er, at omkostningerne med socialhjælp og ambulancehjælp til et yderområde i denne her sammenhæng var blevet mange, mange gange større.
Så skal man samtidig huske, at vurderingerne løbende op til var, at der ikke var noget galt med kvaliteten.
Vi skal nemlig ikke opretholde institutioner ude i tyndt befolkede områder, hvis ikke de laver det, de skal, hvis ikke de kan måle sig.
Det er meget vigtigt at have det element med.
Det skal ikke bare være en ren brøddiskussion og ikke andet.
Tingene skal hænge sammen.
Det, der bliver det helt afgørende, bliver som sagt, om den koordinering kan lykkes, om den overvejelse om, hvordan man vægter de her ting, kan lykkes, og ikke om, at man ved at angribe nogle, det er lykkedes for et sted, tror, at man kan få mere til sig selv, for så bliver diskussionen ørkesløs.
Jeg vil lige nævne et eksempel, nu er det synd, at erhvervsministeren måtte gå, men det er et af de grænsetilfælde, der er.
Det er Sydfyn, det er Nordjylland, det er Lolland, det er andre steder. De blev i finanslov 2000 skåret ned til 39 mio. kr., tror jeg det var.
Vi var nogle stykker, der lavede vrøvl og sagde, det går ikke, for vi er nødt til at have den statslige medfinansiering.
Så sagde man, at vi ikke kunne nå alle de projekter i år, og at det ikke blev noget problem.
Det måtte vi erkende i en klar forventning om, at det blev ændret i 2001.
Det blev det ikke.
Når jeg spørger erhvervsministren i dag, så er der heller ingen planer for 2002, men det er der da stadig væk håb for, for det kan vi jo da tale om endnu.
Men man skal netop sørge for, at der også er den koordination, at man passer på, at de sammenhænge, der er mellem ministerier og indsatser, bliver overordentlig strategisk koordineret.
Jeg er også enig i det, der er sagt tidligere, at det er meget vigtigt, at der er forankring i de dele af landet, som skal lave nogle bestemte ting.
Det, de skal lave, bliver deres styrkeområder.
Det bliver undervisningsinstitutioner, som kommer ud, måske ledet i fællesskab af noget centralt, på de steder, hvor man har en tradition, hvor der ligger en forankring i det, hvor der er et erhvervsliv, som kan spille med.
Det var den debat, vi havde forleden dag om det at få højnet hele det faglige niveau på en del af vores erhvervsuddannelser.
Det er alle de der ting, som skal bindes sammen, men som sagt mener jeg, at der bliver gjort og sagt så meget godt på det her område i øjeblikket, så jeg tror, vi alle sammen føler os meget forpligtet af det, og det, der vel er det helt vigtige, og det var den socialdemokratiske ordfører også inde på, er den teknologiske udvikling, sammenbindingen af de netmuligheder, der er ud til de yderste kroge, og selv om det også umiddelbart kan se ud, som om det er for store omkostninger til for tynde områder med for lidt rentabilitet, så er det nok nogle af de ting, der skal tænkes sammen, og man skal sige, at det kan godt være, det umiddelbart koster meget at nå ud med den optimale effektivitet på net- og teknologitynde områder, men hvis ikke man gør det, skal man lidt senere betale det på en anden måde.
Det er den tanke, jeg tror skal bundfælde sig.
Hvordan sikrer vi den koordination?
Det synes jeg mangler lidt i det andet forslag til vedtagelse.
Det er rigtigt, at de to forslag til vedtagelser ligger
så tæt, at vi burde kunne få en sag med grønne knapper
Det ville være herligt, men lad os snakke videre om det.