Jan Petersen (S), 2000-12-14:
Er Danmark som førende velfærdssamfund blot en myte?
Er Danmarks sunde økonomi blot et skønmaleri?
I udlandet er de ikke i tvivl.
De mange, der derude tror på mennesker før penge, på velfærd og arbejde, på tryghed og frihed i en smuk hybrid, finder mange fornuftige og praktiske løsninger netop i vores måde at organisere og udvikle velfærdssamfundet på.
Den største af alle bedrifterne er, at vi i Danmark beviser, at det er muligt at skabe beskæftigelse, øget og bedre velfærd på et økonomisk, på et socialt og på et miljømæssigt bæredygtigt grundlag.
Det er et holdbart samfund, vi udvikler.
Og når det handler om at tænke langt og forberede Danmark på en fremtid med store forandringer i handelen og en hastigt udviklet teknologi, så er vi førende, og vi er inspirerende.
når det gælder om i tide at forberede os på ændringer i sammensætningen af den danske befolkning, er vi også førende og inspirerende. Men hvad skal vi med al den udenlandske ros?
Er vi os selv nok som enkeltpersoner og som folk
Gælder omsorgen for andre kun vores allernærmeste?
Den nu afdøde, tidligere ombudsmand, tillidsmand for det danske folk, Lars Nordskov Nielsen, formulerede det smukt og stærkt i et interview i Kristeligt Dagblad den 27. november
1998, og jeg citerer: »Der er intet fællesskab, hvis omsorgen kun gælder de allernærmeste.
Omsorgen for fællesskabet skal genetableres, og det lader sig kun gøre, hvis ikke vi er ligeglade.«
Senere i det samme interview siger Lars Nordskov Nielsen, og jeg citerer: »Politikere og befolkningen er ikke meget for at tale om værdier, der ikke handler om penge og status.
Vi taler gerne om bruttonationalprodukt og betalingsbalance.
Hvis det handler om sociale problemer, gemmer vi dem bag taler om arbejdsløshedsprocenter og anden talmagi.
Se, det er jo kloge ord at have i baghovedet i en finanspolitisk debat, hvor tal, procenter og penge naturligvis er helt centrale.
Og jeg vil selvfølgelig ikke undlade indimellem at bruge tal, måske procenter og indimellem også penge, men bag de mange tal, vi i de kommende timer vil slynge i hovedet på hinanden, der gemmer sig en hverdag, et liv, som leves af hvert eneste menneske, der bor inden for vore grænser.
Og bag de afstemninger, vi gennemførte i går, gemmer sig dybe overvejelser over, hvilke værdier og hvilken retning det danske velfærdssamfund skal betræde de kommende år.
Forandrer den vores hverdag?
Giver den en retning og en tro på Danmarks fremtid som et velfungerende velfærdssamfund?
Forbedrer den kvaliteten i vores liv?
Giver den os muligheder?
Svaret er ja.
Socialdemokratiets svar er et ja.
Denne finanslov indeholder så mange konkrete og nærværende forbedringer, som gør livet lidt mere anstændigt og skaber lidt mere retfærdighed, men den stiller også krav om omsorg for andre end vore nærmeste.
Den kræver ofre på egoismens alter.
Den kræver solidaritet, for at mennesker, du ikke nødvendigvis kender, får muligheder for og frihed til at leve deres hverdag.
Socialdemokratiet tror, at vi, der lever i Danmark, er glade for vores samfund, for vores velfærd og er mere end parate til at betale økonomisk og personligt for det.
Socialdemokratiet tror, at vi vil hjælpe medborgerne og ikke kun vores nærmeste, vi tror, at det, der forener os som folk, er værdier som lige muligheder, frie muligheder og gode fællesskaber. Den type debat og den type overvejelser kan det være svært at få øje på i det offentlige liv, i medierne og i den politiske debat på Christiansborg, for
der er det ikke nødvendigvis den skole, der skaber bedre muligheder, bedre rammer og en bedre hverdag for vores børn, der spiller en rolle.
Men den eksisterer.
Den er i langt de fleste tilfælde bedre end sit ry, og det står der ikke noget om i avisen.
Den eksisterer som en del af mange menneskers liv.
Og med aftalen med landets kommuner lægges grunden til mange konkrete forbedringer overalt i landet i folkeskolen, men det forsvinder ud i den blå luft, hvem der gjorde det.
Glæden på lærerværelset over bedre rammer til undervisning, på forældremødet og ikke mindst hos børnene over en fysisk tidssvarende skole er en politisk ambition, er en politisk beslutning, som vi har truffet.
Ja, der var nogle, der afstod, men det kan de jo selv stå til ansvar for.
Vi, der ville det, har ført det igennem.
Og vi vil se, at det vil blomstre, og det vil blomstre mere i skolerne i de kommende år.
Vi har også taget tørnen med dagtilbudene.
Her sætter vi så kvaliteten i højsædet.
Nu er det skolerne, der står med den store fysiske udfordring.
Det er skolen, børnenes hverdag, der kommer til at spille en stor rolle for de penge, vi skal bruge, de rammer, vi skal etablere fremover.
Det er også en god finanslovaftale, fordi der afsættes penge til f.eks. fællesarealer i forbindelse med ældreboliger.
I de foregående år er forældede plejehjemspladser med toilet på gangen erstattet af ældreboliger, der er ordentlige, og der er blevet flere af dem i øvrigt.
Og adskillige steder etableres der fællesarealer til kortspil, der er mulighed for at spise sammen med andre pensionister, og der er plads til møder i ældreråd eller genoptræning.
Der bliver også bygget afsnit til demente.
Når vi taler om ældre i den offentlige debat, så er det om elendigheden, men hvis vi går ud i vores egen hverdag og besøger noget af det, der sker dér, hvor vi bor, så vil vi se, at vi også finder tilfredshed, og vi finder flotte, gode og nye rammer.
Det vil vi også se mere af i de kommende år, og i finanslovaftalen lægges der til.
De, der ikke støttede det, kan jo selv redegøre for, hvad deres begrundelse er.
Det giver glæde hos de ældre, det giver glæde hos børnene, det giver glæde hos de pårørende, det giver glæde i nærheden af os. Det er selvfølgelig ikke rosenrødt alt sammen, men det flytter sig for alvor i de her år.
En række samråd om et eller andet, der har stået i avisen, flytter jo ikke noget.
Det er disse seje træk fra hverdagen, der rykker, og det er ikke rosenrødt, som jeg nævnte.
Kerneområderne skal være i fokus i velfærdssamfundet, de vil være i fokus, og det er børnene, og det er de ældre, der frem for alt kræver indsatser.
De vil kræve store investeringer i fremtiden, for der bliver flere børn, der om få år bliver unge, der også kræver investeringer.
Der bliver flere ældre, det ved vi, og de har også krav på pleje, på bolig og på omsorg i fremtiden.
Og skal vi klare de opgaver bare på det serviceniveau, vi har i dag, så kræver det politikere, der er parate til at se ud over næste valgdag, som er parate til at sige sandheden om fremtiden.
Det kræver politikere, der helt enkelt forstår fremtiden.
Jeg må indrømme, at efter afstemningerne i går er jeg
lidt i tvivl om, hvorvidt alle partier egentlig har forstået fremtiden.
Der blev stemt ganske meget for flere udgifter, der blev til gengæld ikke på samme omhyggelige måde sikret betaling fra flere partiers side.
Man kan ikke være gavmild på udgiftssiden og så lade stå til på betalingen.
Jeg har lært, at udgifterne i en husholdning skal være mindre end indtægten, at der skal reserveres til det ukendte og uforudsigelige, og at opsparing er en god idé.
Jeg har også lært, at hvis du sætter dig i gæld, er det en god idé at få den afdraget så hurtigt som muligt, for renter er ærgerlige penge, og sådan er det også med statens husholdning og den offentlige økonomi.
Økonomiministeren er glad, skriver hun i Økonomisk Oversigt fra december, for der er et pænt overskud på de offentlige finanser, og vi nedbringer den offentlige gæld i et betydeligt tempo.
Regeringen er ved at skabe det nødvendige råderum for et økonomisk og velfærdsmæssigt holdbart samfund med flere børn og flere ældre.
Vi betaler mindre i kroner i renter, vores offentlige gæld falder, men det frister ikke regeringen, økonomiministeren eller finansministeren i regeringen, de holder fast, og det skal de roses for.
Sandheden er, at markante skattelettelser medfører en uholdbar finanspolitik.
Bruger vi sparede renter til skattelettelser i stedet for gældsafvikling, efterlader vi regningen i form af dårligere velfærd eller et højere skattetryk til børnene og de ældre.
Så enkelt kan det gøres op.
Det er dem, der kommer til at betale, hvis der er nogle, der for at vinde et valg har brug for et privatforbrugsfix.
Regeringen har skabt solide resultater siden 1993.
200.000 flere i beskæftigelse, som jo er meget mere end et tal fra en statistik.
Det er 200.000 mennesker flere med en arbejdsplads med kolleger og med den tilfredshed, det er, at de kan forsørge sig selv. En lav inflation er ikke kun et tal, det er en stabilitet i den daglige husholdning i alle familier.
Der er en positiv betalingsbalance, ja, så positiv, at underskuddet måske allerede er væk i år 2005, hvis vi formår at holde fast.
Det er rart at vide vel egentlig for os alle, at vi ikke skylder penge i udlandet.
Og den offentlige gæld er faldet.
Det er en hel unik situation uden fortilfælde i hvert fald det liv, jeg har levet.
Det er netop derfor, vi holder fast nu, men forudsætningen for, at vi kan holde fast, er, at beskæftigelsen også i de kommende år kan vokse markant.
Vi skal skabe et mere menneskeligt rigt Danmark, og vi skal gøre Danmark økonomisk rigere.
Vi er ikke længere et land i underskud, vi er et land i overskud.
Beskæftigelsen skal kunne vokse, det bliver en hårdere opgave end den, vi hidtil har været i.
Det er den vigtigste udfordring af dem alle, men også her viser finansloven vejen.
Vi skal forandre de danske arbejdspladser, så der bliver plads til ny vækst i beskæftigelsen, så der kan skabes værdier.
Kampen for arbejde er stadig og må aldrig fjernes fra den politiske dagsorden.
Hvem er det så, vi kan få i arbejde nu?
Jo, vi kan få flygtninge og indvandrere i arbejde, når vi lærer dem at tale dansk, og når vi åbner vores arbejdspladser for dem.
Her gør vi det ikke godt nok, det skal være bedre.
Der er mennesker over 50 år, som må bære en forholdsvis høj andel af ledigheden.
Det er også for dårligt.
Her skal vi også videre.
Seniorpolitikken skal virke bedre i hverdagen på den enkelte arbejdsplads.
Vi bliver slidt ned, og vi bliver syge og bliver det mange steder af at gå på arbejde.
Vi taber mennesker, og vi taber arbejdstimer på den konto, og det er i helt urimelige mængder, hvis der overhovedet kan tales om noget, der er acceptabelt her.
Arbejdsmiljøet, specielt dér, hvor der slides, og hvor der er megen sygdom, skal markant forbedres i det kommende år.
Det giver flere arbejdstimer, det giver beskæftigelsen mulighed for at vokse, og det gør frem for alt livet bedre for de mennesker på de arbejdspladser.
Finansloven og dens aftaler giver svaret herpå.
Der er en ambitiøs arbejdsmiljøindsats gemt i aftalerne.
Det er også uacceptabelt, at mennesker, der allerede bærer byrden med nedslidning eller skader, der er sket på arbejdspladsen, blot henvises til førtidspension.
Finansloven med dens aftaler gennemfører en førtidspensionsreform, og den skaber sikkerhed og tryghed for dem, der ikke skal have førtidspension, men i stedet for skal have mulighed for at anvende den evne, de har til at arbejde, selv om den ikke er fuldstændig længere.
Det er også et sted, hvor der vil være flere mennesker, der vil kunne lave noget, og hvor der er flere muligheder for et rigt liv med et arbejde som en del af dette liv.
Alle stederne er der noget i denne finanslov: For de kortuddannede arbejdes der videre med voksenerhvevsuddannelsesreformen, for de unge er der praktikpladsløsninger, for ungdomsuddannelserne arbejder vi videre med målsætningen om, at 90 pct. af alle unge skal gennemføre en kompetencegivende uddannelse.
Der er et ambitiøst forlig omkring de videregående uddannelser heri, så vi også dér kommer i nærheden af målsætningen på 50 pct., der går ind i en videregående uddannelse.
Svaret på mere arbejde er også mere kompetence.
Det er vejen, vi må betræde for den stigende beskæftigelse, og der ligger også et fald gemt i det her, nemlig i det antal mennesker, som er afhængige af overførsler fra det offentlige. Så finansloven er god og gør en forskel her, men, men: Fundamentet er det flittige folk, der allerede er i arbejde, dem, der knokler hver dag i den private sektor, betaler deres skat, formentlig med glæde, men også med et krav om, at der ikke skal betales mere end nødvendigt, og som vil have, at velfærden er i orden.
De går på arbejde, og de producerer overskud på betalingsbalancen, og de producerer velfærd, primært i den offentlige sektor.
Det vil jeg godt gøre et par bemærkninger om:
Noget af det kedeligste i Danmark i disse år er de konstante angreb på de offentligt ansatte.
Der er blevet
for mange, siges der, de er ikke effektive nok, siges der, de er bureaukratiske, siges der, de er problemet.
Nej, de er ikke problemet, de bærer i realiteten kernen i dansk velfærd.
Jeg indrømmer med glæde, at af de 200.000 flere beskæftigede i Danmark, der er kommet siden 1993, er de 50.000 af dem offentligt ansatte, for uden dem, hvordan skulle vi så have skabt 150.000 flere pladser til børnene i dagtilbud?
Hvordan kunne vi undervise flere, hvordan kunne vi gøre hjemmehjælpen bedre, og hvordan kunne sundhedssektoren egentlig have udviklet sig, hvis der ikke også var kommet flere offentligt ansatte?
De er ikke problemet.
De er en del af svaret.
Vi giver et bidrag i finanslovaftalen nogle steder.
Vi introducerer en egentlig reform af social- og sundhedsuddannelserne.
Det er ikke kun en støtte til at udvikle den del af den offentlige sektor med kompetence, men også for at imødekomme et behov for, at der er flere i den sektor, når der bliver flere ældre.
Men sandheden er jo også, at hvis vi netop går i medspil og samspil med de offentligt ansatte, så finder vi vejen til den effektive og den kvalitative offentlige sektor.
For vi kan ikke bare ukritisk fortsætte hver eneste dag, som vi gjorde i går.
Også i den offentlige sektor må vi forandre.
Men de offentligt ansatte er partnere og ikke et problem.
Vi har ikke et supermarked i Danmark af velfærdsservice; det er ikke det, vi har med at gøre.
Det er ikke vores børn og vores syge og vores ældre, der skal følge pengene.
Disse fundamentale opgaver i det solidariske velfærdssamfund er meget mere end et marked og skal være mere end et marked. Derfor skal vi modernisere, forandre og effektivisere. Finansloven viser også mange andre fordele.
Der fordeles lidt mere retfærdigt, og der lukkes huller, hvor der er huller: For langtidssyge, der ikke kunne få sygedagpenge, er der et svar.
For uddannelsessøgende med lav indkomst, der har børn, er der et svar, nemlig børnetilskud.
Svaret på, hvorfor de så ikke fik fripladsmuligheder i skolefritidsordninger i de kommuner, der ikke kan finde ud af det selv, kan vi desværre ikke levere.
En unødig og en ufleksibel fortolkning af folkeskoleforliget har forhindret os i det.
Det beklager jeg.
Svaret var vistnok i går, at vi skulle beskytte det kommunale selvstyre, og at det var det, der havde afgjort sagen.
Til gengæld spillede det jo ikke nogen rolle, da vi stemte om grundskylden, men det er selvfølgelig en helt anden sag!
Der er også i finansloven bedre økonomi til førtidspensionisten, der er gift med en lavtlønnet, med en på efterløn eller en arbejdsløs.
De vil opleve økonomisk fremgang næste år.
Det bliver nu reguleret præcist i loven.
Der bliver fordelt lidt bedre, dér, hvor det er nødvendigt.
Men der er også eksempler, i massevis, på kvalitative løft og på forbedringer i servicen.
Folkesundheden bliver løftet.
Sunde fødevarer kommer i centrum.
Vi vil i de kommende år se madpakkeordninger og bespisningsordninger i skolerne, hvor sunde fødevarevaner hos vores børn bliver svar
på vigtige opgaver
Der er økologiske muligheder.
Naturen
bliver åbnet mere.
Kemikaliebombardementet får et modangreb.
Der er hjælp til det danske kulturlandskab, og der er kulturbevillinger, som gør, at landet bliver mere spændende både i naturen, og når vi ser vores fortid og udfordres kunstnerisk.
Alle disse ting er også i denne finanslov.
Den er socialt holdbar.
Den er miljømæssigt holdbar, og den er økonomisk holdbar.
Det er en finanslov, vi kan være bekendt.
Det er en finanslov, der viser, at vi forstår fremtiden.
Jeg er helt overbevist om, at finansloven nok skal blive angrebet for sin farve, og der vil være helt forudsigelige og forenklede angreb.
Men tilbage står så, når alt det er overstået, at vi i går så og vi i dag vil høre, hvem der egentlig er i stand til at forme fremtidens Danmark, så det holdbart for os mennesker i hverdagen i dag og i morgen.
Vi vil også se, hvem der kun er optaget af at vinde et valg og fremstille en parodi af en skræmmekampagne i annonceform i dagbladene.
Alt det skal nok komme.
Og al den tale til de laveste instinkter i os vil også være der.
Men Socialdemokratiet mener, og Socialdemokratiet vil kæmpe for, at det er det fælles ansvar for fremtiden, der er det afgørende.
Vi skal være sikre på, at vores velfærd kan holde i fremtiden, at kerneopgaverne i velfærdssamfundet for børnene, for de unge, for dem, der er syge, for dem, der er truede både på og uden for arbejdspladserne, og for de ældre er top.
Og det er en benhård linje, som vi agter at forfølge i stedet for at give letsindige løfter om skattelettelser.
Vi skal skabe et holdbart samfund.
Det har befolkningen krav på, for vi skal have en tro på, at Danmark findes som velfærdssamfund i fremtiden.
Det er vigtigere end et utroværdigt skattefix i annonceform.