Lene Espersen (KF), 2003-03-26:
Først til hr. Peter Skaarup
, og det er også delvis en besvarelse til fru Sandy Brinck vedrørende det sådan mere principielle i den her sag.
Jo, det er ualmindelig beklageligt og virkelig, virkelig ærgerligt, at hærchefen er forsvundet under disse omstændigheder, og jeg er meget enig med statsministeren i, at set i bagklogskabens lys ville det naturligvis have været bedre, hvis f.eks. politiet lokalt havde holdt bedre øje med hærchefen, da han jo nu er forsvundet ud af landet.
Det, der blot er problemet, når man taler om ansvarspådragelse, og hvem der har begået fejl, er jo, at såvel det lokale politi som statsadvokaten tog sig af den konkrete straffesag. Og der er altså ikke, selv om myndighederne formelt hører under justitsministeren og dermed under mit ansvar, kutyme for, at en minister blander sig i konkrete straffesager, og den her sag har statsadvokaten kørt.
Problemet har været, at man ikke har haft nogen som helst oplysninger, der kunne begrunde, at man pludselig skulle begynde at foretage sig helt nye og helt anderledes drastiske skridt, og derfor gjorde man det ikke.
Men jeg kan da godt se i lyset af den internationale udvikling, det, at krigen er under opsejling, det, at hærchefen selv gentagne gange har tilkendegivet, hvor vigtig en person hærchefen er, og hvor vigtigt det er, at han bidrager til krigen mod Saddam Hussein, at det havde været bedre, om der havde været bedre opsyn med hærchefen.
Det skal jeg være den første til at erkende, og det må man så lære noget af.
Men jeg mener, at det ville være forkert i bagklogskabens lys at komme at sige: Det var jo så åbenlyst og så umiddelbart indlysende, at man selvfølgelig skulle have skredet ind på et meget, meget tidligere tidspunkt.
Jeg er meget ked af det.
Jeg synes, det er ærgerligt og beklageligt, og man kunne have udvist rettidig omhu, men det er set i det samlede perspektiv.
Men det er altså både personer, der er danske statsborgere, personer, der har forskellige former for opholdsgrundlag i Danmark, og personer, der har tålt ophold.
Statsadvokaten har over for Justitsministeriet oplyst, at der alene er fem personer herimellem, som har fået afslag på asyl i Danmark under henvisning til flygtningekonventionens art. 1 F, altså dem, der er her på tålt ophold.
Den ene af de fem er den irakiske hærchef.
En af de ting, der har været lidt forvirring frem og tilbage om, er, at nogle har haft den opfattelse, at alle, der er her på tålt ophold, givetvis må være krigsforbrydere.
Sådan forholder det sig ikke.
Jeg vil gerne i den forbindelse understrege, at mange af de personer er personer, hvor der allerede er taget stilling til spørgsmålet om retsforfølgning, og hvor der er afsagt dom i Danmark eller udlandet, og hvor afsoningen er udstået. For den gruppe er der således ikke noget spørgsmål om retsforfølgning tilbage, men alene et spørgsmål om, hvornår de kan udsendes af Danmark.
Det kan f.eks. være personer, der har begået meget alvorlig kriminalitet, voldtægt, narkohandel, som har udstået deres straf, men som vi ikke kan sende tilbage på grund af, at de risikerer at blive udsat for tortur, eller hvad ved jeg.
Om den gruppe kan man sige, at de har udstået deres straf, vi skal bare have en mulighed for at sende dem tilbage.
Det, jeg synes, der er vigtigt at holde sig for øje i denne her sag, er, at personer på tålt ophold jo er personer, der som udgangspunkt ikke skal være her, men som tværtimod har pligt til at udrejse, hvis de har mulighed for det.
Men jeg håber i hvert fald, jeg over for hr. Peter Skaarup har præciseret spørgsmålet om, at når vi taler om tålt ophold, er det altså ikke kun krigsforbrydere.
Det gælder naturligvis alle, der er i Danmark, og ikke kun fremtidige personer, der måtte komme hertil.
Det er for mig at se helt indlysende.
Det var også svar til fru Elisabeth Arnold.
Så er der spørgsmålet om hærchefen, og hvorfor i alverden hærchefen ikke blev flyttet fra Sorø til Center Sandholm.
Det er Udlændingestyrelsen, som i forbindelse med ændringen af udlændingeloven hører under integrationsministerens område, der træffer den afgørelse.
Det ville derfor være et stort indgreb over for den person, såfremt han skulle flyttes til Center Sandholm.
Men jeg medgiver bestemt over for fru Elisabeth Arnold, at for så vidt angår nogle af de udtalelser, der er kommet under valgkampen, må man sige, at der har regeringen ikke til punkt og prikke levet op til de udtalelser, der kom.
Den ydmyghed skal man have, og den indrømmelse skal fru Elisabeth Arnold bestemt også have.
Men at komme og sige, at regeringen ikke har forsøgt at leve op til regeringsgrundlaget, det ville også være forkert, for vi har forsøgt, det har jeg også redegjort for over for fru Sandy Brinck, at tage de forskellige elementer til, der skulle sikre, at folk på tålt ophold ikke bare vandrer frit omkring, men at der bliver taget stilling til, om de har begået krigsforbrydelser.
Såfremt dette sker, forsøger statsadvokaturen at indhente det nødvendige bevismateriale for at rejse sigtelse og senere at rejse tiltale for de forbrydelser. Til hr. Keld Albrechtsen må jeg sige, at jeg er meget ked af det, hvis hr. Keld Albrechtsen får indtryk af, at selve den del af eftersøgningen og efterforskningen, der handler om hærchefens forsvinden, er noget, der bliver taget let på.
Det er det bestemt ikke.
Man er i fuld gang nu både med hensyn til eftersøgninger, forhør, undersøgelser for at få opklaret hændelsesforløbet.
Det er klart, at det er, om man så må sige, det næste skridt i denne her sag.
Men lige nu er man i fuld gang med efterforskningen, og det har jeg fuld tillid til, at det bruger man alle de kræfter på, som overhovedet er nødvendige.
Det er ærgerligt for Danmark, der er foregangsland på det her område, og som har oprettet en særlig statsadvokatur for at sikre, at folk ikke kan komme til Danmark og ikke skulle stå til ansvar for forfærdelige gerninger, de har begået i udlandet, at den første sag, som er under forberedelse, bliver ødelagt af, at hovedpersonen forsvinder midt i forestillingen.