Klaus Hækkerup (S), 1998-04-22:
Udgangspunktet for denne forespørgsel er jo en erkendelse af, at euroen bliver en realitet den 1. januar 1999, og at de tidligere spådomme, også fra hr. Keld Albrechtsen, der jo ellers ikke er karrig med sine evner til at se ind i fremtiden, hermed er slået fejl og er afgået ved en stille og uudtalt død. Fordelene ved euroen er jo, at vi fjerner valutakursusikkerheden og reducerer transaktionsomkostningerne inden for euro-området.
Store budgetunderskud kan igangsætte en gældsspiral, medføre ustabilitet og dermed rente- og inflationspres.
ØMU'en går derfor ud på at tilvejebringe spilleregler for en bedre samordning af de økonomiske politikker, således at man undgår tidligere tiders manglende balance mellem disse, og det må vi i det danske Folketing selvfølgelig også indstille os på.
Med euroen dannes et valutaområde af samme størrelse som USA's, og euroen vil derfor blive en international reservevaluta på linje med yen og dollar.
Fremover vil euro-området derfor som helhed have mulighed for at bruge valutakurspolitikken i forhold til tredjelandsvalutaer og selvfølgelig især over for de to nævnte reservevalutaer.
Og fremover vil euro-området som helhed også have mulighed for at bruge valutakurspolitikken i den aktive udenrigshandel.
For Danmarks vedkommende, hvor ca. 50 pct. af vores eksport forventes at blive til euro-området, betyder dannelsen, at vi formelt bevarer vores suverænitet i penge- og valutapolitikken.
Den økonomiske politik i Danmark skal være mere ambitiøs, end den er i euro-området, og er den det, kan vi få nedbragt rentespændet så meget som muligt.
Ja, jeg er endda lidt mere optimistisk end økonomiministeren, for jeg tror faktisk personlig, at det vil være muligt i Danmark at opnå en rente, der er lavere, end den er i udlandet, baseret på, at euro-området måske i de kommende år vil have budgetunderskud, hvor vi i Danmark er i færd med at nedbringe vores budgetunderskud og dermed reducere vores låntagning.
Rentespændet på den korte rente er vel i dag nede på 0,20 pct. i forhold til euroen.
Så det skulle være muligt, og det ville give os grundlag for at føre en meget mere aktiv beskæftigelses- og erhvervspolitik.
På Det Økonomiske Råds møde i Luxembourg i december sidste år var der enighed om, at alle medlemslandene deltager, når der drøftes emner af fælles interesse vedrørende den økonomiske udvikling i EU.
Og beslutningerne træffes fortsat i Økofinrådet, altså det ministerråd, der består af økonomi- og finansministrene.
Over for dette står, at de ikkedeltagende medlemslande, altså f.eks. Danmark, formelt bevarer deres suverænitet i penge- og valutakurspolitikken. Holdningen i Socialdemokratiet er for det første, at vores forbehold over for ØMU'ens tredje fase står fast, for det andet, at Danmark bør deltage i det nye fastkurssamarbejde med så snævre udsvingsbånd som muligt, og for det tredje, at den aftale, der er opnået om det, man kalder Euro-X-Rådet, altså det ministerråd, der skal behandle spørgsmål af økonomisk interesse i EU, giver os den ønskede indflydelse og derfor er særdeles tilfredsstillende.
Jeg vil endda sige, at jeg synes, det var et overordentlig positivt resultat, økonomiministeren og statsministeren kom hjem med efter forhandlingerne i Luxembourg.
Og jeg skal slutte med for god ordens skyld at sige, at vi ikke kan støtte Enhedslistens forslag til vedtagelse.
For selvfølgelig skal Danmark deltage de steder, hvor det overhovedet er muligt og ønskeligt, for at sikre, at vi kan varetage danske interesser.