runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Vestergaard (V), 2002-02-05:
Regeringen viser i sit regeringsgrundlag stort politisk mod ved at acceptere sit ansvar for at prioritere de offentlige midler.
Man har udtrykt ønske om, at bureaukrati og administration begrænses samt at råd, nævn og puljer fjernes
eller reduceres for at frigøre ressourcer til bedre velfærd.
Rådets opgave har, ud over at skulle fremme kvaliteterne i den danske madkultur og styrke lysten til at indkøbe og nyde råvarer af høj kvalitet, også været at medvirke til udvikling af en ny statslig frivillig mærkningsordning.
Rådet har for fødevarer eller grupper heraf skullet udvælge og fastsætte overordnede objektive kvalitetskriterier, altså også objektive smagskriterier, som lå ud over gældende lovgivningsmæssige standarder.
I Venstre er vi af den mening, at den bedste smagsdommer, for så vidt angår spisekvalitet, er forbrugeren selv.
Venstre har fuld tillid til, at den danske forbruger ikke behøver nogen offentlig mundskænk eller madværge til at afgøre, hvilke fødevarer der smager godt eller ej.
Enhver dansker har rig mulighed for at orientere sig om fødevarer via indkøb, diverse magasiner, avisspalter, søgning på internet eller via aftenskoleundervisning.
Det er ikke en statslig kerneopgave.
At prioritere de offentlige midler til kerneopgaven kræver, at man følger et godt ernæringsråd: Skær det overflødige fedt bort.
Det har regeringen gjort ved den 15. januar at nedlægge Rådet for Bedre Madkvalitet.
Venstre støtter denne prioritering til fordel for, at de danske familier oplever et skattestop, altså at de kan fastholde en større del af deres egen indtægt, end den tidligere regering havde lagt op til.
Eller man kan udtrykke det på den måde, at i Venstre er vi ikke så optaget af at give danskerne råd for bedre madkvalitet som vi er af at give danskerne råd til bedre madkvalitet.
I øvrigt er danskernes mulighed for at have råd til bedre kvalitet ikke uberørt af netop fødevareindustriens imponerende eksportindtægter og deraf afledte velstandsniveau i landet.
For så vidt angår smagskvalitet, vækker det tit forundring, at vi her i landet til stadighed har en gruppe mennesker, som gør sig store bekymringer om danske fødevarers smagskvalitet, alt imens udlandet efterspørger for 100 mia. kr. eller mere fødevarer om året, og enhver med indsigt i dansk fødevareeksport ved, at dét bestemt ikke er på grund af prisen på de danske fødevarer.
Måske vi en gang imellem her fra landets fornemste talerstol burde rose den danske fødevareindustri for dens flotte indsats gennem det seneste århundrede.
Som følge af de skitserede holdninger og den gennemgåede argumentation agter Venstre at stemme imod B 51.
Mariann Fischer Boel (V), 2002-02-05:
Den eksisterende statslige mærkningsordning, den, der også hedder Den Blå Lup, er jo aldrig blevet nogen succes, og mærkningsordningen svigtes både af producenterne og af forbrugerne.
Det erkendte den forrige regering, og det blev besluttet, at man frem til udgangen af indeværende år skulle have mulighed for at producere og markedsføre både svine-, okse- og kalvekød under lupmærkningsordningen.
Nu må det jo erkendes, at både forbrugerne og erhvervet ikke ønsker denne statslige mærkningsordning, og så finder jeg, det er rigtigt, at den forrige regering afviklede ordningen, altså med udgangen af indeværende år.
Men så hører enigheden også op.
Regeringen finder det ønskeligt, at udbuddet af kvalitetsvarer øges.
Jeg kan også godt se den forrige regerings ønske, og jeg kan godt se det positive i, at den forrige regering nedsatte Rådet for Bedre Madkvalitet, men den holdning har regeringen ikke i dag: Vi mener ikke, at det er den rigtige vej at gå.
Regeringen har jo, som det fremgår af »Mere velfærd og mindre bureaukrati - sanering af råd, nævn, udvalg og centre« valgt at nedlægge Rådet for Bedre Madkvalitet, og den besked fik rådet den 15. januar i år.
Nedlæggelsen af Rådet for Bedre Madkvalitet er først og fremmest
et udtryk for regeringens holdning til, hvad der er statslige kerneopgaver, og hvor opgaverne løses bedst.
Kvalitet skabes bedst i et samspil mellem producent og kunde.
Det er der utallige eksempler på, og det er i øvrigt velkendt inden for samtlige erhverv.
Samtidig er der jo tendenser til, at danskerne i deres varevalg og deres interesse for fødevarer i stigende grad fastlægger deres egne kvalitetsbegreber uden statslig hjælp og uden statslig indblanding.
Det er derfor regeringens holdning, at etablering af kvalitetsmærkningsordningen bør komme som et initiativ fra erhvervslivet.
Om sådanne initiativer bliver en succes må så bero på, om forbrugerne, ligesom de gjorde det med Den Blå Lup, vælger at bakke op eller kassere ordningen. Regeringen finder på den baggrund, at beslutningsforslaget, som Socialdemokratiet har fremsat, skal afvises.
Else Theill Sørensen (KF), 2002-02-05:
Dansk landbrug har en utrolig stor betydning for det danske samfund og har altid haft det.
Landbruget gør os selvforsynende med fødevarer og sørger tilmed for en ganske anselig eksport, som giver et klækkeligt positivt bidrag til handelsbalancen.
Også som kulturel faktor har landbruget spillet en uvurderlig rolle op gennem tiderne.
Landbruget i Danmark har udviklet sig til at være et moderne erhverv, som på mange måder fungerer helt som alle andre erhverv.
Det eneste særlige ved landbrugserhvervet kan man sige er, at den animalske produktion hidrører fra levende væsener, og at jordproduktionen skal finde sted på en måde, så miljøet belastes mindst muligt.
Det sidste gælder nu i øvrigt også for alle andre erhverv.
Det er som sagt vigtigt for hele det danske samfund, at vi også fremover har et stort og velfungerende landbrug.
Men for at sikre det har vi efter Det Konservative Folkepartis mening ikke brug for en jordbrugerfond, som den SF har foreslået, og slet ikke for en statslig jordbrugerfond. Overordnet kan man vel sige, at en sådan fond skulle holde en række landbrug oppe, som ikke formår at eksistere på samme vilkår som alle andre. Det Konservative Folkeparti kan ikke støtte lovforslaget.
Kristen Touborg (SF), 2002-02-05:
Det er rigtigt, og jeg er også helt indstillet på, at der skal være højt til loftet, ikke mindst over for de nye i Folketinget.
Det er en god demokratisk vinkel at have.
Det fremgår sådan set ret tydeligt af rapporten
, så hvis Venstres ordfører har læst rapporten, kan det også ret tydeligt ses, hvordan man vil finansiere det.
Over en årrække fremgår det klart - og det er klogere folk end mig, der har siddet i det udvalg; jeg tror såmænd, at det både er økonomer og alle mulige andre højtuddannede akademikere - at det hviler godt nok i sig selv.
Så kunne Venstres ordfører med en vis rimelighed sige: Jamen hvad med i år, hvad med nu? Det synes jeg er rimeligt at sige.
Og til det vil jeg sige, og så vil jeg sådan set gøre, ligesom regeringen har gjort i nat: Jeg vil tage dem af reserverne.
Christian H. Hansen (DF), 2002-02-05:
Først til hr. Martin Lidegaard: Svaret må være ja.
I de finanslovaftaler, der ligger, var allerede de første 6 mio. kr. til økologien.
Det var da en start, så vi fortsætter.
Selvfølgelig skal vi have debatten, det er klart, og selvfølgelig vil vi stadig væk værne om fødevaresikkerheden.
Jeg har heller ikke opfattelsen af, at regeringen er kommet med et signal om, at nu vil den ikke tale fødevaresikkerhed, nu vil den ikke tale fødevarekvalitet.
Man ønsker måske bare at diskutere det på nogle andre måder, under nogle andre former, som vi også umiddelbart synes lyder fornuftige.
Ole Sohn (SF), 2002-02-05:
Jeg er fuldstændig enig i, at det ingen værdi har at udbetale honorarer til folk, som bare skal sidde der, fordi de skal sidde der.
Der skal være en funktion med det, og det er det, vi ønsker at få indarbejdet under udvalgsbehandlingen.
Marianne Jelved (RV), 2002-02-05:
Ja, jeg er ikke i tvivl, og det er jeg slet ikke
Det skal den være, for der er meget store samfundsinteresser forbundet med den sektor.
Der er brug for, at der bredt er meget udpræget tillid i befolkningen til den finansielle sektor, hvis et samfund skal fungere.
Der er en række forklaringer, som er trukket lige ud af den blå luft.
Der står f.eks.: »Ordningen med offentlige repræsentanter i bestyrelsen for danske finansielle virksomheder har i takt med udviklingen hen imod større åbenhed og gennemsigtighed på markederne udlevet sit formål.« Det vil jeg gerne stille spørgsmål om under udvalgsarbejdet for at få det nærmere belyst.
Jeg kan ikke se, at en større liberalisering globalt er en begrundelse for, at der ikke skal være et folkeligt element i en finansiel bestyrelse i Danmark.
Så står der: »Det kan ikke påvises, at den offentlige repræsentant har gjort en forskel, f.eks. i form af øget ansvarlighed i bestyrelsen.«
Hvor ved regeringen det fra?
Hvordan påviser man det?
Det tror jeg har en utrolig værdi for bestyrelsen.
Jeg tror også set i lyset af den sag, der kører i USA i øjeblikket, at der vil blive meget, meget stor og stigende interesse for, hvordan offentligheden får indsigt i virksomheders bestyrelsesarbejde.
Uanset at lovforslaget bliver vedtaget - det har jeg allerede opdaget - tror jeg, at der vil blive offentlighed, interesse og diskussion omkring det her tema og den her den type spørgsmål.
Så står der, at ordningen med offentlige repræsentanter er en unødvendig ekstra byrde for virksomhederne.
Ja, det er det da, hvis såfremt regeringen indskrænker antallet af medlemmer i bestyrelsen, efter man har taget den offentlige repræsentant ud.
Så kan jeg godt få det regnestykke til at gå
Men det er jo så det, vi skal have belyst under sagens behandling.
Til allersidst vil jeg gerne sige til alle de offentlige repræsentanter, der har siddet og sidder, at jeg anerkender det arbejde, de har gjort.
Jeg er overbevist om, at det er en demokratisk fordel, at der skabes større indsigt i kompleksiteten i den finansielle sektor, ved at der deltager såkaldt almindelige mennesker i arbejdet med noget, der er så reguleret og så nødvendigt for et samfund som tilliden til den finansielle sektor.
Jeg beklager lovforslaget.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-05:
Jeg er en lille smule uafklaret i forhold til det her lovforslag.
Jeg har nok somme tider hørt, at den indsats, der bliver øvet måske især rundtomkring i lokale pengeinstitutter, ikke er fremragende, og at placeringen af offentlige repræsentanter en lille smule ligner det med at give noget til vennerne, når man nu har den politiske magt rundtomkring.
Så det kan godt være, at det en lille smule nærmer sig pamperi hist og pist.
Det vil jeg ikke afvise at det gør, og det er jeg faktisk meget kritisk over for.
Omvendt tror jeg også, at det har betydning, at der er de offentlige repræsentanter, og at det alligevel i visse tilfælde er med til at hæve niveauet eller dæmpe uheldige tilbøjeligheder, eller hvad man nu skal sige for ikke at sige for meget.
Jeg tror bestemt, at det kan have betydning.
Med hensyn til de høje honorarer er det jo de pågældende bestyrelser, der fastsætter dem, og de pågældende bestyrelser er jo virksomhedens egen ledelse.
Det var fru Colette Brix, der mente, at det gik ud over virksomhedernes konkurrenceevne eller hævede deres omkostninger.
Det har de bestyrelser altså ansvaret for, simpelt hen.
Det må de selv ligge og rode med.
Jeg tror da også, at der udbetales høje honorarer hist og her til bestyrelsesmedlemmer, vel at mærke såvel til de generalforsamlingsvalgte som til de offentligt udpegede.
Jeg mener da, at honorarerne i nogle tilfælde er for høje i forhold til den indsats, man gør, og også i forhold til de kvalifikationer, som de generalforsamlingsvalgte bestyrelsesmedlemmer har.
Jeg tror, der er mange ting, selskaberne burde tage lidt strammere om, som er lidt lemfældigt i øjeblikket, men det gælder altså ikke kun de offentlige repræsentanter.
Man kunne i øvrigt overveje, hvis man er bange for fra Folketingets side, at de offentlige repræsentanter er en unødig økonomisk belastning, at man fra Folketingets side fastsætter maksimumhonorarer i forhold til selskabets størrelse i de bestyrelser, repræsentanterne bliver udpeget til - det er der jo egentlig ikke noget i vejen for - så det ikke skal være en belastning.
Hvis de private selskaber i øvrigt synes, at honorarerne er for høje, fordi de skal være ligesom til de generalforsamlingsvalgte, kunne de jo finde en anden måde at honorere deres generalforsamlingsvalgte bestyrelsesmedlemmer på.
Så den undskyldning går altså ikke.
Jeg læser også i forslaget, at det er et spørgsmål om at lette det administrative bureaukrati, og det synes jeg slet ikke det har noget med at gøre.
Det giver ikke ekstra bureaukrati at have de medlemmer her.
Som sagt er jeg lidt uafklaret med hensyn til, hvad vi skal stemme til forslaget.
Jeg ville måske hellere, at man kunne gribe tingene an på en lidt anden måde, hvis vi trænger til at rette op på dem.
Så er jeg i øvrigt også spørgende over for det forslag, der går på at begrænse bestyrelsernes størrelse eller nedsætte antallet for, hvor mange der minimum skal være i bestyrelsen.
Det kan jeg såmænd heller ikke se.
Jeg mener, at det er væsentligt, at der er folkelighed og åbenhed omkring de her meget vigtige institutter.
Bendt Bendtsen (KF), 2002-02-05:
Der var lidt delte meninger om lovforslaget.
Jeg vil gerne sige tak til dem, der tog positivt imod det.
Jeg synes, det er helt flot, at der er nogle, der har siddet og beskæftiget sig med det her.
Jeg mener faktisk, og vi mener i regeringen mener, at det bør bero på frivillighed.
Jeg synes, det er flot, at der er nogle, der arbejder med det, men jeg mener ikke, at regeringen skal gå i gang med en lovgivning på området.
Så blev der stillet et spørgsmål til § 1, nr. 3, om antallet af bestyrelsesmedlemmer, hvorfor man ikke generelt siger ned til et minimum på fire medlemmer.
Der kan jeg sige, at spørgsmålet har været drøftet med Finanstilsynet, og det er deres vurdering, at det er nødvendigt, at bestyrelserne ikke bliver for små og derved kan løbe ind i problemer, f.eks. hvis et eller flere medlemmer ikke kan deltage i arbejdet på grund af habilitetsproblemer.
Derfor fastholdes kravet om fem bestyrelsesmedlemmer i de virksomheder, hvor der ikke er medarbejderrepræsentanter til at supplere antallet af medlemmer.
Fru Colette L. Brix spørger, hvorfor man ikke bare afskaffer det med det samme.
Endvidere har det også spillet ind, at de offentlige repræsentanter kan have fravalgt bestyrelsesposter i andre virksomheder for at varetage arbejdet som offentlig repræsentant.
Det er egentlig årsagerne til, at vi har denne her overgangsperiode.
Det synes vi er rimeligt.
Mariann Fischer Boel (V), 2002-02-05:
Formålet med SF's forslag er jo, at der skal gives mulighed for, at man etablerer en jordbrugerfond, der skal sikre et stort antal bæredygtige landbrugsbedrifter, som giver mulighed for at forbedre landmændenes chancer for at etablere sig.
Jordbrugerfonden skal også tilgodese bredere samfundsmæssige hensyn såsom miljø, naturhensyn og fødevaresikkerhed, dyrevelfærd i landbrugets produktionsformer samt en befolkningsudvikling i landdistrikterne.
Formålet skal opfyldes ved, at fonden erhverver landbrugsejendomme, der bortforpagtes til landmænd, der således kan etablere sig som det, der hedder gårdforpagtere.
Forpagteren skal som udgangspunkt - altså som udgangspunkt - opfylde landbrugslovens betingelser for erhvervelse af den omhandlede landbrugsejendom, og forpagteren må som udgangspunkt ikke være ejer eller medejer af andre ejendomme.
Jordbrugerfonden skal erhverve landbrugsejendomme til sædvanlig handelspris, og ejendommen skal bortforpagtes til en forpagtningsafgift, der beregnes ud fra de omkostninger, som fonden har.
For at gennemføre den her jordbrugerfond skal staten bidrage med en kapital på 1 mia. kr., nemlig 100 mio. kr., der skal anvendes som fondens grundkapital, og 900 mio. kr., der skal ydes som statslån eller som en statsgaranti til fonden. Jeg må straks sige, at regeringen ikke er indstillet på at lade statskassen bidrage med en kapital på i alt 1 mia. kr. til en jordbrugerfond.
I øvrigt har jeg ikke rigtig i forslaget kunnet finde finansiering eller en anvisning af, hvordan midlerne skulle fremskaffes.
Efter regeringens opfattelse er der ikke behov for et nyt instrument i form af en jordbrugerfond for at lette etableringsmulighederne i landbruget.
Priserne på landbrugsjord og på forpagtning af landbrugsjord skal i øvrigt til enhver tid afspejle de økonomiske forhold i landbruget.
Regeringen finder ikke, at vi har brug for fondsejet landbrug, der bortforpagtes ud fra andre økonomiske forudsætninger, og hvor der ikke er fri prisdannelse af forpagtningsafgiften ud fra nogle markedsøkonomiske vilkår.
Vi har jo rent faktisk i forvejen Yngre Jordbrugere-ordningen, der fungerer ganske tilfredsstillende.
Ordningen er med til at sørge for, at yngre jordbrugere kan få støtte til førstegangsetablering på en bedrift.
Yngre Jordbrugere-ordningen indebærer i øvrigt langt mindre i administrationsomkostninger og bureaukrati end den jordbrugerfond, som SF med sit forslag lægger op til.
Så sammenfattende må jeg på regeringens vegne sige, at vi må afvise det fremsatte lovforslag.
Marianne Pedersen (V), 2002-02-05:
Venstre afviser det fremsatte lovforslag.
Vi mener ikke, der er behov for at oprette en jordbrugerfond for at lette etableringsmulighederne i landbruget.
Vi er ikke indstillet på, at statskassen skal bidrage med en kapital på 1 mia. kr.
Vi vil ikke være medvirkende til at dæmpe strukturudviklingen i landbruget via 1 mia. statskroner.
Strukturudviklingen i landbrugserhvervet kan rummes inden for den eksisterende landbrugslovgivning.
Priserne på landbrugsjord og på forpagtninger skal til enhver tid afspejle de økonomiske forhold i landbruget.
Vi har brug for et dynamisk erhverv.
Gav vi jordbrugerfonden mulighed for at opkøbe 15 til 25 ejendomme om året, hvilket svarer til ca. 10 pct. af de heltidsbedrifter, der handles i fri handel, så ville ejendomspriserne blive presset i vejret.
Vi har jo i forvejen, som det er blevet sagt, en glimrende YJ-ordning med støtte til førstegangsetableringer i landbruget, YJ-lån med baggrund i landdistriktsstøtteloven.
I regeringens konkurrenceevnepakke vedrørende finansloven for 2002 forbedres etableringskontoordningen, således at flere får mulighed for at etablere sig som selvstændige, her også selvstændige i landbrugserhvervet.
Et af flere elementer er, at grænsen for opsparingen hæves fra 25 pct. til 40 pct. af en lønindtægt.
Et andet er en skattemæssig succession til nære medarbejdere.
I dag er denne mulighed alene forbeholdt nærtstående familiemedlemmer; fremover skal successionsmuligheden også omfatte medarbejdere med et indgående kendskab til virksomheden.
Jeg kan anbefale, at SF stemmer for disse ordninger i finansloven.
Som sagt vil Venstre ikke være med til at oprette og finansiere en jordbrugerfond.
Vi afviser lovforslaget.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-05:
Kan fru Marianne Pedersen bekræfte, at når det drejer sig om de økonomiske forhold for fremtidens landmænd, også selv om vi tager de yngre jordbrugere med, skal der præsteres en opsparing på 1.275.000 kr.?
Kan fru Marianne Pedersen også bekræfte, at der er mange unge, som søger ind på landbrugsskolerne, og som meget gerne vil gå ind i landbruget, men som ikke har den økonomiske formåen?
Det vil sige, at hvis man ikke gør noget andet, ender det i den rene indavl.
Kristen Touborg (SF), 2002-02-05:
Jeg kan høre på Venstres ordfører, at Venstre faktisk synes, det går rigtig godt med nyetableringen i landbruget, og at Venstre faktisk synes, generationsskiftet forløber ganske udmærket.
Venstre vil dog godt komme med nogle forslag
om nogle skattekroner i fremtiden
Men er det virkelig Venstres holdning, at det går udmærket med strukturudviklingen i landbruget?
Er det virkelig Venstres holdning, at de yngre jordbrugere har lette vilkår, når de skal konkurrere med naboen, som har været etableret i en hel række år?
Jeg kan godt undre mig over, hvis det er tilfældet, og jeg tror i hvert fald ikke, at det er sådan, en lang række yngre jordbrugere ser på sagen.
Marianne Pedersen (V), 2002-02-05:
Som svar til den forrige taler vil jeg sige, at det er et lige skrapt nok udtryk at tale om indavl i landbruget.
Vi taler om, at det i nogle tilfælde er børn, der arver landbruget ved at betale den sum, der nu bliver aftalt, men derudover vil der fremover være yderligere og lettere muligheder for, at medarbejdere, der har arbejdet i en landbrugsbedrift, kan gå ind og købe den samme landbrugsbedrift, fordi vi letter successionsmulighederne. Men hensyn til strukturen i landbruget vil jeg gerne have lov til at sige til hr. Kristen Touborg, at det går; det
er vanskeligt, og der har ofte været vanskeligheder i erhvervet, men vi sidder jo ikke med landejendomme, der i vore dage ikke bliver handlet.
Landejendommene bliver faktisk revet væk, og dermed bliver priserne presset op.
Jeg medgiver, at det er dyre ejendomme, ejendommene bliver større, og strukturen bliver vanskeligere og vanskeligere, men fortsat er det med til at gøre, at vi får et erhverv, der er i udvikling, og et erhverv, der kan klare de konkurrencekrav, der bliver stillet til det.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-05:
Når jeg taler om indavl, er det overhovedet ikke noget negativt, men så er det et spørgsmål om, at ingen andre har mulighed for at komme ind og etablere sig.
Man har nu lavet de der nye ordninger i den her erhvervspakke eller skattepakke, eller hvad det nu er for nogle pakker, vi behandler.
Selv som yngre jordbruger skal man, som jeg har fortalt, have 1.275.000 kr., og så vil jeg gerne spørge: Hvor meget er det, man skal præstere, hvis man skal ind og købe som ældre jordbruger eller ældre medarbejder?
, og jeg vil gerne spørge fru Marianne Pedersen: Er fru Marianne Pedersen enig i arbejdsgruppens konklusioner?
Kristen Touborg (SF), 2002-02-05:
Venstres ordfører anfører, at landbrugsejendommene jo da bliver solgt - de bliver faktisk revet væk.
Jeg vil godt spørge Venstre: Er man virkelig så superliberal, at man overhovedet ikke vil blande sig i, hvad det er for en udvikling der sker her i landet? Er man så superliberal, at man overhovedet ikke vil have indflydelse på, hvordan strukturudviklingen foregår i landbruget?
Er man fuldstændig revnende ligeglad med, om der bliver 15.000, 10.000 eller 5.000 ejendomme i fremtiden? Jeg kan godt undre mig over, om der virkelig skulle være et flertal bag Venstres politik.
Det er gået op for mig, at det er nogles politik, men er det virkelig også jeres baglands flertal, der ser sådan på det?
Det skal være et meget konkret spørgsmål til Venstres ordfører: Er Venstre tilfreds med den strukturudvikling, der foregår i landbruget i øjeblikket? Ønsker man slet ikke at få en ændring på det, sådan at strukturudviklingen ikke udelukkende går imod herremandsvældet?
Marianne Pedersen (V), 2002-02-05:
Ganske kort og afsluttende fra min side: Jeg vil gerne spørge, hvordan hr. Kristen Touborg havde forestillet sig at finansiere de her store 100 mio. plus 900 mio. kr.s-fondsmidler i forhold til finansloven.
Christian H. Hansen (DF), 2002-02-05:
Med hensyn til det med Sovjetunionen og min parallel til den metode vil jeg godt sige, at jeg mest nævnte det, fordi jeg var helt bange for, at jeg ikke ville få en kort bemærkning fra hr. Touborg - og det fik jeg så.
Jeg vil bare godt drage parallellen over til at sige, at den form for landbrug har man set modeller på; jeg siger ikke, at de var skruet sammen på samme måde, men staten var impliceret, og det var det, jeg mente med det.
Så har hr. Touborg da ret i, at jeg meldte lidt positivt ud på det her forslag.
Derfor tænkte jeg også, inden jeg gik i salen, at jeg hellere måtte printe den pressemeddelelse ud, jeg udsendte dengang, og så nogenlunde bruge indholdet fra den i min tale i dag, og det er så det, jeg har gjort.
Og det har jeg det fint med.
Det passer nogenlunde overens med det, jeg meldte ud engang i september, da det i øvrigt også blev drøftet på forsiden af Jyllands-Posten.
Vi vil gerne have, at landbrugets organisationer kommer ind i sådan en drøftelse.
De peger også lidt på YJ-ordningen; det kunne også være, at de vil pege på en udbygning af den.
Intet er afvist på det sidste felt.