Steen Gade (SF), 2005-03-31:
Det var hyggeligt, at formanden også nåede frem, så vi kunne komme i gang.
Jeg vil starte med at sige, at mit indlæg her bliver lidt overordnet, men jeg mener også, de andre ordførere har været lidt overordnede i første runde.
Det bliver det for ikke at få gentaget de samme argumenter i forbindelse med alle de lovforslag, vi skal igennem.
Når jeg ser på det her lovforslag og også på hele reformen, synes jeg, det er en vigtig iagttagelse, at der nærmest ikke findes nogen, der har beskæftiget sig med miljø, som er gået ind for den her løsning; det gælder miljøerne uden for det politiske system, men det gælder jo rent faktisk også Miljøministeriet selv i de tidligere faser.
Jeg har citeret fra det tidligere, men vil da bruge lidt tid på et lidt længere citat fra Miljøministeriets bidrag til Strukturkommissionens betænkning.
Der skrev Miljøministeriet: Det kan konstateres, at der er en række forhold, som tilsiger, at der, uanset størrelsen af kommunerne, vil være behov for en regional planlægning.
Derefter kommer der en lang række ting, og så slutter den del af udtalelsen af med: Andre eksempler er affald, grundvandsbeskyttelse, naturbeskyttelse, sikring af vandkvaliteten i større samlede åvandløb, søer, nære kystområder, udlæg af råstofindvindingsområder og nye skovområder – foruden en hel masse andre ting.
Det er jo sådan set illustrationen af, at den her reform på ingen måde er groet i en have, som har haft med miljø at gøre.
Amterne bliver nu erstattet af regioner, det er der ikke nogen, der er imod, det er alle for, så vidt jeg ved, men det handler om, at man ikke har villet være med til at bruge et regionalt niveau.
Det synes jeg er kedeligt for dansk miljøpolitik.
Det gør man simpelt hen ud i den blå luft, fordi nogle partiledere har taget en overordnet beslutning om, at sådan nogle amter skal vi ikke have, og regionerne må heller ikke få lov at overtage en lang række af amternes opgaver.
Så jeg er altså enig med også nogle andre af oppositionens ordførere her, der har fremhævet, at vi altså står med en reform, som ikke tager udgangspunkt i problemerne, men tager udgangspunkt i en eller anden meget overordnet tænkning, som slet ikke har med miljø at gøre.
Nu behøvede det jo ikke i sig selv at være forkert, hvis ellers resultatet blev godt, og så kommer jeg til min næste pointe, der handler om ambitionsniveauet.
Vi skal igennem den her reform, og så skal det ikke blive værre på miljøområdet.
Det synes jeg er et meget lavt ambitionsniveau.
Så jeg har altså valgt at fortolke det sådan, at det betyder, at det ikke skal blive værre.
Bliver det så det?
Det bliver mere bureaukratisk, der bliver brug for flere koordinationshensyn mellem forskellige myndigheder, for der bliver mange flere myndigheder involveret end tidligere.
Der har været lagt vægt på fra andre ordførere, at vi får hele opdelingen med kommuner, stat og så nogle rådgivende funktioner til regionen, men vi får jo også på det statslige niveau en stor koordinationsopgave med mange statslige institutioner, ti regionale statslige enheder, som så også skal koordinere med andre dele, ikke bare Miljøministeriet, men også med Fødevaremini steriet.
Så vi har altså fået et meget stort koordinationsbehov i fremtiden.
Dertil kommer, at når man indfører sådan en reform, så sker der altså ret meget ude i landet.
Det koster jo penge alt sammen, og det vil sige, at al sandsynlighed taler for, at den her reform har som overskrift – jeg tror på lang sigt, men jeg ved i hvert fald på kort sigt – at vi får mindre miljø for de samme penge.
Det er svært at komme til andre konklusioner.
Et andet kritikpunkt er, at armslængdeprincippet bliver undermineret med, at samme myndighed, i større grad end vi kender problemet i dag, altså er både den, der giver tilladelse og fører tilsyn og skal håndhæve myndighed.
Her er det jo f.eks. indvindingstilladelser, men det går jo igen i andre forslag.
Det sidste er så, at den faglige bæredygtighed på det her område forringes.
Jeg tror mest på Det Konservative Folkepartis ordfører, at vi bliver nødt til, hvis vi overhovedet skal styre det her, at lade staten få stadig større indflydelse, ellers går det helt rabundus efter min mening.
For det er jo oplagt, hvad jeg også synes, der allerede er illustreret, at kommunerne selvfølgelig da kan udfylde papirerne korrekt, og kommer der formularer sendt fra Miljøministeriet og andre, så kan de også skrive dem rigtigt under osv.
Det her er jo ikke noget, jeg ønsker, for jeg mener, at det afgørende er det regionale niveau.
Men hvis det bliver gennemført, som det ligger, kan jeg altså ikke se andet, end at vi, der gerne vil have en grønnere profil i Danmark, bliver nødt til at kræve mere centralisme, vi bliver nødt til i stigende grad at kræve miljøministeren, hvem det end måtte være, og styrelsernes direktører, hvis de har fået bemyndigelsen, i samråd i Folketingets Miljøudvalg om en række ting, som man i dag klarer regionalt, oven i købet i en diskussion med borgerne.
Sandheden er, at hvis miljøområdet skal være nært ved borgerne, så skal det være det på det regionale niveau på en lang række områder, ikke alle selvfølgelig, men det er først og fremmest på det regionale niveau, det kan være tæt på borgerne i den forstand, som regeringen har lagt op til.
Dermed mener jeg faktisk også, at som det her tegner sig, får vi heller ikke ret store chancer for at få større lokalt engagement.
Jeg håber, at man lokalt kaster sig ud i kampen, men ofte vil man så kræve, at det lokale folketingsmedlem rejser sagen i Folketinget i stedet for i kommunerne.
Og det bliver sådan, det bliver.
Jeg vil så bare til sidst sige, at vores indsats vil gå på at synliggøre det under udvalgsarbejdet og håbe på at overbevise de partier, som udgør flertallet for det her, om, at de skal lave en række konkrete ændringer i retning af at få en række af de ting, der ligger her, op på et regionalt niveau, så vi kan have sikkerhed for, at det bliver så godt som muligt.
Vi vil godt være med til at reparere.
Jeg synes, reformen som sådan er uspiselig, og det vil så sige, at reparationen nok ikke fører så vidt med de meldinger, der er givet indtil nu, at vi kan stemme for lovforslaget, men vi vil gerne være med til at reparere på den, og det vil så føre til, at en række opgaver, der i dag er lagt helt ud til kommunerne eller lagt helt op til staten, faktisk godt kunne placeres på det regionale niveau.
Der er af andre ordførere henvist til Strukturkommissionens betragtninger om nødvendigheden af regional planlægning, og jeg kan også gøre opmærksom på samme Strukturkommissions beskrivelse af, hvad man drøfter i vores nabolande Norge, Sverige, Finland og England.
Det er i hvert fald en interessant indgang til det her, at en række af de lande, vi sammenligner os med, faktisk ønsker at styrke det regionale planlægningsniveau.
For nu ikke at blive beskyldt for, at jeg synes, at ingenting skal laves om, så er jeg da helt, helt enig i at gøre planlægningsinstrumentet mere strategisk.
Så det er ikke konflikten her.
Det er ikke interessant i en planlægningssammenhæng, og der er jeg enig i det, hr. Martin Lidegaard har sagt lige før.
Det skal jeg ikke gentage.
Derimod har vi brug for et regionalt udviklingsniveau, hvis der f.eks. skulle komme noget ud af et område, som statsministeren gjorde meget ud af under valgkampen, altså fremtidig beskæftigelse og alle de der ting.
Så er det helt afgørende, at de afgørende elementer i miljøpolitikken, råstofudvinding, lokalisering af industrier, udflytning af uddannelse osv. hænger nøje sammen, og at det binder, hvis det skal være effektivt.
Man skal ikke have skældud for, at man begynder at reparere.
Problemet er bare, at man først har en tankegang, der forringer det ganske katastrofalt, og så prøver man at reparere det en lille smule.
Jeg mener, at vi skal have bindende planer regionalt.
Jeg mener også, at vi, for at det her virker, er nødt til på en måde at have hele miljøområdet ind.
Og så er det jo, jeg kolliderer med den tankegang, det her projekt bygger på.
Jeg kan nævne – det er nævnt af andre ordførere, men jeg vil også gøre det –
at vi på en måde nu risikerer kun at få planlægningsfokus på den natur, som er udpeget på internationalt plan, hvor ministeren vil være inde i billedet, men ikke i tilstrækkelig grad har sikkerhed for, at den sammenhængende natur, som trods alt er over 90 pct. af Danmarks natur, ikke bliver ordentligt varetaget, efter at opgaverne er lagt ud til kommunerne.
Det mener jeg er et problem, og det er også et problem, at mange ting som f.eks. vindmølleplacering skal ske i kommunal sammenhæng.
Jeg kunne høre på Det Konservative Folkepartis ordfører, at med hensyn til de regionale udviklingsplaner kan staten godt blande sig i en række sager, og det kan jeg også godt se.
Men jeg synes da, det kunne være interessant at vide i det fortsatte arbejde, i hvor stor udstrækning forslagsstillerne, altså regeringen, forestiller sig at staten skal tage meget aktiv del i at lave disse regionale udviklingsplaner.
Jeg ved ikke, om jeg kan lide det som sådan, men jeg synes, det vil være en interessant ting at få på bordet for at finde ud af, hvordan vi måske kan reparere en smule på forslaget.
Så vil jeg nævne hovedstadsområdet, som også blev nævnt af den konservative ordfører.
Her har vi vel hele vejen rundt et problem angående det politiske ejerskab til det, der skal laves i hovedstadsområdet.
Igen synes jeg, at man her er i gang med at reparere på en konstruktion, som man godt kan se ikke er holdbar.
Det er også noget, vi må kigge igennem i udvalgsbehandlingen.
Konklusionen er, at jeg egentlig synes, forslaget er ret ringe, og jeg vil gerne se, om vi kan lave nogle små reparationer.
Det fører nok ikke til, at vi vil stemme for den samlede konstruktion, men jeg vil gerne medvirke til at forbedre det i udvalgsarbejdet, hvis vi ikke kan nå det op timale mål, som er at overbevise regeringspartierne om, at der faktisk skal satses på en regional planlægning.