runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Helveg Petersen (RV), 1998-04-24:
Der er jo klare paralleller til diskussionen om det tidligere beslutningsforslag, B 12 fra CD.
Men problemerne i forbindelse med en afgrænsning bliver altså ikke mindre med det her beslutningsforslag fra Fremskridtspartiet om fuldstændig skattefrihed på hele området, for nu er det jo ikke et afgrænset område som alkoholafvænning, nu er det alle arbejdsgiverbetalte lægeordinerede behandlinger, der skal være skattefri, og det må vi altså sige nej tak til fra Det Radikale Venstre, idet vi mener, at det rejser en lang række problemer i forhold til det danske sundhedssystem.
Og vores afvisning er ikke begrundet i, at vi ikke mener, at virksomhederne skal tage et socialt ansvar, for det mener vi at de skal, og det har de også alle muligheder for at gøre i dag, hvis de vel at mærke er parate til at betale hele regningen.
Det er altså igen afgrænsningsproblemerne, der gør det problematisk for os, og derfor kan vi ikke støtte det her beslutningsforslag.
Tom Behnke (FP), 1998-04-24:
Svaret er ganske enkelt: Det er jo ikke sådan, at man fører skattemidler fra den offentlige sektor over til den private sektor.
Den offentlige sektor får stadig væk de skattemidler, den har behov for.
Det er politikerne herinde, der sidder og bestemmer, hvor meget der skal gå til den offentlige sektor, hvor meget der skal gå til sundhedssektoren, og det er også noget, man bestemmer ude i amterne.
Det er rent politisk bestemt.
Det andet, der er at sige til det,
er med hensyn til spørgsmålet om, at de bedste læger vil søge fra den offentlige sektor over i den private sektor.
Det er ikke udelukkende af økonomiske hensyn.
Jeg tror faktisk, det er den mindste del af det.
Det, vi har set i den sidste tid, er, at højtuddannede læger i den offentlige sundhedssektor flygter på grund af arbejdsvilkårene, og det er politikerne, der har ansvaret for det.
Det har ikke noget at gøre med, om der er et privat alternativ.
Frank Aaen (EL), 1998-04-24:
Valget er simpelt: Skal vi lægge en strategi, der går ud på, at skattekronerne bruges til at fjerne ventelisterne i den offentlige sektor, til at forbedre den offentlige sektors sygehusbehandling?
Det er den ene strategi, og det er den, vi forfølger.
Fremskridtspartiet har valgt det sidste, vi står for det første.
Tom Behnke (FP), 1998-04-24:
Jeg er glad for, at skatteministeren lægger op til, at vi skal tænke os om, for når skatteministeren siger »vi«, betyder det både ham selv og mig, og det er jeg meget enig i.
Det er ikke noget ideologisk forslag, og det er heller ikke et forslag, der er fremsat af økonomiske grunde.
Når vi har fremsat forslaget, er det udelukkende af hensyn til de tusindvis af patienter, der lider hver eneste dag, mens de står på venteliste, og som bliver afskediget fra deres arbejde, fordi de ikke kan passe det, når de ikke kan blive behandlet, og derudover får økonomiske problemer.
Det er af hensyn til borgerne i dette land, vi har fremsat forslaget.
Vi ønsker på ingen måde at ødelægge den offentlige sundhedssektor, tværtimod.
Vi tror, konkurrenceelementet vil medvirke til, at den offentlige sundhedssektor strammer sig an, for det er jo ikke kun et spørgsmål om at bevilge
flere penge til den offentlige sundhedssektor, men en generel sundhedspolitisk diskussion, og den er der ikke plads til i dag.
Spørgsmålet fra skatteministeren var: Hvor skal lægerne komme fra, og hvor skal sundhedspersonalet i øvrigt komme fra?
Sagen er jo, at et langt stykke hen ad vejen foregår behandlingen i udlandet, og allerede i dag ser vi, at læger i den offentlige sundhedssektor i deres fritid låner hospitalerne til at lave yderligere behandlinger og dermed udvider kapaciteten med det resterende personale.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-04-24:
Det kunne næsten lyde, som om hr. Frank Aaen ikke mente, at rengøringsassistenten var lige så meget værd som direktøren; men jeg vil tro, jeg hørte fejl.
Dette forslag har jo netop afgrænset behandlingstypen, for selvfølgelig kan man da blive enige om, hvilken form for behandling der skal gives, og det er klart, at det skal være en behandling, som virker.
Det skal ikke være håndspålæggelse. I øvrigt indeholder forslaget også et lighedsprincip, idet vi kun taler om behandling og ikke har sorteret bestemte grupper fra.
Sonja Albrink (CD), 1998-04-24:
Det fremsatte beslutningsforslags intentioner er jo noget, vi har debatteret flere gange her i salen under behandlingen af lignende forslag fra forskellige partier.
Og under debatterne om de tidligere forslag kunne jeg meddele, at CD støttede de forslag, og det vil vi også gøre i dag.
Vi mener, at man også her sagtens kan afgrænse de behandlinger, som man ønsker at arbejdsgiverne skal have lov til at betale.
Så alt i alt en positiv behandling.
Aage Frandsen (SF), 1998-04-24:
Jeg gav i forbindelse med behandlingen af det foregående forslag udtryk for vore principielle synspunkter vedrørende skattesystemet, og jeg gav også udtryk for, at i spørgsmålet om alkoholafvænning mener vi, at man kan foretage nogle afgrænsninger og indføre nogle bestemmelser, der gør, at lighedsprincipperne ikke går fløjten.
Og i den forbindelse gav jeg også udtryk for, at der under udvalgsbehandlingen før vedtagelsen af det forslag kan indføjes nogle principper i betænkningen med henblik på, at regeringen kommer med et lovforslag om det til efteråret.
Men når det drejer sig om det her forslag, kan det jo ikke leve op til de synspunkter, som jeg gav udtryk for under behandlingen af det andet forslag; det kan det ingenlunde.
Og der er jo ikke tvivl om - det er også sagt tidligere - at ideen fra forslagsstillernes side her selvfølgelig er, at man ad den vej kan øge privatiseringen inden for sundhedsbehandlingen.
Det er jo klart, at det er en logisk konsekvens af det, for så regner man med, at der er nogle, der vil købe ydelser af private hospitaler.
Det er måske ikke et synspunkt, som forslagsstillerne tidligere har fremført, men i hvert fald har andre, der har fremsat lignende forslag, fremført det synspunkt, fordi de er tilhængere af private hospitaler.
Og det er klart, at alle de betænkeligheder, som vi også havde over for det andet forslag, men som vi dér mente kunne fjernes, ikke kan fjernes her, for det er et helt anderledes kæmpestort område, man her går ind i.
For her er det et felt, der langt overvejende er offentligt og meget lidt privat, og så ville der ske en voldsom forskydning - med de følger, som vi mener der kan komme, og som vi kender fra visse andre lande, til skade for sundhedssystemet, fordi det efterhånden regulært bliver til et A- og et B-system og måske ikke engang det. Når det derimod drejer sig om det forslag, vi havde før, kan vi foretage en afgrænsning, når vi i forvejen har set, at man privat laver noget fornuftigt.
Derfor vil vi ubetinget afvise dette forslag, ligesom vi har afvist et lignende forslag tidligere, for det har ikke den karakter som det forslag fra CD, som vi før kunne støtte, har.
Klaus Kjær (DF), 1998-04-24:
Jeg vil blot sige til hr. Frank Aaen, at forslaget medfører jo ikke forringelser for nogen grupper her i samfundet, eksempelvis rengøringsdamerne, i forhold til, hvordan forholdene er i dag.
Muligvis kunne der ved en gennemførelse af lovgivning på området ske det, at også rengøringsdamen fik tilbudet, og i hvert fald ville de socialt bevidste virksomheder selvfølgelig også give det tilbud til medarbejderne længere nede i hierarkiet.
Så jeg kan slet ikke forstå, at Enhedslisten har så store betænkeligheder ved, at vi nu tager fat på problemet med en frivillig ordning.
Aage Frandsen (SF), 1998-04-24:
Jeg vil godt sige til hr. Frank Aaen, at med hensyn til en række af de problemstillinger, hr. Frank Aaen opregner, tror jeg, vi alle sammen er klar over, at de eksisterer.
Men det er noget særligt med alkoholafvænning i forhold til anden form for behandling, og det er derfor, vi helt afgørende sætter skel her.
Det skyldes nok også, at alkoholafvænning i dag i praksis mange steder foregår i private foretagender, og jeg tror ikke, at vi, som ellers mener at det offentlige system generelt set er det bedste, kan afvise, at netop på alkoholafvænningsområdet er der nogle private tilbud i dag, som er mindst lige så gode som de offentlige.
Under alle omstændigheder vil jeg også spørge hr. Frank
Aaen: Kunne det ikke være en model, at vi netop fik præciseret nogle af de ting i forbindelse med den udredning, regeringen er villig til at gå i gang med?
Så kan vi se på de betænkeligheder, som vi kan have, og som Enhedslisten kan have, men som i hvert fald for vort vedkommende munder ud i, at vi giver en principiel tilslutning til forslaget.
Var det ikke klogt at gøre det på den måde?
Frank Aaen (EL), 1998-04-24:
Jeg er enig i, at der også er private ordninger, der kan være et udmærket supplement til de offentlige, og lad os bare tage et helt evident eksempel, nemlig familiepleje, som er et meget godt alternativ til institutionsanbringelse.
Selvfølgelig er der det.
Men jeg ønsker ikke at bidrage til den glidebane, som jeg mener forslaget åbner - også fordi det flertal, der hidtil har været i Folketinget for at afvise denne type åbninger, både af rent skattepolitiske grunde og på grund af modstand mod privatiseringsideologien, er smuldret i dag.
Det er jeg meget ked af.
Og selv om jeg er sikker på, at SF og vi er principielt enige langt hen ad vejen, er det altså også lidt af en principsag for os. Så vil jeg sige til Dansk Folkeparti, at for det første er Enhedslisten i modsætning til Dansk Folkeparti altså imod, at vi skal lave nye skattefinansierede fiduser, der gavner direktører og andre velbjærgede, og for det andet forringer forslaget forholdene for rengøringsdamen.
Det betyder nemlig, at der bliver færre af de skattepenge, der skal gå til at finansiere hendes og de arbejdsløses behov for behandling, fordi man tager selv.
Det er jo det, der er fidusen her: Når man giver penge til direktøren, tager man selv, i og med at skattebetalingen til det offentlige formindskes.
Klaus Kjær (DF), 1998-04-24:
Jamen der er jo ikke tale om en skattefri fidus.
Der bliver da ikke indledt sådanne behandlinger, og der bliver da ikke givet tilsagn fra nogen arbejdsgivere, uanset om det er direktøren selv, der kræver den behandling, medmindre den er nødvendig.
Det har ikke noget med fidus at gøre.
Frank Aaen (EL), 1998-04-24:
Nej, men jeg bemærker bare, at Dansk Folkeparti i dag er varme fortalere for, at skatteydernes penge skal bruges til fordel for nogle af de mest velbjærgede her i samfundet.
Det er jo godt at vide, at det er dét sociale sindelag, Dansk Folkeparti er præget af.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-04-24:
Det er dejligt at høre, at det har den brede tilslutning her i salen, og alt tyder jo på, at vi gennem de drøftelser, der skal finde sted med hensyn til at give det den bedst mulige udformning, snarest muligt får et lovforslag. Der er adskillige ordførere, som har redegjort for de positive elementer i forslaget.
Klaus Kjær (DF), 1998-04-24:
Som i den foregående sag synes Dansk Folkeparti også her, at der er tale om et rigtig godt forslag, som vi kan støtte.
Og jeg kan faktisk ikke se, at forslaget på nogen som helst måde får en negativ effekt ud over et minimalt mistet skatteprovenu.
Men set i forhold til de enorme besparelser, der kan opnås i samfundsøkonomisk henseende, er det jo for intet at regne.
Problemet er jo samfundsskabt og skyldes udelukkende de helt uacceptabelt lange ventelister til behandling på de offentlige sygehuse, for havde der ikke været disse ventelister, havde der heller ikke været behov for dette beslutningsforslag.
Forslaget er et skridt i den rigtige retning mod øget anvendelse af private hospitaler til gavn for nedbringelse af ventelisterne på de offentlige sygehuse.
Og med dette forslag er der blot flere, der får mulighed for at benytte sig af den ordning, og det er da et skridt i den anden retning.
Det er altså ikke en øget forskelsbehandling, men tværtimod en mulighed for, at der sker en ligestilling på det her område, så også samfundsgrupper, som ikke selv har råd til at finansiere det her, bl.a. fordi de skal betale skat af ydelsen, nu også får mulighed for en hurtig helbredelse.
Og netop på grund af de lange ventelister betaler det offentlige sygedagpenge i måneds- og årevis.
Ja, der er faktisk dobbelt negativ samfundsøkonomisk effekt, da den syge medarbejder jo i samme tidsrum er afskåret fra at opretholde sin normale højere løn og dermed det højere skattegrundlag.
Og ved at give medarbejderen mulighed for en hurtig tilbagevenden til arbejdsmarkedet bliver risikoen for en fyring og for, at medarbejderen glider helt ud af arbejdsmarkedet og måske - sandsynligvis - ender med en førtidspension, betydeligt reduceret.
Naturligvis skal udgiften være fradragsberettiget for arbejdsgiveren, for en sådan udgift betalt af arbejdsgiveren er - om noget - en udgift, der kan betegnes som en driftsudgift, for udgiften skal jo netop sikre, at arbejdsgiveren ikke får eller i det mindste får reduceret et produktionstab ved hurtigt at få medarbejderen tilbage, ligesom der ligger store besparelser i, at virksomheden ikke skal bruge ressourcer i forbindelse med ansættelse af dyr kvalificeret arbejdskraft til erstatning for den syge medarbejder. Så forslaget bør faktisk følges op, således at vi kan undgå den helt groteske situation, som vi oplevede sidste år, hvor en fynsk kommune med hår på brystet besluttede sig for at afholde udgiften til behandling af en god medarbejder - oven i købet med et driftsøkonomisk overskud til følge - men hvor kommunen så fik at vide, at det måtte man sandelig ikke, medmindre medarbejderen efterfølgende blev beskattet af behandlingen. Dansk Folkeparti finder, at forslaget er fornuftigt og et stort skridt i den rigtige retning, og det er selvfølgelig et forslag, som Dansk Folkeparti er meget positivt indstillet over for.
Tom Behnke (FP), 1998-04-24:
Det er vi ikke.
Vi mener også, at det vil være hensigtsmæssigt og det vil være det bedste, hvis vi undgår den forskelsbehandling, som meget vel kan opstå mellem ledende medarbejdere og så lavere rangerede medarbejdere.
Og det ville jo være skønt, hvis vi kunne undgå den forskelsbehandling.
Men det, jeg blot siger til skatteministeren, er, at på samme måde, som det ville være skønt, hvis vi kunne undgå jordskælv, så må vi også se i øjnene, at det kan vi ikke undgå, men det, vi så kan gøre, er at prøve at indrette os på en sådan måde, at skaderne bliver mindst mulige.
Det er mere, så skatteministeren ikke skal tro, at vi finder de vises sten i det her, for det tror jeg ikke på kan lade sig gøre.
Jeg tror ikke på, vi helt kan undgå en vis form for forskelsbehandling, medmindre vi kører systemet ind i så fastlåste rammer, at systemet på den måde alligevel vil blive ødelagt, og så har vi ingenting opnået.
Det var blot den appel, jeg havde til skatteministeren.
Vi ser gerne, at der er en ligebehandling, men vi tror bare ikke, at den kan gennemføres i sin yderste konsekvens.
Mariann Fischer Boel (V), 1998-04-24:
Jeg bliver nødt til at have bekræftet, at jeg tror, jeg hørte forkert, da skatteministeren var på talerstolen, for det kan da ikke være rigtigt, at skatteministeren bruger trusler i det politiske spil her i Folketinget.
Jeg ved ikke, om jeg hørte skatteministeren sige, at partier, som er parat til at støtte et mere vidtgående forslag som det næste, vi skal behandle, på forhånd har diskvalificeret sig til at deltage i forhandlingerne om, hvordan det forslag, vi behandler nu, skal udmøntes.
Kan det være rigtigt?
Ole Stavad (S), 1998-04-24:
Det ville ligge mig frygtelig fjernt at bruge trusler.
Det, jeg har sagt, er, at det resultat, man når frem til, gerne skulle være et resultat, som man i fællesskab er parat til at forsvare, også for at vi ikke i løbet af meget kort tid skal ende et helt andet sted.
Det beslutningsforslag, som vi her skal behandle, omhandler i modsætning til beslutningsforslag nr. B 12 skattefrihed for sundhedsydelser helt generelt, idet arbejsgiveres betaling af lægeordinerede behandlinger ifølge forslaget skal være skattefrie for medarbejderne, uanset hvilken form for behandling der er tale om.
Tilsvarende skal skattefriheden gælde, når arbejdsgiverne i stedet tegner en forsikring af de ansatte.
Og som det fremgår af forslaget, skal medarbejderne fritages for enhver beskatning, samtidig med at der fortsat skal være fuld fradragsret for arbejdsgiverne.
Der er tale om et forslag, som ligner V's og K's forslag fra efteråret, altså beslutningsforslag nr. B 28, men B 28 blev som bekendt nedstemt.
Og regeringen vil også tage afstand fra et forslag som det, der foreligger her, og som uundgåeligt vil få den konsekvens, at det offentlige sundhedsvæsen vil blive undermineret, idet forslaget vil blive det første skridt i retning af et todelt sundhedssystem i Danmark og bryde med de grundlæggende og bærende principper om lige ret til behandling i det danske sundhedsvæsen.
For mig at se
kan konsekvensen let blive et A- og B-sundhedsvæsen, hvor det er tegnebogens størrelse, der kommer til at bestemme kvaliteten, og hvornår man bliver behandlet, og det mener jeg er fuldstændig uacceptabelt.
Og påstanden om de samfundsøkonomiske fordele er helt uden dokumentation, for hvis skatten skal understøtte et alternativt sundhedssystem, bliver der jo færre ressourcer til at anvende på det nuværende, og vi slipper ikke af med vore ventelister.
Samtidig risikerer vi en dårligere behandling, fordi de dygtigste og mest erfarne læger købes af privathospitalerne.
Det er derfor regeringens holdning, at det her forslag ikke er et egnet udgangspunkt for de overvejelser, som regeringen har vedrørende arbejdsgiverbetalte sundhedsydelser, og regeringen kan således ikke støtte et forslag, som har et indhold som det forslag, Fremskridtspartiet her har fremsat.
Anna-Marie Hansen (S), 1998-04-24:
Diskussionen om en generel skattefritagelse for arbejdsgiverbetalte sundhedsudgifter dukker op med jævne mellemrum.
Men en generel skattefrihed vil føre til en større privat andel i sundhedssektoren og dermed til et brud på de grundlæggende principper om lige adgang til behandling, når sygdom rammer.
som i november 1997, men som bekendt blev forslaget nedstemt.
Og Socialdemokratiet vil bekæmpe alle forsøg på at indføre ulighed i retten til behandling, når sygdom rammer, hvorfor vi afviser forslaget.
Mariann Fischer Boel (V), 1998-04-24:
Fremskridtspartiets forslag om fritagelse for beskatning af arbejdsgiverbetalte sygdomsbehandlinger er en videreudbygning af det CD-forslag, som vi lige har behandlet.
I Venstre hilser vi det i øvrigt velkomment, at fornuften nu er ved at brede sig, idet der også hos medlemmer fra andre sider end de sædvanlige i det politiske spektrum er en væsentlig mere nuanceret holdning til arbejdsgiverbetalte behandlinger af medarbejdere.
Det synes jeg bestemt behandlingen af det foregående forslag gav indtryk af.
»Opblødning i sag om sygdomsskat« var en af overskrifterne på forsiden af Erhvervsbladet den 22. april
1998, og i artiklen udtalte statsministeren blandt andet: »Jeg kan godt se, at formålet er fornuftigt, og at der skal findes en løsning.«
Og efter vores mening er det jo en noget absurd situation, at nogle forældede ideologiske skattehensyn skal lægge hindringer i vejen for at få afkortet ventelisterne. Og de argumenter, som jeg fremførte under behandlingen af det forrige forslag er identiske med dem, som vi mener vil være gældende ved det her forslag, bl.a. med hensyn til virksomhedernes muligheder for at beholde medarbejderne på arbejdspladsen.
For det forholder sig jo sådan, at al erfaring viser, at jo længere man er væk fra sit arbejde, jo vanskeligere er det at komme tilbage igen.
Så både driftsmæssige og medmenneskelige hensyn taler for at give beslutningsforslaget en positiv behandling i udvalget.
Henriette Kjær (KF), 1998-04-24:
Da vores ordfører på området, hr. Flemming Hansen, ikke kan være til stede, skal jeg her fremføre følgende: Det Konservative Folkeparti er enigt i intentionerne i dette beslutningsforslag. Det må være rimeligt, at medarbejderne opnår den hurtigste og bedst mulige behandling, uanset om dette skal ske på et privathospital, hvor det koster penge, eller på et offentligt sygehus, hvor der er tale om såkaldt gratis behandling. Det fremgår tydeligt af bemærkningerne til beslutningsforslaget, hvor mange positive sider der er ved denne form for god medarbejderbehandling,
og Det Konservative Folkeparti støtter forslaget.
Tom Behnke (FP), 1998-04-24:
Det er klart, at hvis hr. Frank Aaen
end ikke kender svaret på det spørgsmål, er det derfor, hr. Frank Aaen er helt gal på den med sine fordomme i forhold til det forslag, der er fremsat her.
Fremskridtspartiet har altid haft og vil altid have den holdning, at behandling, når man er syg, skal være gratis, og det skal det være for alle borgere i dette land, ingen tvivl om det.
Alle skal have ret til gratis behandling i sundhedssektoren.
Sådan er det.
Det betyder jo ikke, at man skal have et amerikansk system.
Med hensyn til det store skræmmebillede af det amerikanske system med folk, ligger og dør på gaden osv., kan jeg sige, at jeg har været derovre et par gange, og jeg har endnu ikke set nogen af dem, der ligger og lider på gaden.
Men lad det nu være.
Sagen er, at det amerikanske system baserer sig på noget helt andet, nemlig på rene forsikringsordninger, hvor det danske system, som vi holder af, og som vi synes er det rigtige, er et skatteyderfinansieret system.
Det mener vi er det rigtige, og sådan skal det blive ved med at være, hvis det står til os.
Jeg håber, det kan fjerne nogle af hr. Fransk Aaens fordomme.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-04-24:
: Mener fru Margrete Auken, at sygehuslovens § 1 om fri og lige adgang til sygehusvæsenet og ydelserne og til lægehjælp skal vige for fru Margrete Aukens egen opfattelse?
Margrete Auken (SF), 1998-04-24:
Jeg tror, at de fleste af os, der vil sige nej til det her, ikke har nogen indvendinger hverken mod lesbiskes parforhold eller for den sags skyld, i hvert fald for mit vedkommende, heller ikke nogen indvendinger imod, at de får børn.
Ingenting at indvende imod det.
Det, jeg har sagt, som de, jeg repræsenterer i SF, har sagt, og som altså en del af de andre, ved jeg, er enige med mig i, er, at et eller andet sted skal der altså være andet end en klat, der er far.
Der skal være en far.
Om ikke andet så synes jeg, at man kan løse problemet, for så vidt som det skal foregå i det offentlige regi, ved at ophæve donoranonymiteten.
Så diskussionen om, hvorvidt lesbiske er gode mødre, synes jeg ikke vi skal tage her, for der vil være meget få af os, der vil bestride, at de er det.
Det er ikke det, vi diskuterer.
Vi diskuterer, om barnet kun har ret til en far, når der er en far, der kan blive krænket.
Altså, er det kun, når det faderen, der kommer og synes, han er blevet trådt for nær, at barnet har ret til en far?
Jeg synes, det er betænkeligt, hvis vi snakker om barnets rettigheder, og der er jeg så enig med FN.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-04-24:
Jeg har et spørgsmål til ministeren, som understregede, at han havde stor forståelse for barnets tarv.
For sådan som ministeren forsvarede sin egen forståelse, synes jeg, ministeren gled ganske let hen over forståelsen for barnets tarv og lynhurtigt talte, som om det var en menneskeret at få børn i alle tilfælde.
Det vil jeg gerne høre ministerens syn på.
Carsten Koch (S), 1998-04-24:
Mit synspunkt er, at det under alle omstændigheder er sådan, at som samfundet er skruet sammen i dag, er enlige i stand til at få børn, og derfor har jeg den holdning, at da det er meget let for enlige at få børn, er det en kendsgerning, som man må tage ad notam og handle derefter.
Så kan jeg godt markere - og det skal jeg meget gerne gøre rede for - at min holdning er, at det klart bedste ville være, at der var to forældre.
Man kan ikke forbyde det.
Det har jeg heller ingen interesse i, for det ville være en meningsløs demonstration.
Det er min holdning.