runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Blach Hansen (S), 2001-05-15:
Nu har to medlemmer af Venstres gruppe været heroppe og tordne imod de skattereformer, der er gennemført, og det er jo sådan set interessant, fordi Venstre går ind for et skattestop.
har gennemført, og det synes jeg bestemt er interessant.
Vi kan godt tage diskussionen om de grønne afgifter, og her ved hr. Hans Christian Schmidt jo godt i sit korstog, at de grønne afgifter skal ses i sammenhæng med, hvad der i øvrigt er sket inden for skattesystemet.
De skal ses i sammenhæng med, at vi netop har forsøgt at lempe skatten på de lave indkomster mest.
Man kan ikke bare pille en enkelt lille ting ud af de samlede skattereformer og så skælde ud over den, man er nødt til at se tingene i en sammenhæng.
Det, der er kendetegnende fra 1993 og frem, er, at de ændringer, der er lavet, har trukket i retning af en lavere skat på den sidsttjente krone, og netop de svageste grupper, f.eks. børnefamilier og SU-modtagere, er jo blevet kompenseret for de grønne afgifter, så her synes jeg egentlig regeringen og Socialdemokratiet har et relativt godt svar.
Hr. Jens Hald Madsen snakker så rørende om den unge familie, som tilfældigvis er fra Lejre.
Jeg tror, den unge familie fra Lejre har haft stor gavn af, at denne regering netop har vist rettidig omhu og har forsøgt at holde styr på økonomien, da det gik lige stærkt nok.
Jeg tror ikke, der er én eneste ansvarlig regering, der ville have siddet det overhørig og ikke trådt på bremsen.
Det kan godt være, man ville have gjort som i 1980'erne, nemlig ladet det køre
så hurtigt så længe, at man var nødt til at træde så hårdt, at man fuldstændig slog bunden ud af boligmarkedet, men det er ikke det, vi har valgt.
Vi har valgt at sige: Det er nødvendigt at foretage en lille opstramning nu
, for at det ikke skal gå for stærkt, så vi pludselig kører ned i et stort, sort hul. Det er også helt klart, når man ser på skattetryksberegningerne, som jo er det, vi altid henviser til, at skattetrykket ikke er steget i den nuværende regerings tid.
Når man ser på det, Økonomiministeriet har opgjort om rådighedsbeløb og om, hvad folk har tilbage efter pinsepakken, har 12 ud af 14 familietyper faktisk mere til rådighed i 2001, end de havde i 1998.
Derfor synes jeg, at de meget sørgelige fortællere burde se på, hvad der rent faktisk har fundet sted, frem for bare at male et skræmmebillede. Så må jeg vist have lov til at vende tilbage til fru Anni Svanholt senere.
Jens Hald Madsen (V), 2001-05-15:
Jeg synes nu, vi skulle tage at komme lidt ned på jorden og prøve at kigge på, hvordan regnskabet ser ud for en ung familie med to udearbejdende forældre og to børn.
De ser, at de har en ejendomsværdiskat, som ikke falder i samme takt som den gamle lejeværdiskatbeskatning; de ser, at værdien af rentefradraget er blevet sænket til ca. 33 pct., og at der faktisk er nogle i Socialdemokratiets folketingsgruppe, der mener, at hele rentefradraget skal fjernes; der er grønne afgifter, så el er fra 1993 til 2001 steget med mere end 75 pct., vandafgiften er fra 1994 til 2001 steget med ca. 400 pct., benzin er fra 1993 til 2001 steget med mere end 70 pct. Men er skatten blevet mindre?
Er bruttoskatten forsvundet, som man havde lovet, fordi ledigheden er faldet?
Hvordan vil regeringen forklare den unge familie om troværdighed og om, at det virkelig går godt i det danske samfund?
Anni Svanholt (SF), 2001-05-15:
Regeringen siger, at det er utrolig vigtigt at fastholde fri og lige adgang til behandling i sundhedssystemet, og det er vi naturligvis meget enige i i SF.
At man kan blive gratis behandlet i Sundhedsvæsenet er en kerneydelse i vores velfærdssamfund, og vi vil overhovedet ikke acceptere, at der kommer et forsikringssystem.
Men der er alligevel mange, der tegner sygeforsikringer, og det er bekymrende, for det fortæller os, at der er noget, der er helt galt.
Jeg kan forstå, og regeringen og sundhedsministeren har ofte sagt det, at regeringen også er modstandere af det.
Men hvad vil regeringen reelt gøre for at undgå, at alle tegner sygeforsikringer i fremtiden og reelt undergraver det solidariske sygehusvæsen?
Vi må spørge helt kontant og konkret: Hvad er det, man vil gøre med de urimelig lange ventelister, der er på folkesygdomme som ryg- og hoftelidelser og grå stær og den slags?
Folk må opleve, at de ikke skal vente så lang tid, for ellers tegner de jo forsikringer, og så får vi opdelt befolkningen i et A- og et B-hold.
Hans Christian Schmidt (V), 2001-05-15:
I 8 år har regeringen pålagt afgift efter afgift, skat efter skat, byrde efter byrde.
Her taler jeg selvfølgelig om de grønne afgifter, som især har ramt de svageste og de lavtlønnede.
Med sikker hånd har regeringen afvist ethvert forsøg på at få ændret dem, og i dag står vi så og kigger 8 år frem og skal se, om regeringen har til hensigt at lave et sporskifte i sin politik og pludselig tage hånd om de lavest lønnede og om de svagest stillede.
Derfor er mit spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører meget enkelt: Kan vi være sikre på, at regeringen er klar til et sporskifte, er klar til at gå sammen med Venstre og gøre noget for de lavtlønnede og de svageste, når det gælder de grønne afgifter?
Jeg går ud fra, at fru Pernille Blach Hansen kender tallene.
Jeg kan høre på dem, der morer sig lidt, at det ikke er noget, der gør noget dybt indtryk på regeringen.
Men vi må konstatere, at efter Finansministeriets egne tal er det de svageste, der er blevet ramt af de grønne afgifter med helt op til omkring 114-120 pct.s ekstra stigning, hvorimod direktørfamilierne er sluppet betydelig billigere.
Men vi skal have at vide af regeringen: Er det troværdigt, at man er klar til et sporskifte?
Frank Aaen (EL), 2001-05-15:
Når man hørte de tre indlæg fra regeringen og Socialdemokratiet, som startede debatten, må jeg sige, at det er sjældent, jeg har hørt mere selvros og mindre forståelse for de reelle problemer i samfundet.
Når man læser forslaget til vedtagelse, står der i den første pind, at man vil fastholde et mål om lige muligheder for alle og aktiv deltagelse i samfundet.
Jamen det er jo gået stik modsat i denne regerings tid.
Tager vi regeringens egen finansredegørelse, kan man se, at mens uligheden i samfundet blev mindre i Schlüters tid, er den steget under denne regering.
Uligheden bliver større, både for ældre og for befolkningen som helhed.
Man taler om aktiv deltagelse i samfundet, men tvangselementet i sociallovgivningen og arbejdsmarkedslovgivningen over for arbejdsløse, kontanthjælpsmodtagere og a-kasse-medlemmer har aldrig nogen sinde været stærkere.
Det er i denne regerings tid, man har sat folk under administration af sagsbehandlere, hvis de har været så uheldige at skulle have brug for dagpenge eller bistandshjælp, og derfor et mit spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører: Var det ikke mere rimeligt, at man sagde, at nu ville man ændre udviklingen, så den gik i retning mod det rigtige mål i stedet for det, man har gjort hidtil?
Henriette Kjær (KF), 2001-05-15:
Debatten har allerede handlet om sundhedspolitik, og det er også godt og rigtigt, for det bliver vi nødt til at diskutere.
Vi har talt om kræftplaner og hjerteplaner osv., og jeg er fuldstændig enig i, at det er gode og fornuftige tiltag, der er sat i værk.
Men jeg må sige, at jeg er dybt rystet, når jeg i Finansministeriets egen budgetredegørelse for januar 2001 kan se, at produktiviteten på sygehusene er faldet, siden Nyrupregeringen trådte til.
Produktiviteten er faktisk faldet godt 3,5 pct., og den manglende evne til at få hånd om produktiviteten betyder bl.a., at mere end 65.000 mennesker hvert år må vente mere end 3 måneder på at komme i behandling.
Det tydeliggør, at der virkelig er behov for strukturændringer, og regeringen bliver simpelt hen nødt til at komme med et svar på denne meget, meget flove kendsgerning, at man ikke har fået produktiviteten op, når den i resten af samfundet i øvrigt er steget.
Svend Erik Hovmand (V), 2001-05-15:
Jamen jeg er da fuldstændig enig med fru Pernille Blach Hansen i, at vi ikke skal tegne billedet sortere, end det er; men vi skal også være realistiske. Velfærd forudsætter velstand, og sagen er den, at vi siden 1993 med et enkelt år som undtagelse har tabt markedsandele på den internationale scene, og timelønsomkostningerne og ikke mindst de politisk bestemte omkostninger er hovedårsagen.
Det kan godt gå, så længe vi har en stor international efterspørgsel.
Men når den internationale efterspørgsel falder, som den gør nu, er det et problem, hvis man ikke er konkurrencedygtig.
Den internationale business-skole, IMD, har netop foretaget en undersøgelse af 49 lande, som viser, at Danmarks placering falder og falder.
I 1999 var vi på en 9. plads, i 2000 var vi på en 13. plads, og her i 2001 er vi faldet til en 15. plads.
Alt for høje omkostninger og alt for store skatter gør, at vi ikke kan klare os konkurrencemæssigt i fremtidens samfund, og hvad vil regeringen gøre ved det?
Pernille Blach Hansen (S), 2001-05-15:
Fru Pernille Sams var inde på erhvervspolitikken og fremmanede det velkendte konservative skræmmebillede om, at erhvervslivet har det skidt.
Jeg synes nu, det er lidt svært at se et nødlidende dansk erhvervsliv, hvis man kigger på de sidste 3, 4, 5 år.
Jeg synes faktisk, det går rimelig godt.
Vi er af den opfattelse, at et velfungerende arbejdsmarked, nogle veluddannede medarbejdere og nogle rimelig gode rammer for uddannelse osv. er noget af det bedste, man fra offentlig side kan stille til rådighed for et erhvervsliv.
Hvis fru Pernille Sams læser en af dagens aviser, vil hun også kunne se, at et stort bioteknologifirma har besluttet at etablere sig i Nordsjælland, netop med henvisning til vores erhvervsklima, vores fleksibilitet og vores veluddannede arbejdskraft, så måske er det lidt for sort at fremmane et billede af, at det hele er den rene elendighed.
Det er i hvert fald ikke vores opfattelse.
Fru Gitte Seeberg spørger til væksten i det offentlige:
Det er rigtigt, at væksten i nogle år er steget mere, end vi troede for 8 år siden, selv om finansredegørelsen fra 1993 faktisk ramte temmelig godt.
Det er sygehusene, det er folkeskolen, og det er ældreplejen, og hvis Det Konservative Folkeparti synes, at det er et så stort problem, er det jo bare at påpege, hvor pengene skal spares, og hvilke mennesker der skal fyres.
Vedrørende arbejdsmarkedspolitikken har arbejdsministeren jo netop lanceret diskussionen om en ny kurs for aktivering osv., der også helst skulle medvirke til, at vi får nogle flere mennesker ud på arbejdsmarkedet og får dem til at tage del i at skabe den vækst, vi alle sammen gerne vil have skabt.
Tove Fergo (V), 2001-05-15:
Fru Pernille Blach Hansen siger, at der er blevet gjort en ekstra indsats for de grupper.
Ja, vi har sammen med regeringen været medforslagsstillere til en øget indsats over
for de sindslidende, for misbrugerne, for de hjemløse for ca. 4 mia. kr. siden 1993.
Men hvad har vi fået for pengene?
Og her kommer jeg ind på regeringens ansvar.
For vi har jo troet på, at regeringen var interesseret i at gøre en ekstra indsats for netop denne gruppe mennesker, som er så udsatte.
Og hvad er der sket?
Ja, jeg kan igen nævne dem, der sidder på natcafeerne, fordi der er nedlagt herbergspladser, dem, der ligger på gangene på de psykiatriske afdelinger, fordi der er nedlagt sengepladser og ikke er blevet oprettet det tilstrækkelige antal behandlingsboliger.
Og når fru Pernille Blach Hansen nævner, at der er blevet bygget flere ældreboliger, ja, så kan jeg nævne de ældre, der er blevet tvangsforflyttet fra deres plejehjem, fordi det skulle lukke, de ældre, som har fået taget deres hjemmehjælp fra sig.
Hvad er pengene gået til?
Som regering skulle man gerne være en god husholder, og en god husholder sikrer i hvert fald de svageste, de mest udsatte i ens husholdning.
Hvad har regeringen gjort for disse grupper?
Gitte Seeberg (KF), 2001-05-15:
Når man tænker på de flotte ambitioner, regeringen havde i 1993, er det nedslående at se, hvordan det er gået.
Man forventede en stigning i arbejdsudbudet på over 70.000, men det blev til et fald på over 40.000.
Regeringen har nu en forventning om, at arbejdsstyrken i de kommende år vil øges med omkring 80.000.
Når det ikke er lykkedes at øge arbejdsudbudet i en tid med højkonjunktur, og jeg tænker på de sidste 8 år, hvordan kan Socialdemokratiet så tro på, at det kan lykkes i fremtiden?
Socialdemokratiet afviser arbejdsmarkedsreformer, og Socialdemokratiet afviser at gennemføre en skattereform, der letter skatten på arbejde.
Hvordan har Socialdemokratiet så tænkt sig at finansiere den fremtidige velfærd, når der er dømt reformstop?
Pernille Sams (KF), 2001-05-15:
Regeringen har sat velfærd på dagsordenen i dag, men ikke
ét ord om, hvor velfærden i virkeligheden kommer fra.
Socialdemokratiets ordfører talte om fordeling af velfærd, men ikke om at sikre eksistensen af velfærd i fremtiden.
Man sprang nemlig erhvervspolitikken fuldstændig over.
Det er citeret fra forordet af denne regerings publikation »Erhvervslivets skattemæssige rammevilkår« fra oktober 1999.
Men det viste sig hurtigt kun at være helt forblommede ord.
Få uger efter indgik regeringen i strid med udmeldingerne en aftale om finansloven for år 2000 med venstrefløjen med en kæmperegning i milliardklassen til erhvervslivet, bl.a. kortere momskredittider.
Regeringens finanslov for i år, igen sammen med venstrefløjen, indeholder en ny milliardregning til erhvervslivet, og det koster dyrt for velfærden.
Når erhvervslivets omkostninger stiger, er der nemlig kun ét sted at sende regningen til, og det er til familierne, enten ved højere priser eller ved lavere lønstigninger.
Har regeringen tænkt sig at fortsætte denne linje, som skader erhvervslivets vilkår?
Pernille Blach Hansen (S), 2001-05-15:
Jeg kan godt forstå, at hr. Kristian Thulesen Dahl gør grin med miljøpolitikken, for det er jo ikke noget, der optager hans parti voldsomt meget, snarere tværtimod.
At hr. Kristian Thulesen Dahl ikke er bekymret for vandmiljø og havmiljø og søer, kan såmænd ikke undre ret meget.
Så spørger hr. Kristian Thulesen Dahl, hvad Socialdemokratiet vil gøre for sygehusene.
Jamen svaret er jo for det første, at det ikke er korrekt, at ventelisterne er steget; de er faktisk faldet.
De skulle gerne falde noget mere, men vi er inde på den rigtige vej.
Vi har først taget fat på hjerteplanen.
Nu er det kræfthandlingsplanen, og vi skal helst videre i det omfang, vi overhovedet har mulighed for og ikke mindst også personale til.
Derfor vil jeg henholde mig til det tilsagn, som finansministeren også gav under sin besvarelse, nemlig at regeringen vil betragte sundhedsvæsenet som et af de virkelig højt prioriterede områder, også i de kommende 10 år.
Det er jeg fuldstændig enig med finansministeren i. Hr. Ole Sohn spørger om arbejdsmiljøet.
Det er klart, at i en tale er det svært altid at få alt det med, som alle gerne vil have man tager med i tilstrækkelig vægtigt omfang, men vi er meget interesserede i at se på den forebyggende indsats, på arbejdsmiljøet.
Vi er interesserede i, at det, vi allerede er i gang med nu, kommer til at virke: bliver implementeret, bliver ført ud i livet og kommer til at resultere i en konkret nedbringelse af fraværet m.v. Vi har allerede set, at arbejdsministeren frem for at starte med de 10 mest belastede jobgrupper nu går i gang med de næste 10, og det synes vi er den rigtige vej at gå.
Hr. Aage Frandsen spørger om kommunerne, og det er jo altid en god diskussion, for det er klart, at meget af den velfærd, vi gerne vil levere her fra Folketingets side, reelt skal leveres ude i kommunerne.
Vi er selvfølgelig også meget optaget af, at der sikres nogle fornuftige rammer.
Vi mener også, at de blev sikret, f.eks. på sundhedsområdet, i aftalen med amterne sidste år.
Vi er meget trygge ved, at finansministeren tager en diskussion med kommunerne om, hvordan man får det til at hænge sammen økonomisk, så opgaven bliver mulig for de folk, der skal føre velfærden ud i livet i praksis.
Aage Frandsen (SF), 2001-05-15:
Den socialdemokratiske ordfører kom på samme måde som de to ministre med en række fornuftige bemærkninger om velfærd.
Men nu er det jo sådan, at de velfærdsforanstaltninger, vi taler om her, for langt størstedelens vedkommende skal klares af kommunerne, både amtskommuner og primærkommuner, og derfor er mit spørgsmål til fru Pernille Blach Hansen: Hvordan vil man sikre fra regeringens side, at kommunerne har tilstrækkelige midler til rådighed?
Ét er, at nogle taler om skattestop og sådan noget, men vi skal jo have finansieret tingene, og hvis kommunerne bindes for hårdt i forbindelse med de statslige og kommunale aftaler, risikerer vi, at man tvinges til at sætte kommuneskatterne op, og at det i virkeligheden rammer skævt.
Derfor: Hvordan vil regeringen sikre, at velfærden kan sikres i kommuner og amter, fordi den statslige økonomi i forhold til kommunernes er i orden?
Ole Sohn (SF), 2001-05-15:
Når man lyttede til Socialdemokratiets ordfører, var der mange positive og gode ting i talen.
Men jeg synes bestemt, der mangler lidt for at få lidt schwung i debatten, specielt i relation til det foregående spørgsmål om at sikre nogle bedre forhold - ikke på sygehusene, det skal der selvfølgelig også være - men for at undgå, at folk kommer der.
Det undrer mig, at Socialdemokratiet ikke lægger mere vægt på den forebyggende indsats, specielt for arbejdsmiljøet.
Der er lavet nogle gode initiativer her i foråret, men der er jo lang vej igen.
Vi ved jo, at forudsætningen for, at vi kan udvide arbejdsstyrken, er, at vi får nedbragt antallet af fravær som følge af dårligt arbejdsmiljø.
En forudsætning for, at vi kan få folk til at blive længere tid på arbejdsmarkedet, er også, at de har fysisk og psykisk overskud til at kunne blive der, så derfor håber jeg, at Socialdemokratiet kan komme med lidt flere bud på, hvordan vi kan fremme den forebyggende indsats for arbejdsmiljøet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-05-15:
Det er jo på sin vis paradoksalt, at vi skal have en tidlig afslutningsdebat
her en 14 dages tid før den rigtige afslutningsdebat.
Men det har Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre altså ønsket, og man kan også høre på de indlæg, der allerede er kommet, at det er »alt godt fra havet«.
Et eksempel: Fru Pernille Blach Hansen sagde i sit ordførerindlæg, at det er vigtigt for Socialdemokratiet, at man kan bade uden at blive syg og komme på sygehuset uden at have penge med hjemmefra.
Jeg kan ikke finde hverken hoved eller hale i det.
Hovedproblemet for mange er jo, at man overhovedet ikke kan komme på sygehuset.
Hovedproblemet er, at ventelisterne er så markante, som de er, så folk ikke kan komme ind på det sygehus, hvor de gerne skulle blive helbredt og blive raske.
Hvad har Socialdemokratiet i posen til sygehusene?
Jo, at afvise et forslag om flere penge til sygehusene finansieret af ulandsrammen.
Men hvordan vil Socialdemokratiet så løse problemet?
Jeg synes, vi savner nogle klare bud på et område, hvor mange savner nogle svar.
Pernille Blach Hansen (S), 2001-05-15:
Hr. Flemming Hansen startede med at kvittere for mange pæne ord i min tale, og det er jeg da glad for, selv om han da ikke kan have nået at høre dem, inden han markerede.
Men jeg skal gerne gå til besvarelsen.
Med hensyn til skatter er det helt centrale spørgsmål jo: Hvordan skal vi prioritere i de kommende år? For Socialdemokratiet er det ikke en gavebod.
Vi vil prioritere og betale gælden af de næste 10 år, det synes vi er vigtigt.
Vi kan sagtens diskutere skat, men det er jo ikke korrekt, at skatten er gået op.
Skattetrykket er jo holdt konstant eller uændret under den nuværende regering.
Fru Lene Espersen snakker om rettidig omhu og beskæftigelsesfald og flere i arbejde.
Jamen svarene står jo allerede i regeringens år 2010-plan, som vi selvfølgelig bakker op.
Det drejer sig om at få folk til at blive lidt længere på arbejdsmarkedet, og her har vi gennemført nogle reformer, som allerede nu ser ud til at trække i den rigtige retning.
Det drejer sig også om at få indvandrerne integreret meget bedre på det danske arbejdsmarked, og her går det også den rigtige vej; men vi skal videre.
Det drejer sig, som jeg nævnte i min tale, også om, at vi skal sørge for at få styr på at få de svage unge bedre med, så der ikke er en del af en ungdomsårgang, som falder uden for.
Her skal vi fokusere noget mere på vejledning og på dem, der ikke helt kan finde deres vej gennem uddannelsessystemet, for det er jo dem, der i stigende grad risikerer ledighed, når de engang kommer ud af folkeskolen.
Med hensyn til diskussionen om barselorlov sagde jeg jo netop i min tale - hvis fru Ulla Tørnæs nåede at høre det, inden hun markerede - at Socialdemokratiet også går ind for, at der skal være tid til at være familie, og at det også er centralt for fremtidens velfærd.
Jeg synes, der bl.a. er det problem med det forslag, Venstre og Det Konservative Folkeparti har fremsat, at man reelt tilbyder familien 20 ugers barsel, men tager muligheden for 52 ugers forældreorlov fra den.
Og så kan man vel diskutere, om der ikke er lidt bluff i det, i hvert fald om ikke andet så lidt falsk varebetegnelse.
Ulla Tørnæs (V), 2001-05-15:
Jeg synes i og for sig, at fru Pernille Blach Hansen havde et par meget rørende ord omkring Socialdemokratiets familiepolitik.
Jeg synes også, det er rørende, når Socialdemokratiet har fundet på et nyt slogan, der hedder »Mennesker først«.
Men jeg må indrømme, at det lyder temmelig hult i mine ører, og det klinger hult, når Socialdemokratiets svar på Venstres og De Konservatives forslag om udvidelse af barselorloven til 1 år, er, at det, der er brug for, er flere institutionspladser.
Nej, det er det ikke.
Vi ved alle, at børnefamilierne sukker efter mere tid, mere tid til at tilbringe sammen med børnene, så længe børnene er helt små, og det er præcis det, Venstres og De Konservatives forslag om en fleksibel barselsorlov giver børnefamilierne mulighed for.
Så jeg vil gerne spørge fru Pernille Blach Hansen, om fru Pernille Blach Hansen er enig i, at Venstres forslag om en fleksibel 1-årig barselorlov er det største bluffnummer i nyere tid.
Lene Espersen (KF), 2001-05-15:
Rettidig omhu.
Det var det udtryk, økonomiministeren brugte i sin tale om, hvordan vi sikrer dansk økonomi frem til 2010.
Jeg synes, at Socialdemokratiet mangler et svar på det, der har været og fortsat er regeringens helt store akilleshæl, nemlig at man i 1993, da man tiltrådte, arbejdede for, at arbejdsstyrken skulle stige, og på trods af at man faktisk blev hjulpet med en demografisk tilgang, altså
flere mennesker, der trådte ind i arbejdsstyrken, ja, så faldt den samlede arbejdsstyrke.
Nu arbejder man frem til 2010 med, at arbejdsstyrken skal stige med 85.000 mennesker.
Og det er jo ikke en ligegyldig forudsætning, for fru Pernille Blach Hansens drømmebillede af, hvad der skal finansiere alle disse gode velfærdsydelser i det danske samfund, hænger jo ikke sammen, hvis ikke man kan levere et overbevisende svar på, hvorledes man får vendt den negative udvikling, der har været i arbejdsstyrken under den socialdemokratisk ledede regering. Derfor er spørgsmålet til fru Pernille Blach Hansen: Hvad vil man gøre for at sikre, at målsætningen om arbejdsstyrken rent faktisk bliver gennemført?
Flemming Hansen (KF), 2001-05-15:
Når jeg hører den socialdemokratiske ordfører, hører jeg mange pæne ord.
Men det, der virkelig optager befolkningen - de fuldstændig urimelig høje skatter, vi har i dette land - hører jeg ikke meget om.
Når jeg ser ud over salen, ser jeg mange partier, der anerkender problemet.
Det Konservative Folkeparti var det første parti, der spillede ud med et skatteoplæg.
Venstre har en idé om skatter, CD har en idé om skatter, og Det Radikale Venstre er kommet med et meget udmærket oplæg om skatter også.
Det Konservative Folkeparti er uenig i finansieringen, men det radikale oplæg er godt.
Dansk Industri, Dansk Metal og senest i dag Kvindeligt Arbejderforbund siger, at vi må have en skattereform, og de eneste, man ikke hører noget fra, er Socialdemokratiet.
De er ganske enkelt krøbet i flyverskjul, de har ingen mening om skat.
Det ene regeringsparti har en idé, det andet har det
Socialdemokratiet har simpelt hen berøringsangst over for skat, fordi Socialdemokratiet kun kender én eneste vej, når vi taler skat.
Det er stigende skatter.