Anne Grete Holmsgaard (SF), 2005-05-03:
Jeg har det jo sådan, at i en hvilken som helst folketingsdebat kan man naturligvis både stille spørgsmål til dem, der har fremsat beslutningsforslaget, og til den ansvarlige minister.
Det er der lang praksis for.
Der er vist heller ikke noget i reglerne i øvrigt, der forhindrer det.
Nu vil jeg bare sige, at jeg har stillet mine spørgsmål til udenrigsministeren, og jeg håber naturligvis, at ministeren vil svare på dem, som der også er sædvane for at gøre her i Folketinget.
I SF mener vi ikke, at våbenembargoen skal ophæves.
Det er klart, at vi skal arbejde frem imod, at den kan ophæves, men vi mener ikke, at den skal ophæves, som situationen er nu, og det er der flere årsager til.
Vedrørende hele årsagen til, at EU besluttede en våbenembargo, nemlig nedkæmpningen af demonstranterne på Den Himmelske Freds Plads i 1989, er det mig bekendt sådan, at der stadig væk er kinesiske demonstranter, der sidder i fængsel.
Jeg vil også sige, at menneskerettighedssituationen i Kina på nogle områder har bevæget sig til det bedre, men der har bestemt også været tilbageslag.
Det er ikke noget entydigt billede.
Så vil jeg som en række ordførere også fremhæve den antiløsrivelseslov, som Kinas Folkekongres vedtog her for ikke ret lang tid siden.
Udenrigsministeren kan for så vidt have ret i, at det er en kodificering af en praksis, der har været i Kina, men det er klart, at i det øjeblik, hvor man også vedtager en lov, sender man et meget stærkt signal.
Så vil jeg fremhæve noget, som jeg ikke synes jeg rigtig har hørt andre ordførere sige, og det er den nationalisme, der er på vej i Kina øjeblikket, og som på overfladen har givet sig udtryk i antijapanske demonstrationer foranlediget af en skolebog, men hvor det, der sker dybere i Kina, må betragtes som en tiltagende nationalisme og dermed også i mine øjne er en fare for en stigende aggression.
Så vil jeg godt vende mig til spørgsmålet om, hvordan man så afgør, hvornår en våbenembargo kan ophæves.
Der bed jeg mærke i, at Det Konservative Folkepartis ordfører, fru Pia Christmas-Møller, adskillige gange sagde: Vi kan ikke gå med til at ophæve våbenembargoen, inden der er sket markante forbedringer på menneskerettighedsområdet – markante forbedringer.
Fru Pia Christmas-Møller kom ikke klart ind på, hvad hun forstår ved markante forbedringer på menneskerettighedsområdet, men hun gjorde det klart, at det også er regeringens holdning, at der altså ikke er et skel mellem Det Konservative Folkeparti som folketingsparti og som regeringsparti.
Derfor synes jeg faktisk, at det interessante i denne her diskussion er at få at vide af udenrigsministeren, om han er enig i den vurdering, om han er enig i, at der skal være markante forbedringer i menneskerettighedssituationen i Kina, og hvad det er for nogle forbedringer, der i givet fald er tale om.
Jeg synes i det hele taget, at det ligesom er omdrejningspunktet.
Hvor er det, målstregen er for, hvornår den danske regering i EU kan gå med til at sige, at nu er Kina nået til et niveau, hvor vi kan ophæve våbenembargoen?
Der har været talt meget om EU’s adfærdskodeks, og det har også været diskuteret i pressen, at en række lande eksporterer våben til Kina, selv om der er en våbenembargo.
Det er det ene.
Det andet sted er: Er det Danmarks holdning, at alle fanger fra Den Himmelske Freds Plads skal være ude af fængslerne?
Hvad er Danmarks holdning i øvrigt til det, man med Det Konservative Folkepartis egne ord må kalde markante forbedringer på menneskerettighedsområdet?
Hvor er det, målsnoren er?
Hvor er det, målstregen er, for at Danmark kan sige, at nu kan vi også gå ind for at ophæve våbenembargoen?