runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birte Weiss (S), 2000-03-15:
Jeg har vist allerede tilkendegivet, at jeg ikke synes, at det ville være nogen særlig ønskværdig situation, hvis der foregik klinisk undervisning på foretagender, der var konkurstruede, sådan at man undervejs i forløbet skulle til at ændre grundlæggende ved de aftaler, der er indgået.
Men når jeg ikke vil give det tilsagn, som hr. Søren Kolstrup efterlyser, er det ganske enkelt, fordi det her vil involvere en række forskellige ministre: Det vil involvere sundhedsministeren, det vil involvere undervisningsministeren, og jeg mener, at det burde være et tilstrækkeligt signal for hr. Søren Kolstrup, at jeg for så vidt angår den del af det, der ligger i mit ressort, i dag siger, at jeg mener, at det omgående ville udløse en aktion imellem de involverede ministre, sådan at vi måtte se på: Hvad er det for nogle principielle spørgsmål, det rejser? Hvad er det for nogle praktiske spørgsmål?
Og det tilsagn har jeg givet her i dag. Hermed sluttede spørgsmålet.
Spørgsmålet er jo generelt formuleret, men til gengæld er det begrundet - i den skriftlige form, det ligger i - i et konkret forskningsprojekt ved Risø.
Projektet er et teoretisk forskningsprojekt.
Det har til formål at udvikle generelle metoder til prioriteringen af forskning og teknologi på vanskelige områder.
Projektet har altså et meget bredt sigte.
Projektet er således ikke en del af Risøs samarbejde med denne virksomhed.
Projektet har derfor intet med markedsføring af virksomhedens nuværende eller fremtidige produkter eller teknologier at gøre.
Med hensyn til det generelle, om offentlige forskningsinstitutioners mulighed for at deltage i markedsføringen af bestemte produkter eller tjenester,
kan jeg jo generelt henvise til, at det er længe siden, at man forlod de rigide grænser for, hvad offentlige institutioner må beskæftige sig med. Efter de generelle bevillingsregler for statslige institutioner kan de lave indtægtsdækket virksomhed i tilknytning til de formål, som de i øvrigt har.
Sådan en virksomhed er i princippet kommerciel.
Den skal være fuldt indtægtsdækket, og der skal ske en særskilt regnskabsføring af den, sådan at virksomheden ikke finansieres ved hjælp af offentlige midler. For universiteternes virksomhed vil det sige, at de som indtægtsdækket virksomhed f.eks. kan udbyde rekvirerede forsknings-, efteruddannelses- og konsulentopgaver.
Området for Risøs kommercielle aktiviteter vil typisk være i forbindelse med egne patenterede produkter, der kan også være tale om udviklingsopgaver eller konsulentbistand og bestråling og ting, der ligger i den boldgade. Der gælder særlige regler for markedsføring, sådan at private ikke påføres en ubillig konkurrence for offentlige midler.
Og til sidst blot den oplysning, at reglerne for indtægtsdækket virksomhed og statsvirksomheder jo er udførligt reguleret i budgetvejledningen.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-15:
Jeg er meget vel med på, at formålsparagraffen for og lovgivningen bag sektorforskningsinstitutionerne er meget bred.
Det er klart.
Spørgsmålet er så, hvor sektorforskningens særpræg bliver af, hvis den både skal rådgive og markedsføre, og jeg antager, at hvis den f.eks. skal rådgive omkring gensplejsning, skal det være på et rimelig uvildigt grundlag.
Finder ministeren, at det kan lade sig gøre at rådgive på et uvildigt grundlag, hvis man har fingrene så at sige meget langt nede i klejnekassen?
Birte Weiss (S), 2000-03-15:
Det er en ret, som universiteterne har, og det er en ret, som sektorforskningsinstitutionerne har, og dermed er der også udviklet et til tider meget fornuftigt samarbejde
mellem det private erhvervsliv og folk, der i perioder forsker for det private og i andre perioder forsker for et universitet eller en sektorforskningsinstitution.
Der er jo også tale om, at der kan være blandingstilfælde, og som hr. Søren Kolstrup ved, er der i øjeblikket et arbejde i gang med at lave et regelsæt, der præciserer, hvordan en lang række ting på det område skal foregå.
Men når jeg bliver spurgt, om jeg mener, at der er en modsætning mellem de forskellige typer funktioner, så synes jeg, at erfaringerne viser, at det er der normalt aldrig, og at der reelt er tale om en helt fornuftig udveksling af erfaringer mellem forskellige sektorer.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-15:
Jeg tror, vi går videre til næste spørgsmål, idet jeg blot konstaterer, at det forhold at have flere roller er meget krævende for en institution, og ministeren har meget, meget stor tillid til sektorforskningsinstitutionernes evne til, kan jeg forstå, at kunne varetage så mange forskellige roller.
Birte Weiss (S), 2000-03-15:
Jeg har tillid til forskerne, og jeg har tillid til sektorforskningsinstitutionerne, og det er, når det kommer til stykket, et af de allerallervæsentligste spørgsmål i de mange debatter, vi fører her i disse måneder om, hvordan et samarbejde mellem det offentligt finansierede forskningsapparat, hvis jeg må bruge det udtryk, og private, der ønsker rekvireret forskning udført, skal være.
Dér er det naturligvis også vigtigt, at der inden for forskningsverdenen er selvjustits, og at man stiller meget skrappe krav til hinanden, og vi skal nok også holde øje med, at der bliver levet op til de skrappe krav.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-15:
»Vil ministeren med udgangspunkt i de i spørgsmål nr. S 1846 nævnte tilfælde præcisere de gældende spilleregler for offentlige forskningsinstitutioners virke, så man hindrer, at disse for fremtiden anvender ressourcer på markedsføring af et givet produkt eller en given teknologi?«
Jette Gottlieb (EL), 2000-03-15:
Der er masser af områder på det danske arbejdsmarked, hvor diskrimination finder sted og på mange forskellige måder.
Hvis man bare skal nævne nogle eksempler, så er der jo diskriminationen af unge arbejdsløse, som efter et halvt års arbejdsløshed bliver sat på halve dagpenge kun med den begrundelse, at de er under 25, diskrimination af kvinder i arbejdsskadesystemet, fordi de typiske kvindeskader er skader på bevægeapparatet, og de anerkendes ikke i samme grad som typiske mandelidelser, diskrimination af aktiverede, som mange steder laver ganske det samme arbejde som alle andre bare uden at få almindelig løn for det, og så diskrimination i servicejob, hvor dem i servicejobbene af uransagelige grunde ikke optjener dagpengeret på samme måde som dem, der kommer til at arbejde sammen med dem.
Vi betragter det som en vigtig opgave for Folketinget at modarbejde enhver form for diskrimination, uanset hvad diskriminationen består i, og derfor støtter vi da også det forslag, vi behandler her.
De forskelle i pensionsudbetalinger, som vi er vidne til i dag,
hænger sammen med, at arbejdsmarkedspensioner jo er at betragte som et individuelt forsikringssystem.
Det kan der siges meget ondt om, ikke mindst af de mennesker, der i kortere eller længere perioder bliver holdt uden for arbejdsmarkedet.
Det klare alternativ, som også er Enhedslistens alternativ,
er fastholdelse og udbygning af en høj og tidssvarende folkepension.
Det er selvfølgelig grotesk, at de mennesker, der arbejder på områder, hvor faren for invaliditet er størst, skal diskrimineres, når udbetalingen af alderspension, hvis de er så heldige at overleve deres farlige arbejde, finder sted.
Lige sådan er kønsdiskrimination ude af trit med almindelig anstændighed.
Hvem kan f.eks. argumentere for, at kvinder skulle have mindre behov for pengene end mænd, bare fordi de gennemsnitlig lever længere? Derfor er forslagets ideer om solidarisk udligning mellem pensionskasserne en lap, som vi gerne vil støtte, men en lap på et uhensigtsmæssigt og asocialt pensionssystem.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-03-15:
Jeg må jo sige, at det er en positiv og tiltalende overskrift, forslaget her har: »Fjernelse af køns- og invaliditetsdiskrimination ved arbejdsmarkedspensioner«.
Hvem ønsker ikke det, egentlig?
Men jeg må erkende, at der jo er ting, som vi ikke kan løfte, og jeg tror i hvert fald, at det her er yderst kompliceret at få rettet op på.
Kristeligt Folkeparti gerne til, men jeg tror bare ikke, at det her forslag er det rigtige. Altså punkt 1 heri, som handler om at rette op på de gamle forhold i forhold til det nye forslag, kunne vi godt tilslutte os, men at man så går videre og f.eks. også vil rette op på private pensionsordninger og udligne for den invaliditetsrisiko, der er, tror jeg faktisk ikke kan lade sig gøre, for når det er private pensionsordninger, så er det også frivilligt at være med i dem, og det betyder, at de, der har den mindste invaliditetsrisiko, simpelt hen vil melde sig ud af den ordning.
De vil så vælge andre opsparingsformer.
Altså hvis jeg forstår tingene rigtigt, må det jo være den mulighed, man så har.
Derfor er det jo ikke alting, man kan løse, selv om man har den rigtige forståelse for problemerne.
Vi vil gerne være med til at prøve at få tingene opklaret under udvalgsbehandlingen, med umiddelbart kan vi på trods af de gode intentioner ikke støtte forslaget.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-15:
»Mener ministeren, at universiteter og forskningscentre bør påtage sig forskning, som involverer markedsføring af et givet produkt eller en given teknologi, og vil ministeren gribe ind over for en sådan adfærd?« Skriftlig begrundelse
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-03-15:
Jeg synes, det er lidt ærgerligt, at fru Anni Svanholt gør sig skyldig i en forældet tankegang.
Her har vi netop et lovforslag fra regeringen, som gør op med de værktøjer og metoder, man tidligere fandt nyttige i ligestillingskampen; man har moderniseret værktøjskassen.
Det betyder ikke nødvendigvis, at de gamle værktøjer ikke duede dengang, men at det er noget andet, der skal til nu.
Jeg synes, at ideen om at nedsætte et særligt ligestillingsudvalg her i Folketinget bygger på en forældet tankegang, nemlig at man er nødt til at gå sammen og isolere kampen for reel ligestilling mellem mænd og kvinder.
I sin tid var kvinderne nødt til at gå sammen for at kæmpe mod mændene, men nu er vi kommet dertil - det var det, vi blev enige om lige før - at nu er det ikke en kamp mellem kønnene, nu er det en fælles kamp for reel ligestilling. Jeg synes, fru Anni Svanholts indlæg her for et øjeblik siden afslørede, at hun ikke rigtig er kommet ud over den rampe, hvor vi nu er nødt til at arbejde på en anden facon her i det nye århundrede.
Vi skal stadig væk have fokus på ligestilling, men metoderne er andre, fordi vi trods alt er nået længere, end vi var i 1970 eller for den sags skyld ved det forrige århundredes begyndelse.
Anders Samuelsen (RV), 2000-03-15:
Forslaget skal som sådan ses i sammenhæng med nr. B 93 om fjernelse af køns- og invaliditetsdiskrimination i arbejdsmarkedspensioner, som vi har behandlet tidligere i dag, og ligesom under behandlingen af det forslag skal jeg sige, at Det Radikale Venstre er enigt i intentionerne bag forslaget.
Det er et problem, at kvinder i et vist omfang ikke har samme muligheder for pensionsopsparing, fordi de i perioder er væk fra arbejdsmarkedet, f.eks. på grund af graviditet.
På den anden side mener vi ikke, at det er noget, som Folketinget skal lovgive om.
Løn- og arbejdsmarkedspension er som nævnt et anliggende for arbejdsmarkedets parter, og det ønsker vi ikke at ændre på.
Fra radikal side har vi tillid til, at parterne kan løfte det ansvar, det er at sikre lige pensionsforhold for alle, og det viser sig faktisk at være tilfældet, for hver gang der er overenskomstforhandlinger, udbygges arbejdsmarkedspensionerne, og flere områder inddrages, og det kan vi kun opfordre til at man fortsætter med; det gælder også pensionsindbetalinger under barselorlov.
På flere og flere områder udbygges ordningerne, så der gives løn under barsel og dermed også ret til optjening af pensionsbidrag, så jeg synes ikke, der er grund til at være så pessimistisk, som der ligesom lægges op til fra forslagsstillernes side.
På den baggrund kan Det Radikale Venstre ikke støtte forslaget.
Anni Svanholt (SF), 2000-03-15:
Til fru Pia Christmas-Møller: Jeg mener, at de redskaber, vi har, er forskellige.
Ét er, at der er nye redskaber her i lovforslaget, men et udvalg, hvor der naturligvis kan sidde både mænd og kvinder, vil være et meget, meget, meget vigtigt redskab i Folketingets arbejde, så man får flere muligheder.
Jeg synes, vi afskærer nogle muligheder ved ikke at tillægge ligestillingsarbejdet den værdi, at det også er værdigt til et udvalg.
Jeg kan godt være bange for, at selv om vi er optaget af mainstreaming, bliver det uforpligtende og måske lidt usynligt.
Der kan være en risiko, men hvis man arbejder på begge fronter ved at synliggøre det og virkelig tillægge arbejdet den værdi at ville gøre noget ekstra, samtidig med man gør det andet, så tror jeg på, at vi for alvor flytter nogle ting og kommer ud over det, at vi skal konstatere, at vi ikke har flyttet os så forfærdelig meget.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-03-15:
Da Kristeligt Folkepartis ordfører ikke kan være til stede, har jeg fået lov til at oplæse følgende: Lovforslag nr. L 204 indeholder præciseringer og stramninger af kravene til selvejende uddannelsesinstitutioner.
Når ministeren har fundet det nødvendigt med stramninger i lovgivningen, skyldes det især forholdet mellem daghøjskoler og oplysningsforbundene.
Forbindelsen mellem disse to er mange steder så tæt og uigennemskuelig, at det kan være svært at skelne den enes virksomhed fra den andens.
Det har en undersøgelse blandt 23 daghøjskoler vist.
Undersøgelsen viste, at der mellem daghøjskoler og oplysningsforbund fandt betydelige økonomiske transaktioner sted, at der ofte var tale om bygningsfællesskab, at aftaler om leje var komplekse og uigennemskuelige, og at der var et udpræget sammenfald af personer i bestyrelserne.
På den baggrund forstår jeg godt ministerens indgriben
med dette lovforslag.
Statstilskuddet er givet alene til daghøjskolerne.
Situationen ligner mange steder Tvindskolernes.
For de øvrige selvejende institutioner sker der kun meget små ændringer.
Mest drejer det sig om habilitetsregler
for bestyrelsesmedlemmer.
På to områder sker der faktisk en lempelse med forslaget, nemlig vedrørende friskoler.
Lovforslaget fastsætter nogle rimelige krav til specielle daghøjskoler og strammer op omkring kritisable forhold.
Vi har endnu ikke set høringssvarene, og dem vil jeg naturligvis læse med stor interesse, men vi ser frem til en positiv behandling af forslaget i udvalget.
Tom Behnke (FRI), 2000-03-15:
Jeg skal nøjes med at sige, at Frihed 2000 kan støtte lovforslaget.
Margrethe Vestager (RV), 2000-03-15:
Det er et lovforslag, som på mange måder er et lovforslag, der udfordrer nogle af vores traditionelle måder at tænke tillids- og bevillingsforvaltning på.
Jeg håber, vi med det her lovforslag kan få en tilstand, som sikrer, at vi har nogle gennemsigtige, uangribelige grundstrukturer blandt dem, som forvalter de meget betydelige midler, som de forskellige bevilgende myndigheder giver til uddannelse og oplysningsformål rundtomkring.
Jeg håber også, at vi under udvalgsbehandlingen kan afklare de usikkerheder, spørgsmål, den søgen, der er i forhold til netop at sikre, at det idébårne og det idébaserede folkelige oplysningsarbejde i Danmark ikke hæmmes af lovgivning af denne her type, men at vi får en struktur der, som hr. Aage Frandsen fuldstændig korrekt sagde det, er tænkt som en forsikring af hele strukturen, sådan at vi ikke kommer ind i et kontrolsystem, hvor alt skal baseres på, at alt er kontrolleret, alle bilag er vendt, men at vi i stedet for kan have et system, som grundlæggende er funderet på, at vi har tillid til, at de, som forvalter midlerne, også gør det på en fornuftig måde.
Jeg ser meget frem til udvalgsbehandlingen og håber også, at den meget lange proces, vi har været igennem i forhold til de her spørgsmål om habilitet i forvaltningen af vores regler, kan blive bragt til ende på en fornuftig måde med et bredt flertal og en bred opbakning fra Folketingets side og dermed også vil være et håndslag til de mennesker, som skal gøre arbejdet og leve med de regler, som jo desværre er nødvendige.
Carsten Hansen (S), 2000-03-15:
Der er jo her tale om en genfremsættelse af det lovforslag, vi her i sidste samling kaldte L 145.
Der er tale om en række forskellige opstramninger og tydeliggørelser i forhold til tidligere.
Det er på revisorområdet m.v. Og der kommer nu klare retningslinjer for samarbejdet mellem et folkeoplysningsforbund og daghøjskoler samt i hele spørgsmålet om habilitet.
Og det hilser vi med tilfredshed.
Med dette forslag vil alle undervisningsinstitutioner med en selvstændig bestyrelse, der modtager tilskud fra det offentlige, blive undergivet et fælles regelsæt med hensyn til de krav, der stilles til at være uafhængig og være en reelt selvejende institution og til bestyrelsesmedlemmernes habilitet.
Men jeg vil også påpege med hensyn til det, der står i lovforslagets bemærkninger, at det er utrolig vigtigt, at de store værdier og de positive muligheder, der ligger i samarbejdet mellem forskellige skoleformer, ikke går tabt.
Det idébetonede samarbejde, der jo har betydet så meget for daghøjskolerne, for udvikling af skoleformer osv., skal vi fastholde.
Og der er således ikke noget i vejen for, at daghøjskoler indgår i et samarbejde eller i økonomiske aftaler med et oplysningsforbund, men i disse tilfælde bliver der så stillet en række specifikke krav til habilitet for skolens bestyrelsesmedlemmer og for lederne.
Men vi føler altså ikke, at der er noget i vejen for, at samarbejdet kan fortsætte under iagttagelse af de nye habilitetsregler, og det er meget vigtigt for os at foreslå, at det idébaserede samarbejde mellem de forskellige skoleformer kan fortsætte.
Der ændres ikke ved, at repræsentantskabet i et oplysningsforbund fortsat kan vælge den samlede bestyrelse af deres midte, herunder formanden.
Og som jeg har sagt tidligere: Der er altså fortsat mulighed for at sikre bestyrelserne på et idébetonet grundlag.
Helga Moos (V), 2000-03-15:
Habilitetsloven er en kompliceret lov, for vi er jo godt klar over, at der har været nogle problemer, og de problemer bliver vi nødt til at tage alvorligt.
Der har været nogle misbrugssituationer omkring AOF og også omkring LOF
, og vi har Tvind, som ligger et eller andet sted, hvor vi har haft nogle situationer, hvor vi må sige: Jamen der er sket et misbrug.
Og det er jo ikke meningen, at der skal ske misbrug for skatteborgernes penge.
Så har vi altså den opgave, at vi skal have hindret det misbrug.
Samtidig har vi også en anden opgave, og den opgave hedder, at vi skal have ting til at fungere ude, hvor ildsjælene er.
Hvis det her skal komme til at lykkes, må vi under udvalgsarbejdet finde nogle formuleringer, sådan at vi kan få det til at hænge sammen, forstået på den måde, at vi skal have sikret, at det frivillige børne-/ungdomsarbejde kan fungere, at vi ikke lægger reglerne så stramt, at vi mistænkeliggør folk, som arbejder på et niveau, hvor vi ikke behøver at gå rundt og være bange for, at de skal begå de helt store økonomiske - forbrydelser kan jeg ikke kalde det, men altså noget, der er sådan til egen vinding.
Et eller andet sted må det være muligt, at vi kan få den til at lande.
Vi er er hvert fald ikke interesseret i, at der skal kunne foregå noget, som ikke er hensigtsmæssigt.
Modsat går jeg ud fra, at vi så under udvalgsarbejdet kan prøve at finde nogle formuleringer, som vi kan få tingene til at fungere under.
Vi har revisionsbestemmelser, vi har revisoretiske regler.
Vi må finde en formulering, så der ikke vil være misbrug, men sådan at vi også respekterer, at revisorforeningen ikke opfatter det sådan, at den her lov direkte mistænkeliggør enhver revisor.
Det skal ikke være meningen. Jeg synes, vi har en opgave i at få det her til at hænge sammen, så de formål, der er i lovforslaget, bliver fastholdt, men sådan at det kan foregå på en lidt anden måde end skitseret.
Og hvis der vises imødekommenhed, jamen så vil vi vise en tilsvarende imødekommenhed, hvis det er muligt.
Christian H. Hansen (DF), 2000-03-15:
Den 21. januar 1999 førstebehandlede Folketinget et lignende lovforslag, som Dansk Folkeparti klart støttede intentionerne i.
I Uddannelsesudvalget blev man dog enige om, at der var behov for, at alle interessenter fik lejlighed til at fremsætte deres synspunkter, og at undervisningsministeren derfor også skulle fremme en dialog og så på den baggrund fremsætte et nyt lovforslag i denne her folketingssamling.
Det er så her, vi står i dag.
Efter Dansk Folkepartis opfattelse er det godt, at der har været den dialog.
Der er nogle ting, der er blevet rettet til.
Man kan vel også sige, at der har været en risiko for, at offentlige tilskud, bl.a. til daghøjskolerne, kunne anvendes til formål, som ikke helt var tiltænkte, og det var vel egentlig også det, der var baggrunden både for det her og for L 145.
Men når vi taler daghøjskoler, indeholder lovforslaget også yderligere stramninger især med hensyn til bestyrelseskapacitetskravene, og samtidig forbydes medlemskab af skolens bestyrelse og ledelsen for en kreds, hvis der er økonomiske forbindelser mellem skolen og kredsen.
Det er også nogle ting, som vi sidste gang pegede på kunne give problemer, og derfor var det med rette, at der blev kigget på det. I Dansk Folkeparti synes vi, at det er ret og rimeligt, at der nu kommer nogle vandtætte skotter, så vi fremover slipper for disse habilitetsproblemer, der ellers fremover også ville være at se.
Man må jo sige, at hovedformålet er at sikre, at institutioner varetager egne interesser, og at de offentlige store tilskud udelukkende kommer til at gå til de formål, man har modtaget dem til.
Som Dansk Folkeparti også nævnte sidste gang, vi havde et lignende forslag til behandling, er der tidligere indført en lignende lovgivning på de frie skolers område, og vi finder derfor i Dansk Folkeparti, at det er naturligt, at der også kommer et forslag på det her område.
Dog er der en ting, jeg gerne lige vil fremhæve til sidst, som jeg ikke finder helt tilfredsstillende, og det er, at man ifølge bilag 1 i Uddannelsesudvalget kan se, at man først modtager høringssvarene den 17. marts 2000, og det vil sige, at før vi førstebehandler det, har vi så ikke haft mulighed for at se dem.
Det er ikke sikkert, det har den helt store betydning, for på samme bilag kan man se, at der også er optrykt de ændringer, der er i forhold til sidst, men der kunne godt være nogle af høringsparterne, som havde nogle ting, som kunne give anledning til nogle spørgsmål. Derfor må jeg sige, at vi støtter lovforslaget, men at de høringssvar, der er på vej ind, kan give anledning til nogle spørgsmål, som vi så vil stille igennem udvalget.
Henrik Svane (RV), 2000-03-15:
Dette lovforslag er som udgangspunkt ikke en radikal livret.
Ikke desto mindre er jeg af den opfattelse, at det er nødvendigt at stramme reglerne for selveje- og habilitetsbetingelserne for at undgå et misbrug af offentlige midler.
Der er desværre, som det også fremgår af bemærkningerne
til lovforslaget, foregået en omfordeling af offentlige tilskud mellem forskellige institutioner og foreninger, og det er uacceptabelt.
Jeg vil også godt bemærke, at Det Radikale Venstre er tilfreds med den proces, der er gået forud for fremsættelsen af denne version af lovforslaget.
Undervisningsministeriet har fulgt Uddannelsesudvalgets indstilling fra sidste folketingssamling om at indgå i en dialog med de relevante institutioner og belyse potentielle problemer mere grundigt.
Det har ikke medført enighed på alle punkter mellem Undervisningsministeriet og høringsparterne, men argumenterne og alternative løsningsforslag er blevet vendt og drejet for at finde den bedst mulige model, der både sikrer den højeste grad af frihed og en hensigtsmæssig kontrol af de offentlige midler.
I hvert fald er Det Radikale Venstre af den opfattelse, at når de to modsatrettede interesser kombineres, er det nuværende løsningsforslag spiseligt.
Det er ærgerligt med de mange regler og begrænsninger for mange menneskers engagement, men samtidig må vi også konstatere som lovgivere, at der har været problemer med at sikre, at offentlige tilskud er brugt ud fra de intentioner, midlerne var givet til.
Vi vil selvfølgelig fortsat lytte til den kritik, der rettes mod dele af forslaget, og den debat, der vil komme i de kommende uger, men som det ser ud nu, kan Det Radikale Venstre støtte lovforslaget.