Frank Jensen (S), 2004-02-05:
For Socialdemokratiet er regeringens Velfærdskommission en syltekrukke.
Kommissionen skal købe regeringen tid, så Venstre i næste valgkamp med henvisning til kommissionens arbejde kan undgå at sige, hvilke nedskæringer de planlægger at gennemføre efter valget. Regeringen skyder eksperter eller med regeringens normale ord smagsdommere foran sig for at undgå at støde vælgerne fra sig forud for næste valg.
Som tidligere nationalbankdirektør Erik Hoffmeyer sagde det for nylig til Ugebrevet A4: »Velfærdskommissionen kan måske komme med nye fremskrivninger og nye beregninger.
Men vi kender analyserne og sammenhængene.
Jeg kan ikke forestille mig, at de når frem
til noget, vi ikke ved i forvejen
Og det er ikke økonomers opgave at tage stilling til, hvordan indkomstfordelingen i samfundet skal se ud.
Der findes ikke et videnskabeligt apparatur, som gør økonomer særligt velegnede til denne opgave: Det er et politisk valg.
Som jeg ser det, er Velfærdskommissionen en syltekrukke, regeringen har nedsat, fordi den ved, hvor besværlig debatten er.«
Det kan vist ikke siges mere klart, end det her er sagt af Danmarks tidligere nationalbankdirektør Erik Hoffmeyer.
Debatten om velfærdssamfundet er frygtelig ubehagelig for regeringspartiet Venstre.
Det har vi set talrige eksempler på inden for det seneste år.
Først var det den københavnske borgmester, Venstreborgmesteren Søren Pind, og hans 10 teser.
Søren Pind og hans venner i Venstres folketingsgruppe havde bestræbt sig på at være moderate set med liberalistiske briller, men statsministeren var knap kommet hjem fra sommerferie, før han truede med at trække sig som formand for Venstre, og så blev teserne lagt i syltekrukken.
Nu skal de først tages op efter næste valg og behandles i 2006 i bekvem afstand fra valgdatoen.
Dernæst havde regeringen fundet ud af, at der kunne spares 1 mia. kr. på dagpengeområdet.
Efter massiv kritik blev besparelserne dog noget mindre i finanslovaftalen med Dansk Folkeparti, og til sidst blev Venstre så bange for vælgerne, at de hev hele besparelsen tilbage.
Det er netop angsten for vælgerne, der gør, at velfærdsdebatten er så besværlig for partiet Venstre.
Venstre ved udmærket, at vælgerne massivt bakker op om et velfærdssamfund, hvor indkomstforskellene er beskedne, og hvor vi i fællesskab sikrer lige og fri adgang til uddannelse, sundhed og pleje.
Stod Venstre ved deres holdninger til velfærdssamfundet, ville vælgerne flygte.
Jeg forstår godt Venstres ubehag ved at diskutere velfærdssamfundet.
Det er og må være for liberalister frygteligt at skulle tale for og pænt om et socialdemokratisk inspireret velfærdssamfund, fordi man frygter vælgernes dom.
Det fortalte beskæftigelsesministeren så sent som i søndags åbenhjertigt om i et interview med Ritzau: Vi kan være så liberale og hejse fanen så højt, at de rene i hjertet føler tilfredsstillelse ved at stemme på os.
: Venstre frygter vælgerne, og derfor siger man ikke, hvad man mener.
Målet er der ingen diskussion om, spørgsmålet er alene hastigheden, så Søren Pind og de andre unge løver i Venstres gruppe må bare væbne sig med tålmodighed!
Et af de mest udbredte påskud er, at vi bliver et samfund af flere ældre, og at det er den store udfordring, der kræver massive nedskæringer.
Det er i bund og grund noget vrøvl.
Det er et påskud, der bruges af politikere, der har alle mulige andre grunde til at ønske en mindre offentlig sektor.
For det første er vi et af de lande, der er bedst rustet til, at der bliver flere ældre i de kommende år.
Vi har
en massiv og stigende pensionsopsparing, vi kom godt i gang med opbygningen af arbejdsmarkedspensioner i rette tid
, og fremtidens ældre vil i stort omfang kunne betale for sig selv. For det andet vil virksomhederne og de ældre medarbejdere finde nye ordninger, i takt med at der bliver brug for flere ældre på arbejdsmarkedet.
Sådan er situationen slet ikke i dag.
I dag er det usandsynlig svært at finde et arbejde, hvis man bliver ledig og er fyldt 50 år.
Jeg synes, den megen tale om, at ældre skal blive længere tid på arbejdsmarkedet, ofte af mange ældre må opleves som en hån, specielt af dem, der har meget svært ved at finde et job, når de bliver fyret og er i 50-års-alderen. For det tredje viser alle beregninger fra Finansministeriet og vismændene, at de udgifter, flere ældre vil kunne give anledning til, er beskedne.
Blot for at sætte tallene lidt i relief har den nuværende regering på blot 2 år varslet skattelettelser for det dobbelte i forhold til de udgifter, flere ældre i de kommende 30-40 år vil give anledning til.
Det viser både, at vi har råd, hvis vi vil, og at det er ganske urimeligt at begrunde nedskæringer med, at der bliver flere ældre.
Det er politisk ansvarsforflygtigelse af værste slags, og det er en hån mod de ældre, som med rette er forargede over, at de fremstilles som en byrde.
Socialdemokratiet vil gerne vedstå sig velfærdssamfundet.
Vi gør det ikke af frygt for vælgerne, men fordi vi mener, at vi har godt af at have et samfund, en samfundsmodel, der giver det enkelte menneske det bedste fundament for at udfolde sine drømme om et godt liv.