Elisabeth Arnold (RV), 1999-01-20:
Jeg vil så lige starte min ordførertale med en enkelt kort bemærkning til hr. Arne Melchior, som jo stadig væk henholder sig til dele af udenrigsministerens tale
: Udenrigsministeren sagde faktisk højt og tydeligt, at regeringen ikke har nogen hensigt om at foreslå nogen ændringer i Danmarks forhold til WEU.
Så det må være den del af udenrigsministerens tale, som hr. Arne Melchior er uenig i.
Med hensyn til Det Radikale Venstres svar på spørgsmålet om EU's fremtidige sikkerhedspolitik vil jeg blot sige, at fra radikal side synes vi, udviklingen går i den retning, som
vi kunne ønske os.
Der er i øjeblikket en meget spændende sikkerhedspolitisk situation i Europa og en spændende udvikling, hvor NATO er under forvandling, og hvor NATO har besluttet sig for at følge med tiden og har inviteret sine tidligere såkaldte fjender med til mange af sine møder og sine manøvrer og til sin planlægning.
NATO er i gang med en udvidelse med tidligere fjendelande og har flere og flere civile opgaver og er god til at løse de civile opgaver og god til at organisere.
Og hvis man kan organisere sine aktioner på en måde, hvor man bidrager til freden uden at løsne et skud, så er vi fra radikal side kun tilfredse med en sådan organisation. Den radikale begejstring for NATO har tidligere kunnet ligge på et overordentlig lille sted, men vi må indse, at NATO faktisk har forstået at følge med tiden, har forstået at ændre sin mission, så vi på nuværende tidspunkt må sige, at vi faktisk føler, at dansk sikkerhedspolitik er godt tjent med, at Danmark er medlem af NATO.
Samtidig er der sket det interessante, at EU's
ambitionsniveau på det sikkerhedspolitiske område helt klart er sænket.
Den meget omtalte Vestunion har det været svært at se betydningen af, og det bliver stedse sværere.
For mig er der ingen tvivl om, at Vestunionens betydning vil svinde mere og mere.
Den vil efterhånden kun være en tom skal, som tjener som en slags skjul eller undskyldning eller begrundelse for de lande, som enten ikke er med i EU eller ikke er med i NATO, for trods alt at følge med i, hvad der sker i de to organisationer.
Vestunionen vil ikke have nogen selvstændig operationsstyrke eller noget selvstændigt kommandoapparat og vil derfor være dybt afhængig af, hvad der sker enten i EU eller i NATO med hensyn til beslutninger om aktioner.
Vi er ikke utilfredse med, at det er den vej, det går.
Vi har hele tiden været bekymrede over den betydning, som nogle har villet lægge i Vestunionen, men det er helt klart, at EU's nuværende ambitioner ikke går ud på, at der skal skabes en hær.
Men der skal selvfølgelig være et NATO, og det mener vi også er det sted, hvor europæisk sikkerhedspolitik sikrest er forankret.
De nye fjender er udfordringer og risici, som man kalder det, og de gamle fjender er nu medlemmer af organisationen.
Samtidig vil jeg pointere, at nedrustningsforhandlingerne, som foregår i internationalt regi under FN, jo stadig væk er i gang, og at målet selvfølgelig er at få skrottet alle atomvåben og også en stor del af de konventionelle våben.
Fremtiden, som vi ser for os, er et NATO med endnu flere medlemmer, men stadig væk med konsensusbeslutninger, altså hvor alle medlemmer skal være enige, før man beslutter sig for noget.
Dér tror jeg vi er inde ved noget af kernen af suverænitetsbegrebet i de enkelte medlemslande.
Og vi ser også for os et EU med langt flere medlemmer, men med den interessante konstruktion med en konstruktiv afståelse i søjle 2, som blev indført i Amsterdamtraktaten, og som måske vil betyde, at man får lettere ved at træffe beslutninger.
Men selvfølgelig er det altid et problem at træffe beslutninger, når man er mange medlemmer om at gøre det, og man skal ikke foregøgle nogen, at der findes nogen genvej til hurtige beslutninger.
Vi tror også, at indsættelsen af en hr. eller fru FUSP vil betyde, at der bliver mulighed for at skabe lidt mere konstans her, i stedet for at der skal skiftes formand hvert halve år på dette område.
Og vi vil også fortsat presse på for, at nedrustningsforhandlingerne fortsætter, sådan at vi kan se et fremskridt i disse bestræbelser. Det Radikale Venstre ønsker et aktivt engagement i konfliktforebyggelse i Europa, og vi ønsker bidrag og medvirken af europæiske organisationer, herunder både NATO, OSCE og EU.
Men hvis ulykken er sket og der er konflikter, som man er nødt til at gribe ind i med militær, så mener vi, at NATO's organisation er rigelig.
Man kan sagtens sammensætte styrker fra enkelte lande, som både er medlemmer af OSCE og af FN osv., men NATO har trods alt en organisatorisk kraft og en ekspertise, som vi må acceptere, og det mener vi man skal udnytte.
Vi er som sagt ikke utilfredse med udviklingen.
Hidtil mener vi den er gået i den retning, som vi som Radikale ønsker os, og bedre, end mange havde kunnet forudse.
Og vi støtter naturligvis det forslag til vedtagelse, som vi har været med til at fremsætte.