John Vinther (KF), 1997-12-11:
Jeg vil godt allerførst takke for debatten og også takke for den tilslutning, som Venstre, De Konservative, Fremskridtspartiet og Dansk Folkeparti har givet til forslaget og også kvittere CD for de pæne ord og den, som jeg hørte, delvise tilslutning, der var til elementer i beslutningsforslaget.
Det har efter min opfattelse været en mærkværdig debat, hvor enkelte ordførere, og jeg bemærker skuffet også regeringspartiernes ordførere, har forsøgt at tillægge forslagsstillerne motiver og tanker, som vi ikke har, og som man ikke kan finde udtrykt i bemærkningerne til beslutningsforslaget.
Der var ikke mange pæne ord fra justitsministeren og fra regeringspartierne om indholdet.
Det kommer ikke helt bag på forslagsstillerne.
Forhistorien er jo nemlig den, at efter at den aftale, som K og V havde med regeringspartierne om tildeling af dansk statsborgerskab, udløb ved årsskiftet, har vi stort set fra januar helt frem til maj måned løbende haft drøftelser og forhandlinger om at kunne nå frem til et nyt fælles grundlag.
Det lykkedes ikke, så det kommer ikke bag på mig, at regeringspartierne ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Det er ikke helt den samme erindring, jeg har af forhandlingsforløbet.
Jeg har meget stor respekt for, at man selvfølgelig i nogle politiske forhandlinger skal kunne drøfte ting i fortrolighed, og jeg kunne ikke drømme om at begynde at offentliggøre, hvad der er sket under forhandlinger, men jeg kunne godt tænke mig at stille hr. Poul Qvist Jørgensen det spørgsmål: Hvori bestod regeringspartiernes store indrømmelser?
Hvor var det, man strakte sig langt for at få en ny aftale med K og V?
Jeg har i hvert fald personlig meget svært ved at se de indrømmelser.
Jeg tror, at regeringspartiernes holdning til hele det her spørgsmål vel i virkeligheden kan sammenfattes meget enkelt i hr. Poul Qvist Jørgensens udsagn: Man skal kunne viske tavlen ren.
Når man har udstået sin straf, har man betalt sin gæld til det offentlige.
Det er et udsagn, jeg grundlæggende er enig i, men det er jo ikke det, vi taler om.
Selvfølgelig har man betalt sin gæld til det offentlige, når man har udstået sin straf, men skal man til og med have det blå stempel oveni, som det er at få dansk statsborgerskab, og vi betragter det som et blåt stempel at få dansk statsborgerskab?
Det er jo ikke, som enkelte andre ordførere var inde på, sådan, at de pågældende udvises
Det er en helt anden debat, som vi ikke skal føre i dag, men spørgsmålet er, hvorvidt man skal belønne folk, der efter at de er ankommet til Danmark har begået kriminalitet, ikke lært dansk, har stor gæld til det offentlige, med det blå stempel, det er at få et dansk statsborgerskab. Så kan jeg også udtrykke nogen forundring over den tilsyneladende fuldstændige mangel, der er på konsekvens og sammenhæng i regeringens politik.
For få dage siden fremlagde indenrigsministeren regeringens oplæg til en ny udlændingepolitik.
Den er ikke til debat i dag, men når den alligevel er interessant, er det, fordi man under punktet opholdstilladelse som forudsætning for, at man kan få permanent opholdstilladelse, siger
, at de pågældende skal have lært dansk, de skal ikke have nævneværdig gæld til det offentlige, og de skal ikke have begået kriminalitet.
Når det er interessant, er det, fordi regeringen tilsyneladende er villig til at stille strengere krav til opnåelse af en permanent opholdstilladelse, end regeringen er til opnåelse af dansk statsborgerskab.
Der mangler konsekvens, og der mangler sammenhæng.
Så skal jeg til ordførertalerne blot komme med nogle enkelte bemærkninger.
Til hr. Søren Søndergaard
Det vil jeg undskylde mange gange over for hr. Søren Søndergaard, men det hænger måske sammen
med, at Det Konservative Folkeparti og Venstre i indfødsretssammenhænge ikke ser det som et stort problem, at Grønland og Færøerne også er en del af rigsfællesskabet
Det er ikke de problemer, vi daglig støder på i Indfødsretsudvalget, så det er nok baggrunden for det.
Til hr. Arne Melchior vil jeg sige tak for de pæne ord.
Hr. Arne Melchior har fanget pointen i beslutningsforslaget, nemlig det, der rent faktisk ønskes af opstramning, og ikke det, som enkelte andre er kommet ind på, nemlig noget, der ikke står i beslutningsforslaget.
Jeg er selvfølgelig ked af, at CD ikke kan støtte sprogkravet.
Jeg tror, man fra mange af ordførertalernes side helt har set bort fra det faktum, at ganske vist er der en opstramning i sprogkriteriet, men det væsentlige for forslagsstillerne er at få en ensartet behandling af ansøgerne om dansk statsborgerskab.
I dag er det sådan, at det jo er politiet, der forestår det, man kunne kalde sprogprøven.
Der er jo ikke tale om en egentlig prøve, men vores pointe er, at der nødvendigvis må være forskel på den måde, hvorpå en politiassistent i en lille politikreds med ganske få ansøgere om året og en politiassistent i en meget stor politikreds, hvor man har mange ansøgere om året, vurderer det at kunne tale dansk.
Vi ønsker altså, at man laver en egentlig sprogprøve for på den måde at få et ensartet behandlingsgrundlag, og så synes vi i øvrigt, det vil jeg sige rent usødet, at det er et helt naturligt krav at stille til mennesker, der vil kunne kalde sig danske, at de også behersker det danske sprog.
Vi opererer ikke med A- og B-statsborgerskaber.
Når man først er blevet dansk statsborger, er man dansk statsborger, og vi vil ikke gå ind i drøftelser om statsborgerskab på prøve.
Lad mig afslutningsvis sige, at det jo, som jeg startede med at sige, ikke kommer bag på forslagsstillerne, at regeringspartierne ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Ikke desto mindre er det vores opfattelse, at sagen er så vigtig, at den fortjener, at man forsøger at finde sammen om et fælles grundlag for de fremtidige tildelinger af dansk statsborgerskab.
Derfor deltager vi meget gerne i forhandlinger med regeringspartierne.
I politiske forhandlinger er det nu engang sådan, at begge sider er nødt til at give sig på nogle punkter.
Man bøjer sine argumenter, indtil man kan mødes på et fælles grundlag et eller andet sted på midten.
Det er Det Konservative Folkeparti og Venstre selvsagt villige til, men det kræver naturligvis også, at regeringen er villig til at give køb på nogle af regeringens synspunkter.