runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sandy Brinck (S), 2003-03-18:
Jeg synes, det er lidt svært at sidde og høre på, at Venstres svar til børnene er: Lad der nu lige gå en rum tid.
Jeg kan sagtens forstå, at når man sætter nogle skibe i søen, så må man se, hvor de sejler hen, og hvordan effekten bliver.
Men man har vel også en pligt til at holde dem på kursen.
Og der er adskillige ting, hvor vi her i dag allerede har fået klarlagt, at der mangler nogle opstramninger i det regelsæt, som vi herinde har ansvaret for.
Når ministeren har svaret mig, at det er kommunerne selv, der har ansvaret for at skabe de redskaber, skal jeg spørge: Er det dét, Venstre her giver udtryk for, at det er kommunernes ansvar?
Det har ministeren svaret mig på bilag 664 i Socialudvalget.
Jeg synes, det ville være ganske fordelagtigt, hvis vi fik beskrevet netop de mange forskellige samarbejdsmodeller, der er rundt i landet, så man kunne lade sig inspirere: Hvordan højner vi kvaliteten, uanset om vi er en lille eller en stor kommune?
Det synes jeg kunne være nyttigt.
Men det er måske bare noget, vi overhovedet ikke skal tage ansvar for?
Det synes Socialdemokraterne.
René Skau Björnsson (S), 2003-03-18:
Det var lige for at vende tilbage til det her med kommunernes tilsyn eller mangel på samme, hvor fru Eva Kjer Hansen siger, at når vi sætter et minimumskrav på mindst to besøg om året, så bliver det hurtigt et maksimumskrav for kommunerne.
Men situationen i dag er jo ikke, at der er for mange tilsyn, tværtimod er der mange kommuner, hvor der slet ikke er tilsyn eller meget få tilsyn. Derfor siger vi, at et minimum på to besøg er langt bedre end slet ingen klare krav til kommunerne på det her område.
Men jeg hørte mig jo så også til, at der var en lille åbning fra Venstres ordfører med henblik på at se på det her område temmelig hurtigt.
Derfor burde vi jo også kunne strikke en model sammen, der gør, at vi stiller de her mere rigide krav til kommunerne, så der sker noget.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-03-18:
Men jeg savner fra kollegernes side et ønske om også at se resultaterne af de beslutninger, man selv har været med til at træffe.
I forhold til tilsynet og forslaget om de der minimum to tilsyn må jeg bare konstatere, at vi er uenige i, at det er et godt redskab.
Jeg mener, at der vil være mange anbringelsessager, hvor der er brug for meget mere omfattende tilsyn.
Der vil jeg være ked af, hvis man kan dække sig ind bag, at man har opfyldt minimumskravet.
Så må jeg derudover sige til fru Sandy Brinck og fru
Line Barfod, at jeg faktisk mener, at det, der bliver stillet krav om, er det, der er sat i værk i KABU-projektet
De 50 mio. kr., der er afsat i satspuljekredsen til KABU-projektet, omfatter bl.a. de ting, der her bliver efterlyst.
Første fase bliver afsluttet nu her omkring slutningen af marts med vidensopsamlingen, og så følger en række delprojekter.
Så det er nok et spørgsmål om også at have et klart overblik over, hvad det egentlig er, vi allerede har besluttet, og hvad det er, der allerede er sat i værk.
Kim Sejr (RV), 2003-03-18:
En af de få muligheder, vi har for ligesom at tjekke op på, om der rent faktisk er tale om en god anbringelse, er jo tilsyn, og når fru Eva Kjer Hansen ikke bryder sig om formuleringerne om, at der skulle udøves tilsyn med barnet på anbringelsesstedet mindst to gange om året, kunne det være rart at få at vide, hvad fru Eva Kjer Hansens holdning så er til, hvor mange tilsyn der burde foretages årlig.
Line Barfod (EL), 2003-03-18:
Jeg vil gerne høre: Vil Venstre være med til, at vi får udviklet sådanne evalueringsredskaber?
Kan vi få sat et arbejde i værk, der sikrer, at hvis der er opholdssteder og andre steder, hvor børn er anbragt, der skal lukkes, så skal det være på baggrund af en faglig vurdering og ikke som i dag, hvor det er ren økonomi, der afgør det, og hvor det, som amternes tilsyn er optaget af, når de godkender opholdssteder, gennemgår budgetter osv., alene er, om de lever op til de forskellige administrative og bureaukratiske regler, mens der er meget lidt interesse for, hvad det egentlig fagligt og socialpædagogisk er for nogle virkemidler, man benytter sig af?
Hvad er det for nogle redskaber, man bruger over for børnene?
Det kunne være spændende, hvis vi fik ændret den udvikling.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-03-18:
Og der vil der i nogle situationer være et behov for et meget omfattende tilsyn, og det, vi jo har set i den undersøgelse, der er foretaget, er, at der er nogle kommuner, som godt kan det.
Der er en hel del kommuner, som fører et tilsyn nogle gange, og så tror jeg, det er 20 pct.
af kommunerne, der har meget store problemer med deres tilsyn. Jeg synes, det er vigtigt at få ind, at det altså er et led i en ordentlig anbringelse i et ordentligt forløb, at man sørger for, at der er et ordentligt tilsyn.
Jeg er jo bekendt med, at Kommunernes Landsforening tager den her rapport alvorligt og er gået i gang med et arbejde bl.a. med henblik på at revidere deres vejledning til kommunerne for at sikre, at der bliver taget bedre hånd i hanke med det her. Kommunerne kan jo ikke mindst lade sig inspirere af familieplejen i Danmark, hvor der jo slet ikke er samme kritik, og hvor der også bliver udført et meget mere omfattende tilsynsarbejde.
Men jeg synes, det ville være forkert at lægge sig fast på et bestemt antal besøg, og jeg mener ikke, det ville være dækkende for, hvad behovet er.
Til fru Line Barfod skal jeg sige, at jeg også deltog i mødet, hvor SFI efterlyste de her redskaber og muligheder for at kunne følge op, og jeg mener, at det behov må blive dækket gennem den metodeudvikling, der nu finder sted, hvor man så får noget mere ensartethed og dermed også bedre mulighed for efterfølgende at følge op på, hvad det er, der duer, og hvad det er, der ikke duer.
For jeg er jo fuldstændig enig i, at vi skal vide noget mere om effekten af de ting, der bliver sat i værk, og vi skal vide noget mere om, hvad den rigtige anbringelse er, og hvor det er, man får nogle gode resultater.
Det er jeg fuldstændig enig i, men igen, jeg mener rent faktisk, det er dækket ind under de projekter, der er sat i værk.
Kim Sejr (RV), 2003-03-18:
Til fru Eva Kjer Hansen: Jeg synes, det er for tyndt, når man siger, at man ikke kan sige noget konkret om, hvorvidt der skulle ydes tilsyn med et barn på et anbringelsessted x antal gange, men at det skal være efter behov.
Når vi taler med kommunen
Er det ikke vores ansvar at sørge for at få afdækket det behov?
Det kan altså kun gøres med tilsyn.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-03-18:
Jeg er nødt til at sige til hr. Kim Sejr: Det står rent faktisk i lovgivningen, at kommunerne skal føre tilsyn.
Det, der så må være opgaven, er at få kommunerne til at gøre det, der står i loven.
Og det er det, jeg er optaget af gennem de forskellige ting, der er sat i værk; gennem dialog med kommunerne, gennem efteruddannelse af sagsbehandlerne, gennem metodeudvikling osv. at få sikret, at vi rent faktisk opnår det, som vi har beskrevet vi gerne vil have gennemført i lovgivningen.
Jeg tror, det er det, der er vejen frem, frem for igen
nogle firkantede krav til, hvordan man skal gebærde sig
Jeg tror på, at de bedste løsninger på det her område er, hvis vi kan få en ordentlig sagsbehandling indarbejdet i kommunerne, hvor man er fuldt bevidst om, hvad det er for et ansvar, man har på det her område, hvor man er interesseret fra kommunalpolitikernes side i, hvad der foregår, og derfor har styr på forvaltningen og giver forvaltningen de ressourcer, der skal til, for at de sørger for, at de får taget ordentlig vare på de her børn og unge.
Line Barfod (EL), 2003-03-18:
Jeg er enig i, at de projekter, der er sat i værk, selvfølgelig skal have lov til at blive videreført.
Jeg vi bl.a. gerne have et projekt, hvor man udvikler en standard for, at man de steder, hvor børn er anbragt, kan lave en evaluering af, hvad der virker, og hvad der ikke virker. På det møde, Socialudvalget havde med Socialforskningsinstituttet, kom det frem, at det er der ikke noget projekt på.
Der er ikke noget, hvor man udvikler standarder, og der er ikke i de midler, som opholdssteder bl.a. får lov til at få til at tage sig af børnene, afsat penge til, at der kan foregå en sådan erfarings- og vidensindsamling.
Jeg synes faktisk, det er utroligt, at man i så mange år har anbragt børn og brugt så mange penge og ladet det gå ud over børnene, uden at der hver eneste gang er en erfaringsopsamling på, hvordan man gør det, så vi kan lave den vidensindsamling: Hvad virker ikke, og hvad virker?
Især i en tid, hvor opholdsstederne bliver tvunget til at lukke af økonomiske årsager, ville det være godt, hvis vi kunne gå over til at sige, at vi finder nogle kvalitative metoder til at finde ud af, hvem det er, vi ikke ønsker at sende vores børn til, fordi det går ud over børnene, frem for at det bliver ren økonomi i de forskellige kommuner og amter, der afgør, hvem der lukker.
Anne Baastrup (SF), 2003-03-18:
Jeg kan forstå, at det er vigtigt for fru Pia Kristensen og Dansk Folkeparti at arbejde for at bevare familien og i videst muligt omfang bevare muligheden for, at børn kan blive i familien.
Sandy Brinck (S), 2003-03-18:
Jeg kan forstå, at Dansk Folkeparti mener at have det her som
mærkesag
, og derfor vil jeg spørge fru Pia Kristensen: Når vi nu ved, at manglende tilsyn ofte er det, der medfører, at børn må flytte fra det ene sted til det andet, når vi nu ved, at det tilsyn, som er lovpligtigt, faktisk ikke pålægger, at man skal være på besøg dér, hvor barnet er anbragt, og observere det sted, hvor barnet er anbragt, gør det så ikke indtryk på Dansk Folkeparti, at netop det etiske nævn i familieplejernes forening har sagt, at det er særdeles påtrængende, at vi herinde i Folketinget også kender vores ansvar og får strammet op.
Pia Kristensen (DF), 2003-03-18:
Jeg vil selvfølgelig godt sige, at de opgaver, der skal løses til gavn for børn, unge og familier, anser vi for at være meget komplekse, og vi mener ikke, at det er problemer, der kan løses her og nu.
I Dansk Folkeparti vil vi hele tiden være på mærkerne.
Vi vil følge området, for vi vil også se nogle resultater.
Og jeg skal ikke lægge skjul på, at hvis resultaterne mangler, vil vi i hvert fald være med til at sikre, at der bliver iværksat nye initiativer sideløbende med de initiativer, der allerede er sat i gang. Så snakker fru Anne Baastrup om at bevare familien, og det er rigtigt, der kan måske godt komme noget økonomi med ind i det, men vi mener, at familien er vigtig at værne om og vigtig at holde sammen på. Så jeg vil slet ikke begynde at stå og snakke økonomi i denne her sag.
Jeg vil godt starte med at sige, at vi ikke mener, at et barn absolut skal anbringes på et privat opholdssted.
Som jeg sagde i min ordførertale, må det første skridt, man tager, hvis en familie kommer ud i problemer, være familierådslagning og forsøg på at holde sammen på familien.
Hvis det ikke virker, er det, vi i Dansk Folkeparti spørger: Hvad er barnets bedste?
Så kigger vi altså ikke på pengene.
Vi mener, at barnets bedste er at kunne være hos en elskelig mormor eller morfar eller en onkel og tante; sådan er dét.
Med hensyn til succesrater: Jamen jeg vil slet ikke benægte, at der er gode kvaliteter i mange af de private opholdssteder, og vi synes da også, det er ærgerligt, at mange af dem må lukke, bl.a. på grund af grundtakstmodellen. Men hvis vi skal se på succesrater og på, hvilke succesrater der er størst, så mener vi faktisk, at den største succesrate er, hvis det barn kan blive sammen med forældrene.
Til fru Sandy Brinck vil jeg så sige: Det manglende tilsyn er et problem, og det er et af de problemer, vi så må følge op på og diskutere, hvad vi kan gøre ved det.
Line Barfod (EL), 2003-03-18:
Fru Pia Kristensen sagde, at nu må vi se, om der kommer nogle resultater, og hvis ikke der kommer nogen resultater, vil Dansk Folkeparti se på, hvad man så kan gøre.
Så vil jeg gerne høre: Hvad er det helt præcis for nogle resultater, Dansk Folkeparti går efter?
Hvad er det, man vil måle på, om der sker en forbedring eller ej?
For vi kan alle sammen stå her og sige, at vi gerne vil have, at det fungerer bedre, men så længe vi ikke sætter op, hvad det helt præcist er, hvad det er for nogle resultater, vi gerne vil opnå, hvad det er, der skal til for, at vi siger, at der er sket nogle forbedringer på det her område, så bliver det en meget diffus diskussion.
Derfor vil jeg gerne høre: Hvad er det for nogle resultater, Dansk Folkeparti vil støtte?
Hvad er det, man mener der vil vise, at der er sket en forbedring på det her område?
Anne Baastrup (SF), 2003-03-18:
Jeg må jo sige, at med den afslutning, fru Pia Kristensen kom med, undrer det mig, at hun støtter Venstres og De Konservatives noget tilbageskuende vedtagelse, men sådan er dét.
Det er ikke nødvendigvis private institutioner, der varetager familiernes samlede problemkompleks.
Vi har i § 71-tilsynet været ude at besøge en offentlig institution, en amtsdrevet institution, som også står foran at miste nogle af klienterne, fordi kommunerne simpelt hen ikke mener, at de vil prioritere de her midler.
Det er 3 måneders ophold, og så er det slet ikke sjældent, at familien kan bevares sammen.
Så jeg vil meget opfordre fru Pia Kristensen til at undersøge, hvad det i virkeligheden er, der kommer til at ske, hvis fru Pia Kristensen har det mål, at børnene skal være i familien.
Sandy Brinck (S), 2003-03-18:
Altså jeg bliver nødt til at starte med at sige, at hele diskussionen om anbragte børn jo har som afsæt, at der er nogle familier, hvor børn ikke har godt af at være; det er derfor, de bliver fjernet.
Og så er det også et meget tungt ansvar at sørge for, at stedet, man bliver anbragt, har den rette kvalitet og rent faktisk giver kontinuitet. Derfor glæder jeg mig over, at fru Pia Kristensen erkender, at der er et problem i forhold til tilsynene, altså dér, hvor vi rent faktisk kunne løfte det ansvar og sørge for, at kvaliteten er i orden.
Det undrer mig så bare lidt, hvorfor vi ikke kan gøre noget ved det i dag.
Hvornår er det så, vi skal gøre noget ved det?
Altså jeg lagde meget mærke til, at fru Pia Kristensen sagde, at Dansk Folkeparti løbende ville være med til at tage nye initiativer.
Jeg synes, at dagen i dag var et udmærket udgangspunkt for at starte.
Pia Kristensen (DF), 2003-03-18:
Jeg vil starte med fru Line Barfod, der efterlyser, hvad det er for nogle resultater, vi eftersøger.
Det, vi eftersøger, er selvfølgelig en større kvalitet på selve anbringelsesområdet, og vi mener, at der med de initiativer, der er sat i gang med modeludvikling, med efteruddannelser osv., osv. - jeg tænker også på KABU-projektet - er taget en masse skridt i retning af at forbedre det her område.
Lad os nu se, hvordan det virker.
Så bliver der spurgt om, hvilke initiativer vi vil støtte.
Jamen vi vil så løbende finde ud af, hvilke initiativer der er behov for.
Det er det, den her undersøgelse skal afklare.
Til fru Anne Baastrup med hensyn til tomme institutioner, at det ikke kun er de private institutioner, men det også er de amtsdrevne institutioner: Det er korrekt, men stadig væk - jeg tror ikke, det er en diskussion, Dansk Folkeparti og SF kan blive enige om.
Til fru Sandy Brinck
: Ja, men hvis tilsynet som jeg nævnte før, er et problem, så må vi kigge på det.
Nu er det jo ikke et problem i den forstand, at der ikke skal føres tilsyn.
Fru Eva Kjer Hansen sagde jo, at det skal der faktisk gøres derude ifølge loven.
Men der er jo ikke andet for, end at vi så må ud til kommunerne og sige: I efterlever altså ikke loven, I retter jer ikke efter loven, og så må vi altså gå ind og gøre noget.
Det er derfor, vi har alle de katastrofale sager med børn, der bliver anbragt forkert, eller børn, der slet ikke bliver anbragt, som skulle have været anbragt. Så er der så igen metodeudvikling.
Det er det, og vi skal køre på hele tiden at få gjort den bedre.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-03-18:
Til fru Anne Baastrup vil jeg sige: Ja, det vil jeg gerne, for jeg er fuldstændig enig i, at det hører med i en god sagsbehandling.
Jeg synes jo, at fru Anne Baastrups eksempel viser, at der faktisk har været god grund til, at vi har sat de projekter i gang, som vi har, ikke mindst i kredsen af satspuljepartier, om metodeudvikling og efteruddannelse af sagsbehandlerne.
Til hr. Kim Sejr: Jeg føler, at det med inspirationen er dækket ind af den tidligere debat med fru Anne Baastrup.
Og så vil jeg sige til fru Line Barfod, at jeg mener bestemt ikke, jeg har givet udtryk for, at det går rimelig godt.
vil være meget klar over.
Det, der ligger omkring den vedtagelse, som jeg har fremsat på en række partiers vegne, er jo i virkeligheden, at vi nu går et skridt videre i forhold til at sikre, at vi nu får samlet op på alle de mange forskellige initiativer, der er sat i værk.
Der kan jeg jo høre, at det kniber med overblikket, for den diskussion, som også fru Line Barfod gerne vil ind omkring, er jo ikke mindst de initiativer, der er sat i gang - det har jo været i kredsen af satspuljepartier - omkring metodeudvikling, omkring vidensopsamling og også forløbsundersøgelser i SFI's regi. Så meget af det, der efterlyses, er jo netop det, der kører på nuværende tidspunkt, og der er mit synspunkt: Lad os så lige give det et stykke tid, så vi også kan se, hvad effekten er, og hvad læren er af de ting, der er sat i værk.
Det synes jeg faktisk er sådan en anstændig måde at arbejde på.
Anne Baastrup (SF), 2003-03-18:
Jeg kvitterer da for, at fru Eva Kjer Hansen mener, at det er i overensstemmelse med god sagsbehandlingsskik, at man hører anbringelsesstederne.
Jeg skal så lige i parentes bemærket
fortælle, at det vist er en overraskelse for kommunerne. Jeg vil så komme med et konkret eksempel: Et barn bliver flyttet fra en plejefamlie, og på den måde mister plejefamilien så i øvrigt også ansættelsesforholdet til kommunen.
Her har kommunen den opfattelse, at man end ikke behøver at høre forældremyndighedens indehaver.
Det er den måde, man fortolker lovgivningen på.
Vil fru Eva Kjer Hansen så være med til, at det i hvert fald kommer ind i det vejledningsmateriale, der skal sendes
ud i forbindelse med det kommende arbejde omkring udvikling af god sagsbehandlingsskik?
Kim Sejr (RV), 2003-03-18:
For mig handler det om at sikre den gode anbringelse.
Når fru Eva Kjer Hansen så nævner, at det, der er afgørende for den gode anbringelse, ikke er størrelsen på kommunen, hvorvidt den er lille, mellemstor eller stor, er det så bare, at man en gang imellem falder over forskere og folk i systemerne, som netop peger på, at det kan hænde, at mindre kommuner ikke har de nødvendige ressourcer til at sikre den optimale psykologiske eller specialpædagogiske bistand.
Her nævner fru Eva Kjer Hansen så, at der er mulighed
for kommunalt samarbejde, samarbejde over grænserne.
Det er også rigtigt nok, men kunne det ikke være en god idé, at man så forsøgte at inspirere kommunerne til det samarbejde ved at lave modeller, ved at lave noget inspiration til kommunerne, ved at afsætte midler til udvikling af de standarder, så kommunerne får nogle værktøjer på det område?
Irene Simonsen (V), 2003-03-18:
Lov om registreret partnerskab bestemmer, at registrering af partnerskab kun kan ske, hvis en af parterne har bopæl her i landet og er dansk statsborger, eller begge parter har haft bopæl her i landet i de sidste to år før registreringen.
Enhedslisten ønsker med det her lovforslag, L 129, at ændre loven, sådan at registreret partnerskab ligestilles med ægteskab.
Her må jeg slå fast med det samme, at jeg synes, det er meget beundringsværdigt, at Enhedslisten i alle henseender kæmper for ligestilling af homoseksuelle med heteroseksuelle.
Der er ingen tvivl om, at homoseksuelle på mange områder diskrimineres.
Derfor har jeg stor respekt for Enhedslistens indsats for de homoseksuelles ligestilling.
Der ligger meget væsentlige og tungtvejende grunde og hensyn bag lovens krav om bopæl og statsborgerskab.
Det er helt korrekt, at objektivt set ligger der en ulighed i en indgåelse af registreret partnerskab i modsætning til indgåelse af ægteskab, nemlig at det kræver en fast tilknytning til Danmark.
Men der er altså intet urimeligt i denne ulighed.
Lovens regler er lavet for at beskytte Danmark imod ren registreringsturisme, hvor udenlandske statsborgere kommer hertil alene for at blive registreret.
Kravet om dansk statsborgerskab har altså til formål at forhindre, at udenlandske par indgår registreret partnerskab her i landet, som i øvrigt måske ikke kan tillægges retsvirkning i deres eget hjemland.
Jeg synes også, det er en krænkelse af de enkelte nationalstaters ret til selv at bestemme over deres egen lovgivning.
Vi har en lovgivning i Danmark, der er gældende for, hvordan det skal foregå her, men med fuld respekt for andre nationalstater er det her at gå for vidt set med Venstres øjne. Justitsministeren har dog tilkendegivet nu her fra talerstolen, at der kan være enkelte eksempler, som hun er villig til at overveje og kigge lidt nærmere på, og det vil vi selvfølgelig fuldt ud bakke op.
Line Barfod (EL), 2003-03-18:
Jeg vil gerne anmode om, at forslaget kommer tilbage til udvalgsbehandling, så vi i udvalget kan få en nærmere drøftelse af, hvor grænsen går for, enten at dansk politi kan tage til andre lande og observere demonstranter og andre, der ikke er mistænkt for at have begået en forbrydelse, og omvendt, hvor grænsen går for, at udenlandsk politi kan få lov at komme ind i Danmark og observere mennesker, der ikke er mistænkt for forbrydelser, f.eks. folk, der ønsker at deltage i demonstrationer.
Jeg synes, det er en så væsentlig udvidelse af politiets beføjelser, både dansk politis og udenlandsk politis, at det er vigtigt, at vi får lavet et ordentligt udvalgsarbejde og får fastsat grænserne.
Det har ikke været muligt at få nogen svar fra Justitsministeriet, hvor vi med hensyn til nogle helt konkrete eksempler har kunnet få at vide, om politiet ville kunne få en tilladelse eller ej, f.eks. i den sag, der var for et par år siden under det svenske EU-formandskab, hvor folk fra Københavns Politi var taget til Malmø for at observere danske demonstranter, der ikke var mistænkt for ulovligheder.
Dengang fik de bagefter en næse af politidirektøren, fordi det var i strid med reglerne, og vi har ikke kunnet få svar på, om det efter disse nye regler i lovforslag nr. L 99 ville være tilladt eller ej.
Og det mener jeg er vigtigt at vi får afklaret under udvalgsarbejdet.
Bodil Kornbek (KRF), 2003-03-18:
Som bebudet ved førstebehandlingen har Kristeligt Folkeparti to ændringsforslag til lovforslaget, og jeg skal indledningsvis beklage, at forslagene er stillet uden for betænkningen.
Ændringsforslag nr. 1 sigter på at fjerne kundebegrebet fra § 223 a, sådan at det alene vil være betaling eller løftet herom, der er afgørende for, om der er tale om et strafbart forhold, hvor personer under 18 år er blevet seksuelt misbrugt.
Ændringsforslag nr. 2 sikrer, at unge mellem 15 og 18 år bliver fri for at skulle tage stilling til, om de vil medvirke i pornografisk materiale, ligesom det under ingen omstændigheder bliver tilladt at besidde såkaldt utugtige billeder af børn og unge under 18 år.
Det forekommer efter Kristeligt Folkepartis opfattelse
Det svækker med andre ord lovgivers intentioner om at beskytte børn og unge mod seksuelt misbrug, at lovforslaget lægger op til, at der indhentes samtykke fra unge til alligevel at medvirke i pornografi.
Derfor finder vi det meget nødvendigt med ændringsforslag nr. 2.
Ændringsforslagene er efter Kristeligt Folkepartis opfattelse meget vigtige og er af flere høringsparter, bl.a. Reden, også blevet foreslået i de høringssvar, der i sin tid blev afgivet til lovudkastet, og Kristeligt Folkeparti vil på den baggrund opfordre Folketingets medlemmer til at støtte forslagene.