runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-04-04:
Jeg har tidligere meddelt, at Dansk Folkeparti støtter de tanker, som hr. Duetoft præsenterer om at få en stærkere inddragelse af Folketinget og Folketingets Finansudvalg.
Men det, jeg vil spørge hr. Duetoft om, er, om det, der i virkeligheden ikke er det afgørende her, er, om Folketinget får sin viden før eller efter aftalen indgås.
Hvis vi sikrer en model, hvor Folketinget får viden om, hvad regeringen i virkeligheden går efter i de her forhandlinger, inden forhandlingerne tilendebringes, så vil det jo give et flertal muligheden for at sige fra på et tidspunkt, hvor det har en idé at sige fra, og dermed jo ikke blive taget med pistolen for tindingen efterfølgende, når aftalen er indgået.
Og hvis sådan en model med et samråd og lignende kan være med til at tvinge regeringen til at spille klarere ud end det, der er sket i dag, hvor flere ordførere har stået heroppe og har spurgt, hvad det egentlig er, regeringen vil, fordi den mest har brugt sin taletid på at forklare, hvad den har gjort siden 1993, og ikke, hvad den vil, så har vi faktisk en model, der gør, at Folketinget bliver stærkere inddraget.
Det er lidt pudsigt, at når det drejer sig om at løse opgaverne, er der jo nærmest ingen begrænsninger for, hvad finansministeren har af muligheder i forhandlingerne med kommunerne for at være med til at løfte velfærden, men når det drejer sig om, at folketinget skal have indflydelse på forholdene, forsøger socialdemokratiet fuldstændig at underspille betydningen af de forhandlinger, for man kan jo bare komme bagefter, og det skal udmøntes, og vi diskuterer i fagudvalgene, osv. Jeg vil godt spørge hr. Klaus Hækkerup: Hvad skulle der være til hinder for, at Folketinget fik større indflydelse på de forhandlinger, der skal køres med de kommunale myndigheder?
Hvad skulle være til hinder for det, hvad skulle der være så dumt ved det, hvad skulle gøre, at vi ikke skal ændre processen?
Når man siger, det er vigtigt med meget stor fortrolighed, og at man ikke kan køre tingene i en åben proces, handler det normalt om, at man står over for en modspiller, som vil det diametralt modsatte af en selv, og så drejer det sig om selv at få så stor indflydelse på resultatet som muligt.
Men det billede, man forsøger at give i forbindelse med forhandlingerne med de kommunale myndigheder, er jo, at man har et fælles mål, nemlig at få lavet et løft på nogle centrale velfærdsområder.
Og hvis det er sådan - og det er et udgangspunkt, vi kan tage og føle på
- jamen så er der jo ikke noget til hinder for, at man gør det i en åben proces, hvor Folketinget også har indsigt og indflydelse.
Peter Duetoft (CD), 2000-04-04:
Jamen ud over nogle konkrete aftaler, som vi altså ikke har nogen indflydelse på, er jo altså også rammerne for f.eks. skatteudskrivning - hele linjen for, hvor løs man vil gøre den kommunale og den amtskommunale økonomi - gennemført herfra uden nogen debat i Folketingssalen. Jeg vil godt spørge hr. Klaus Hækkerup, om han aldrig har været ude for i en finanslovforhandling, at vi på nogle områder var bundet af aftaler, som er indgået med amter og kommuner.
Det vil sige, at lige pludselig er der lagt nogle bindinger på finansloven og dermed på Folketinget, som Folketinget ikke selv har været med til at diskutere.
Finansministeren skal selvfølgelig have bevægelsesfrihed.
Klaus Hækkerup (S), 2000-04-04:
Hr. Peter Duetoft fremfører, at den ene halvdel af de offentlige udgifter prioriteres ved forhandlinger i Finansministeriet om finansloven og den anden halvdel gennem, forstod jeg, lukkede forhandlinger mellem de kommunale organisationer og finansministeren.
Jeg kan sige, at jeg er enig i, at den ene halvdel prioriteres gennem forhandlinger omkring finansloven.
Den anden halvdel prioriteres i kommuner og i amter inden for de samfundsøkonomiske rammer, der er givet.
Det, der foreligger i aftalen, er alene en henstilling om, hvad vej man skal gå, og så selvfølgelig en henstilling, der er fulgt op, somme tider med konkrete aftaler, f.eks. om udbygningen på IT-området i folkeskolen, konkrete aftaler, der er indgået mellem regeringen eller den enkelte minister og de pågældende organisationer.
Så spørger fru Pernille Falcon fra Enhedslisten, om jeg tror, kommunerne kan løfte opgaverne, eller der fortsat skal være forringelser af kvaliteten.
Lad mig slå fast én gang for alle, at fra 1993, hvor denne regering tiltrådte, og frem til og med indeværende budgetår har realvæksten i kommunernes nettodriftsudgifter været på 13,4 pct.
Der er under ingen omstændigheder tale om nedskæringer.
Der er tale om en ekspansion, som vi ikke så magen til i de foregående 10 år.
Så kan vi ikke én gang for alle blive fri for den snak om nedskæringer og få en anerkendelse af, hvad der faktisk er sket?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-04-04:
Hr. Klaus Hækkerup var inde på det fantastiske demokrati, der består i at få en aftale til efterrationalisering og så i praksis at kunne stemme for eller undlade, og hvis man stemmer nej, og et flertal gjorde det, så sker det, som hr. Duetoft netop har nævnt, så ville systemet bryde sammen.
Det, vi er interesserede i, er, hvordan vi kan etablere et system, hvor Folketingets partier, offentligheden, helst også i større omfang end i dag, får indsigt i og indflydelse på de forhandlinger, som føres om en så stor del af den danske økonomi som den, kommunerne og amterne står for.
Det er det, vi savner.
Pernille Falcon (EL), 2000-04-04:
Det er jo, som hr. Duetoft var inde på, altid sjovest at sidde for den rigtige ende af revolveren.
Jeg vil høre, om det er Socialdemokratiets opfattelse, at kommunerne kan løfte alle de store opgaver, der blev nævnt, i forhold til hele ældreområdet, i forhold til børn, i
forhold til det stigende antal skoleelever, inden for den 1 pct.-ramme, man tidligere har lagt op til, eller om det er sådan, at det fortsat skal ske ved, at man forringer kvaliteten både for ældre og for skolebørnene
Peter Duetoft (CD), 2000-04-04:
Jeg er glad for hr. Klaus Hækkerups konstatering af, at disse aftaler i en årrække har styret en væsentlig del af dansk økonomi.
Så må hr. Klaus Hækkerup undskylde: Den ene halvdel af dansk økonomi styres i månedlange finanslovforhandlinger og diskussioner, offentlige debatter, folketingsdebatter, og hvad ved jeg, den anden halvdel af dansk økonomi styres af hans excellence finansministeren.
Uden nogen debat med nogen, uden nogen afprøvning i Folketinget, uden noget modspil kan excellencen sidde og afgøre, hvordan statens rolle skal være, for hr. Jes Lunde har jo fuldstændig ret i, at når vi kommer til Finansudvalget i slutningen af juni måned, så er der nogle af os, der formaster os til at undlade at stemme, som vi gjorde sidste gang, men ellers er det stort set valget mellem kolera eller pest: Enten stemmer man for, eller også stemmer man imod.
Jes Lunde (SF), 2000-04-04:
Når borgerne modtager ydelser fra det offentlige, så tror jeg, de fleste borgere har det sådan, at de sådan set er ligeglade med, om det foregår i kommune, amt eller stat, bare kvaliteten er i orden i det, de får. Men realiteten er jo, at omkring tre fjerdedele af de offentlige ydelser leveres af kommuner og amter, og derfor er det særdeles centralt at finde ud af, hvad det er for nogle prioriteringer, vi har i det offentlige, når der skal laves kommuneforhandlinger mellem regering, kommuner og amter. Derfor ser vi i alle partierne, tror jeg, spændt frem til at høre finansministerens og indenrigsministerens redegørelse for det.
Besvarelse
Pia Larsen (V), 2000-04-04:
Jeg må sige, at jeg er absolut enig med hr. Frank Aaen i, at det eneste middel nu vil være en retssag, og det skyldes, at hr. Frank Aaen og Enhedslisten dengang, vi havde mulighed for at tage en politisk stillingtagen i Folketingssalen, nemlig den 27. januar 1998, ikke ville være med til at tage politisk ansvar for, at vi kom videre i den her sag.
Nej, det skulle overlades til domstolene. Og så troede jeg i øvrigt ikke, at det handlede om, at regeringen ikke kunne drages til ansvar nu.
Jeg troede, at det handlede om, også da jeg i går læste i Folketingets Forhandlinger om debatten dengang i januar 1998, at Den Danske Bank skulle dømmes.
Men nu handler det altså om, at der er mulighed for, at regeringen kunne drages til ansvar i en retssag, og at Venstre ikke vil tage del i det.
Det kan jeg ikke sige andet end nå til.
Jes Lunde (SF), 2000-04-04:
Hr. Klaus Hækkerup har selvfølgelig ret i, at de egentlige beslutninger om mange af de her ting træffes ude i kommunerne og ude i amterne.
Det er dér, man foretager den egentlige prioritering på detailniveau, det er dér, man sætter tingene i værk.
Sådan er vores nærdemokrati, og sådan skal det også være.
Men hvis det nu var hele sandheden, var der jo ingen grund til, at finansministeren brugte de næste mange uger og måneder på at forhandle om kommunernes økonomi, hvis der kun var ét tal, man skulle blive enig om, nemlig bloktilskuddets størrelse.
Hver gang der indgås aftaler mellem regeringen og kommunerne, er der jo en stribe af aftaler om, hvad der nu skal prioriteres i år, og hvilke lovgivningsmæssige ting kommunerne ønsker at regeringen indfører.
Nogle gange har der været en tendens til, at bare regeringen har siddet og aftalt noget med kommunerne,
har et flertal herinde følt sig forpligtet til ligefrem at udmønte det i lovgivning, og det er jo helt hen i vejret.
Det er jo ikke demokrati.
I det hele taget er jeg lidt målløs over, at det skal være nødvendigt at stå her og argumentere for demokrati.
Man skulle da synes, at det er en styreform, vi har haft i Danmark i masser af år, og det er vi da vant til, og sådan er det.
Men her er et stort område, over halvdelen af den offentlige sektor, hvor demokrati bare ikke er velkomment.
Her er det en uting, og det synes jeg er svært at forklare.
Pernille Falcon (EL), 2000-04-04:
Jeg anfægter ikke, at det er blevet langt bedre, efter at den borgerlige regering gik af og den nuværende regering kom til.
Det er ikke det, vi anfægter.
Det, som er problemet, er, at man lægger nogle meget snævre rammer for kommunerne.
1 pct.-realdriftsrammen er et kæmpestort problem i kommunerne.
Når man sidder f.eks. i Hvidovre, hvor jeg kommer fra, og skal skaffe plads til yderligere 1.000 skolebørn inden for de næste par år, skaffe 50 nye plejehjemspladser og skaffe plads til mange hundrede børn i daginstitutionerne og man samtidig gokker hovedet mod 1 pct.-rammen, fordi partifællerne ude i kommunerne er så frygtelig loyale over for regeringens henstillinger, giver det altså nogle voldsomme problemer.
Så gør man nemlig det, at man forringer kvaliteten.
Så fyrer man skolelærere, og det kan altså godt være, regeringen ikke kalder det en nedskæring, men man gør i hvert fald det, at man forringer kvaliteten for at få plads til flere børn.
det kan godt være, man ikke kalder det en kvalitetsforringelse herinde, men det gør jeg i hvert fald.
det er meget, og jeg er helt enig i, at det er nødvendigt, at vi ser på det, og at vi får væksten dæmpet.
vi fik en skrivelse fra kommunernes landsforening, efter at der havde været generalforsamling, og den viser, at på grund af den alderssammensætningsforskydning, der sker, regner man med at skulle bruge 1,1 mia. kr. mere allerede i 2001.
det er altså hele det beløb, som ligger inden for den ramme, der er aftalt, som går til det, hvis det er korrekt, og det er det nok, når de skriver det.
men en anden ting skriver man ikke noget om fra Kommunernes Landsforening.
Man skriver ikke noget om indtægterne.
Jeg ved ikke, om finansministeren kan sige noget om indtægterne - om det er sådan, at de store ekstraindtægter, kommunerne har fået på grund af den offentlige vurdering, rent faktisk svarer til det beløb, jeg nævnte før.
Jeg vil gerne spørge, om det er noget i den retning, for sådan har jeg næsten forstået det.
Klaus Hækkerup (S), 2000-04-04:
Hr. Peter Duetoft gav udtryk for, at der skulle være mere frihed i kommunerne til at udskrive nogle skatter.
Nu ved jeg ikke, om man kan gradbøje frihed, men lad nu det ligge.
Jeg står her med den aftale, der blev indgået den 16. juni 1998 mellem regeringen og KL.
I den står der, at KL og regeringen er enige om, at udskrivningsprocenten for indkomstskat under ét ikke hæves i 1999 i forhold til 1998.
Nu er 1999 som bekendt udløbet, og vi kan se på, hvad der rent faktisk skete.
Jeg vil godt spørge hr. Peter Duetoft: Var der ikke kommuner, der hævede skatten?
Var der ikke kommuner, der sænkede skatten?
Var der en eneste kommune, der var tvunget til at fastholde det skattetryk, den havde året før, eller var det sådan, at kommunerne ansvarligt og fornuftigt og tagende de tilskud, de fik fra staten, i betragtning fastlagde deres skatteniveau, som de selv ville?
Thor Pedersen (V), 2000-04-04:
Jeg har sandelig ikke den mening, at der ikke er mulighed for fri debat.
Der vil være fri debat i Folketingssalen, fri debat i Finansudvalget, vi kan holde alle de samråd, som medlemmerne ønsker, som hvert enkelt medlem selv ønsker, og vi er jo i virkeligheden meget hjælpsomme over for hinanden i Finansudvalget, ikke med hensyn til at stemme, men altid til at sikre, at blot et medlem ønsker, at noget oplyses, så har udvalget kollektivt det samme ønske.
Men det var hr. Peter Duetoft, der sagde, at man skulle have et toleddet system, hvor man ligesom gav mandat til regeringen i forhandlingerne.
Jeg vil godt sige, at der står vi af.
Vi mener ikke, at et Finansudvalg forud for nogle forhandlinger skal give regeringen et mandat.
Regeringen har det ansvar som udøvende magt at forhandle på regeringens vegne.
Så inddrages Folketinget i ansvarsdelen, når det forelægges enten ved aktstykke eller som lovforslag i Folketingssalen, og sådan bør det være også efter grundloven.
Peter Duetoft (CD), 2000-04-04:
Jeg vil gerne over for hr. Thor Pedersen bekræfte, at selvfølgelig har Finansudvalget ikke vedtaget det.
Det sagde jeg heller ikke, jeg sagde, det var vores ønske, det skulle være sådan.
Det har alle partier så gjort i dag.
Det er heldigvis da også sådan, at i Finansudvalget kan man indkalde til samråd.
Det kan jeg f.eks. gøre, og det agter jeg at gøre for at få den diskussion, og så kan partierne jo overveje, om de vil deltage i den eller ej.
om, at det her er noget med den udøvende magt.
Den forhandling, der er med kommuner og amter, har ikke et suk at gøre med den udøvende magt.
Sandheden er, at når vi i finanslovforhandlingerne prøver at få lagt bare nogle guidelines ind for forhandlingerne her, så siger man: Nej, det skal vi ikke diskutere, og det vil sige, at vi ikke engang under finanslovforhandlingerne kan få en diskussion om den samlede økonomi i Danmark.
Det er i hvert fald ikke lykkedes indtil nu; det kan være, det kan lykkes for fremtiden.
Det, vi efterlyser, er, at alt det, alle andre render rundt og snakker om, at der skal være en stor balance og alt det her, kommer til debat et eller andet sted i det politiske system, og dér er det helt logisk, at det er Finansudvalget, som har en ganske central rolle i det.
Men jeg kan sige til hr. Thor Pedersen, at jeg har ikke taget Venstre til indtægt for, at det mener, det skal være sådan.
Det drømmer jo også om mange ting.
Så vil jeg godt sige til hr. Klaus Hækkerup, at selvfølgelig skal man da ikke sidde og tage stilling.
Det, jeg beder om, er, at der er mere frihed i kommunerne til at udskrive nogle skatter; det, jeg beder om, er, at man ikke igen og igen fra statens side siger, at her er vi låst.
Jeg kan ikke forstå, at man kan have et kommunalt selvstyre, hvor man så siger til folk, at de har et kommunalt selvstyre, men i øvrigt skal vi nok bestemme, hvor mange penge de kan give ud. Jeg er overbevist om, at de lokale politikere ikke bare rutter med pengene.
Jeg er overbevist om, at det ikke giver nogen stor popularitet at sætte skatten op.
Men jeg fatter ikke, hvis en kommune har specielle problemer med plejehjem, med veje, med psykiatrien, eller hvad ved jeg, at den så ikke skulle have lov til at indkræve nogle flere skattepenge i en periode.
De aftaler, vi laver herinde, som så er lovgivning, ja, det er logisk, må vi selvfølgelig så også være med til at skaffe finansieringen til.
Det gør vi også gennem bloktilskuddet, og det ønsker jeg så mere øremærket, i stedet for at pengene bliver brugt til andet end det, vi faktisk udskriver dem til.
Thor Pedersen (V), 2000-04-04:
Jeg føler det nødvendigt at sige til hr. Peter Duetoft, at det fremstod, som om det var noget, man havde besluttet i Finansudvalget allerede nu, at man skulle lave en toleddet struktur, hvor Finansudvalget skulle være endnu mere magtfuldkomment end i dag og ligefrem have retten til at give en regering mandat til det, den skulle forhandle om.
Jeg må sige, at det ikke er et synspunkt, vi kan støtte,
og det er en meget stor historisk fejl at slutte fra, at en regering i mindretal er nødt til at sikre sig et flertal, før den forhandler i EU, og så til, at en regering, som udøver en magt i Danmark, skal operere i Finansudvalget med det, der hedder et mandat.
En regering står til ansvar for det, den forelægger Folketinget og Finansudvalget efter endt forhandling, og der må den da have modet til at sige ja eller nej eller at lade være at blande sig, hvis den mener, det er et for broget billede, der tegner sig.
Vi har i Venstre ikke noget ønske om, at Finansudvalget skal tiltage sig en større magt og om en mere synlig demokratisk - eller for lukkede døre demokratisk - proces end det, vi ser i dag.
Klaus Hækkerup (S), 2000-04-04:
Hr. Peter Duetoft nævner, at det er vigtigt, at Folketinget bliver involveret i det store udgiftsområde, som den kommunale sektor udgør.
Så vil jeg egentlig godt spørge: Hvordan forestiller hr. Peter Duetoft sig, det skal ske?
Hvis vi nu tager det aller-, allerstørste kommunale udgiftsområde, så er det lønområdet: Er det hr. Peter Duetofts forestilling, at vi i Finansudvalget skal sidde og bestemme de overenskomster og lønstigninger, Kommunernes Landsforening og Amtsrådsforeningen må indgå?
Er det lige pludselig vores ansvar at sikre overenskomsterne?
Hvad med de mange love, regler og vedtagelser, Folketinget har afgjort, som normerer udgiftsområderne, fastlægger udgiftsområderne i kommunerne? Er det noget, vi skal sidde og drøfte i Finansudvalget og sige til kommunerne, at det mente Folketinget måske nok ikke helt så stramt, som det havde besluttet det?
Hvad med de aftaler, regeringen har indgået støttet af et flertal i Folketinget, f.eks. Vandmiljøplanen og de store udgifter, den medfører også for kommunerne til rensning af spildevand?
Er det noget, vi skal sidde i Finansudvalget og sige, at den aftale underkender vi, og så gå ned i vores respektive folketingsgrupper og tage et slagsmål med dem, der har tiltrådt den på det område eller på andre områder, psykiatri, sygehuse, socialhjælp?
Hvad er det for nogle forestillinger, hr. Peter Duetoft gør sig om, hvad vi skal sidde og bestemme i Finansudvalget?
Klaus Hækkerup (S), 2000-04-04:
Hr. Peter Duetoft siger, at regeringen fastlægger rammerne for skatteudskrivningen ved aftalen med Kommunernes Landsforening og Amtsrådsforeningen.
Til det vil jeg godt sige, at det svarer slet ikke til min erindring.
Det, man har aftalt, er henstillinger om, at skatten holdes i ro, eller at skatten må stige så og så meget eller slet ikke må stige.
Når jeg tænker tilbage, er det vist kun sket én gang
siden kommunalreformen i 1970, at man direkte har grebet ind med lovgivning over for den kommunale skatteudskrivning
, og det var under den smalle Venstreregering i 1974, så vidt jeg husker.
Ellers har den kommunale skattefastsættelse været fri.
Det er ikke noget, der fastlægges ved forhandlingerne, men der kommer nogle henstillinger, som selvfølgelig med baggrund i de ønsker, Folketinget har om udviklingen af skattetrykket, også bliver transformeret over til kommunerne.
Men det er som sagt kun henstillinger. Der er for mig at se ikke noget ondt i, at Folketinget blander sig i debatten om, hvordan pengene skal bruges, og jeg skal love for, at det gør Folketinget også jævnligt.
Jeg tror, vi har 100 forespørgselsdebatter tilbage i denne folketingssamling, og det betyder selvfølgelig, at Folketinget gennem alle disse debatter og gennem de beslutninger, der træffes, afstikker retningsslinjerne for, hvordan pengene skal bruges. Hr. Jes Lunde spørger, om det ikke er rimeligt, at Folketinget får indflydelse på, hvordan der skal prioriteres, for det er jo ikke bare bloktilskuddets størrelse.
Det er fuldkommen rigtigt, og hvis jeg hørte hr. Jes Lunde ret, stod han netop og argumenterede for, at noget af det, regeringen skulle få ind, var et mere rummeligt arbejdsmarked.
Det var præcis også det, finansministeren gav tilsagn om at han ville tage ind i drøftelserne. Den nærmere detaljerede udformning må selvfølgelig ske, når finansministeren sætter sig ned og diskuterer tingene med kommunerne og med amterne: Hvor er områderne, hvor mange kan de tage, og hvordan løser vi det?
Er de introduktionsordninger og tilskudsordninger, vi har, korrekte, eller skal de reguleres?
Det er klart.
Men det udspringer jo i virkeligheden af det ønske, som de partier, regeringen indgik finanslovaftale med sidste år, har om at skabe et mere rummeligt arbejdsmarked, for nu bare at nævne et enkelt område, som Folketinget klart vil prioritere.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-04-04:
Hr. Klaus Hækkerup har altså forholdt sig meget lidt til det spørgsmål, som er rejst af flere, nemlig: Hvilke argumenter, der er for, at Folketinget ikke kunne inddrages yderligere i forberedelsen og udmøntningen af de aftaler, man indgår med de kommunale myndigheder?
Der kom en masse snak om, at vi jo har debatter herinde, og hr. Hækkerup nævnte, at vi har 100 forespørgselsdebatter tilbage.
Det må vist være både lov- og beslutningsforslag og forespørgsler, for ellers tror jeg nok, at Folketingets Præsidium må reagere ret kraftigt.
Men meningen må jo så være, at vi i løbet af juni måned, når forhandlingerne virkelig tager til, skulle have forespørgselsdebatter cirka hver anden dag herinde, så vi kunne forholde os til tingene - altså at Folketinget bliver holdt inde i juni måned og diskuterer de forhandlinger.
Hvis det er det, Socialdemokratiet vil henvise til med Folketinget som et sted, hvor der er åbenhed omkring tingene,
må det jo blive konsekvensen, for ellers er der jo slet ikke noget bud.
Derfor må jeg altså igen spørge hr. Hækkerup: Er der nogen bud på, hvordan Folketinget kan inddrages bedre?
Og hvis ikke, hvorfor er det så alarmerende, at vi beder om at blive inddraget yderligere og få en mere åben proces omkring de forhandlinger?
Peter Duetoft (CD), 2000-04-04:
Hr. Klaus Hækkerup brugte ordret den bemærkning, at kommunerne retter sig efter det skatteniveau, som Folketinget ønsker.
Hvor i alverden ved hr. Klaus Hækkerup det fra?
Det ved hr. Klaus Hækkerup ikke en dyt om, for Folketinget har jo aldrig diskuteret det - netop fordi vi ikke må få lov til at diskutere på forhånd, hvor langt finansministeren skal gå.
Så vil jeg godt spørge hr. Klaus Hækkerup: Hvad vil der ske, hvis kommunerne og amterne siger: Det er da meget udmærket, fint nok, det er da meget hyggeligt at sidde og snakke med finansministeren, men i øvrigt blæser vi højt og flot på skatteniveauet; vi udskriver den skat, vi vil. Så kan man kalde det henstillinger og opfordringer fra nu af til dommedag, men jeg er ret sikker på, at der vil ske noget, og at finansministeren vil reagere i den situation.
Nu er vi så heldige, at kommuner og amter stort set lever op til det, der er aftalt, men det er altså noget, der er aftalt, uden at Folketinget har fået lov til at fremsætte det ønske, som hr. Klaus Hækkerup lige før sagde at Folketinget havde.
Det er sådan, det hænger sammen.
Lad være med at kalde frivilligt, for så frivilligt er det jo ikke.
Reaktionen ville være der med det samme, hvis amter og kommuner bare kørte derudad.