Henrik Vestergaard (V), 2004-03-25:
Jamen så spørger jeg lidt mere direkte: Støtter Socialdemokraterne stadig væk forsigtighedsprincippet i EU og brugen af det?
Det er klart, at hvis man som foreslået i B 29 har vedtaget, at vi skal sænke EU's grænseværdier - eller hæve dem - for aflatoksin, altså sænke beskyttelsesniveauet, så har man jo forladt forsigtighedsprincippet, for det er dem, det er fastsat efter.
Det er i øvrigt noget, der er skrevet ind i fødevareforordningen fra 2002, og som jeg engang troede SF støttede.
Det kan jeg så forstå at de ikke gør længere.
Det må man jo antage at SF gør ud fra en tanke om, at det skal være ens internationale regler, der findes.
Men det må jo samtidig også betyde, at så kan Danmark da heller ikke påberåbe sig, hverken hvad angår fødevarer, sundhed eller miljø, at have en særlig garanti, for så hænger tingene jo ikke sammen. Så man må antage, af SF har gjort op med sig selv, at forsigtighedsprincippet ikke skal gælde længere, for det er jo en folketingsbeslutning her, der skal bestemme, hvad grænseværdien skal være i EU, og ikke det princip, som vi jo har i EU, nemlig forsigtighedsprincippet.
SF's forslag er sympatiske, men Venstre finder grundlaget for de omtalte omfattende tiltag usikkert.
Vi finder vejen til problemløsningen noget bagvendt og bureaukratisk, og vi er uenige i, at opgaven er at opfinde nye principper og nye systemer til afløsning af dem, som findes og fungerer.
Vi skal fortsat sikre, at folk trygt kan spise den mad, der sælges og serveres i Europa.
Det er også et globalt debatemne, og SF tager sit udgangspunkt i et sådant debateksempel fra Verdensbanken, hvorefter EU angiveligt skulle have lavere grænseværdier for de kræftfremkaldende svampegifte aflatoksiner end det internationale standardsæt Codex Alimentarius. SF foreslår i B 29, at EU's grænseværdier sænkes, da de forudsættes at være handelsforvridende, specielt for udviklingslandene.
Sammenligner man EU's standarder med de internationale, fremkommer der dog et noget mere nuanceret billede.
Standarden for jordnødder til videre forarbejdning er, som ministeren har gjort opmærksom på, ens i EU og Codex, nemlig 15 ppb, dvs. parts per billion.
For forarbejdede jordnødder har EU nogle grænseværdier, der skal overholdes, som Codex ikke har, og det gælder også for tørret frugt, korn og krydderier.
Er det så som forudsat af SF handelsforvridende?
For de forarbejdede er der til gengæld tale om en stigning til trods for forskellen mellem EU-standarder og de internationale.
Importtallene påviser altså ikke, at standarden umiddelbart virker handelsforvridende.
Aflatoksineksemplet fører SF i B 44 frem til ønsket om en udviklingskommission.
Vi finder det ikke uinteressant at undersøge problemets omfang.
Aflatoksin er jo kun et - måske dårligt kan det vise sig - eksempel på risikoen for handelsforvridninger via tekniske standarder.
Men læser vi videre i forslaget, hvor beslutningsprocesserne ønskes kortlagt for at skabe gennemsigtighed, og hvor kommissionen har til opgave at foreslå nye standarder, så undres vi, for både de internationale og de europæiske standarder vedtages i dag i åbenhed under iagttagelse af videnskabelige data under høring af alle relevante parter.
Selv i EU's eget system, EFSA, altså Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet,
sendes forslag til nye standarder i høring hos Verdenshandelsorganisationen WTO's medlemmer, inden de vedtages.
Det er jo ifølge SPS-aftalerne i WTO muligt for landene at have højere standarder.
Det er altså tilladt at have højere standarder, men de må netop ikke være handelsforvridende.
Det er fuldt gennemsigtigt for alle med mulighed for påvirkning og tvistbilæggelse.
Hvorfor skulle vi så sætte en udviklingskommission til at vedtage noget, som allerede i dag foregår i anerkendte systemer?
Hvorfor gå over åen efter vand? SF's sigte er de fattigste landes situation i forhold til adgangen til de rige forbrugere.
Det har Venstre stor sympati for, for vi mener netop, at der er en sammenhæng mellem handelsmuligheder og udviklingsperspektiver.
SF vil veksle denne omsorg til et udviklingsprincip i B 122, og her synes jeg, kæden hopper af for SF.
For det første er det et voldsomt bureaukratisk princip.
Intet må gøres, intet besluttes, ingen forbrugerstandarder fastlægges, uden at de grundigt er vurderet i forhold til udviklingslandenes handelsmuligheder.
I Codex er de med til at fastsætte standarderne via den integrerede ramme, og i WTO støtter vi dem i at føre eventuelle sager.
I EU har vi i årene 2001-2003 sat 110 mio.
Det er vel i virkeligheden netop det, som SF's udviklingsprincip går ud på.
Vi gør altså det rigtige i dag.
Så hvad skal vi med et bureaukratisk princip, og hvorfor skal vi sænke beskyttelsesniveauet for vore borgere?
Jeg er glad for, at SF har fået øjnene op for Venstres dagsorden.
Vi har faktisk stået alene med den i de sidste par år, altså at standarder ikke må være skjulte handelshindringer.