Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-05-02:
Baggrunden for det her forslag er en aftale mellem en lang række partier, en aftale, som Enhedslisten hverken har lod eller del i, og som strækker sig tilbage til den såkaldte førtidspensionsreform for 2000.
Overordnet set kan man sige, at det er et forslag, der indeholder noget godt og en del skidt.
Det er et udgangspunkt, at man ved hjælp af økonomiske stramninger over for kommunerne og ved hjælp af stramninger over for de ledige potentielle fleksjobbere, dem, der er visiteret til fleksjob og er på ledighedsydelse, mener at kunne komme et skridt nærmere, at flere af disse mennesker skulle komme i arbejde, altså få sig et fleksjob.
Det er en forudsætning, som bygger på en antagelse om, at jobbene øjensynligt er der, og at det måske skulle være motivationen dels fra kommunernes side, dels fra de enkelte lediges side, der skulle mangle.
Det er et udgangspunkt, som vi også har diskuteret i andre sammenhænge, og som vi fra Enhedslistens side mener er at skyde ved siden af.
Jeg skal først sige noget om de ting, som vi mener er problematiske i forslaget bortset fra, at man måske kunne have ventet med at lave en egentlig revision af fleksjobordningen, til vi havde fået en nærmere redegørelse fra beskæftigelsesministeren om, hvordan det er gået indtil videre.
Nogle af de største problemer er, at man bygger på en økonomisk pression over for kommunerne i forhold til deres administration af ordningen og en dokumentation af, hvad de har foretaget sig for at få folk igennem hele cirkusset med arbejdsprøvning osv. som forudsætning for, at folk kan blive visiteret til et fleksjob.
At der virkelig er et problem, fremgår måske allertydeligst af, at efter 18 måneder vil kommunerne miste refusionen for de personer, der på det pågældende tidspunkt er på ledighedsydelse.
Det betyder efter min mening reelt flere udgifter til kommunerne og risiko for, at det vil øge presset på de enkelte ledige og presse dem over i enten kontanthjælp eller job, som de ikke er i stand til at bestride på grund af deres nedsatte erhvervsevne.
I det hele taget virker dette forslag i virkeligheden rent umiddelbart som et forsøg på at få læsset flere udgifter over på kommunerne.
Men det er et spørgsmål, som vi skal have nærmere afklaret, hvordan den økonomiske sammenhæng mellem de statslige og de kommunale udgifter er, for det kan ikke være rigtigt, hvis forslaget blot betyder, at kommunerne får øgede udgifter uden på nogen måde at få dækning for dem.
Desuden er det et problem, at muligheden for at gå fra et ordinært deltidsarbejde til et fuldtids fleksjobarbejde fjernes.
Og hvorfor er det nu det?
Det er det, fordi fleksjobordningen er beregnet til at være og skal være ordinære stillinger.
Det vil sige, at folk skal arbejde på ordinære overenskomstmæssige lønvilkår, og at arbejdet skal ligne almindeligt arbejde så meget som muligt, og man kan ikke forestille sig, at der skulle være noget problem i, at folk, der ikke har nedsat arbejdsevne, og som har et deltidsjob, kan få et ordinært fuldtidsjob.
På den måde får de jo forøget deres indtægt.
Der er en grund til, at folk skal have et fleksjob, og grunden er, at de har nedsat arbejdsevne.
Men det mener jeg ikke skal betyde at folk ikke kan øge deres indtægt ved at arbejde så meget, som de nu magter.
Endelig vil jeg også her nævne, at hele spørgsmålet om dokumentation, arbejdsprøvning osv. kan være besværliggørende for det arbejde for arbejdspladsfastholdelse, som foregår på virksomhederne.
Folk, der har været ansat i et ordinært job i mange år, men som efterhånden er blevet nedslidt, har brug for at blive fastholdt på arbejdsmarkedet gennem et fleksjob, og det kan ikke være rigtigt, at arbejdet for at sikre det ikke skal kunne foregå let og uhindret på de enkelte virksomheder.
Til sidst skal jeg blot nævne, at der også er positive elementer i forslaget.
Mentorordningen, fleksjobbeviset og retten til 6 ugers uddannelse er så absolut fremskridt, men efter at vi har lagt sammen og trukket fra, er det Enhedslistens holdning, at vi er imod forslaget, selv om vi godt kan se, at det også indeholder positive ting.
Aftalen er udtryk for et stort ønske om at værne om en succesfuld ordning, som har været med til at gøre arbejdsmarkedet mere rummeligt, og som på en værdig måde giver mange mennesker med handicap eller anden varig begrænsning af arbejdsevnen mulighed for at bevare tilknytningen til arbejdsmarkedet.
Den er også udtryk for, at vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at imødekomme behovet for arbejdskraft.
Mennesker, som har ressourcer, der kan bruges på arbejdsmarkedet, skal også have mulighed for at bruge dem, fordi det er til gavn for så vel den enkelte som samfundet.
Der kan derfor være personer i ordningen, som godt kunne have klaret et job på normale vilkår, hvis de f.eks. var blevet revalideret, og det kan betyde, at det bliver sværere at finde fleksjob til dem, som virkelig har brug for det.
Mennesker, som har en væsentlig og varigt nedsat arbejdsevne, risikerer at komme længere og længere væk fra arbejdsmarkedet, mens de venter på et fleksjob, fordi de mister motivationen og troen på, at de igen kan komme på arbejde.
Det er baggrunden for aftalen, og det er også baggrunden for de justeringer, vi har foretaget.
Jeg vil gerne takke for den store tilslutning til lovforslaget.
Der er blevet rejst en række spørgsmål under debatten, dem vil vi naturligvis vende tilbage til under udvalgsbehandlingen, og vi skal hurtigst muligt komme med afklaring på de tvivlsspørgsmål, der måtte være.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning