Søren Krarup (DF), 2005-03-29:
Dette lovforslag forholder sig som bekendt til den strukturreform, der er vedtaget med regeringens og Dansk Folkepartis stemmer, og vi har derfor i grunden ikke andet at sige til det, end at vi stemmer ja.
Dette er det afgørende, men derfor kan der godt være et og andet, som vi i øvrigt vil sige.
For det første vil vi byde undervisningsministeren velkommen i embedet.
Han har jo beklædt det før, i hele 11 år var hr. Bertel Haarder undervisningsminister i 1980'erne og 1990'erne, og når han nu er vendt tilbage til sit gamle embede, er det åbenbart for alle, at det er med forseglede ordrer eller med en meget klar opgave.
Han skal rette op på det danske undervisningsvæsen, han skal råde bod på den forstemmende udvikling, som både folkeskolen og de højere uddannelser har gennemgået i nyere tid.
Han skal sørge for, at danske børn og unge på ny lærer noget i skolen, og der er ingen grund til at lægge skjul på, hvad det derved er, den nye undervisningsminister i sit gamle embede er oppe imod.
Det er arven fra 1968.
Det er den undervisningspolitik, der brugte skolen som slagmark for en ideologisk skoling af den danske ungdom, og det er dermed en arv, der går endnu længere tilbage end til 1968.
For folkeskolens nedtur begyndte med Den Blå Betænkning af 1960, undervisningsvejledningen for folkeskolen, der som bekendt meddelte, at skolens opgave i første række ikke var at lære børnene noget, men at sikre, at børnene kunne vokse op som harmoniske, lykkelige og gode mennesker.
Et rent moralistisk formål, som meget nemt kunne konverteres til et ideologisk formål, sådan som den nymarxistiske vækkelse i 1968 dokumenterede.
Hermed var kundskabstilegnelsen sat i skammekrogen.
Hermed var det ikke kundskaber, men egenskaber, der blev gjort til skolens formål, og egenskaberne var som bekendt af et bestemt ideologisk, lighedsorienteret tilsnit.
Det var indledningen til forvandlingen, ja, ødelæggelsen af den fortræffelige danske folkeskole, som vi andre havde oplevet i 1940'erne og 1950'erne, og resultatet er blevet af en sådan art, både hvad angår kundskaber og disciplin, at en genopretning er nødvendig.
I interviews har han ladet skinne igennem, at han selv er klar over det, og det samme er vi andre.
Det skal nemlig ikke skjules, at når han i forrige omgang ikke havde held til at bryde med arven fra 1968, var det, fordi han hele tiden skulle tage hensyn til Det Radikale Venstre, der direkte havde været ansvarlig for Den Blå Betænkning.
Under disse omstændigheder var hr. Bertel Haarders hænder bundet, det er de ikke mere.
Til lykke for det danske undervisningsvæsen er De Radikale ikke længere forudsætningen for et flertal.
Undervisningsministeren har fået en ganske anderledes solid og loyal støtte i Dansk Folkeparti, og vi kan love ham, at vi vil være hans trofaste og troværdige medarbejdere i arbejdet med at rette op på det danske undervisningsvæsens misere og sikre, at kundskabstilegnelse, saglighed og åndsfrihed bliver folkeskolens og gymnasieskolens indhold.
Og dermed tilbage til L 106: Lovforslaget skal som bekendt tilpasse gymnasiet, studenter- og hf-kurser, VUC og socialog sundhedsskolerne til den nye strukturreform, og dette betyder, at staten træder ind på de tidligere amters plads og bliver afgørende med hensyn til det samlede niveau og det økonomiske grundlag.
Gymnasierne bliver selvejende institutioner fra den 1. januar 2007 og skal ledes af bestyrelser, som får eksterne repræsentanter fra lokalområdet, og hvor institutionen tillige bliver taxameterfinansieret.
Vi vil ikke skjule, at dette sidste efter vores mening kan indebære en vis risiko for gymnasieskolens niveau.
Det kunne måske lægge op til, at sagen mere kom til at handle om at producere mange studenter i stedet for at skabe vidende og velkvalificerede studenter.
Antal, ikke kvalitet.
Erhvervsliv, ikke åndsliv.
Da den nye gymnasieskole tillige synes at true undervisningens faglighed igennem en såkaldt tværfaglighed, der som sådan udgør en trussel imod fagene,
har vi bange anelser for, hvad gymnasieskolen kan ende i, og vi håber, at undervisningsministeren vil være opmærksom på, at det er kundskaberne og undervisningens saglighed, der er opgaven.
Gymnasiereformen rummer risici.
Ellers vil vi blot ønske lykke til.
Strukturreformen foreligger, og denne udmøntning på dette område siger vi ja til, på samme måde som vi har sagt ja til reformen som helhed.
Der forestår utvivlsomt mange og lange forhandlinger og øvelser for at få reformen indarbejdet og området til at fungere.
Vi vil bidrage dertil og ønsker stat, region og kommune held og lykke med nyskabningen.