runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (FP), 1998-04-02:
Jeg skal beklage min formuleringsfejl.
Det er nemlig rigtigt.
Der er ikke tale om, at man giver dispensation.
Reglerne er ganske enkelt sådan, at selv om man har begået ganske grov kriminalitet, så kan man få dansk indfødsret.
Det er korrekt.
Der er ganske vist sådan nogle små regler om, at man får en karensperiode, som kan variere alt efter, hvor grov en kriminalitet man har begået, men det udelukker ikke, at man kan få dansk statsborgerskab.
Det udelukker ikke, at et flertal her i Folketinget giver dansk statsborgerskab til personer, der er dømt for meget, meget grov voldtægt.
Der er tale om grov vold.
Der er tale om væbnede røverier osv. osv.
Listen over, hvad de finder på, er jo alenlang, og dette til trods får de en karensperiode på måske 3 eller 5 år, men de får i sidste ende et dansk statsborgerskab, og det er det, vi er imod.
De personer skulle aldrig nogen sinde have dansk statsborgerskab.
De burde udvises af Danmark omgående, når de laver så grov kriminalitet.
Hvis det er takken for, at man kan få lov til at være i Danmark, så burde de udvises omgående og ikke belønnes med et dansk statsborgerskab.
Sådan er det.
Det er rigtigt, at der, efter at Ekstra Bladet har kørt en langvarig kampagne, er kommet nogle få opstramninger på narkotikaområdet, så man nu kan udvise folk, fordi de har et par gram et eller andet på sig; men man bliver ikke udvist af Danmark, fordi man begår grov kriminalitet, f.eks. voldtægt.
Der er ingen logik i det.
Kim Behnke (FP), 1998-04-02:
Fremskridtspartiets ordfører, hr. Tom Behnke, er fortsat optaget af andet møde i huset, så jeg skal igen på partiets vegne komme med vores bemærkninger. Vi finder det yderst relevant, at der åbnes mulighed for tilskud til indkøb af ernæringspræparater til patienter, der er nødt til at indtage sondemad.
Vi har den opfattelse, som andre ordførere har givet udtryk for, at en sådan patient jo så rigeligt har andet at se til og tænke på.
Derfor er det at skulle finansiere den ofte meget kostbare sondemad noget, vi fra det offentlige må hjælpe til med.
Det er lige så vigtigt for de patienter, som en egentlig medicinering er.
Fremskridtspartiet er derfor fortsat tilhænger af forslaget.
Det var vi også, da det blev førstebehandlet første gang den 23. januar 1998, og jeg skal i den forbindelse henvise til Folketingets forhandlinger 1997-98, 1. samling, side 3319, hvor vores daværende ordfører gav en meget grundig beskrivelse af Fremskridtspartiets opfattelse, og vi støtter stadig væk forslaget.
Carsten Koch (S), 1998-04-02:
Alt andet ville formentlig også være noget overraskende, da der er tale om en klar forbedring og en selvfølgelig forbedring.
Der nævnes et enkelt spørgsmål vedrørende hjemmelen til at etablere forsøgsordninger i henhold til sygesikringslovgivningen.
Der er ikke indholdsmæssigt nogen ændringer overhovedet.
Det er en ren præcisering af hjemmelen, som nu sættes ind i loven.
Så der sker altså ikke nogen materielle ændringer i regelsættet i anvendelsen af muligheder for at kunne lave forsøgsordninger på det her område.
Så jeg forudser en hurtig udvalgsbehandling og en hurtig vedtagelse af forslaget.
Lone Møller (S), 1998-04-02:
Da vores ordfører på området, fru Hanne Andersen, ikke kan være til stede, skal jeg komme med følgende betragtninger: Det store alkoholforbrug og det udbredte alkoholmisbrug er et stort problem i vores samfund.
Trods information og oplysningskampagner er problemet ikke blevet mindre med tiden, tværtimod.
Selv blandt de unge
I dag kan børn og unge under 15 år frit købe alkohol i butikkerne.
Dette lovforslag indebærer et forbud mod butikssalg af alkohol til børn under 15 år, og det giver os en mulighed for at sætte ind over for de helt unge.
Vi har informeret; vi har oplyst.
Alligevel er alkoholforbruget og alkoholmisbruget større end nogen sinde.
Lovforslaget er et udtryk for omsorg for de unge mennesker.
Forbudet vil være en håndsrækning til forældre og andre voksne, der interesserer sig for de unge.
Jeg tror også, at de unge selv vil være glade for et sådant forbud.
Det kan bl.a. være med til at lette det gruppepres, mange unge er udsat for.
Det bliver nemmere at sige nej, når der er
et forbud bag.
Et sådant forbud kan naturligvis ikke stå alene.
Vi må sætte ind med forebyggelseskampagner.
Vi skal fortsat informere, og vi skal fortsat oplyse.
Vi skal have fat i uddannelsesinstitutioner, idrætsorganisationer og alle de steder, hvor de unge færdes.
Aldersgrænsen for udskænkningsstederne er 18 år, og det giver ingen mening, hvis unge langt under 18 år blot kan gå ind i en butik og købe alkohol.
Hertil kan jeg kun sige, at det fint kan lade sig gøre i andre lande.
Hvorfor skulle det så ikke kunne lade sig gøre her i landet?
En anden indvending er, at et generelt forbud ikke er vejen frem.
Det tror jeg heller ikke løser alle problemerne.
Men jeg bliver nødt til at spørge: Hvad er så vejen frem?
Skal vi bare lade stå til, mens alkoholproblemerne vokser?
Nej, jeg mener, vi må gribe fornuftigt ind, mens tid er.
Dette lovforslag er et godt og gennemtænkt skridt på vejen, og Socialdemokratiet støtter derfor forslaget.
Kim Behnke (FP), 1998-04-02:
Jeg er enig med fru Lone Møller i, at det er et stigende problem, at meget unge indtager ikke bare alkohol, men alt for store mængder alkohol.
Men fru Lone Møller var selv inde på problemstillingen.
Hvordan forventer fru Lone Møller, at en kassedame fredag eftermiddag, når køerne ved kasserne i OBS og Bilka og Kvickly og Føtex og alle de andre steder er lige så lange, som øjet rækker, skal bede om at få legitimation?
Hvad er det for en legitimation, de unge skal have med?
Et sygesikringsbevis har ingen billedlegitimation, det vil sige, at man kan have lånt sygesikringsbeviset fra sin fætter eller sin kusine eller sin storebror eller naboen på vejen.
Hvad er det for en legitimation, folk skal medbringe, og hvordan skal butikkerne håndhæve forbudet, når der er en meget lang kø af kunder?
Socialdemokratiet må have et bud på, hvordan det skal foregå.
Tove Fergo (V), 1998-04-02:
Alkoholmisbrug ødelægger den enkeltes liv og volder alkoholikerens familie smertelige problemer, og meget tyder på, at et tidligt stort forbrug af alkohol kan føre til en livslang afhængighed og et ruineret liv.
Det er dokumenteret af flere store undersøgelser, at de danske børn og unge har et alkoholforbrug, som er så højt, at alarmklokkerne må lyde, først og fremmest hos det enkelte barns eller den unges forældre, men også hos andre ansvarlige, og det skal der nu gøres noget ved.
Det er Venstre helt enig i. Vi finder, at det er et rigtig godt forslag, som fremkommer af ministerens indstilling og bemærkninger til dette lovforslag, nemlig at der skal rettes henvendelse til samtlige folkeskoler, efterskoler, gymnasier, ungdomsskoler og erhvervsskoler med et forslag om, at der bør indføres en allkoholpolitik på den enkelte institution.
Det synes vi er et utrolig godt forslag.
Endvidere er vi enige i, at Justitsministeriet skal tage fat på spørgsmålet om at intensivere politiets tilsyn med udskænkningsstederne.
For det er jo forbudt at udskænke spiritus og alkohol til unge under 18 år, og det viser sig, at det faktisk sker mange steder.
Det skal der selvfølgelig gøres noget ved; loven skal overholdes.
I det hele taget er det Venstres opfattelse, at det forebyggende arbejde kraftigt bør styrkes.
Spørgsmålet er så, om regeringens forslag om et forbud mod salg af alkoholiske drikke til unge under 15 år kan hjælpe med til at løse det påtrængende problem.
Vi er helt enige i intentionerne i forslaget.
Men er det nu et godt forslag, regeringen er kommet med?
Der kan rejses mange spørgsmål i den forbindelse.
Hvordan skal det udmøntes?
Hvordan skal det håndhæves?
Kan kassedamen - som hr. Kim Behnke gjorde opmærksom på før - kontrollere, om det unge menneske, der nu står ved kassen i den lange kø, er 14 1/2 eller 15 1/2? Det er umuligt at se.
Og kan man stole på den legitimation, den unge så vil vise, for der er jo ingen pligt til at bære billedlegitimation?
Jeg synes også, at det er et problem, at det er butiksindehaverens ansvar at sørge for, at der ikke bliver solgt spiritus og alkohol til unge under 15 år, når
vedkommende
mange gange ikke selv er til stede i butikken.
Der er mange problemer ved forslaget.
Intentionerne er vi som sagt enige i.
Vi glæder os til udvalgsarbejdet og håber på, at vi kan få en saglig og seriøs udvalgsbehandling af forslaget, så vi kan få løst det påtrængende problem, der hedder, at unge og børn i Danmark drikker for meget.
Pernille Frahm (SF), 1998-04-02:
Da vores ordfører på området, hr. Villy Søvndal, ikke kan være til stede her, skal jeg på hans vegne fremføre SF's synspunkter.
At alkoholforbruget blandt børn og unge er alarmerende, er der vel næppe nogen, der vil være uenig i, og heller ikke i, at en meget tidlig alkoholdebut kan medføre fysiske, psykiske og sociale skader.
Det, man så kan blive uenig om, er, hvordan vi får begrænset alkoholforbruget blandt børn og unge.
I SF har vi tidligere været initiativtagere til forslag, hvor hovedformålet var signalværdien, f.eks. forslag om forbud mod revselse.
Også her er hovedsigtet jo først og fremmest signalet: at gå foran for at støtte bestræbelserne på at begrænse de unges alkoholforbrug
Men vi må også her klart understrege, at en lov vedtaget i Folketinget gør det ikke.
Der må følges op på en lang række andre områder, også fordi det jo vil være meget let at omgå loven, som nogle allerede har sagt heroppefra, f.eks. ved, at man kan få en ældre kammerat til at købe alkohol for sig.
Derfor må dette lovforslag efter SF's opfattelse suppleres med en række andre initiativer, og de skal fremstå langt mere beslutsomme, end de gør i regeringens lovforslag.
De unge skal inddrages direkte i kampagner og initiativer, forbudet mod værtshusudskænkning skal håndhæves langt mere, sammenkædningen mellem ølsalg og økonomi i foreninger skal brydes, og man skal opprioritere forebyggelsen på alle områder.
Og så skal der i øvrigt sikres ordentlige behandlingstilbud, også til børn og unge.
Vi mangler derfor også en del af den velvilje, som
ellers er i regeringens lovforslag, som en mere kontant velvilje.
Det koster på kort sigt at gå massivt ind med ændringer, og i det her tilfælde gælder det jo også om at ændre holdninger.
Det vil vi i SF gerne være med til, men en lov som den her gør det slet ikke alene.
Så undrer vi os lidt over, at der ikke ligger høringssvar fra socialpædagogerne og fra socialrådgiverne, som jo er nogle af dem, der arbejder med de børn, der får problemer med det her, mens man f.eks. har høringssvar fra Bryggeriforeningen, som jo klart er imod lovforslaget.
Tove Videbæk (KRF), 1998-04-02:
Det er positivt, at der indføres tilskud til lægeordinerede ernæringspræparater til mennesker, der skal have sondeernæring og andre ernæringspræparater på grund af alvorlig sygdom.
Alvorlig sygdom er lige slem, hvad enten man er fattig eller rig.
I Danmark har vi tradition for, at alle får gratis behandling.
Man får gratis sondeernæring og andre ernæringspræparater uanset indkomst på alle landets sygehuse.
Vi ser det derfor som noget positivt, at tilskuddet gives til alle uanset indkomst.
Vi hæfter os også ved, at alle høringssvar er positive.
Kristeligt Folkeparti vil gå ind i et samarbejde i udvalget
omkring dette forslag.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1998-04-02:
For nu lige at få procedurerne i de her sager på det rene vil jeg spørge hr. Tom Behnke, om vi kan være enige om, at indfødsret altid tildeles efter en konkret vurdering.
Der er ingen automatik i det.
Der foretages, specielt når det drejer sig om begået kriminalitet, en konkret vurdering.
Det afhænger af kriminalitetens grovhed, og det afhænger af den tid, der er gået, siden man har udstået straffen, om der overhovedet kan gives dansk indfødsret.
Kan hr. Tom Behnke bekræfte det?
Så kan jeg endvidere meddele hr. Tom Behnke, at der er nogle partier, der er i forhandling om at skærpe reglerne, når det drejer sig om grov kriminalitet, men det ved hr. Tom Behnke garanteret i forvejen, for det har været diskuteret her i foråret, og dér gjorde Venstres ordfører, hr. Svend Aage Jensby, helt klart rede for, at vi ønsker reglerne strammet.
Karen J. Klint (S), 1998-04-02:
Lovforslag nr. L 16 er bortset fra et par tekniske ændringer
en tro kopi og en genfremsættelse af lovforslag nr. L 141, som blev fremsat i Folketinget i december 1997.
Man kan sådan set sige, at lovforslaget er et fire i ét-forslag med fire ret forskellige ændringer. Den første går ud på at sikre, at borgere, der har en alvorlig sygdom, og som i perioder ikke kan indtage almindelig mad, men skal have ernæringspræparater gennem sonde, kan få tilskud fra den offentlige sygesikring, således som det er foreslået i en rapport fra 10. september 1997.
Det er bl.a. borgere, der er behandlet for kræft i mund, svælg og hals.
Kun en meget lille del af personkredsen med disse helbredsmæssige problemer har kunnet få hjælp genem den sociale lovgivning, og derfor er der behov for en ændring af sygesikringsloven.
Den samlede udgift skønnes at være 16,3 mio. kr.
Det andet forslag om ændring i L 16 indfører en hjemmel
til sundhedsministeren til at godkende forsøg med nye organisations- og behandlingsformer, ændrede tilskud og ændrede honoreringssystemer.
Den tredje lille ændring er foreslået af rent ordensmæssige grunde.
Der skal nu i loven indsættes en udtrykkelig omtale af den offentlige sygesikrings ydelser i form af psykologhjælp og fodterapi.
Den fjerde og sidste ændring er en meget lille ændring, for den betyder bare, at der i stedet for at stå Københavns Magistrat nu kommer til at stå Københavns Kommunalbestyrelse.
Alt i alt fire gode ændringer, som jeg hermed skal anbefale.
Dorte Bennedsen (S), 1998-04-02:
Jeg må sige til hr. Tom Behnke, at det er i orden at være uenige om kriterierne - om man synes, de er for skrappe eller ikke er skrappe nok - men kunne vi ikke holde os til kendsgerningerne.
Jeg vil gerne sige, at ved grov kriminalitet tager domstolene stilling til, om de skal udvises, og der er faktisk ganske mange udvisningsdomme.
Men at sige, at der er en alenlang liste på det her forslag eller på andre forslag, er ganske simpelt ikke sandt.
Jeg har nu i tre-fire-fem år - jeg kan ikke huske det præcist - siddet i det udvalg, og jeg kan umiddelbart ikke huske, at jeg har set en sag, hvor vedkommende har haft straffe på over 1 år; lad mig så være på den sikre side og sige over 1 1/2 år.
De dér meget grove sager ser vi stort set aldrig nogen sinde, formentlig fordi de meget grove tilfælde bliver udvist.
Men lad os nu sige, at en person har fået 5 år, ja, så skal han i fængsel i 5 år, og derefter skal der vist gå - nu skal jeg passe på, om jeg kan huske cirkulæret - 15 år efter straffens udståelse, dvs. at der skal gå 20 år fra forbrydelsen er begået, til vedkommende kunne få indfødsret.
Det her er altså ikke et tagselvbord, hvor vi bare stritter om os med gaverne.
Bendt Bendtsen (KF), 1998-04-02:
I Det Konservative Folkeparti er vi meget enige i at gennemføre en begrænsning i retten til aktindsigt i offentligt ansattes personalesager.
De gældende regler har jo medført en berettiget utryghed hos offentligt ansatte, ikke mindst de personalegrupper, som arbejder i første linje.
Her tænker jeg på socialrådgivere og øvrige socialarbejdere, politifolk, ansatte i skatteforvaltninger og lignende.
Set med mine øjne har det ofte drejet sig om ren chikane, når der er bedt om aktindsigt.
Derfor er vi tilfredse med, at der nu fremsættes et lovforslag på området.
I hovedtrækkene ligner det faktisk det samme, som vi fra konservativ side havde udarbejdet, men som ikke nåede at komme til behandling i sidste samling.
Vi mener dog, at der er områder, hvor der burde rettes op på det her forslag, og jeg tænker på det sted, hvor man foreslår, at disciplinære reaktioner, når det drejer sig om ledende embedsmænd, fortsat skal være undergivet aktindsigt, men at eventuelle bemærkninger skal slettes efter 2 år.
Det er vor opfattelse, at dette er overflødigt.
Jeg mener ikke, at tjenesteforsømmelser er et offentligt anliggende, men alene et personalemæssigt anliggende, som kan medføre afskedigelse, advarsel eller hvilke andre sanktioner, som nu engang kan komme på tale.
Alt i alt er vi meget positive over for lovforslaget.
Aage Frandsen (SF), 1998-04-02:
Da SF's ordfører i det spørgsmål her, fru Anne Baastrup, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre SF's synspunkter ud over, at jeg vil henvise til den behandling, der var i den tidligere samling.
SF er tilhænger af en række af de principper, som ligger i dette lovforslag.
Vi er på den ene side tilhængere af, at der er offentlighed i forvaltningen, og at offentligheden har mulighed for at have indseende i en række spørgsmål.
Omvendt er vi også tilhængere af, at offentligt ansatte skal føle sig trygge i det arbejde, de udfører, og at der ikke skal være tale om, at nogen simpelt hen ad den vej prøver på at chikanere de offentligt ansatte.
Derfor er det afgørende for det første, at det er de relevante ting, som man kan få aktindsigt i, og for det andet, at der er klarhed over, hvad man har aktindsigt i, og at de offentlige myndigheder ved, hvad man har aktindsigt i.
Det sidste var noget af et problem tidligere.
Der var stor uklarhed i hvert fald hos myndighederne rundt omkring om, hvad det var, de skulle give aktindsigt i, og det gav så anledning til, at nogle i virkeligheden fik aktindsigt i mere, end de også efter gældende lov havde adgang til.
Vi er godt tilfredse med, at man har taget den ændring med, at personen selv kan få aktindsigt i sin egen sag.
Om det er tilstrækkeligt i forhold til det behov, der er, vil vi godt vende tilbage til. Vi vil under alle omstændigheder gerne kigge på, om de synspunkter, som man fra juridisk hold på Aalborg Universitet har fremført, også er tilstrækkeligt tilgodeset.
Det er i hvert fald efter vores opfattelse rigtige synspunkter, vi har fået fra den side.
Med de bemærkninger vil jeg så sige, at vi støtter lovforslaget som grundprincip.
Der kan være nogle ting, vi godt lige vil kigge nærmere på, men vi mener, det er rigtigt, at man, til trods for at vi er meget varme tilhængere af offentlighed i forvaltningen og kendskab til tingene, også siger, at der er ting og sager, som offentligheden ikke har interesse i, og at der også er andre hensyn, nemlig til de ansatte, at tage.
Peter Skaarup (DF), 1998-04-02:
I Dansk Folkeparti har vi med interesse læst
dette lovforslag, og jeg skal henvise til de bemærkninger, vi havde til forslaget, da det blev fremsat første gang før folketingsvalget.
I Dansk Folkeparti er vi grundlæggende tilhængere af, at der skal være stor åbenhed i forvaltningen, og vi mener, det kan være et problematisk signal, man sender med dette lovforslag, fordi det dybest set går ud på at indskrænke den åbenhed, som vi ellers gerne vil have i Danmark.
Derfor er vi skeptiske over for dele af forslaget, og det er noget, vi vil komme nærmere ind på under udvalgsarbejdet. Jeg kan nævne en enkelt ting, som vi synes har været problematisk, og det er, at der er mange af de socialdemokratiske borgmestre, der har henvendt sig om disse her ting, som tilsyneladende ikke selv har kendt grundlaget for det her og derfor har råbt op om, at der nu skulle ske en masse ændringer.
Men mange af de ændringer, de gerne vil have, behøves ikke, for loven var simpelt hen anderledes, end de havde forestillet sig.
Så vi er ikke umiddelbart tilhængere af, at man her farer frem med bål og brand.
På den anden side mener vi også, at der kan være problemer for ansatte i de offentlige forvaltninger.
Der kan være problemer, hvis der er personer, som opsøger de ansatte på deres privatadresser, fordi de kan få dem udleveret, og her er vi enige i, at det ikke er tanken med åbenhed i forvaltningen, at man skal kunne blive opsøgt på sin hjemadresse af personer, der er interesseret i det.
På samme måde er det også interessant, at man opererer med muligheden for, at der kan søges aktindsigt i en hel række personers sager i kommunen.
Fordi f.eks. en rådhusbetjent har bragt en sag fra det ene sted til det andet, har han jo ikke nødvendigvis nogen andel i en eventuel dårlig sagsbehandling.
Der er vigtige ting i dette lovforslag, men vi er nervøse for det signal, vi sender, nemlig at vi vil indskrænke åbenheden i den offentlige forvaltning, og derfor vil vi under udvalgsarbejdet se meget interesseret og skeptisk på dele af forslaget.
Sonja Albrink (CD), 1998-04-02:
Ligesom da ministeren fremsatte lovforslaget første gang, kan CD også nu fuldt ud støtte det.
Det kan altså ikke være rimeligt, at offentligt ansatte skal føle sig truet i en eller anden sag, fordi berørte borgere kræver aktindsigt i sagsbehandlernes personlige forhold.
Værst er det måske i virkeligheden for fængselsfunktionærerne, hvor aktindsigt i masser af tilfælde har været brugt af indsatte til at presse eller direkte true fængselsfunktionærerne.
I CD kunne vi godt tænke os under udvalgsbehandlingen at foreslå, at der indføres krav om, at en offentligt ansat
automatisk bliver orienteret om, hvem der har søgt aktindsigt i den pågældendes personalemappe, og om, hvilke oplysninger der er blevet udleveret.
Vi synes ikke, det er rimeligt, at aktindsigten skal være en gratis fornøjelse for borgerne.
Kommunikationen må også gå den anden vej rundt.
Men vi er altså positive, og vi støtter lovforslaget.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-04-02:
I Danmark og i de øvrige nordiske lande roser vi os meget af åbenheden i vores offentlige system.
Vi roser os meget af offentlighed i forvaltningen og af, at enhver borger kan gå hen og få at vide, hvad det er for oplysninger, det offentlige har om ham, ligesom der også er mulighed for at få at vide, hvad det er for personer, som behandler hans sag.
Dette lovforslag er et ønske om at tilgodese den balance, der er mellem hensynet til offentligheden og hensynet til privatlivets fred for de personer, om hvem der ønskes oplysninger.
Principielt er vi selvfølgelig ikke begejstret for, at man indskrænker offentlighedens adgang til oplysninger.
På den anden side kan vi godt se, det er nødvendigt, at der tages visse hensyn til de ansatte.
Men vi kan ikke beskytte de ansatte mod offentlighed om deres navn, stilling, uddannelse, arbejdsopgaver, lønforhold, tjenesterejser osv. Det vil stadig væk være omfattet af offentlighedsloven, og det samme gælder for ansatte i chefstillinger, oplysninger om disciplinære reaktioner med advarsler og derover, men kun for et begrænset tidsrum.
Vi prøver stadig væk at finde en balance, som er rimelig.
Vi kan ikke lukke oplysninger af for offentligheden, men vi prøver at tilgodese naturlige ønsker om at beskytte privatlivets fred, og det er i den ånd, vi vil gå ind i udvalgsarbejdet og få gjort dette lovforslag færdigt.