Jørn Jespersen (SF), 1998-04-23:
I 1995 var det sådan, at de 100 største multinationale selskaber i verden kontrollerede for 1.200 mia. kr. udenlandske investeringer.
1.200 mia. kr. havde de 100 største selskaber kontrol over.
Det er et beløb, som er større end bruttonationalprodukterne i Kina, Indien og Brasilien tilsammen.
Det er et beløb, som udgør mere end halvdelen af de samlede udenlandske investeringer i hele verden.
På den baggrund kan man stille sig selv spørgsmålet:
Hvem er det, der har brug for at blive beskyttet?
Er det de udenlandske investeringer, de 100 største multinationale selskaber, der har brug for beskyttelse, eller er det den politiske regulering af miljø, arbejdstagerrettigheder og sociale udviklingsmuligheder i de fattige lande, der har brug for at blive beskyttet?
Efter SF's opfattelse er det klart det sidste, der er tilfældet.
Vi har brug for at få en fast, internationalt forpligtende aftale om udenlandske investeringer, som sikrer, at de store multinationale selskaber respekterer og understøtter ordentlige miljøstandarder, ordentlige arbejdsvilkår og muligheden for social udvikling i de fattigste udviklingslande, og her må vi sige, at det foreliggende forslag til en MAI-aftale, sådan som det ligger i øjeblikket, ikke lever op til den målsætning.
Der er i al for høj grad tale om et udkast til aftale, som beskytter de store multinationale selskaber, og som lader miljøet, arbejdstagerrettigheder og social udvikling i stikken, og derfor er der al mulig grund til, at vi fra dansk side gør en meget aktiv indsats i de fortsatte forhandlinger for at få rettet op på den voldsomme skævhed, der er i udkastet til aftale, som det foreligger nu.
Der er blevet talt meget om, hvad det er for en forhandlingslinje, Danmark har lagt for dagen, og om formandens kompromisforslag.
Her er det afgørende at sige, at det er ikke noget, som er sikret.
Det er ikke ting, som er inde i aftalen på nuværende tidspunkt, og derfor er der ingen grund til at slappe af og tro, at den hellige grav er vel forvaret, for det er den ikke.
Jeg vil også godt sige om den politiske beslutningsproces her i landet, at den efter vores opfattelse har været under al kritik.
Der er grund til at bebrejde ministeren og hans ministerium den måde, man har gebærdet sig på i denne sag.
Ministeren nævnte, at man løbende havde underrettet Folketingets Europaudvalg om forhandlingerne om en MAI-aftale.
Jeg har gjort mig den ulejlighed at se på de faktuelle notater, der er sendt til udvalget.
Jeg har også læst de stenografiske referater af, hvordan det er blevet forelagt af ministeren i udvalget, og man må sige, at her har diplomatiet virkelig oppet sig med hensyn til at fortælle noget uden at sige noget.
Der har på intet tidspunkt været tale om, at man fra ministerens side har underrettet Folketinget på en måde, der gjorde, at der var nogen som helst jordisk chance for at gå ind i en substansdiskussion om, hvad det var for nogle forhandlinger, der forløb.
Det er dybt kritisabelt, og det er meget beklageligt, at Folketinget først kommer ind i denne debat på så sent et tidspunkt. Det, der så er at gøre på nuværende tidspunkt, hvor der heldigvis stadig væk ser ud til at være tid til at rette op på den foreliggende aftale, er for det første at sikre sig, at man har ret til nationalt og internationalt, f.eks. i EU-sammenhæng, at lave den miljøregulering, man ønsker, uden at komme i strid med ekspropriationsbestemmelser i en MAI-aftale.
Det siger sig selv - når hr. Keld Albrechtsen om lidt vil spørge, om man også kan lave nye regler - at det lige præcis er det, det handler om, for så længe der kun er tale om at fastholde gældende regler, vil der jo ikke kunne blive tale om ekspropriation, for her har de multinationale selskaber vidst, på hvilke betingelser de investerede.
Derfor er det klart vores opfattelse, og det regner jeg med, at udenrigsministeren bekræfter, at der selvfølgelig ligger i forslaget, at man kan lave nye regler, der fastsætter andre og højere standarder på miljøområdet i Danmark og i EU og i fattige udviklingslande, uden at komme i strid med MAI-aftalen. Vi lægger også stor vægt på, at aftalen sikrer, at de multinationale selskaber overholder arbejdstagerrettigheder i ILO-konventioner, og vores fortolkning af forslaget, som det ligger, er, at det vil få konsekvenser for et medlemsland, hvis det ikke overholder ILO-konventioner.
Jeg vil også bede udenrigsministeren bekræfte, at sådan er den danske forhandlingslinje.
Endelig lægger vi afgørende vægt på, at der laves en form for ulandsklausul i aftalen, som sikrer, at man kan lave selektive reguleringer og investeringsregler i de fattigste udviklingslande med henblik på, at man kan få en social udvikling og tage hensyn til sit miljø, og det er afgørende, fordi vi nu forhandler en aftale blandt de rigeste lande, som ulandene senere skal tilslutte sig.
Der bliver jo ikke tale om fuldstændig lige og fair forhandlinger, når et enkelt land skal forhandle med hele OECD-klubben, og derfor er det afgørende at få en sådan klausul i første omgang.