Keld Albrechtsen (EL), 2003-04-10:
Jeg er glad for, at fru Inge-Lene Ebdrup nu anerkender, at lejerne faktisk har disse forpligtelser.
De har vidtgående pligter til vedligeholdelse, som ejerne ikke har.
Det er godt nok, for så har vi fået det afklaret.
Så kan jeg bare sige, at med hensyn til de tab, der kan være, har vi det jo sådan i den almene sektor, at vi har en lang erfaring med, hvordan man håndterer huslejerne, således at vi sikrer, at tab ved fraflytning bliver minimeret mest muligt.
Det er jo meget ubehageligt for en afdeling, hvis der er store tab ved fraflytning.
Det vil sige, at man tager hånd om problemerne og forebygger dem ved f.eks. i nogle tilfælde at lave aftaler med socialforvaltningen samt med forebyggende beboerarbejde.
Det bliver ikke nemmere, hvis det bliver skåret væk af regeringen.
Det er en anden sag.
Men det er der en lang tradition for, og derfor er disse problemer under kontrol.
De vil ikke kunne forblive under kontrol, hvis afdelingerne skal undermineres, fordi en del af boligerne skal tvangssælges, for så vil tingene falde fra hinanden.
Så vil der ikke længere være det sociale netværk, som skal til for at løse disse problemer.
Det vil blive spoleret ved tvangssalg.
Men det er rent faktisk sådan, at disse problemer løses, og de vil også blive løst i forbindelse med fri råderet.
De eksperimenter, der har været med fri råderet rundtomkring, har også dokumenteret, at det ikke er problemet.
Så den bekymring kan man spare sig.
Det er heller ikke den bekymring, der er den egentlige grund til, at vi ikke vil være med.
Den egentlige grund er det patriarkalske menneskesyn, som man har båret med fra Det Konservative Folkepartis barndom, og som nu åbenbart igen skal være det, som man fører politik på her i landet.
Ministeren ville gerne berolige mig, men jeg er bange for, at jeg bliver nødt til at sige, at det ikke lykkedes.
Det skyldes jo, at vi fra regeringsblokken, fra Konservatives, Venstres og Dansk Folkepartis ordførere har fået præsenteret et menneskesyn i denne her sag, som baserer sig på et bevidst ønske om forskelsbehandling af beboerne i den almene sektor, som jeg faktisk vil karakterisere som værende udtryk for et både gammelkonservativt og patriarkalsk menneskesyn.
Det er nemlig sådan, at man ikke tør overlade ansvaret til beboerne.
Hvis man giver beboerne den frihed, som vi andre ønsker, i hvert fald når vi taler om dem, som er lejere, så frygter man, at de ikke vil kunne bære dette ansvar.
Så vil det føre til uansvarlighed.
Den samme frygt nærer man ikke, når det er ejere, selv om vi beviseligt ved, at der er ejere, der har store problemer med at sikre vedligeholdelsen, fordi de ikke får lagt penge til side.
Men det gør åbenbart ikke noget, når det er ejere.
Jeg synes, at den formynderiske holdning man har over for en del af befolkningen, mens man ingen krav vil stille til den anden del af befolkningen, er udtryk for et gammelkonservativt og patriarkalsk menneskesyn. Det må man desværre konstatere.
Faktisk vil man indføre en forskelsbehandling, som betyder, at der er færre rettigheder for lejerne end for ejerne, samtidig med at der er flere pligter for lejerne, end der er for ejerne, for ejerne har ikke den pligt til vedligeholdelse, som lejerne har.
Så man kombinerer altså færre rettigheder med flere pligter.
Det er lejernes situation.
Og ejerne får flere rettigheder og færre pligter.
Derfor er der en dyb asymmetri i tingene, man er på vej til at indføre en høj grad af forskelsbehandling i boligsektoren med den tankegang, som har været bærende for regeringsblokkens ordførere.
Samtidig må vi konstatere, at der er lagt op til en konfrontationslinje i dansk boligpolitik.
En direkte, meget, meget klart markeret konfrontation.
Man viger ikke tilbage for at vedtage en formulering om salg af almene boliger.
Så bryder man sig ikke om, at vi kalder det tvangssalg, men det er jo tvangssalg, for man tager simpelt hen og beslaglægger en del af de lejligheder, der tilhører beboerne i fællesskab, og sælger dem. Derefter vil man konfiskere pengene og bruge dem til at dække udgifter, som staten ellers skulle betale til indskud i nybyggeriet, og dermed være med at finansiere skattestoppet.
Det er en ekspropriation, og som hr. Homann var inde på, også en ekspropriation uden erstatning.
Jeg tror ganske enkelt ikke på, at det vil lykkes nogen jurister at skrive sig igennem det og slippe godt fra det.
Vi har bedt om at få de papirer, der ligger.
Det kan vi åbenbart ikke få.
Dette her angreb på beboerne i det almene byggeri skal foregå i allerdybeste hemmelighed.
Det skal være et stød, der kommer som lyn fra en klar himmel på et eller andet tidspunkt.
Parterne bliver ikke inddraget, beboernes organisationer kan ingenting få at vide, de bliver ikke indbudt til forhandlinger.
Og hvad det er, som embedsmændene nu sidder med - om man f.eks. vil begynde at forgribe sig på dispositionsfondene i Landsbyggefonden og hvad for andre krumspring, man ellers har fundet på for at få gaflet lejernes penge - ja, det må vi så få at se.
Det kan vi ikke få noget at vide om.
De berørte parter får ingenting at vide, Folketingets partier får ingenting at vide.
Det er en konfrontationslinje, der er lagt op til.
Den borgerlige parole er, at hvis man ikke er med os, så er man imod os.
Jeg kan i hvert fald give tilsagn om, at hvis det skal være på den måde, at samarbejdet - men det kan man jo ikke kalde det - at arbejdet i Folketinget skal være, så skal vi give regeringen kamp til stregen.
Det er helt sikkert.
Jeg tror ikke, beboerne vil synes, at det er en god idé.
Jeg føler mig ret overbevist om, at det vil beboerne ikke synes er en god idé.
Derfor har debatten i dag ikke givet noget godt resultat.
Den ender med en vedtagelse, som er en dyb konfrontation med oppositionen, og det må vi så bare tage som udgangspunkt for vores arbejde og vores forberedelse til de debatter, der kommer i den kommende tid.