Søren Søndergaard (EL), 1998-10-08:
Trods hasteproceduren, hvor vi har fået afklaret det her spørgsmål inden for 24 timer, er der alligevel nogle ting, som er blevet klare eller er blevet mere klare i løbet af det sidste døgn. For det første er det efter vores opfattelse fuldstændig klart, at der på nuværende tidspunkt ikke foreligger noget FN-mandat til en militær aktion.
Jeg prøvede at stille nogle spørgsmål tidligere til udenrigsministeren.
Man kan sige, at de spørgsmål nu mest har historisk interesse, idet vi har afgjort ændringsforslaget fra SF om at kræve sådan et klart mandat, men okay af hensyn til historien synes jeg, at svarene på de spørgsmål under alle omstændigheder kan være interessante.
Det andet, som er blevet klart, er, at der ikke er nogen som helst planer - ikke nogen som helst planer fra nogen som helst! - for en opfølgning af et flyangreb, som kan sikre nødhjælpen.
Det, der ligger i kortene, er, at først er der flyangreb delt på tre faser.
Hvis det hjælper, er der dernæst planer for eller diskussion om, hvordan man kan indsætte en fredsbevarende landstyrke.
Hvis flyangrebene ikke hjælper, er der ingen planer for, hvad der skal ske.
Ingen planer for, hvad der skal ske! Jeg vil citere forsvarsministeren i dag i Aktuelt. Forsvarsministeren udtaler i hvert fald ifølge citatet, der selvfølgelig kan være forkert: NATO har ikke taget stilling til, hvad man vil gøre, hvis man dumper og det ikke fører til en løsning.
Det skulle der måske nok være en planlægning for, men omvendt mener jeg ikke, det er en forudsætning.
Men det korte af det lange er, at vi risikerer altså at sende flystyrker af sted i tre bølger uden noget resultat og frem for alt, hvad der er meget værre, uden at vide, hvad vi skal gøre, når det viser sig, der ikke kommer noget resultat - og så snakker man om risikoen for, at Milosevic skal sidde og grine til sidst.
Jeg må indrømme, at den risiko vil virkelig være stor i den situation, hvor han ikke retter sig efter et flyangreb, og hvor man så ikke ved, hvad man skal gøre efterfølgende. Det, der er problemet, er selvfølgelig, at flyangreb ikke i sig selv sikrer nødhjælpen.
Man kan ikke æde bomber, som det er blevet sagt.
Det andet problem er, at flyangreb skal føre til, at nødhjælpsarbejdet i modsætning til at blive forstærket bliver formindsket.
Jeg vil godt citere Anders Ladekarl fra Dansk Flygtningehjælps internationale afdeling, som har sagt: Hvis NATO kun vil bombe for at afhjælpe en humanitær katastrofe, er det ikke til megen nytte.
Så tvinger man de humanitære organisationer ud af Kosovo og giver frit spil til serberne.
Det er det, der er problemet Da man ikke har en plan for, hvad man vil gøre, hvis bombardementerne ikke lykkes, giver man serberne frit spil i Kosovo og prisgiver den kosovoalbanske befolkning til den reaktion, som kommer fra de serbiske nationalister, og når vi husker Srebrenica, når vi husker Goradze, når vi husker Sarajevo, så ved vi, at den reaktion, den bliver ikke munter.
Man kan sagtens forestille sig, at disse flyangreb bliver meget langstrakte, for på kort sigt kan flyangreb ikke i sig selv hurtigt afgøre en konflikt.
Hvis vi tager spørgsmålet om Irak, er det jo interessant, at der skulle mange og lange bombardementer til, før det for alvor fik en effekt.
Det spørgsmål, som så er interessant i den forbindelse, er, om der er tid til det.
Det vil sige, at vi står med det problem, at den aktion, som igangsættes, skal virke inden for 14 dage, for hvis den ikke virker inden for 14 dage eller noget i den retning, begynder alle de effekter, vi ville undgå, at træde i kraft, og der er altså intet, der tyder på, at den vil det.
Kan man så ikke forestille sig, at under nogle omstændigheder vil flyangrebene hjælpe?
Jo, der er én mulighed.
Der er den mulighed, sådan som det også var tilfældet i sin tid med Bosnien, at Milosevic egentlig gerne vil have de flyangreb, fordi han kan brug flyangreb eller trusler om flyangreb mod sin højrefløj, mod sin mest nationalistiske fløj, og dermed tvinge den på plads og til at gøre nogle indrømmelser.
Det er den eneste effekt, flyangrebene eller truslen om dem vil have, men det er det, man hænger det hele op på.
Det tredje, som er blevet klart i den debat, vi har haft i går og i nat, er, at der fra det flertal, som sender soldater af sted, ikke er nogen som helst støtte til det kosovoalbanske folks ret til selvbestemmelse.
Folk rundt omkring i verden skal have ret til selvbestemmelse.
Det synes vi er meget problematisk, og vi vil da godt sige, at når vi ser på de erfaringer, der er fra Bosnien, med placeringen af en stor styrke, vil det ønske fra Vestens side om, at kosovoalbanerne ikke skal have ret til selvbestemmelse, også blive tvunget igennem af den styrke.
Jeg vil bare minde om, hvordan den styrke, som er i Bosnien, har blandet sig i bosnisk politik og bl.a. i den serbiske del har lagt sin vægt i skålen for Biljana Plavsic, tidligere supernationalist, nu sådan lidt mere softnationalist, og på mange måder har prøvet at promovere hende.
Et forsøg som for øvrigt faldt ualmindelig dårligt ud og ikke har givet nogen varige resultater.
Men en styrke fra NATO vil selvfølgelig også blive brugt politisk, og vi har fået klare meldinger om, at den vil blive brugt mod kosovoalbanernes ret til selvbestemmelse, mod f.eks., at de får noget så elementært som en folkeafstemning om, hvad de ønsker med deres fremtid. De her tre ting er blevet afklaret, og det har i hvert fald været gavnligt, for det betyder, at den forhåndsindstilling, som Enhedslisten har haft til det her, ikke er blevet rokket.
Så vil jeg sige til hr. Helge Adam Møller, som kommer
herop og gør meget ud af, at han nu mener, der skal gøres noget for Kosovo: Velkommen i klubben.
Det var da rart, at vi nu også har De Konservative med blandt dem, der mener, at der skal gøres noget for Kosovos befolkning.
Men vi bliver bare nødt til at indse, at grunden til, at vi gang på gang kommer i de situationer, hvor vi bliver tvunget til at vælge mellem dårlige alternativer - for alle sige jo, at det er dårlige alternativer, vi står over for - det er forsømmelser i årevis, det er, at vi i årevis ikke har støttet de demokratiske kræfter på stedet, som kunne gøre en forskel.
Det har været tilfældet de to steder, og derfor betaler vi en pris nu.
Man kan selvfølgelig sige bedre sent end aldrig, men jeg synes under alle omstændigheder, det er kedeligt, at vi gang
på gang skal gøre den erfaring, at vi ikke støtter de demokratiske kræfter i tide, så vi undgår at blive placeret i situationer, hvor vi skal vælge mellem dårlige alternativer.
Afslutningsvis vil jeg bare sige, at dele af pressen måske har haft den idé, at det her forslag er blevet grundigt behandlet.
Der har jo været udvalgsmøde hele natten, og der er blevet diskuteret meget, men problemet er, som også andre har været inde på, at der desværre ikke er sket den grundige behandling, som et sådant forslag fortjener, og jeg synes da, det er en overvejelse værd hos det
folketingsflertal, som sad oppe på Marienlyst i Nordsjælland for mindre end en uge siden og snakkede om, hvor grundig forberedelsen af disse ting skulle være
Det er en overvejelse værd for det folketingsflertal, hvad grunden er til, at de knap er kommet hjem fra Marienlyst, før vi her i Folketinget gennemtvinger en procedure, hvor man ikke har mulighed for at behandle et sådant forslag ordentligt. Der har jo ikke været stillet krav om, at denne beslutning skulle udskydes til efter efterårsferien.
Der har ikke været stillet krav om, at denne her beslutning skulle medføre, at Folketinget blev ekstraordinært indkaldt i efterårsferien.
Det, der har været stillet forslag om, var, at vi f.eks. behandlede det her i morgen, eller at vi fik denne diskussion efter den åbningsdebat, vi skal have om lidt, således at vi kunne have haft dagen i dag til at studere papirerne.