Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-05-28:
For forslagsstillerne i SF har jo valgt at tage udgangspunkt i arbejdsmarkedspensionerne, og uanset at det her forslag ville være en lappeløsning for nogle enkelte grupper, så medvirker arbejdsmarkedspensionerne i allerhøjeste grad til at øge uligheden i alderdommen.
Indbetalingerne er både for lønmodtagere og for arbejdsgiverne indkomstafhængige og desuden fradragsberettigede.
Med andre ord: Jo højere løn, jo højere pension og jo højere fradrag i arbejdslivet.
Og det vil altså sige, at skattefordelen er størst, hvis man er en af dem, der betaler topskat i vores samfund.
Derfor er vi altså også i en situation, hvor nogle mennesker, som normalt skulle betale topskat af deres løn, på grund af arbejdsmarkedspensionerne slipper for det, og så skal de betale almindelig bund- eller mellemskat, når de bliver ældre med det resultat, at man udhuler skattegrundlaget og dermed de beløb, velfærdskassen har at gøre godt med.
Og derfor er der altså tale om, at de her pensioner ikke bare giver nogle ekstra penge til nogle mennesker, der sparer op, men faktisk forhindrer resten af folkepensionisterne i at få flere penge mellem hænderne.
Det er en dybt asocial ordning.
Derfor er Enhedslistens bud på, hvordan pensionerne skal hænge sammen i fremtiden, jo det diktatur, som hr. Bent Bøgsted taler om, nemlig at vi vil have, at man minimum skal have 12.000 kr. at leve for.
Vi vil have, at man minimum skal have 12.000 kr. at leve for.
Man må ikke falde ned under den grænse.
Det kan jeg forstå på Dansk Folkeparti er rent
Jeg synes altså godt nok, at vi udvider begreberne for, hvad terrorisme og diktatur og den slags er i øjeblikket, men hvis det at få minimum 12.000 kr. om måneden at leve for er diktatur, ja, så begynder jeg vel nærmest at være tilhænger af selv samme.
Men det at jeg mener, at det her forslag, som SF har stillet, alligevel tager udgangspunkt i en dårlig ordning, skal jo ikke afholde mig fra at se med positive briller på det her forslag, fordi det jo i det mindste kan rette op på nogle af de åbenlyse mangler, der er i det nuværende pensionssystem, og det er et problem, som har fået lov til at udvikle sig i modsætning til det, der faktisk var de oprindelige intentioner med arbejdsmarkedspensionerne.
Her kommer vi til den historie, jeg var lidt inde på tidligere i dag, nemlig at debatten om den supplerende arbejdsmarkedspensionsordning startede i 1980'erne, og det var LO, der fremlagde en rapport, som lagde op til et samlet pensionssystem bestående af folkepensionen, af ATP'en og af arbejdsmarkedspensioner.
LO ønskede selvfølgelig en solidarisk ordning, som skulle gennemføres ved lov, og som skulle inddrage alle personer med tilknytning til arbejdsmarkedet.
Sådan blev det som bekendt ikke.
Pensionsopsparing blev et overenskomstspørgsmål, et gode, som kun tilfaldt de fastansatte, og som arbejdsløse, aktiverede, førtidspensionister og kontanthjælpsmodtagere blev holdt fuldstændig ude fra.
Det var aldrig intentionen.
Det var den usolidariske løsning, man gik efter, på trods af at LO havde meldt meget, meget klart ud, at man ønskede lovgivning, at man ønskede Folketinget på banen.
Formodentlig har man også dengang hørt de her tossede undskyldninger som den, vi har hørt fra Dansk Folkeparti i dag, om, at man ikke ønskede at blande sig, at man ikke ønskede at krænke den danske model.
Resultatet er en dybt usolidarisk ordning, som betyder, at uligheden blandt pensionisterne i Danmark er stærkt stigende.
Det er selvfølgelig, fordi arbejdsmarkedspensionerne kun optjenes af løn, og det vil sige, at er man syg, er man på barsel eller på orlov, jamen så står taxameteret stille, så kommer der ikke flere kroner ind på pensionsopsparingen.
Det er jo bl.a. også det, der medvirker til, at kvinderne i det danske samfund halter langt bagefter, fordi kvindernes tilknytning til arbejdsmarkedet alt andet lige er mindre end mændenes.
Tilbage i starten af 1990'erne blev det faktisk tilkendegivet fra Socialdemokraterne, at når nu fagbevægelsen havde dækket deres medlemmer i arbejde med pensionsordninger, ja, så skulle det politiske system sørge for, at restgruppen med tilknytning til arbejdsmarkedet blev dækket.
Det er aldrig sket, og jeg synes sådan set, at det var på sin plads, om Socialdemokraterne svarede på, om man er villig til at lukke det hul.
Man havde regeringsmagten i 10 år uden at røre en finger.
Vil det også være tilfældet efter næste valg?
Det synes jeg Socialdemokraterne skal svare på.
I dag står vi i en situation, hvor alle de dårligste sider af arbejdsmarkedspensionsordningerne er ved at slå igennem, og hvor nogle af de mest åbenlyse tabere er dem, der i lange perioder har været arbejdsløse og dermed i forvejen har været holdt uden for samfundet.
Folkepensionen i dag er så lav, at de mennesker, der ikke har betydelig supplerende pension, er utrolig dårligt stillet økonomisk - utrolig dårligt stillet økonomisk.
De der små lappeløsninger med ældrechecks hist og pist er ganske simpelt ikke nok.
Der skal være en bundgrænse for, hvor lidt man må leve for i et samfund, der er så rigt som vores.
Og vi synes, at det ville være på sin plads, at vi gennemførte en lov om, at man ikke må falde ned under 12.000 kr. om måneden.
Jeg mener altså, at det her er en lappeløsning, men det er en lappeløsning, der vil stille nogle bestemte udstillede grupper bedre, og derfor vil Enhedslisten gå positivt ind i den videre behandling af forslaget.