Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-05-27:
Også jeg har set frem til denne dag og dette tidspunkt, hvor vi skal diskutere en sag af stor interesse; en bred drøftelse af regeringens politik, men i øvrigt også af de udfordringer, vi står over for i forhold til psykisk syge børn og unge; en drøftelse om kapaciteten i børne- og ungepsykiatrien.
Som bekendt har det for regeringen høj prioritet at øge kapaciteten og nedbringe ventelisterne og ventetiderne i børne- og ungepsykiatrien.
I det hele taget har psykiatriområdet høj prioritet for denne regering, som det også havde, og det vil jeg gerne sige her fra Folketingets talerstol, for den forrige regering, som blandt de bedrifter, som jeg faktisk mener man kan tilregne den forrige regering, har skrevet sig ind ved at sætte hele psykiatripolitikken så højt på den politiske dagsorden, at en række tabuer er forsvundet.
Derfor imødeser jeg sådan set også, at vi får en diskussion, som snarere kan forene end sprede Folketinget.
Vi kommer jo ikke uden om, at vi står i en situation, hvor der nok er sket meget positivt i psykiatrien over en årrække og også inden for børne- og ungepsykiatrien, men hvor udbuddet endnu ikke fuldt ud modsvarer efterspørgslen.
Men, som jeg vil vende tilbage til, viser mange pejlemærker, at det går i den rigtige retning, og det synes jeg der er grund til at glæde sig over.
Det er bl.a., som jeg mere end antydede, resultatet af den målrettede indsats, der er ydet i de senere år for at løfte kapaciteten og kvaliteten.
Regeringen har iværksat en række initiativer med henblik
på at trække udviklingen i ventelisterne og ventetiderne i børne- og ungepsykiatrien i en positiv retning, og nu ser det ud til, at effekten er ved at slå igennem.
Lad mig nævne nogle væsentlige initiativer:
I økonomiaftalen med de kommunale parter for 2002 blev det aftalt at udbygge tilbuddene i børne- og ungepsykiatrien med uddannelse af mere personale og med en særlig prioritering af behandling af spiseforstyrrelser.
Af den pulje blev efter aftale mellem regeringen og Dansk Folkeparti 25 mio. kr. målrettet til at skabe meraktivitet i børne- og ungepsykiatrien.
De 25 mio. kr. er udmøntet i etårige projekter i løbet af 2002, hvor melodien var den samme som den, der blev sunget i relation til hele puljen, nemlig at der skulle leveres aktivitet for pengene.
Børne- og ungepsykiatrien har som bekendt også været særlig prioriteret i psykiatriaftalerne mellem staten og de kommunale parter.
I de første psykiatriaftaler, som dækkede perioden 1997-2002, blev der givet støtte til udbygning af kapaciteten i børne- og ungepsykiatrien, herunder midler til uddannelse af mere personale.
Det er af stor betydning for regeringen at forsætte med at styrke prioriteringen af børne- og ungdomspsykiatrien.
Derfor er børne- og ungdomspsykiatrien også et særligt indsatsområde i den nye psykiatriaftale, 2003-2006, der som bekendt er en del af satspuljeforliget, og som alle tilstedeværende her i salen på det talte tidspunkt jo har været en del af drøftelserne bag.
Vi har i den forbindelse med inspiration fra de 25 mio. kr., jeg nævnte før, øremærket 30 mio. kr. om året til meraktivitet i børne- og ungdomspsykiatrien svarende til i alt 120 mio. kr. i aftaleperioden. Regeringens initiativer, som altså har støtte solidt i Folketingssalen, har været med til at løfte aktiviteten på området.
Og med psykiatriaftalen er det tydeligt for enhver, at regeringen er indstillet på at videreføre prioriteringen af børne- og ungdomspsykiatrien.
Men hvad kan vi så rent faktisk sige om udviklingen på området?
Ja, Sundhedsstyrelsen har udarbejdet en række aktivitetsoplysninger for perioden 1996-2001, og ifølge disse steg antallet af afsluttede ambulante behandlinger
med næsten 80 pct. - fra 3.605 i 1996 til 6.450 i 2001
Samtidig steg antallet af heldøgns- og deldøgnsudskrivninger med over 20 pct. - fra 1.420 i 1996 til 1.740 i 2001.
Derfor er der for mig ikke skyggen af tvivl om, at ikke mindst psykiatriaftalernes prioritering af børne- og ungdomspsykiatrien har ført til en ganske mærkbar forøgelse
af aktiviteten, og at regeringens initiativer yderligere vil øge aktiviteten på området.
Når det så er sagt, kan jeg samtidig konstatere, at antallet af børn og unge med behov for forundersøgelse eller behandling ifølge en opgørelse fra Amtsrådsforeningen steg en smule: fra 1.870 børn og unge pr. 1. april sidste år til 1.904 børn og unge pr. 1. april indeværende år.
At den kraftige aktivitetsstigning, vi har konstateret i de senere år, endnu ikke har ført til direkte fald i ventelisterne, hænger altså sammen med et støt stigende antal henvisninger til børne- og ungdomspsykiatrien; en stigning, som langtfra kan forklares alene på baggrund af den demografiske udvikling.
Det er klart, at større børneårgange alt andet lige vil føre til et øget pres på de børne- og ungdomspsykiatriske afdelinger, men der er ikke nogen entydig forklaring på den resterende del, det vil sige den store del at det øgede antal henvisninger.
Men sikkert er det, at det stigende antal henviste børn og unge må få os til at reflektere lidt over situationen, må få os til at spørge til årsagerne bag den udvikling, vi ser, herunder synet på, hvad der anses som normalt blandt børne og unge.
Jeg vil vove den påstand, at udviklingen således også dækker over et holdningsskifte, der indskrænker normalitetsbegrebet, og hvor konsekvensen er, at et stigende antal børn og unge bliver skilt ud.
Lokalt opleves det bl.a. som et øget pres fra forældrene for at få deres børn udredt og diagnosticeret.
Der skal sættes label og diagnose på,
f.eks. i kølvandet på større offentlig opmærksomhed om diagnoser som DAMP, og der kan også være andre medvirkende årsager.
Jeg synes, det er væsentligt for debatten også at prøve at komme dette skridt videre og se ind bagved og ikke kun aflæse det øjeblikkelige behov og diskutere kapacitet, men også få en snak om normalitetsbegrebet i vort samfund.
Selv om Sundhedsstyrelsen i en ny prognose for udviklingen i antallet af speciallæger i børne- og ungdomspsykiatri tegner en positiv udvikling, udgør det begrænsede antal speciallæger i børne- og ungdomspsykiatrien barrierer for den fortsatte udbygning af kapaciteten i børne-
og ungdomspsykiatrien
Også derfor er det nødvendigt at udnytte muligheden for at inddrage andre faggrupper i det daglige arbejde i børne- og ungdomspsykiatrien; et forhold, der også er understreget den nye psykiatriaftale, hvor der henset til den generelle personalesituation er afsat midler til uddannelse af andre faggrupper end læger og sygeplejersker med henblik på en styrkelse af de samlede personalekvalifikationer.
Samtidig er det aftalt målrettet at inddrage andre faggrupper i sundhedssektoren for at styrke indsatsen.
Men jeg tror ikke på, at vejen frem alene går gennem en fortsat kapacitetsudbygning i børne- og ungdomspsykiatrien.
Det er umådelig vigtigt også i lyset af, hvad jeg sagde før om de bagvedliggende årsager, at vi bedst muligt udnytter de samlede ressourcer, ikke kun i sundhedssektoren, men også i social- og undervisningssektoren, så vi sikrer os, at kun de børn og unge, som reelt har behov for udredning og behandling i børne- og ungdomspsykiatrien, henvises hertil.
I den forbindelse vil jeg nævne den udvalgsrapport, som Sundhedsministeriet og Socialministeriet udgav i maj 2001.
Rapporten indeholder en række anbefalinger til, hvordan ressourcerne i det offentliges samlede indsats over for psykisk svage børn og unge anvendes bedst muligt gennem et bedre samspil mellem sundhedssektoren på den ene side og tilbuddene i social- og undervisningssektorerne på den anden side.
Lad mig blot fremhæve et enkelt eksempel, som er af helt central betydning i en diskussion af det øgede antal henvisninger.
Rapporten anbefaler, at der lokalt udarbejdes retningslinjer for henvisninger til og udtalelser fra de børne- og ungdomspsykiatriske afdelinger.
En øget kvalitet i henvisningerne vil bidrage til at undgå, at børn og unge uden reelt behov bliver henvist til børne- og ungdomspsykiatrien.
Det, man kunne kalde en god henvisning, vil samtidig spare tid og ressourcer på afdelingerne.
Vi skal så at sige sikre os, at det er de rigtige, der stilles op i køen.
På den måde afvikles køen hurtigere.
Regeringen har i forbindelse med statusrapporten 2001 undersøgt, hvordan amter og kommuner har fulgt op på rapportens forslag.
Der er basis for på ny at understrege anbefalinger, der bl.a. bygger på princippet om laveste, effektive omsorgsniveau.
En effektiv opfølgning på disse anbefalinger er at se sammenhængen i systemet, at bygge bro mellem systemerne.
Det vil kunne lette presset på de højt specialiserede tilbud i børne- og ungdomspsykiatrien.
Derfor er det vigtigt, at der gøres et endnu større arbejde i social- og undervisningssektorerne for at udtømme alle handlingsmuligheder, før børn eller unge henvises til børne- og ungdomspsykiatri.
Den skal kun inddrages, hvis målet ikke kan opnås mere effektivt eller billigere i et andet regi.
Til sidst vil jeg nævne, at Sundhedsstyrelsen i efteråret 2002 har nedsat en følgegruppe, som skal bistå styrelsen i at overvåge udviklingen i børne- og ungdomspsykiatrien bl.a. via en årlig statusrapportering.
Følgegruppen skal også vurdere behovene for indsats og fremsætte anbefalinger til Sundhedsstyrelsen.
Jeg ser frem til følgegruppens første statusrapportering, som vil give os et detaljeret billede af situationen i børne- og ungdomspsykiatrien.
Jeg forventer, at statusrapporten vil foreligge i efteråret 2003 og dermed give os endnu et nyt opdateret spejlbillede af situationen, som kan bruges til at udvikle dette højt prioriterede område yderligere.
Det er regeringens klare intention, og med stor opbakning fra Folketinget er det også min klare oplevelse, at vi er godt på vej den rigtige vej.