Svend Auken (S), 1998-02-17:
Jeg skal sige tak til ordføreren for forespørgerne for dette initiativ, som har opbakning fra partierne her i Folketinget.
Vi får nu med dagens debat en mulighed for at gøre status over den hidtidige indsats på affaldsområdet, og jeg håber også, at vi får mulighed for sammen at lægge de spor, som indsatsen skal følge i det næste århundrede.
Det er min hensigt, at regeringen på baggrund af den fremsendte affaldsredegørelse og dagens debat udarbejder en indsatsplan
»Affald 21«.
Efter behandling i Miljø- og Planlægningsudvalget vil planen kunne tjene som basis for den nødvendige udmelding til kommunerne lige før sommerferien.
At debatten i dag har et bredere perspektiv, falder helt i tråd med de eftersyn af handlingsplaner, vi i denne samling har iværksat i forhold til den hidtidige indsats på f.eks. vandmiljø- og pesticidområdet.
For begge disse områder gælder det, at den første handlingsplanindsats blev iværksat for godt 10 år siden.
10 år er netop, hvad der er gået, siden vi fik den første genanvendelseshandlingsplan for 1987-89.
Med den efterfølgende plan for 1990-92 blev målet om 50 pct.s genanvendelse i 1990'erne introduceret, et mål, der blev skærpet og udmøntet i individuelle mål for de enkelte typer affald i handlingsplanen for 1993-97.
Hvis vi ikke kan det, må vi revidere målene.
Jeg er på miljøområdet dybt skeptisk over for planer, der går ud på, at man bare fastsætter nogle mål, og så har man ikke angivet nogen midler.
Det er meget vigtigt for mig, at midlerne følger målene, når det drejer sig om handlingsplaner.
Først nogle betragtninger om affald og økonomisk vækst.
Der er naturligvis en tæt sammenhæng mellem den måde, vi lever på, og så det affald, vi producerer.
Vi kan lære ganske meget om et samfund ud fra det samfunds affaldsbunker, både ud fra bunkens størrelse og ud fra de stoffer, der indgår i bunken.
Det er naturligvis regeringens mål for at leve op til kravet om bæredygtig udvikling at prøve at finde frem til instrumenter, der kan føre til, at vi bryder denne sammenhæng, altså sammenhængen mellem økonomisk udvikling og en tilsvarende udvikling eller vækst i affaldsmængderne.
I givet fald må det være et projekt, som kan afdække, hvad en given økonomisk udvikling med ændringer i forbrugs- og produktionsniveau betyder for affaldsmængderne, og det er mit håb, at et sådant projekt kan sættes i værk nu og være færdigt efter sommerferien.
Så vil vi i hvert fald have et godt grundlag for at kunne vurdere, hvordan man ændrer sammenhængen mellem økonomisk vækst og mængden af affald.
Jeg tænker her f.eks. på grønne regnskaber, miljøgodkendelse og miljøstyring.
Det er naturligvis et ambitiøst mål at ville bryde, hvad intet land endnu har formået - sammenhængen mellem økonomisk vækst og vækst i affaldsmængderne - men det er min bestemte overbevisning, at det er teknisk muligt, og rigtigt tilrettelagt har vi befolkningens opbakning til at gøre dette for at nå målet.
Og jeg må minde om, at Danmark jo har været et pionerland, når det eksempelvis drejer sig om at bryde sammenkoblingen mellem væksten i økonomien på den ene side og væksten i energiforbruget på den anden side.
Det er den samme slags tankegang, vi skal ind på, når det drejer sig om affaldsmængderne, og dér er det, synes jeg, vigtigt at få beskrevet dimensionerne i de valg, vi står over for.
Som det fremgår af redegørelsen, er der en fin opbakning i den danske befolkning til de eksisterende genanvendelsesordninger.
Langt de fleste danskere vil gerne aflevere deres glas og flasker i genbrugscontainere.
De vil gerne frasortere det grønne affald, aflevere miljøfarligt affald til særlige ordninger.
De vil også gerne hjemmekompostere.
Og har man været på en genbrugsplads en weekend og set den omhu, hvormed folk sorterer det i de mange affaldsfraktioner dernede, og den disciplin, der er både hos den enkelte og i forhold til de andre på genbrugspladsen, så ved man, at det er noget, der er bredt funderet i den danske befolkning.
Vores problem har ikke været, at vi ikke kunne få folk med.
Det har været at blive klar over, om det, vi fik folk med til, så også førte til et forbedret miljø, og det skal jeg komme tilbage til på et senere tidspunkt.
Det er klart, at når vi har denne opbakning fra befolkningen, som er noget meget værdifuldt, så er det også vigtigt, at vi bruger den på den rigtige måde, og at vi i det hele taget i vores miljøpolitik i højere grad bringer individet i fokus.
Derfor har vi i de seneste år med en række initiativer søgt at støtte den enkeltes mulighed for at tage aktivt del i den miljøpolitiske debat.
Vi har med loven om aktindsigt i miljøoplysninger skabt udvidet adgang til miljøoplysninger.
For 3 år siden blev miljøbeskyttelsesloven ændret, så en lang række virksomheder har fået pligt til at udarbejde grønne regnskaber og dermed synliggøre ressourceanvendelsen for den brede offentlighed, altså et grønt regnskab for de væsentligste strømme af råstoffer og miljøfremmede stoffer, som indgår i den produktion, der frembringes på virksomheden.
Der er sket en udbygning af det lokale Agenda 21-arbejde i amter og kommuner, og senest er der udarbejdet et lovforslag, der skal sikre, at amterne og kommunerne sørger for, at der i forbindelse med region- og kommuneplanerne bliver redegjort for det lokale Agenda 21-arbejde.
Det skal vi i øvrigt diskutere senere her i dag.
Hertil kommer planen om at holde Agenda 21-dage med deltagelse af såvel nationale som lokale aktører på området.
Der er også etableret en grøn fond og en grøn jobpulje.
Fonden kan støtte aktiviteter, som på samme tid engagerer lokalsamfundene og forbedrer miljøet.
Det kan bl.a. dreje sig om aktiviteter, der sigter mod livsstilsændringer, som nedbringer det daglige ressourceforbrug.
Alle de nævnte eksempler er initiativer, som skal bringe den enkelte i centrum i miljøarbejdet.
Når det handler om selve affaldsindsatsen, er vi et godt stykke fra et sådant mål, men regeringens intention er at tage så mange skridt ad den vej som muligt.
I redegørelsen er der således bl.a. peget på en styrket indsats på såvel glas- som papirområdet. Jeg vil nu i forlængelse af den fremlagte redegørelse gennemgå de mest centrale træk ved regeringens planer og initiativer på affaldsområdet ind i det næste århundrede.
Det betyder, at det højest prioriterede mål, altså det, der kommer først, er at nedbringe affaldsmængderne.
Af behandlingsformerne prioriteres genanvendelse højest.
Dernæst kommer forbrænding med energiudnyttelse og til sidst, helt nederst i affaldshierarkiet, deponering af affald.
Det drejer sig for det første om nedbringelse af de samlede affaldsmængder, det, jeg var inde på før, for det andet om at øge genanvendelsen og endelig for det tredje om at forbedre kvaliteten i affaldsbehandlingen.
Samtidig skal vi selvfølgelig sikre, at vi råder over den nødvendige kapacitet til behandling af affaldet.
Som jeg allerede har været inde på, er det et selvstændigt mål at bryde sammenhængen mellem økonomisk vækst og affaldsproduktion.
Den produktorienterede miljøindsats vil på sigt afspejle sig i affaldsstatistikkerne, men vi er nødt til at forholde os til to ting.
For det første skal man huske, at der kan gå adskillige år, før mange af de nye produkter bliver til affald.
Faktisk er det jo lidt af en målsætning at sørge for, at de lever så længe som muligt
, før de bliver til affald.
For det andet vil en stor del af vores affald fortsat stamme fra produkter produceret i udlandet og importeret til Danmark.
Der er altså brug for supplerende initiativer for at nedbringe affaldsmængderne.
Regeringen lægger vægt på at fremme genbrug af produkter.
Erfaringer fra eksisterende retursystemer for emballage viser, at genbrug kan fortrænge meget store affaldsmængder.
Vi vil samtidig fortsat aktivt bruge afgifter som et styringsmiddel.
Vi vil overvåge, om den forhøjede affaldsafgift får indvirkning på affaldsmængderne, eller om der er behov for yderligere tilpasninger, og vi har aftalt med parterne bag finanslovforliget at omlægge emballageafgiften på en måde, så den giver et incitament til at nedbringe materialeforbruget og dermed affaldsmængderne.
Men lige meget, hvad vi gør, så får vi næppe nogen sinde tryllet affaldet helt væk.
For det affald, vi ikke kan undgå at skabe, er genanvendelse den højest prioriterede behandlingsform.
Der er særlig to områder, hvor det har vist sig at være svært at nå genanvendelsesmålene fra handlingsplanen.
Det drejer sig om dagrenovationen, og det drejer sig om affaldet fra handel og kontor.
Regeringen vil i 1998 tage initiativ til at sikre en øget genanvendelse af papir fra husstandene omkring år 2000, ved at papiret indsamles direkte ved bopælen fra størstedelen af de danske husstande.
Initiativet vil, vurderer vi, kunne indebære noget, der ligner en fordobling af den nuværende indsamling.
Regeringen er derudover i færd med at undersøge, hvordan vi får et endnu bedre resultat ud af de kommunale genanvendelsesordninger for glas, og vi vil også undersøge perspektiver og problemer i en egentlig henteordning for glas ved husstandene.
Regeringen er, hvad angår den grønne del af husholdningsaffaldet, især indstillet på at satse på biogasanlæg.
Udviklingsprogrammet på biogasområdet skal fortsættes med henblik på at nå den nuværende målsætning om genanvendelse af 40-50 pct. af dagrenovationen.
Når vi får teknologien på plads, og det har vi jo ikke helt endnu, så skal tidspunktet for målopfyldelsen lægges endeligt fast, og der skal tages stilling til mulighederne for at forhøje målsætningen.
Jeg vil gerne sige for god ordens skyld - jeg kommer
på et senere tidspunkt - at vi er indstillet på i vores overvejelser også at vurdere spørgsmålet om kompostering.
Når regeringen har været mere tiltalt af bioforgasning, hvis det i øvrigt teknisk kan lade sig gøre, end af kompostering, så er det, fordi man ved en bioforgasning opnår både et energiudbytte og et ensartet gødningsstof, og det tror vi alt andet lige er en fordel frem for komposteringen.
Men der er ingen tvivl om, at det eksempelvis er overordentlig værdifuldt, at en tredjedel af befolkningen hjemmekomposterer deres grønne affald, deres haveaffald, og som sagt er regeringen indstillet på at drøfte
også spørgsmålet om kompostering.
Regeringen fastholder målet for genanvendelse af affaldet fra handel, kontor og servicefag på 60 pct.
For at komme videre inden for dette område er vi imidlertid nødt til at vide noget mere om, hvad det er for noget affald, der ikke genanvendes, og hvorfor det ikke genanvendes.
Der er derfor iværksat en undersøgelse, som skal afdække disse forhold.
Resultaterne, som vi får til efteråret, vil danne grundlag for de yderligere initiativer.
Den øgede genanvendelse vil på sigt kunne lette presset på forbrændingsanlæggene, men de mængder, vi kan flytte, er ikke store nok til, at vi kan undgå en udbygning af forbrændingskapaciteten her og nu. Jeg kan selvfølgelig sagtens forstå, at der hersker en vis skepsis over for, at vi i den kommende tid vil udbygge forbrændingskapaciteten, men jeg vil godt benytte lejligheden til at slå fast, at den planlagte udbygning ikke på nogen måde vil ske på bekostning af indsatsen for at fremme genanvendelsen.
Når vi i øjeblikket konstaterer, at der er underkapacitet på forbrændingsanlæggene, så skyldes det selvfølgelig de stigende affaldsmængder på den ene side, men det skyldes på den anden side også, at stoppet for deponering af brændbart affald rent faktisk har vist sig at være en langt større succes, end vi havde forestillet os. Deponeringsstoppet har flyttet store mængder affald ét trin op i vores behandlingshierarki til forbrænding
, men der er dele af disse mængder, som i virkeligheden kan og skal skubbes endnu et trin op til genanvendelse.
Derfor har vi sat undersøgelser i gang, som skal kortlægge, hvilke fraktioner i det forbrændingsegnede affald vi med fordel kan frasortere til genanvendelse, sådan at vi når målet: at vi ikke deponerer genanvendeligt eller forbrændingsegnet affald.
Endelig har det en vis betydning for kapaciteten, at vi tilpasser forbrændingsanlæggene for at opnå de bedst mulige miljømæssige resultater.
Den aktuelle udbygning skal med andre ord ses i sammenhæng med, at de miljømæssige og teknologiske krav til anlæggene hele tiden bliver skærpet, også i øvrigt med Danmarks aktive støtte.
Det kan medføre, at visse af de ældre anlæg må lukkes eller ombygges. Her spiller det naturligvis en rolle, at der endnu er forbrændingsanlæg, der mangler at blive omstillet til kraftvarmeproduktion, og derudover vil der i den kommende tid blive indført skærpede miljøkrav til forbrændingsanlæggene bl.a. som følge af de nye eller kommende EU-regler.
Behovet for midlertidig oplagring af forbrændingsegnet affald forventes at toppe i år 2000.
Den hidtidige indsats på affaldsområdet har først og fremmest
bestået i at opstille mål for, hvor store mængder vi ønsker at flytte op ad de forskellige trin på stigen i hierarkiet.
Regeringen ønsker nu at dreje udviklingen, så der samtidig også bliver taget stilling til spørgsmålet om kvaliteten i affaldsbehandlingen. Miljøstyrelsen udsendte i juli måned sidste år
et debatoplæg om erhvervsaffald og udvalgte affaldsstrømme.
Målet er, at disse fraktioner fremover skal udsorteres fra den almindelige affaldsbehandling.
Samtidig skal der udvikles nye behandlingsmetoder, som er i stand til at udnytte såvel energi- som råvareressourcerne i affaldet.
Det har vist sig, at det er tungmetallerne, som i dag udgør det største problem i den almindelige affaldsbehandling.
Målet er, at miljøbelastningen fra restprodukterne begrænses, og at de udsorterede fraktioner behandles, så råstofressourcerne kan indgå i kredsløbet igen.
En ny bekendtgørelse vil fastsætte nye og skærpede kriterier
for genanvendelsen af restprodukter fra forbrændingsanlæggene
Kobber er et glimrende eksempel på et stof, som vi fortsat ønsker at have gavn af, men som volder problemer i restprodukterne.
Der vil blive udarbejdet retningslinjer for behandlingen
af udvalgte affaldsstrømme for at øge kvaliteten af affaldsbehandlingen, og i den sammenhæng fremsætter regeringen et lovforslag, der vil give mulighed for at stille krav om certificeret kvalitetsstyring hos virksomhederne for at understøtte kravene til affaldsbehandlingen. Affald fra elektriske og elektroniske produkter udgør i dag et væsentligt miljøproblem, som regeringen har lagt stor vægt på at få løst, og hvor en bekendtgørelse nu er ved at være færdig.
Som der er peget på i redegørelsen, vil regeringen endvidere iværksætte en række andre konkrete initiativer, bl.a. i forhold til: Affald fra bilerne, hvor der skal udstedes en bekendtgørelse i år; de miljøproblemer, der er knyttet til PVC, hvor en målrettet og ambitiøs indsats bl.a. vil omfatte en udfasning af phthalaterne og tungmetallerne i PVC'en, og endelig udvikling af særlige behandlingsteknikker for imprægneret træ og shredderaffald.
For at etablere specialiserede affaldsbehandlingsmetoder skal både forsyning og afsætning sikres.
Behovet for tilstrækkelig forsyning vil i visse tilfælde kræve, at små affaldsfraktioner samles i større mængder.
Det gælder f.eks. behandling af PVC-affald fra byggematerialer.
Derudover skal der være gode muligheder for afsætning af de genanvendelige materialer.
Udviklingen af ny teknologi inden for miljøområdet giver mulighed for en forøget eksport, som forhåbentlig vil kunne skaffe nye arbejdspladser til landet.
Regeringen har med affaldsredegørelsen fremlagt et bud
Affald er selvfølgelig noget, der berører os alle sammen som borgere i det danske samfund, og som jeg indledte med at sige, er der en tradition for bred politisk opbakning til de nødvendige initiativer på området. Jeg håber meget, at vi i det fortsatte arbejde med at lave handlingsplanen - hvor vi altså vil komme med et oplæg ud fra debatten i dag og de synspunkter, jeg har givet udtryk for i redegørelsen - efter en drøftelse i Folketingets Miljø- og Planlægningsudvalg kan finde frem til en handlingsplan, som er robust over for selv de mest - i andre henseender - tragiske politiske udsigter.
Forhandling