Knud Erik Hansen (SF), 2000-03-16:
Jeg vil takke for kommentarerne og sige, at det jo i virkeligheden var to forskellige typer kommentarer, vi fik til det.
Jeg oplevede faktisk hos nogle en åbenhed over for problemstillingerne og de mål, der lå i det, og så nogle, der mente, at det her var gammel sådan SF-centralistisk politik, og derfor skulle man tage afstand fra det.
Det viser så måske også nogle generelle holdninger til løsning af forskellige problemer i samfundet, som jeg skal komme ind på.
Når vi har fremsat forslaget, er det som et udgangspunkt, for det er ikke for at løse hele boligmarkedets problemer, men for at se på, hvad der skulle til for at klare de problemer, vi har i de bebyggelser, hvor vi har en stor koncentration af boligsociale problemer, og hvor vi indtil nu mest har koncentreret os om at sige, at vi skal løse problemerne internt i de bebyggelser.
For os at se
kan vi kun løse dem ved, at vi giver mulighed for, at de, der bor der, eller de, der normalt bliver anvist de boliger, faktisk også får mulighed for at bo andre steder. Dér har vi set, at der i virkeligheden, synes vi, var tre parter, der ikke levede op til de forpligtelser, som vi synes de burde have.
Det var den almene sektor.
Jeg har været inde på, at der faktisk er en stor del af den almene sektor, der ikke løser boligsociale problemer.
Der er også en del kommuner, der ikke går ind og gør det.
Og vi synes egentlig også, at de større private udlejere godt kunne bidrage.
Og jeg vil sige, at vi har det ikke nødvendigvis således, at det her skal løses ved, at man nu tvinger det igennem med en gold, centralistisk politik.
Det er ikke det, der er vores udgangspunkt.
Hvis man kan nå en hel del af vejen gennem forhandlinger - når vi skal inddrage andre parter - og finde nogle løsninger på den måde, så synes vi, at det da ville være flot.
Mange gange klares det også bedre, hvis alle er med på at løse det.
Men det, vi har set - og det er derfor, vi er kommet med forslaget, og det er også derfor, vi antyder det - er, at det jo ikke fungerer på den måde; kommunerne løser jo ikke deres opgaver.
Og når Venstre og De Konservative så siger her, at det er centralisme og det er tvang, så vil jeg sige: Det er det ikke nødvendigvis.
For os er det en anden indgang til det, for vi ønsker ikke den egoisme, der florerer nogle steder i kommunerne.
Det er jo det, der sker.
Man laver et benhårdt sorteperspil for at undgå nogle økonomiske problemer, og så undgår man at bygge almene boliger, for man ved nogle gange godt, at det betyder, at man får nogle sociale udgifter.
Det er benhårdt, og vi har nu haft den diskussion i mange år, og alle har sagt, at det klares ved frivillighed, det klares ved, at vi snakker sammen.
Og hvad har vi set?
At en masse kommuner fortsat fører den benhårde politik, at de ikke vil have almene boliger.
Så må man på et eller andet tidsspunkt stille sig spørgsmålet: Hvis vi skal have den ansvarlighed, hvis vi skal
Og dér kan vi godt diskutere, hvorledes de rammer skal være.
De kan være på mange måder.
Tidligere har debatten kørt på, om det skulle være amterne, der udlagde nogle rammer for, hvor mange almene boliger der skulle være, således at man samlet i et amt kunne få løst de boligsociale opgaver, som de almene boliger har en væsentlig del af.
Jeg synes, at der kan diskuteres mange modeller, men det, der har været vores indgang, er så sandelig ikke gold centralisme og tvang; det er faktisk, at vi også får et fælles ansvar for de opgaver, der skal løses.
Dermed har jeg også svaret konkret på nogle af de kommentarer, der har været.
Men jeg har lyst til at sige, at jeg har glædet mig meget over kommentarerne fra boligministeren.
Jeg kan forstå, at vi langt hen ad vejen er meget enige om intentionerne i det her.
Jeg vil godt kommentere et par stykker af dem og sige til det med at bygge flere boliger, at dér har vi jo, efter at vi har lavet reglerne om - der kan være flere grunde til, at der ikke bliver bygget flere - oplevet, at uanset at det er rigtigt, hvad boligministeren siger, at det ikke samlet koster mere for kommunerne, så har vi det argument fra kommunerne, at de 14 pct., selv om de så kan låne til en del af det, er et problem, som er med til, at de ikke vil bygge.
Det er i hvert fald det, de siger.
Det kan godt være, at det er sorteperspillet, der i virkeligheden og reelt ligger bag det, men det er i hvert fald det, de siger.
I hvert fald skulle vi også gå kommunerne lidt i møde og sige: O.k., hvis I siger, at det er et argument, så kan vi godt diskutere det, for det behøver ikke nødvendigvis at blive dyrere.
Jeg tvivler, og derfor tror jeg, at der er brug for, at vi går ind og bruger nogle stærkere midler.
Så er der spørgsmålet om den private sektor og dens bidrag.
Og det er igen klart, at hvis man kan lave en frivillig ordning, er det godt, men vi har jo en ordning nu, hvor de private udlejere kan gå ind og være med til at løse boligsociale problemer, og det har jo ikke virket.
Jeg tror, at det er fire eller fem aftaler, man har lavet for fire eller fem boliger, så det er ikke dér, løsningen ligger.
Det kan for os at se også blive nødvendigt, at man så går ind og siger, at så har kommunerne anvisningsret.
Og dér vil jeg sige, at vi hører jo ofte, at hvis vi gør det, så kommer hele koret straks og siger, at det er ekspropriation.
Jeg synes, at man lige skal tøve en kende, inden man bruger det ord, for det, der gøres her, er jo ikke, at ejendommen overtages.
Altså vi går ind og disponerer over en del af råderetten - og det er vi jo vant til at gøre i en del tilfælde ved at lægge nogle rammer - og vi sikrer oven i købet, hvis vi endelig skal tage grundloven, en erstatning.
Det offentlige er jo forpligtet til at gå ind og dække eventuelle tab.
Tværtimod vil jeg sige, at udlejeren ved den her ordning faktisk får en meget sikrere økonomi, fordi det offentlige faktisk går ind og dækker den.
Så har vi i øvrigt, hvis vi skal snakke om ekspropriation, en regel i byfornyelsesloven, som helt svarer til det her, og hvor kommunen faktisk kan gå ind og anvise boliger i private udlejningsejendomme - hvis kommunen laver byfornyelse altså.
Med hensyn til det med at købe ejendomme har vi mest fremsat det, fordi vi har hørt kommunerne sige: Jamen vi kan jo ikke bygge mere, for vi har ikke grunde, hvor vi kan bygge mere.
Så synes jeg faktisk godt, at der kunne være en mulighed for, at kommunerne kunne gå ind og købe ejendomme, og det behøver såmænd ikke blive dyrere.
Det er ganske dyrt at bygge, så det behøver såmænd ikke at blive dyrere.
Så de kommuner, der ikke kunne klare det på anden vis, kunne faktisk godt gå ind og købe.
Og hvis vi endelig skal snakke om blanding, jamen så kunne det jo også godt være en måde til at lave en mere spredt bebyggelse med forskellige befolkningsgrupper, der bor forskellige steder. Jeg tror også, at jeg hermed har kommenteret det, fru Lissa Mathiasen sagde, og tilsvarende det, fru Rikke Hvilshøj sagde; men jeg vil godt sige, at hvis Venstre tror på den model, som Venstre her skitserer, hvor det ikke er den almene sektor, man skal satse på, men alene ejersektoren, så tror jeg, man kommer til at tage grueligt fejl.
Da Margaret Thatcher begyndte at føre sin meget benhårde politik i England, måtte jo selv hun erkende, at hun faktisk havde brug
for en boligsocial sektor.
Hun opfandt den så på anden vis.
Jeg tror, at Venstre - hvis de fik flertal og skulle til at regere og begyndte at føre en sådan benhård politik, hvor der kun er ejerboligen - også ville opleve, at der er nogle boligsociale behov, som man ikke kan løse på den måde, fordi man har brug for den almene sektor.
Til hr. Keld Albrechtsen vil jeg sige, at vi har bevidst ikke lavet selve beslutningsforslaget så konkret.
Når man går ned i vores bemærkninger, så ligger der faktisk ikke nogen konkrete bud i forslaget, men netop et ønske om dels at få en mere generel debat, dels - hvis det bliver til en beslutning - at få begyndt at få skubbet politikken i den rigtige retning.