Henriette Kjær (KF), 2001-04-17:
Der diskuteres og udgives rapporter om ligestilling år efter år, og meget er der da også sket, siden kvinderne fik valgret, siden krigen, hvor mange kvinder begyndte at komme ud på arbejdsmarkedet, og siden rødstrømperne.
Kvinderne har langt større frihedsgrader i dag end tidligere.
Vi har ikke bare adgang til alle uddannelser og job, vi har også samfundets og vores families accept til at foretage de valg, vi ønsker.
Vi er også blevet økonomisk uafhængige, og hvis vi har lyst til at skabe os en karriere i erhvervslivet og blive topdirektører, så har vi mulighed for det, hvis det er det, der er målet.
Tilbage er der nogle små hængepartier.
Lønnen er ikke helt så lige, og det er stadig kvinderne, der laver det meste derhjemme.
Fru Eva Kjer Hansen nævnte også noget vedrørende pensioner, så der er stadig nogle knaster, men de store linjer er i orden.
Det med lønnen skal der gøres noget ved.
I Det Konservative Folkeparti finder vi det helt uacceptabelt, at der er en uforklarlig lønforskel på 12 pct., og jeg skal her sige, at jeg har altså ikke hørt den forsker, der er fremkommet med tallene, tage afstand fra dem, så jeg forholder mig til, hvad der står i redegørelsen.
Man kan diskutere forskellige modeller til at komme denne lønforskel til livs, og vi er også indstillet på at diskutere, hvordan vi får en mere gennemsigtig lønstruktur, dog uden at det bliver via offentliggjorte lønsedler, der skal hænges op i kantinen.
Der er andre modeller, og dem er vi parate til at se på, og debatten bliver så taget på torsdag.
Ud over det er dagsordenen ved at være udtømt på ligestillingsområdet.
Det vidner den redegørelse, vi diskuterer lige nu, så absolut om.
Jeg må ærligt indrømme, at den er ualmindelig tynd og meget lidt visionær, endsige meget lidt inspirerende, men det er måske bare et tegn på, at vi er ved at nå det endelige mål, og det, der skal til nu, er opgøret eller oprøret derhjemme.
Som jeg sagde i min indledning, er det stadig kvinderne, der laver det meste derhjemme.
En forklaring er muligvis, at kvinderne har kortere arbejdstid end mændene og derfor naturligt har flere ressourcer til at lave noget mere i hjemmet, men forklaringen er vel også, at mange kvinder tilhører flinkeskolen.
Alt det huslige er traditionelt kvindelige dyder, og dem holder vi af uransagelige årsager fast i.
En anden årsag er vel også, at det oftest er kvinderne, der har tilbragt tiden sammen med børnene, da de var små, og derfor er det kvinderne, børnene henvender sig til, når de skal have hjælp: Moar, jeg er sulten.
Moar vil du læse en bog
for mig?
Dette tæller jo i det tidsmæssige husholdningsregnskab.
Den diskussion må vi hver især tage i de enkelte hjem.
Men jeg kender mange - til dels mig selv inklusive - der ikke ønsker millimeterretfærdighed f.eks. i forhold til børnene.
Jeg vil gerne, hvis det er muligt, både hente og bringe og bade dem og lave deres livretter, læse godnathistorie og putte dem, selv om det så er mig, der bliver den, der laver mest i hjemmet.
Men jeg gør det, fordi jeg synes, det er sjovt og rart, og det er der andre der også gør.
Det er altså ikke alle, der har ambitioner om ligestilling i hjemmet.
Til gengæld må tiden være inde til et oprør mod de underligt nok altid ældre såkaldt kloge mennesker, der udtaler sig om, hvordan vi unge kvinder er, hvordan vi tillader os at sende vores små børn i vuggestuer og senere i børnehaver.
Så sent som i går i Ekstra Bladet stod en af disse bedrevidende personer frem og krævede, at vuggestuerne skulle jævnes med jorden, og så kunne vi kvinder gå rundt derhjemme, indtil børnene var mindst 2 år.
Ja, det var ikke mændene, og man skulle ikke dele disse 2 års orlov imellem mænd og kvinder.
Det skulle være kvinderne, der tog dem.
Undskyld mig, må jeg sige, men hvem er klogere på deres børn end børnenes forældre?
Jeg synes, at det er en total misforståelse at tro, at vi forældre, vi kvinder ikke er i stand til at sikre vores børn et godt liv med tryghed, kærlighed og stabilitet.
Der vil altid findes børn, der har det dårligt, og det har der gjort i alle tidsaldre, men lad dog være at give vuggestuerne skylden.
er udbygningen af vuggestuer og dagpleje et afgørende skridt i forhold til ligestilling.
Er der noget, jeg håber at vi på tværs af partierne kan stå sammen om, så er det at sikre gode pasningsmuligheder samt selvfølgelig presse på for at få et fleksibelt arbejdsmarked.
Kan det overhovedet lade sig gøre at lave en såkaldt tidsbank, hvor man, inden man får børn, kan spare overarbejde op og så bruge tiden, når børnene kommer, så synes jeg, at det er en rigtig god model.
Ideen blev faktisk fostret af daværende finansminister Henning Dyremose, og siden har Det Konservative Folkeparti foreslået det midt i 1990'erne i forbindelse med et familiepolitisk oplæg.
Her kan mor spare op, her kan far spare op, og så må man selv bruge tiden med børnene derefter.
Nu har LO også foreslået det, og jeg mener, at man bør forsøge at få arbejdsmarkedets parter til at arbejde videre med ideen.
I redegørelsen stilles der en række spørgsmål, der lægger op til debat.
Dertil vil jeg svare nej.
Det må ganske enkelt være op til den enkelte familie at bestemme, hvem af de to forældre, der skal holde orlov.
Samfundet skal ikke kunstigt understøtte mænd.
De skal foretage deres valg af lyst og i enighed med deres barns mor.
Så tror jeg i øvrigt ikke, at vi skal være så forhippede på at få de mænd hjem til de spæde børn.
Hvorfor og for hvem er det så vigtigt, at de tager en større del af barselorloven?
Vi har jo ikke oplevet et fædreoprør.
De har heller ikke stillet krav om det i forbindelse med overenskomsten.
Og jeg mener altså, at det må komme fra dem selv.
Det kan ikke passe, at vi kvinder skal stå og vedtage, at nu skal de holde orlov; de skal gøre det af lyst.
For nu at bevæge mig lidt uden for Danmarks grænser så synes jeg, at der mangler et afgørende afsnit i ministerens redegørelse, og det er om kvinders forhold i de lande, vi giver ulandsbistand, og i øvrigt også i mange andre lande.
Jeg synes, at det er helt utilstedeligt, at vi ikke kræver, at kvinder skal have adgang til uddannelse, og at undertrykkelse i øvrigt ikke må finde sted.
Så når der i redegørelsen tales om mainstreaming, skal der virkelig strammes op på dette punkt.
Det er faktisk meget flot, at vi herhjemme diskuterer, at kvinderne ikke har helt så mange topposter i erhvervslivet som mænd, og ser det som et stort problem, mens man i nogle lande ikke engang har mulighed for at få, hvad der svarer til en folkeskoleuddannelse, eller mulighed for at komme på universitet.
Dermed sættes landet også yderligere tilbage, da der i en genopbygningsperiode eller bare udviklingen af et land er brug for alle kræfter.
Det betyder meget for Det Konservative Folkeparti, at dette spørgsmål nærmere drøftes og beskrives i en kommende redegørelse, så vi kan få en status på området.
Det bør selvfølgelig også være noget, der tages op i forbindelse med Beijing + 5-redegørelsen.
Så er der nogle spørgsmål i redegørelsen, som jeg strengt taget ikke betragter som ligestillingsspørgsmål.
Det betyder ikke, at det ikke er vigtige problemstillinger, tværtimod.
Det drejer sig om vold mod kvinder, og det har vel dybest set ikke noget med ligestilling at gøre.
Jeg mener derimod, at det er en alvorlig sag for Retsudvalget og dermed for Folketinget som helhed.
I Det Konservative Folkeparti ser vi også med bekymring på den vold, der begås mod kvinder.
Derfor har vi fremsat to beslutningsforslag, der skal afbøde de handlinger, kvinder bliver udsat for.
Vi har foreslået hårdere straffe for voldtægt.
Vi mener, at voldtægt er en af de mest nederdrægtige forbrydelser, en kvinde kan udsættes for, og derfor skal det også afspejle sig i den straf, voldtægtsmanden får.
Det andet forslag er et forslag om skærpede sanktioner over for såkaldte fredskrænkere.
Forslaget gælder selvfølgelig både kvinder og mænd
; men det er desværre ofte en mand, der krænker en tidligere hustru eller samlever ved ikke at acceptere et tilhold.
Dette kan udmønte sig i, at kvinden bliver opsøgt, truet, chikaneret, eller f.eks. ved at manden foretager ubehagelige telefonopkald.
Det vil vi gerne til livs og foreslår derfor skærpede sanktioner.
Men uanset hvor meget ligestilling vi får, vil der jo altid være nogle mennesker, der bliver syge af jalousi, og derfor mener jeg ikke, det hører hjemme i denne redegørelse.
Men det betyder altså ikke, at vi ikke synes, problemet er vigtigt.
I Det Konservative Folkeparti mener vi altså, at ligestillingen er ved at være total - med de forskelle, der nu engang er.
Og jeg tror, at vi politikere skal til at indse, at der er forskel på mænd og kvinder, så ikke alle statistikker kan blive fuldstændig lige, hvad angår mænds og kvinders andel i forskellige erhverv.