Morten Østergaard (RV), 2005-12-15:
Det Radikale Venstre skrev ikke under på integrationsaftalen af den 17. juni i år, som nu udmøntes i et lovforslag.
Aftalen bygger på en principiel politisk holdning om, at mennesker med anden etnisk baggrund end dansk ikke er ligeværdige, ikke fortjener samme vilkår som danske statsborgere og selv bærer det primære ansvar for den ulighed, der eksisterer i det delte Danmark.
Flygtninge er her på lånt tid og skal som sådan behandles som B-mennesker med ansvar for egen velfærd.
Selv om der er kommet færre udlændinge til Danmark, er integrationen blevet stadig værre.
Lad mig bare tage nogle få eksempler: Fra 1996 faldt ledigheden blandt indvandrere og efterkommere med en enkelt undtagelse fra kvartal til kvartal helt frem til slutningen af 2002.
Her havde regeringen fået held til at indføre sine stramninger og starthjælpen, og siden da er ledigheden steget og steget.
Kvartal for kvartal er flere og flere indvandrere og deres efterkommere blevet ledige, og i dag er vi trods en lille vækst i 2005 sat tilbage på niveauet fra 1998.
Da regeringen kom til magten i 2001, var 60 pct. af de unge under 18 år, som blev fremstillet i dommervagten i København, af udenlandsk herkomst, men sidste år var deres andel steget til 79 pct.
Regeringens politik har effektueret det delte Danmark.
Man kan ikke føre en politik, der systematisk gør en befolkningsgruppe mindreværdig, og samtidig regne med, at samfundet i almindelighed åbner sig for den.
Det bevises også af det faktum, at Danmark i dag er et udvandringsland.
Det Radikale Venstre vil en anden vej: en ny vej, som er baseret på tillid til mennesker; et inkluderende samfund, hvor alle mennesker har mulighed for at udnytte netop deres talenter, hvor alle får en fair chance, og hvor enhver kan skabe en tilværelse for sig selv og sin familie i trygge rammer; et samfund, der tør give de mennesker, som er her i landet, magt over deres egen tilværelse, og et samfund, hvor man ikke kan bestille såkaldt hvid hjemmehjælp, og hvor ingen har lyst til at gøre det.
Integration er ikke en brandslukningsøvelse.
Vi skal skabe et globaliseret velfærdssamfund, som er i stand til at udnytte mangfoldighed som en ressource, og integration er derfor en evne, det danske samfund må tilegne sig, og ikke en ensidig pligt for de asylansøgere, torturofre og kvoteflygtninge, der kommer hertil.
Lovforslagene, som vi behandler i dag, har bestemt positive elementer, men de er desværre ikke svaret på de udfordringer, vi står over for.
Lad os starte med den integrationspolitiske signalpolitik.
Den højt besungne integrationskontrakt er harmløs.
For så vidt er den blot en omdøbelse af den individuelle kontrakt, men det er uklart, hvornår kontrakten er opfyldt, og det er uklart, hvad der sker, når kontrakten er opfyldt, eller hvad der sker, hvis den ikke er det.
Noget godt tilbud er det ikke, og Det Radikale Venstre køber ikke denne del af pakken.
I Det Radikale Venstre vil vi langt hellere give et reelt tilbud end en pseudokontrakt.
Vi vil gerne sige til alle udlændinge, der kommer hertil: Velkommen til Danmark, her får I magt over jeres egen skæbne, og hvis I benytter jer af de tilbud, der gives, og hvis I bliver integrerede og dermed skaber en selvforsørgende tilværelse for jeres familie, kan I stole trygt på, at det hjem, fttm032.fm Page 2316 Wednesday, March 8, 2006
1:51 PM
I her opbygger, er jeres, så længe som I ønsker det.
Slagteriarbejderen i Sæby og maskinarbejderen i Hammel, som begge var fra Eksjugoslavien, var selvforsørgende.
De arbejdede på almindelige vilkår, og de overholdt deres forældreansvar, men lige lidt hjalp det.
Ud skulle de, og så virker en integrationskontrakt lidt ligegyldig, for også de, der måtte leve op til den, taber i den sidste ende.
Det Radikale Venstre tror ikke på regeringens økonomiske tommelskrue over for indvandrere.
Vi tror på en aktiv og videnbaseret integrationsindsats, og derfor ser vi gerne en rigtig resultatløn til kommunerne, både når det gælder integrationskontrakten og beskæftigelsesindsatsen i almindelighed.
Der tages hul på dette med de fremsatte lovforslag, og vi støtter, at der skabes en sammenhæng mellem en aktiv indsats og den kommunale refusion.
Vi så dog hellere en egentlig resultatkontrakt, der sigtede på målet frem for på midlet.
Erklæringen om aktivt medborgerskab er rent ud sagt rendyrket signalpolitik.
Erklæringen indeholder faktuelle fejl, eksempelvis punkt 5, som siger, at både mænd og kvinder har pligt til at uddanne sig, arbejde og betale skat og senere ret til at deltage i demokratiske processer.
I Det Radikale Venstre ønsker vi arbejde og uddannelse til alle, men ligefrem at påstå, at dette er en forpligtelse for alle danskere, planlægger vi dog ikke, for det er jo rent vrøvl.
Det samme gælder for retten til deltagelse i demokratiske processer, for de mennesker, som skal underskrive erklæringen, har jo f.eks. ikke stemmeret.
Hykleriet når nye højder, når der tales om vold og tvang mod ægtefæller og børn.
Det Radikale Venstre ønsker en hård kurs mod ægtefællevold, men det er da helt usædvanlig blåøjet at påstå, at den ikke finder sted i Danmark, hvor der desværre er større risiko for at blive udsat for vold af en person, du kender, end af en fremmed.
Planlægger regeringen at oplyse nyankomne udlændinge om de af de såkaldt danske grundværdier, som det danske samfund selv har svært ved at leve op til, ikke mindst når det gælder mænds og kvinders ligestilling?
Erklæringen er udtryk for en dybt fordomsfuld opfattelse af udlændinge.
I bedste fald får den ingen effekt, men i værste fald styrker den det delte Danmark i ånd og ord, og effekt bliver der givetvis af den arbejdsmarkedspakke, som regeringen og Dansk Folkeparti nu sniger gennem Folketinget under dække af integrationsforliget.
Det sikkerhedsnet, der kendetegner den danske velfærdsstat, gøres mindre fintmasket, og ansvaret for egen velfærd privatiseres.
Det Radikale Venstre ønsker en massiv indsats for at få unge med anden etnisk baggrund end dansk op på samme uddannelsesniveau som resten af samfundet.
Det store problem er det store frafald.
Som vi ser forslaget om uddannelsespligt, vil det nærmest cementere et stort frafald, fordi det forpligter til at påbegynde en uddannelse.
Men når rigtig mange ikke har kompetencen til at gennemføre en uddannelse, så hjælper det næppe med en økonomisk pisk til at søge, falde fra, søge på ny og da slet ikke, når de to vigtige forberedende forløb i produktionsskolerne og den forberedende voksenuddannelse udelukkes.
Vi giver gerne alle unge en uddannelsesgaranti, men det skal følges af en forbedret vejledning, af brobygningsforløb, af en stærk folkeskole med en bred 10. klasse, af en mere fleksibel ungdomsuddannelse, der kan tilrettelægges individuelt, af lektiehjælp og forbedret løbende studievejledning på uddannelsesstederne.
Vi nærmer os jul, og vi ønsker os det gamle Venstre tilbage.
Det var dengang, hvor uddannelse var en mærkesag.
Til gengæld er vi positive over for en bedre opfølgning af sygemeldte start- og kontanthjælpsmodtagere og for så vidt også over for den såkaldt nye chance til alle, hvor kommunerne skal vende sager, der har ligget længe, for at få sat en indsats i gang.
Vi har dog ved begge forslag en række betænkeligheder ved de valgte modeller for deres gennemførelse.
Vores ubetinget største uenighed og den væsentligste årsag til, at vi ikke blev en del af integrationsforliget, er dog den foreslåede 300-timers-regel, som bevirker, at kontanthjælp nu er noget, man optjener ret til.
Det er en fundamental ændring af en af velfærdssamfundets hjørnestene.
Men også de ledige, som jævnfør beskæftigelsesministerens egen officielle definition vurderes at have så væsentlige begrænsninger i kompetence og ressourcer, at den ledige ikke umiddelbart vil kunne indgå i jobfunktioner på det ordinære arbejdsmarked, den såkaldte gruppe 4, er omfattet.
Hvorfor gennemfører regeringen ikke det princip for alle kontanthjælpsmodtagefttm032.fm Page 2317 Wednesday, March 8, 2006 1:51 PM
Forslaget er en ligestillingsmæssig katastrofe.
Indvandrerkvindernes situation er ubetinget den største ligestillingspolitiske udfordring, vi har i dagens Danmark, og hvad er regeringens svar på denne udfordring?
Når kvinderne ikke har deres egne penge, så bliver de endnu mere afhængige af deres mænd.
Det er et tilbageskridt af dimensioner.
Kvinderne bliver også udelukket fra de muligheder, som ligger i den aktive arbejdsmarkedspolitik.
I det mindste kunne de partier, der ønsker 300-timers-reglen, dog medtage vores ændringsforslag.
Vi vil foreslå, at det bliver muligt for kommunerne at dispensere fra reglen, hvis en person objektivt jævnfør den såkaldte matchplacering aktivt har forbedret sine muligheder for at komme i beskæftigelse.
I Haderslev går Det Grønne Sjak rundt i Varbergparken.
Her er tale om mennesker, der ikke umiddelbart vurderes at kunne få et almindeligt job.
Nogle er torturofre, andre har et posttraumatisk stresssyndrom, men kommunen og boligselskabet har ved fælles indsats fået dem i gang.
300-timers-reglen sigter mod dem, som ønsker at modtage ydelser uden at yde noget til gengæld.
Giv dog i det mindste dem, der som gutterne i Det Grønne Sjak kæmper for en plads på arbejdsmarkedet, den cadeau, at det ikke forringer deres forsørgelsesgrundlag, når de vælger uddannelsesaktivering, jobtræning eller et løntilskudsjob frem for jordbærplukkeri og avisuddeling; job, de for øvrigt af branchen selv vurderes ikke at kunne klare.
Det delte Danmark er i virkeligheden den mest rammende betegnelse for regeringens og Dansk Folkepartis integrationspolitik, en politik, der baserer sig på en fundamental mistillid til folk, som ikke er født inden for landets grænser, en politik, Det Radikale Venstre klart tager afstand fra.
I integrationsaftalen konstaterer forligspartierne i indledningen, at tallene taler deres eget tydelige sprog: Integrationen er ikke lykkedes.
Af formentlig samme grund talte statsministeren ved Venstres landsmøde dette år om at tage skeen i den anden hånd.
Tager vi så disse skridt i dag, skifter vi spor, kommer integrationen ud af højsædet frem for opdeling, ulighed og forskelsbehandling på kant med menneskerettighederne.
På trods af enkelte gode elementer er svaret nej.
Forslagene er en socialreform gemt bag en integrationsetiket, så ingen opdager det.
Vi vil stille spørgsmål, og vi vil komme med målrettede ændringsforslag for at forbedre lovforslagene.
Men regeringen fortsætter solidt med næsen i det spor, som blev initieret i efteråret 2002, og som siden har slået miserabelt fejl.
Derfor forventer vi ikke at kunne stemme for forslagene i sidste ende.