runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Gunhild Husum (RV), 2000-01-26:
På den radikale venstre ordførers vegne skal jeg anføre følgende: I Det Radikale Venstre bekymrer vi os meget om børns vilkår i dagens Danmark.
Det beslutningsforslag, der er til debat her i dag, fremsat af Frihed 2000, er ifølge forslagsstillerne delvis foranlediget af et lovforslag om oprettelse af et register af tidligere dømte pædofile, der blev fremsat og vedtaget på Folketingets børneparlamentsdag.
Vi hilser denne debat velkommen.
Problemstillingen er alvorlig.
Det handler om at beskytte børn og unge bedst muligt.
Vi kan imidlertid ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag.
Det er ikke, fordi vi ikke anerkender børnenes holdning til emnet.
Vi mener bestemt også, at der skal gøres alt, hvad der overhovedet er muligt, for at undgå, at dømte pædofile kommer i nærkontakt med børn.
I Det Radikale Venstre mener vi blot ikke, at et sådant nyt register er vejen frem.
I bemærkningerne til beslutningsforslaget er nævnt et eksempel med en ansættelse i en børnehave af en person, der var straffet for seksualforbrydelser.
Der finder jo i dag registrering sted af strafbare forhold i Det Centrale Kriminalregister, også af den type forbrydelser, der her er tale om.
I ansættelsessituationer har såvel offentlige som private arbejdspladser mulighed for at undersøge straffeattester.
Noget, det i offentligt regi bør indskærpes meget, at man altid gør, når man skal arbejde bl.a. med børn og unge.
Men et nyt register med livslang registrering, hvori en meget stor kreds vil have mulighed for at søge oplysninger, får ikke Det Radikale Venstres støtte.
Jette Gottlieb (EL), 2000-01-26:
Enhedslisten ordfører på området kan ikke være til stede, så jeg skal fremføre følgende:
også været dybt foruroliget over de overgreb, der har fundet sted mod mindreårige, også hvor det har fundet sted i tilfælde, hvor forældre har overladt børn i andres varetægt.
Men vi ved jo også, at langt de fleste overgreb rent faktisk foregår i hjemmet eller i familien, og det er jo ikke noget, som det her forslag tager sigte på at løse. Jeg tror, det vigtigste, man kunne gøre i situationer, hvor overgreb finder sted i institutioner, er, at man begynder en diskussion om, hvordan de pågældende institutioner fungerer, om det i virkeligheden ikke er dér, problemet findes.
Dårlige normeringer, arbejdspres, stor udskiftning, manglende uddannelse og først og fremmest
manglende politik på området
I alle de tilfælde, vi kender, har der jo været tale om mistanker hos de pågældendes kolleger.
I virkeligheden er den mest afgørende situation sådan set den, hvorunder der arbejdes i sådanne nogle daginstitutioner eller andre steder, hvor de pågældende overgreb finder sted. Et nyt register vil efter vores mening især give en falsk tryghed, og derfor er det ikke et forslag, som vi kan støtte.
Frank Aaen (EL), 2000-01-26:
Det er jo efterhånden en mangeårig kampagne, borgerligheden her i Folketingssalen har ført mod Danmarks Statistik.
Jeg synes jo bare, det er urimeligt, hvis det ikke er Danmarks Statistik, der har ansvaret, og derfor vil jeg gerne spørge den konservative ordfører: Er man ikke helt overbevist om, at den mængde af indberetninger, som Danmarks Statistik godt nok indhenter fra virksomheder, og som i nogle tilfælde er fuldstændig overflødige, stort set i alle tilfælde er påtvunget af EU?
Og den kritik, som Venstre og De Konservative her retter mod Danmarks Statistik, skulle de i stedet for rette mod EU-bureaukratiet.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-26:
Jeg kan så notere mig, at justitsministeren ikke kan give
nogen garanti for, at der i dag ikke er sexforbrydere, der er fængselsdømt, som venter på at blive visiteret.
Det kan der altså godt være, og derfor er det, jeg siger: Det er vigtigt, at de her mennesker bliver visiteret, og der må være tilstrækkelige ressourcer til det.
Og derfor er det også, at det område er noget, der bekymrer os, og det er noget, vi vil holde fast ved fremover.
Tom Behnke (FRI), 2000-01-26:
Jeg har kun et enkelt spørgsmål til ministeren på det her tidspunkt i debatten, og det er et spørgsmål i forhold til Børnerådets debatoplæg.
Børnerådet, som jo er nedsat af regeringen, har selv anbefalet, at man laver et sådant
register præcis ud fra de retningslinjer, som vi har foreslået i vores beslutningsforslag.
Hvad er ministerens kommentar til Børnerådets indstilling og opfordring til, at man laver et sådant register?
Peter Skaarup (DF), 2000-01-26:
Jeg er da meget beæret over den meget store interesse fra ministerens side for, at Dansk Folkeparti skal støtte dette forslag, og jeg vil da heller ikke udelukke, at vi gør det.
Men det forudsætter altså, at man tager den del ud, der handler om, at alle sigtede kommer i registret fremover.
Det er jo ikke bare mig og Dansk Folkeparti, der er utrygge ved det register, der er jo også andre.
F.eks. er professor, dr.jur. Peter Blume netop inde på det argument, justitsministeren er kommet med.
Der mangler proportionalitet.
Jeg ved godt, at justitsministeren så vil sige, at det er jo så ikke alle 88 pct., der kommer til at ligge i det register.
Men der vil altså stadig være nogle mennesker, som
er uskyldige, og der er ingen grund til at gøre det, når andre lande godt kan leve uden det.
Hvorfor skal Danmark være førende?
Det kan jeg altså ikke forstå.
Frank Jensen (S), 2000-01-26:
Jeg synes ikke, hr. Skaarup svarer på og forholder sig til det, som er balancepunktet i denne sag.
Vi har på den ene side et retssikkerhedshensyn.
Der er nogle, der er blevet sigtet af politiet, men der kræves altså, som jeg sagde, meget, for at man kan blive sigtet af politiet for disse meget alvorlige forbrydelser.
Det gør de for det første ikke, fordi vi har et ordentligt og veluddannet politi, og for det andet fordi det er sådan, at samfundet skal udbetale erstatning for uberettiget sigtelse.
Inden der overhovedet bliver rejst en sigtelse, overvejes det meget, meget grundigt fra politiets side, om det skal ske.
Dernæst skal det altså være inden for de kriminalitetstyper, vi her taler om, og som er beskrevet, og derudover er der en lang række krav, som skal være opfyldt, for at politiet kan lave en legemsundersøgelse og tage den blodprøve, der skal til, for at man kan lave en dna-profil.
Der skal altså være opfyldt en lang række krav, inden der overhovedet kan blive tale om, at man kan blive registreret.
Og hvad så, hvis sagen må opgives på grund af bevisets stilling, eller fordi politiet simpelt hen vurderer, at sagen ikke kan holde, og man så står med den talkode?
Er det en større retssikkerhedskrænkelse end det, at man efterfølgende kan komme i en situation, hvor man ikke kan få opklaret en anden alvorlig forbrydelse, fordi man ikke længere har vedkommendes talkode i registret?
Jeg vil gerne have hr. Skaarup til at svare på et spørgsmål: Vil hr. Skaarup lægge loddet i vægtskålen for, at det er en krænkelse at have den talkode stående i dna-registret, frem for at give politiet det, som politiet selv har anbefalet, nemlig mulighed for at have sigtede, men ikke dømte, personer stående i registret, så man efterfølgende kan vende tilbage til sagen eller måske opklare en ny alvorlig forbrydelse, fordi der er 44 gange større sandsynlighed for at finde gerningsmanden, hvis alle sigtede er med i registret?
Hvad vil hr. Skaarup vælge?
Vil Dansk Folkeparti tage hensyn til de sigtede frem for at give politiet alle muligheder for at kunne opklare forbrydelser?
Jeg venter stadig på svar fra hr. Skaarup, og befolkningen sidder også venter på svar, og ikke på alt det andet tekniske sniksnak.
Det konkrete spørgsmål er: I hvilken vægtskål lægger Dansk Folkeparti sit lod?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2000-01-26:
Jeg vil godt stille hr. Peter Skaarup et spørgsmål om en tildragelse, der i hvert fald kunne være fra det virkelige liv.
Der bliver begået en voldtægtsforbrydelse.
Adam bliver mistænkt, men han påstår, han ikke har været på gerningsstedet.
Man finder dna, som viser at han har været på gerningsstedet, og derefter kommer han med den sædvanlige søforklaring: hun ville selv; det var fornøjelse det hele.
Af den grund bliver sagen henlagt, fordi politiet ikke mener, at man i retten vil kunne bevise, at det var voldtægt, og så sletter man det hele.
Men så gentager det sig
anden, tredje og fjerde gang
, og det hele bliver slettet hver gang.
Og hvad så?
Skal det slet ikke tælle, at han har været på samme gerningssted og i øvrigt formentlig også har givet den samme søforklaring?
Må man heller ikke tage de gamle rapporter frem og læse hans forklaring op i retten
fjerde gang
Må man ikke det?
Hvad er hr. Skaarups opfattelse?
Hvordan skal retssystemet fungere i sådanne situationer?
Peter Skaarup (DF), 2000-01-26:
Men nu får vi se.
Jeg er stadig meget glad for ministerens store interesse for, om Dansk Folkeparti vil støtte dette forslag.
Ministeren siger ligefrem, at befolkningen venter på et svar, og det synes jeg er flot.
Men jeg kan sige til ministeren, at Dansk Folkeparti stiller sig aldrig på forbrydernes side.
Vi stiller os faktisk på den lovlydige del af befolkningens side.
Men når vi så en enkelt gang i en enkelt debat her i Folketinget siger, at en række eksperter advarer om, at et sådant register kan misbruges, og at et sådant register kan være et problem i forhold til menneskerettighederne og retssikkerheden, og Europarådet har vedtaget, at det er en dårlig idé - ja, så falder der brænde ned, og det forstår jeg ikke.
Jeg forstår ikke, at Danmark ikke kan oprette et register, som vi ønsker, og se, hvordan det virker.
Så kan det være, at politiet senere kommer og siger, at man godt vil have det udvidet, og så kunne det da godt være, at mit parti også ville være med til det. Vi synes ikke, der er nogen grund til at registrere sigtede i det register, men vi synes, det er rigtigt at oprette registret og bruge det, også i de forbindelser, som fru Birthe Rønn Hornbech nævnte.
Selvfølgelig skal registret bruges til at afsløre f.eks. voldtægtsforbrydere, og selvfølgelig skal registret bruges, når en lille pige ude på vestegnen bliver voldtaget og myrdet.
Her skal registret selvfølgelig bruges til at få fat i gerningsmanden, og der skal selvfølgelig tages dna-prøver i det område, som politiet jo også gør, for at få fat i gerningsmanden.
Det, diskussionen handler om, er, at eksperter og en række andre lande siger, at her er der en misbrugsmulighed.
Skulle vi så ikke stille os på tvivlernes side og sige: Lad os prøve at få det gennemført for de dømte, og lad os så efterfølgende se, om det også skal bruges i andre tilfælde?
Jeg synes, vi skal lade afgørelsen komme tvivlen til gode og ikke gennemføre regeringens forslag, og det kan vel ikke være så hårdt for regeringen at vente nogle få år med også at få den sidste mulighed med.
Frank Jensen (S), 2000-01-26:
Hr. Skaarup behøver ikke at vente på at få politiets svar på det spørgsmål, for det er afgivet.
Hr. Skaarup skubber nu nogle såkaldte eksperter foran sig.
Det er første gang, jeg hører Dansk Folkeparti gøre det for at støtte et standpunkt, som hr. Skaarup efter min mening tror er folkeligt, men jeg tror, det ligesom er gledet hr. Skaarup lidt af hænde denne gang.
Han har set, at nogle læserbrevsskribenter og nogle lederskribenter i nogle blade taler om retssikkerheden.
Jeg har ikke sagt, at der er en misbrugsmulighed, og det er der heller ikke nogen, der har talt om, heller ikke de såkaldte eksperter.
Men der er et retssikkerhedsmæssigt spørgsmål, og det er jeg stærkt optaget af som justitsminister, og det er dét, jeg har prøvet at få hr. Skaarup til at forholde sig til.
Når vi nu ser fru Justitia holde sin vægt op, hvor lægger hr. Skaarup så sit lod?
Det hele er jo meget enkelt, for vi er enige om, at det er et spørgsmål om retssikkerhed, men hvor lægger hr. Skaarup loddet?
Hr. Skaarup siger, at der ikke skal tages hensyn til dem, der begår kriminalitet, men det er meget svært for mig at komme til nogen anden konklusion, end at det er dér, hr. Skaarup har valgt at lægge sit lod.
Lissa Mathiasen (S), 2000-01-26:
Vi var meget godt tilfredse i Socialdemokratiet, da loven om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med køb af fast ejendom blev gennemført i 1996, fordi vi mente, der var et åbenbart behov for en bedre forbrugerbeskyttelse, både af køber og af sælger.
Men vi må erkende, at der efterfølgende har været en debat, hvor bl.a. købere klart har tilkendegivet, at det er svært at forstå ideen med, at man via bygningssagkyndige får
en tilstandsrapport, som køber så skulle forholde sig til set i forbindelse med købsprisen for ejendommen.
Det vil sige, at køber skulle vurdere, om ejendommens faktiske tilstand nu også svarede til dens pris, og når man så oven i købet skulle forholde sig til, om man eventuelt ville tegne en forsikring, som blev tilbudt fra sælgers side, var der mange, der ikke rigtig forstod sammenhængen.
Det har også betydet, at meget få købere rent faktisk har tegnet forsikringen, og man kan sige, at det er kommet til at betyde, at ufattelig mange købere har stået alene med ansvaret ved ikke at tegne en forsikring.
Samtidig har det omvendt betydet, at sælgeren ved at tilbyde forsikringen har været fritaget for ansvar, og det er jo egentlig ikke nogen ligevægtig form for forbrugerbeskyttelse.
Man kan vel også sige, at når en sælger kan fralægge sig sit ansvar ved at tilbyde en forsikring, så han fremover ikke hæfter for skjulte fejl og mangler, er det vel rimeligt, at sælger også er med til at betale den forsikring.
Det er det, der bliver foreslået her, og vi kan støtte forslaget fra justitsministeren. Jeg tror også, det er meget godt i forbindelse med forsikringstegningen, at der bliver fastsat nogle minimumsregler for dækningsomfanget af disse ejerskifteforsikringer.
Det har der også været en del diskussion om.
Jeg vil tilsvarende rose ministeren for, at det nu bliver præciseret, at der ikke kan indføjes en generel ansvarsfraskrivelse i forbindelse med købsaftalen, heller ikke når der er tale om dødsboer og tvangsauktion.
Det sidste, jeg godt vil tage fat i, er spørgsmålet om ejendomsformidlerens rolle.
Man kan sige, at når der har været denne relative forvirring på området, har det måske netop noget at gøre med, at ejendomsformidleren ikke altid helt har levet op til de forventninger, man med rimelighed kunne have.
Derfor tror jeg, det er vigtigt, som der lægges op til her, at få fastslået ejendomsformidlernes ansvar for rådgivning om behovet og mulighederne for at tegne en ejerskifteforsikring samt risikoen ved ikke at gøre det.
På den måde burde det også blive klarere for køber, hvad det er, han skal forholde sig til i tilstandsrapporten, og hvorfor det er vigtigt og rigtig godt endda at tegne en forsikring. Så alt i alt kan vi i Socialdemokratiet støtte de forslag til ændringer, der her er lagt op til fra justitsministerens side.
Karen Rønde (V), 2000-01-26:
Lovforslaget, vi behandler nu, rummer primært tre ting.
Vedrørende forslaget om, at sælger skal betale halvdelen af ejerskifteforsikringen, er der en række tvivlsspørgsmål.
For det første, som det også er påpeget i flere af høringssvarene: Hvordan vil man med forslaget sikre, at ejendommens pris ikke blot forhøjes, så den for fremtiden kommer til at indeholde sælgerens andel af forsikringspræmien?
For det andet kan køber undlade at tegne en forsikring, og så står køber i samme situation som før ændringen.
For det tredje kan ændringen, som det også er påpeget i et af høringssvarene, måske medføre, at sælger vælger ikke at benytte sig af ordningen, hvilket ville være uhensigtsmæssigt, idet ordningen alt andet lige har medvirket til en langt højere oplysningsgrad for køber, og for det fjerde kan der - som det også er påpeget i et høringssvar - opstå en risiko for, at sælger vælger den billigste forsikring med den ringeste dækning. Så er der en bestemmelse om, at en sælger, som kunne have benyttet sig af loven, ikke kan undgå mangelshæftelsen ved i stedet at få indføjet en generel ansvarsfraskrivelse i købsaftalen, heller ikke i de tilfælde, hvor almindelige forbehold indtil nu har været anerkendt som hovedregel, dvs. ved salg af dødsboer og konkursboer og ved tvangsauktioner.
Flere af de hørte parter anfører, at det er uheldigt, og at denne adgang ikke bør fjernes, også fordi den nuværende praksis ikke har givet anledning til de store problemer, fordi det, at ejendommen udbydes med en generel ansvarsfrasigelsesklausul, reflekteres i prisen, og fordi sælger i de ovennævnte tilfælde ofte har en særlig og rimelig interesse i at undgå mangelshæftelse.
Venstre er også betænkelige, og hvorfor ændre en retstilstand, som tilsyneladende ikke giver problemer, til en anden, som anslås at ville give problemer? Som køber vælger man selv, hvilken risiko man vil påtage sig ved køb af fast ejendom, herunder om man vil tegne en forsikring.
Det er en afvejning, køber må foretage efter saglig og uvildig rådgivning fra ejendomsformidleren, og derfor er vi positive over for bestemmelsen i forslaget om, at formidleren skal rådgive nærmere om ejerskifteforsikringen.
Det ville være ønskeligt, om antallet af sager ved domstolene om mangler ved fast ejendom kunne nedbringes, men i Venstre tror vi ikke, at lovforslaget løser det problem.
Også flere af de hørte organisationer sår tvivl om, hvorvidt ændringerne overhovedet vil opfylde ministerens målsætning.
Med disse bemærkninger og de mange rejste spørgsmål har
Venstre altså ikke synderlig sympati for forslaget.
Anne Baastrup (SF), 2000-01-26:
Det var jomfruelig jord, vi betrådte i 1995.
Men loven fungerede ikke helt tilfredsstillende; det blev for meget sælgers lov.
Købers merudgifter ved at tegne forsikring var for store, og den mulighed blev derfor ikke udnyttet.
Det forsøger lovforslaget at rette op på, og SF vil gå konstruktivt ind i forhandlingerne.
Der er dog stadig problemer.
Tilstandsrapporterne er et af de problemer, vi har forstået stadig eksisterer.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-26:
Forslaget har tæt forbindelse med den situation, der desværre rammer mange mennesker i dag, nemlig at det er svært at overskue at handle fast ejendom.
Det er noget, der vil være et stort problem ikke bare nu, men også i fremtiden, og derfor synes vi i Dansk Folkeparti, det er rigtigt, at man prøver at imødegå nogle af de negative tendenser, der er for de personer, der er involveret i køb og salg af fast ejendom.
Forslaget kommer bl.a. ind på forsikringsdelen, altså når man prøver at forsikre sig ud af problemerne.
Vi er nok også noget betænkelige ved det, der er nævnt i forslaget om bemyndigelser, hvor vi generelt er lidt nervøse, hvis det i for høj grad bliver op til ministeren løbende at regulere f.eks. fastsættelsen af minimumsregler rent administrativt ved hjælp af bemyndigelser. Vi synes, det er et problem for folkestyret, hvis det i for stor udstrækning bliver sådan, at vi siger til ministeren, at nu er resten altså ministerens ansvar, og så er vi fra Folketingets side ligeglade.
Derfor er vi ikke glade for, at der i så høj grad bruges bemyndigelser, som der gøres i forslaget. Men min vurdering er, at vi vil støtte forslaget i den sidste ende, fordi vi synes, det er et rigtigt initiativ til at hjælpe købere og sælgere på markedet for fast ejendom nu og fremover.
Sonja Albrink (CD), 2000-01-26:
Man kan godt tillade sig at sige, at dette lovforslag kan kaldes en udløber af de tv-indslag, som har været vist sidste sommer, og hvis tema var huseftersynsordningen - især det forhold, at købere med skjulte fejl på deres ejendom ikke havde nogen at gøre et ansvar gældende over for, fordi sælger havde frigjort sig for ansvaret, og man ikke havde nogen forsikring.
Som en sidste løsning forsøgte man så, men uden held, at sagsøge den byggesagkyndige.
Ejerskifteforsikringen hører imidlertid under justitsministerens ressort, og vi er i CD tilfredse med, at justitsministeren som opfølgning af by- og boligministerens initiativer nu er kommet med dette tiltag, som forhåbentlig øger interessen for at tegne en ejerskifteforsikring. Loven om forbrugerbeskyttelse ved erhvervelse af fast ejendom har jo til formål at sikre såvel køber som sælger mod ubehagelige økonomiske overraskelser i forbindelse med overdragelse af fast ejendom.
Men reelt har loven vel i virkeligheden været mest gunstig for sælgeren, eftersom sælgeren jo kunne frigøre sig fra sit ansvar, blot han kunne præstere en tilstandsrapport og et tilbud på en ejerskifteforsikring.
De høje forsikringspræmier sammenholdt med en vis usikkerhed med hensyn til den reelle værdi af en tilstandsrapport har nok været medvirkende til, at der er tegnet så få forsikringer.
Regeringens modvilje mod at tillade, at forsikringspræmien kan finansieres via realkreditlån, har nok heller ikke ligefrem været med til at fremme lysten.
I CD synes vi altså, det er rimeligt, at man må betale lidt for at frigøre sig fra sit ansvar, og den foreslåede model, hvor sælger skal betale halvdelen af præmien på et tilbud, som opfylder en af Justitsministeriets definitioner, er et minimumsdækningskrav, og vi synes da også, at det er et forslag, der går i den rigtige retning.
Der må også oplysning til, og vi er tilfredse med, at boligministeren nu har iværksat tiltag, som gør ordningen mere gennemskuelig for forbrugerne, og vi synes, at det følges godt op med det forslag, hvor der er foreslået en udvidet vejledningspligt for ejendomsformidler med hensyn til ejerskifteforsikringer.
Alt i alt synes vi, at der er tale om et godt forslag, og vi vil gerne være med til at kigge på andre forslag i det forestående udvalgsarbejde i Retsudvalget.
Gunhild Husum (RV), 2000-01-26:
På Det Radikale Venstres ordførers vegne skal jeg anføre følgende: Loven om forbrugerbeskyttelse ved erhvervelse af fast ejendom m.v. trådte i kraft i 1996, og nu hvor loven har virket i nogle år, må vi på baggrund af de erfaringer, der er indhøstet, komme med nogle justeringer, bl.a. på området omkring ejerskifteforsikringer.
Formålet hermed er at sikre en bedre balance mellem hensynet til køberen og hensynet til sælgeren.
Der er i den tid, loven har virket, blevet tegnet relativt få ejerskifteforsikringer set i forhold til det reelle forsikringsbehov.
Det har rejst den kritik, at balanceforholdet mellem sælger og køber har været skævt, sådan forstået at loven har beskyttet sælger bedre end køber.
For at rette op på den skævhed og stille de handlende parter mere lige foreslås det nu, at sælger er med til at finansiere forsikringspræmien, hvis køberen tegner en ejerskifteforsikring.
Forslaget foreslår, at reglerne udformes sådan, at sælgers betalingsandel af ejerskifteforsikringen skal falde på en sådan måde, at den ikke blot bliver til et nedslag i købesummen, men sådan at sælger faktisk betaler det nævnte beløb som en separat post.
Det er et synspunkt, vi fuldt ud støtter, ligesom vi også fra Det Radikale Venstre kan støtte de øvrige mindre ændringer af loven.
Lovforslaget har været sendt til høring hos en række organisationer, der også alle har udtalt sig overvejende positivt, hvorfor vi som sagt til fulde giver vores støtte til det fremsatte lovforslag.
Jette Gottlieb (EL), 2000-01-26:
Da vores ordfører på området ikke kan være til stede, skal jeg bare sige, at Enhedslisten er positiv over for forslaget, men under udvalgsarbejdet vil vi gerne høre ministerens kommentarer til f.eks. Forbrugerrådets indvendinger.
Jann Sjursen (KRF), 2000-01-26:
Jeg vil sige, at Kristeligt Folkeparti kan støtte lovforslaget, som det nu er fremsat fra regeringens side.
To af formålene med lovforslaget, nemlig at der bliver tegnet flere ejerskifteforsikringer, og også bestemmelser om ejendomsformidlernes forpligtelser i forbindelse med at rådgive køber om ejerskifteforsikringer synes vi er meget fine, og vi synes, det er rigtigt, at lovforslaget i det hele taget sikrer, at sælger og køber kommer til at stå i en mere ligeværdig situation i forbindelse med ejendomshandler. Vi synes også, det afspejler sig i lovforslagets bestemmelser om bidrag fra henholdsvis køber og sælger i forbindelse med betaling af ejerskifteforsikringspræmien.