Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-02-03:
Det spørgsmål, de to beslutningsforslag rejser, er vigtige.
Det drejer sig om tolkebistand og bedre tolke.
Det er jo et emne, der har noget med integration at gøre, det har med retssikkerhed at gøre, men det har også med virkeligheden at gøre.
Her synes vi nok, at noget af realitetssansen svigter.
For integrationen er det klart, at det er helt afgørende, at udlændinge lærer dansk.
Udlændinge skal ikke bare kunne forlade sig på, at der er tolke til stede.
I mange af livets forhold må de lære at klare sig med de danskkundskaber, de har, og kan eller vil de ikke lære dansk, må de medbringe andre, der kan dansk.
Det er den ene side af integrationen.
Den anden er så tolkeuddannelsen.
Jeg må indrømme, at det er mig ubegribeligt, at ikke flere udlændinge, der er kommet til Danmark, af sig selv ønsker at tage en ordentlig tolkeuddannelse, en egentlig translatøruddannelse.
Det er da helt utroligt, at der ikke er flere udlændinge, der forstår, at det at være tosproget ikke er et handicap, men en fordel, der kan bruges i et land med tolkemangel. Det er klart, at alle, der omgås udlændinge, ikke mindst kommuner og skoler, i højere grad må forsøge at motivere udlændinge til at tage en tolkeuddannelse og få dem til at forstå, at det altså er en styrke at kunne flere sprog og kunne de sprog, som danskerne netop ikke kan.
At der er mangel på kvalificerede tolke, hvilket har fået de to forslagsstillere til at fremsætte forslag, er der jo ikke nogen tvivl om.
Der er heller ingen tvivl om, at der er en række steder
i samfundet, hvor det er nødvendigt ikke bare med tolke, men med dygtige tolke.
Det gælder efter vores opfattelse først og fremmet retsvæsenet og sundhedsvæsenet.
Det er naturligvis til skade for retssikkerheden, hvis ikke der bliver tolket korrekt og forsvarligt i retssalen, og når man kommer og skal afhøres, f.eks. for at få asyl i Danmark og skal afhøres af politiet osv.
Og det kan jo være helt livstruende, hvis ikke man kan gøre sig forståelig over for en læge, og lægen ikke kan forstå patienten.
Men så kommer vi til realitetssansen.
Jeg synes, at begge forslag mangler lidt realitetssans, for desværre er virkeligheden jo sådan, fordi der er knaphed på tolke, at jo flere krav vi stiller, desto færre tolke er der så, der kan bruges.
Så jeg kunne godt have ønsket mig, at man i langt højere grad havde fokuseret på, og at vi sammen stillede hinanden spørgsmålet og fandt nogle flere svar på: Hvordan får vi flere uddannede tolke - og meget, meget gerne netop folk med udenlandsk baggrund? Hvis vi nu og her kræver en autorisationsordning, er der ingen tvivl om, at det kun vil bidrage til at udstille, at der ikke er nogen, der vil være tolke, og at der ikke er ret mange, der er kvalificerede nok, og ventelisterne til retssalen og andre steder, hvor der er brug for autoriserede tolke, vil blot blive meget længere. Men der skal altså ikke herske tvivl om, at vi i Venstre er meget optaget af, at vi får gjort noget ved det her problem, og vi er meget optaget af det arbejde, som regeringen har indledt.
Vi er optaget af, at det fortsættes og meget gerne gøres færdig ret hurtigt.
Det er der altså i høj grad brug for.
Det er et meget påtrængende problem, derom er vi enige, men vi mener ikke, at fremgangsmåderne i forslagene er rigtige.
Jeg vil ikke i dag sige, at vi stemmer imod, for jeg håber, at de ikke når til afstemning, men at vi sammen kan forenes om det, det drejer sig om: at få flere kvalificerede tolke.