runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-04:
I Dansk Folkeparti er vi stærke tilhængere af NATO, og vi tror på, at NATO, herunder NATO's strategi, i de år, vi har lagt bag os, har været helt afgørende for at knække sovjetblokken og dermed skabe grundlag for den afspænding og nedrustning, som vi jo gudskelov ser på nuværende tidspunkt.
Og vores støtte til NATO og vores tro på NATO's strategi har ikke blot været generel, men har i særdeleshed været gældende med hensyn til atomvåbnene, for vi har troet på og tror fortsat på, at det kun er et balanceret forhold, hvor man har vist sovjetmagten kamp til stregen, der har gjort, at sovjetmagten er brudt sammen, så vi nu altså kan se nedrustning.
Men jeg behøver vel ikke her i dag bekræfte, at Dansk Folkeparti har den holdning - som alle andre i øvrigt også har givet indtryk af at de har - at det ville være en katastrofe, hvis atomvåbnene blev anvendt; det siger jo ganske enkelt sig selv.
Og for at sikre, at atomvåbnene ikke bliver anvendt, er det nødvendigt at skabe en balanceret nedrustning, hvor de lande i verden, der har atomvåben, samtidig nedbringer antallet af atomvåben i deres atomvåbenarsenaler.
Derfor tror vi på, at det er gennem en international dialog, vi får en sådan balanceret nedrustning, og derfor kan vi ikke støtte det forslag, som Enhedslisten har fremsat til behandling i Folketinget her i dag, og som jo går ud på, at der skal ske en ensidig erklæring i NATO om, at der indføres et forbud mod brug af atomvåben.
Vi tror altså på, at den gensidige dialog og den gensidige nedrustning er vejen frem, og derfor kan vi ikke støtte Enhedslistens forslag.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-04:
Jeg vil gerne spørge den socialdemokratiske ordfører: Er det sådan, at Socialdemokratiet er enig i både ud fra et moralsk og politisk og juridisk synspunkt, at det vil være en forbrydelse at anvende atomvåben?
Det synes jeg er et meget grundlæggende spørgsmål, en meget væsentlig ting.
Hvis vi har det fælles udgangspunkt, kan vi gå videre og drøfte, hvordan man udmønter dette grundlæggende synspunkt i politisk handling og praksis.
Men jeg håber da, at jeg kan få den helt grundlæggende principielle tilkendegivelse fra Socialdemokratiet.
Jørgen Estrup (RV), 1997-12-04:
Det ville ligge mig fjernt at skuffe hr. Albrechtsen.
Der er ikke nogen ændring i min holdning til, hvad EU fornuftigvis bør gøre på dette område.
Jeg synes, at EU kan være alt for rigoristisk i sit forsøg på at forfølge en ordlyd i en traktat på det her område.
Det eneste fornuftige vil være, at man finder en rimelig forhandlingsløsning, som fastholder de overordnede mål, som jeg ved også gør sig gældende i EU-kredsen, nemlig at man skal lægge pres på Burma, og at man ikke skal forhindre dem, der er i gang med at lægge pres, i at fastholde det pres.
Så på den led står jeg gerne ved, hvad jeg en gang har sagt.
Og til hr. Steen Gade: Ja, jeg mener bestemt, at vi skal se på den diskussion.
Det var også det, jeg prøvede at sige
heroppefra
Det mener jeg bedst at man får fastholdt ved at gå videre i retning af at fastlægge specielle adfærdsregler på det her område.
Den diskussion skal vi tage op.
Det kommer vi simpelt hen til, for diskussionen vil komme under alle omstændigheder, og vi er de nærmeste til det.
Så jeg kan kun tilsige, at vi er parate til at tage den diskussion, og at jeg tror, at noget af det, der måske haster lidt, er at finde en sådan fremgangsmåde, som samtidig - det synes jeg skal understreges - ikke stiller danske virksomheder i en håbløs gabestok.
De skal også vide, hvad reglerne faktisk er.
Jørgen Estrup (RV), 1997-12-04:
Som hr. Gert Petersen vil også jeg understrege ligestillingsaspektet i dette forslag.
Det er jo det afgørende. Den samfundstjeneste, som ligger i den almindelige værnepligt, bliver altså nu i form af værnepligtslignende forhold også en mulighed for kvinder.
Og jeg vil understrege, at ligestillingen jo stilles så meget i centrum, at det altså også bliver muligt at blive civil værnepligtig, altså militærnægter.
Så dette er i sandhed et ligestillingsforslag.
Og det har selvfølgelig været en del af det, der har måttet afklares undervejs, og fra radikal side vil vi erklære os overordentlig tilfredse med det resultat, der her er nået.
Det er vigtigt, at man i en sådan ordning, hvor man så at sige prøver at modellere en grundlovsbestemmelse i almindelige lovparagraffer, ikke glemmer, at det i sidste ende bygger på frivillighed, og at det derfor også må give rettigheder til dem, som nu melder sig frivilligt til denne ordning.
Det mener vi at man har opnået.
Det er vi godt tilfredse med.
Det er også vigtigt at understrege, at med de kontraktforhold, der nu er baggrund for det, får man også slået fast, at der er forskelle mellem de mandlige værnepligtige, som er det på grundlovens basis, og de kvinder, som altså nu kommer ind i forsvaret på værnepligtslignende vilkår, så man ikke blander tingene sammen.
For motivationen kan i visse tilfælde være forskellig og dermed også f.eks. gøre arbejdet vanskeligere for de værnepligtige tillidsmænd, hvis de også skal varetage de interesser, der her gør sig gældende. Vi har selvfølgelig brug for at se, hvordan denne ordning kommer til at virke i praksis, og vi har også brug for mere generelt at diskutere værnepligtsordningen som sådan.
For når man i dag spørger unge mennesker, er det oplagt, at de har en fornemmelse af, at systemet er ulogisk, og derfor er vores tilslutning til dette forslag i ligestillingens navn ikke ensbetydende med, at vi har glemt den diskussion om værnepligtsbegrebet som sådant, som nu er nødvendig, og den vil jo bl.a. komme til at foregå i Forsvarskommissionen.
For jeg tror, man må se i øjnene, at hvis man skal fastholde det, som er hovedmålsætningen for grundlovens værnepligtsbestemmelser, er der brug for en modernisering og en tilpasning til den type forsvarssituation, som det danske samfund er i nu, hvor den sikkerhedspolitiske udvikling har taget en så kraftig ændring, som der er tale om, men det vil vi jo få lejlighed til at vende tilbage til.
Vi støtter meget gerne dette lovforslag.
Steen Gade (SF), 1997-12-04:
Enhedslisten skal have tak for, at vi får en Burmadiskussion i Folketinget, altså at vi sætter sagen på dagsordenen.
Og i det, jeg nu vil sige, tager jeg egentlig stilling til de to linjer, der står i forslaget, og ikke til alle detaljer i bemærkningerne.
Og jeg vil så sige om forslaget, at det efter vores opfattelse ikke er et udtømmende forslag om, hvad der skal ske med Burma.
Jeg synes, at forslaget rejser en interessant og vigtig diskussion om offentlig indkøbspolitik, og derfor vil mit svar være delt op i en principiel diskussion om at bruge offentlig indkøbspolitik til det her formål.
Som punkt 2: Om det middel nu skal bruges af Danmark, og punkt 3: En diskussion om, hvordan vi lige nu i øvrigt agerer aktuelt og stærkest. Med hensyn til det principielle så synes jeg faktisk, at det er interessant, at staten Massachusetts har sagt, at man vil bruge den offentlige indkøbspolitik og tage menneskerettighedssynsvinkler ind i principperne for denne.
Jeg kan ikke forstå udenrigsministerens så bastante afvisning af det tema, og nu vil jeg så vente spændt på Det Radikale Venstres ordfører, for det kan da ikke være rigtigt!
Jeg har nemlig hørt hr. Jørgen Estrup sige
Det er jeg simpelt hen lodret uenig i.
Det ville være det ene positive tilsagn, som jeg synes, vi skal bruge tid på i Udenrigsudvalget og dér få diskuteret igennem, hvordan det instrument kan bruges.
Vi har jo en politik på området om, at vi skal bruge det til den grønne omstilling her i landet, og det er vel ikke helt urimeligt, at vi også begynder at tage menneskerettighedstemaet med.
Det andet er spørgsmålet om, hvorvidt det så er et middel, vi skal bruge lige nu.
Det ved jeg ikke.
Jeg har givet principielt tilsagn om at ville bruge og udvikle instrumentet og gøre det til et vigtigt instrument ved siden af forbrugerboykot, som jo laves af folk uden for det her hus og ved siden af, hvad staten kan gøre, herunder EU, i forbindelse med en sanktionspolitik.
Om vi skal bruge det nu, om det er et aktuelt middel, vi skal sætte i gang nu, ja, det vil jeg overveje.
Jeg synes, at udvalget kan spørge Burmakomiteen om, hvilke synspunkter de har, og så må vi vurdere dem i udvalgsarbejdet.
Det sidste, jeg vil sige, og dér er jeg enig med udenrigsministeren og andre ordførere, er, at det er helt afgørende, at vi laver en så stærk EU-linje som overhovedet muligt over for Burma.
Hvis vi også kan få det ud af debatten, at regeringen så at sige opruster i forlængelse af, hvad regeringen har gjort - det vil jeg godt give ros til - og kører videre og satser stærkt på, at EU får en så stærk linje på det her punkt som overhovedet muligt, ville det være godt.
Jeg tror nemlig ligesom forslagsstillerne, at styret er ganske trængt, og derfor kan man sige, at alle skridt, der optrapper i den nuværende situation, faktisk vil have en chance for at få betydning.
Jørgen Estrup (RV), 1997-12-04:
Man kan jo lige så godt sige det så klart, som det er.
Det vil ikke være det gennembrud, som forslagsstillerne påstår til slut i bemærkningerne.
Danmark har en ubetydelig samhandel med Burma, og den danske indsats her vil ikke være det, der flytter den internationale opinion.
Tværtimod, for man må vel nærmest kunne sige, at hvis vi lægger os ud med WTO-reglerne på dette område, så kan vi spolere sagen.
Det synes jeg man skal tage udgangspunkt i og spørge sig selv, hvordan vi kan gøre noget for menneskerettighederne i Burma.
Det kan vi igennem EU-kredsen.
Det kan vi i andre fora.
Og det er det, vi skal gøre.
Så kan vi i øvrigt gøre
ganske meget for eksilburmesere og for den demokratiske bevægelse, som findes uden for Burma.
Det gør vi allerede.
Det skal vi fortsætte med.
Når det er sagt, vil jeg også gerne, som hr. Steen Gade startede med at sige, sige, at det er velkomment, at Burmadiskussionen kommer ind i Folketingssalen.
Den har været udenfor længe.
Dér skal den også blive ved med at være.
Jeg tror nemlig, at en del af dette også har med en folkelig holdning at gøre, ligesom det havde med folkelig holdning at gøre, da vi havde Sydafrikasanktionerne.
Vi skal altså forene kræfterne sådan, at vi sætter ind dér, hvor vi får mest ud af det, og ikke sætte ind dér, hvor det kun er signaler, som måske er godt for os selv, men ikke hjælper menneskerettighederne. Jeg er enig med hr. Steen Gade i, at menneskerettigheder kommer til at spille en langt større og helt anden rolle, end vi har kendt hidtil i forbindelse med international handel og danske virksomheders relationer til udlandet.
Men vejen ind i det er ikke at sige, at nu skal vi begynde at kræve, at danske virksomheder fører udenrigspolitik.
Det er klart, at det mest nærliggende selvfølgelig er, at man også udformer det på en sådan måde, at dér, hvor vi - det vil sige Folketinget og regeringen - selv kan bestemme, er man så at sige foregangsland i den forstand, at man selv sætter reglerne.
Dér, hvor jeg måske er uenig med hr. Steen Gade, er, når man begynder at sætte bestemte lande på en sort liste, hvis man i øvrigt ikke mener, at man kan indføre et forbud mod samhandel med dem.
Jeg tror, at man skal gå den anden vej og sige, at vi skal kræve bestemte adfærdsregler overholdt generelt, og så skal vi sikre os, at de virksomheder, som i øvrigt trækker på offentlige leverancer, offentlige penge, offentlig finansiering, er villige til at overholde sådan en kodeks.
Det er en lang diskussion, som vi er startet på, og som jeg tror vi vil komme til at høre mere om.
Så for at konkludere vil jeg sige, at vi ikke fra radikal side kan støtte det beslutningsforslag, som Enhedslisten har fremsat.
Vi er enige i holdningen om, at der skal både lægges pres og sættes fokus på, hvad der sker i Burma, men det afgørende i den sammenhæng er, hvad der gavner menneskerettighederne og ikke, hvad der gavner vores egne holdninger, om jeg så må sige, eller hvordan vi selv bliver tilfredse med den adfærd, vi har.
Det er i sidste ende menneskerettighedssituationen i Burma, der er det afgørende.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-04:
Blot et enkelt spørgsmål til hr. Jørgen Estrup, som jeg håber vi kan få klarlagt.
Det, der kan bekymre mig, er, om hr. Jørgen Estrup har skiftet holdning i forhold til, hvad han tidligere har sagt. Ifølge Det Ny Notat den 19. september har hr. Jørgen Estrup meget klart vendt sig imod, at Kommissionen forberedte en retssag imod USA ved WTO.
, fordi han mente, at EU i den sag trådte sig selv over tæerne - det var hr. Jørgen Estrups formulering.
Kommissionen burde simpelt hen have holdt sig langt, langt væk, sagde hr. Jørgen Estrup.
Det var jo kloge ord, og derfor håber jeg, at det stadig væk er sådan, at hr. Jørgen Estrup mener, at vi ikke igennem EU skal til at føre en straffeaktion imod Massachusetts,
fordi de har gennemført den lovgivning
Det håber jeg at hr. Jørgen Estrup kan bekræfte, for ellers vil jeg betragte den radikale ordførertale som et overordentlig stort tilbagefald i forhold til tidligere.
Steen Gade (SF), 1997-12-04:
Mit indlæg har været under den forudsætning, at det her ikke er rettet mod danske virksomheder, hvad jeg også mener, der står i forslaget.
Der er jo ikke ret mange danske virksomheder, der gør det, der står her.
Det ville jo i virkeligheden være offentlig indkøbspolitik mod udenlandske virksomheder.
Det er bare sådan, det er.
Det er måske også derfor, at nogle har WTO-vinklen så stærkt inde, men det er rent faktisk ikke rettet mod danske virksomheder.
Det er bare en misforståelse i debatten.
Så vil jeg sige til hr. Jørgen Estrup: Det var jo ikke sådan et knivskarpt ja til det her.
På det konkrete plan sagde jeg jo rent faktisk: Lad os kigge på, hvad der er det bedste lige nu, og lad os benytte lejligheden, også selv om det er et forslag fra Enhedslisten, til at se, hvad vi kan gøre nu og herunder tage kontakt til Burmakomiteen, som jeg synes er noget af det flotteste, der er lavet på det her punkt i Danmark.
Den diskussion kunne vi godt starte på baggrund af det her forslag fra Enhedslisten
Annette Just (FP), 1997-12-04:
Også jeg vil gerne takke Enhedslisten for, at vi får den her debat.
Men jeg må med det samme sige at denne måde, hvorpå man vil opfordre regeringen til at fremsætte forslag om lov om forbud mod offentlige indkøb fra firmaer, der har investeret eller driver samhandel med Burma, er skudt ved siden.
Undskyld, men det er skudt totalt ved siden af.
Det, vi skal gøre - og det mener jeg er væsentligt, jeg tror endog også efter at have hørt ordførerne indtil nu, at vi kan få et stort flertal for det her i Folketinget - er at pålægge regeringen at lægge absolut maksimalt pres på EU, FN, WTO for at presse Burma til at opfinde det nye ord: menneskerettigheder.
Det er selvfølgelig et vældig flot slag på tasken at sige, at der ikke er noget som helst, der bliver overholdt, men det er i hvert fald meget tæt på sandheden.
I EU har vi mulighed for at presse - ikke Burma direkte, fordi vi ikke forhandler med dem, og fordi vi allerede på nuværende tidspunkt faktisk har en del sanktioner imod Burma - men ASEAN-landene.
ASEAN-landene er på nuværende tidspunkt et væsentligt forum i det område af verden, hvor Burma ligger.
Vi har muligheden for at presse ASEAN-landene, netop fordi de er i økonomiske vanskeligheder.
Det er selvfølgelig ikke pænt at gøre det kun af den grund, men netop derfor er de endnu mere interesserede i at lytte til, hvad EU siger.
Det er ikke nok, som det er på nuværende tidspunkt, at EU siger, at vi ikke vil forhandle med ASEAN-landene, når Burma sidder i rummet.
Det er altså ikke nok.
Vi er nødt til at presse dem til at få gennemført noget.
Jeg mener også, vi på FN-plan kan presse regeringen til at presse EU, hvis man kan sige det på den måde, til at der bliver gjort noget, så man får mere menneskelige forhold i Burma.
Men vi kan sandelig også gøre det i WTO-regi, for dér sidder alle landene jo og forhandler.
Hvis vi på den måde kan få sat dagsordenen, så vi, hver gang man taler om samhandelen med de asiatiske lande, får pointeret, at der er ingen, der vil finde sig i den måde, Burma behandler sin befolkning på, og den mangel på demokrati, der er, og - jeg var lige ved at sige - den uendelige lange liste af ting, som ikke bliver gjort i Burma, så tror jeg på, at det vil få indflydelse.
Men at vi i Danmark, et lille land med 5 millioner mennesker, skulle stille os op og lave en lovgivning imod et andet land, der ligger så langt væk, er fuldstændig skudt forbi.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-04:
Vi synes, det er fint, at det her forslag er kommet på Folketingets bord.
Det giver anledning til, at Folketinget tager en drøftelse af situationen i Burma og de store problemer, der er med at overholde de mest basale menneskerettigheder i Burma.
Vi anerkender problemstillingen fuldt ud.
Vi har jo løbende i Folketinget og havde i særdeleshed for godt et års tid siden en meget stor og principiel diskussion om Danmarks forhold til Burma.
Vi synes bestemt, det er positivt, at vi nu får anledning til at få opdateret vores viden om de aktuelle forhold.
Alt, hvad vi hører, er bestemt af det positive.
Det er det første, jeg vil sige om det forslag, vi har til behandling her.
Det næste er så, at vi synes, regeringens udenrigspolitik i flere henseender er udtryk for en slingrekurs.
Både i forhold til Kina og andre steder synes vi ikke, der er det fornødne stabile politiske pres for forbedringer i menneskerettighedssituationen, som der burde være.
Vi har også i skriftlige spørgsmål til udenrigsministeren gjort det klart, at vi finder, at der bør være en større stabilitet og en større, kan man sige ensrettet kritik af de forhold, der er rundt i verden.
Derfor mener vi, at det politiske pres, også i forhold til Burma, fra dansk side må være stærkt og kraftigt og indiskutabelt.
Det er den anden ting, jeg vil sige.
Den tredje ting er spørgsmålet, om de forhold, der er i Burma, giver anledning til, at Folketinget skal vedtage en regulær handelsboykot af Burma.
Vores holdning i Dansk Folkeparti til det er, at vi som princip skal være usædvanlig varsom med at indføre handelsboykot over for lande, som ikke overholder de krav, vi mener man bør overholde.
Og grunden til det er jo, at hvis vi som princip indfører handelsboykot, når vi finder, at et land ikke overholder de menneskerettigheder, vi mener et land bør overholde, så er der utrolig mange lande rundt i verden, som Danmark skal indføre handelsboykot over for.
Det er et
enten-eller.
Alt andet er netop ikke udtryk for en stabil og kraftig indsats mod overtrædelser af menneskerettigheder.
Og vi kan ikke se det muligt for Danmark, og vi vil ikke få anden effekt ud af det, end at vi vil belaste en masse
danske firmaer
Derfor er det vores indtryk, at det forslag til handling, som Enhedslisten er kommet med, og som vi har til behandling i dag, ikke er det rette instrument.
Derfor er vores konklusion på vores stillingtagen, at vi ikke vil støtte det konkrete forslag, der er rejst, men at vi vil bruge forslaget som anledning til, at vi får en drøftelse af situationen i Burma for at sikre, at regeringen fastholder og har en stabil og klart udtrykt mistillid til menneskerettighedssituationen i Burma.
Arne Melchior (CD), 1997-12-04:
Jeg føler mig overbevist om, at forslagsstillerne har meget reelle hensigter med dette forslag.
Så langt kan CD da vise sympati, men så må jeg også tilføje, at vi ikke har noget at have den i, og vi synes ikke, der er noget at have den i.
Derfor kan CD bakke op bag udenrigsministerens svartale og bag flertallet af de ordførere, der har taget afstand fra forslaget.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-04:
Men spørgsmålet er altså, om en virksomhed som F.L. Smidth har taget budskabet til sig, og jeg vil da godt opfordre ministeren til at undersøge hos F.L. Smidth, om budskabet er gået ind på lystavlen.
Med hensyn til Helms-Burton må jeg altså gøre ministeren opmærksom på, at han dér er ude i en alvorlig misforståelse.
Det eksterritoriale i Helms-Burton består jo i, at man straffer virksomheder, f.eks. en dansk virksomhed, som handler med bestemte ting eller køber nogle bestemte ting på Cuba.
Det vil sige noget, der overhovedet ikke vedrører USA, straffer man et dansk firma for i USA.
Det er eksterritorialt.
Det er derimod ikke eksterritorialt, at man bestemmer, at danske offentlige myndigheder ikke vil købe varer her i Danmark af firmaer, som driver samhandel eller har investeringer i Burma.
Det er to vidt forskellige ting, som ministeren her blander sammen.
Det må vi have opklaret i udvalget.
Så skal jeg blot slutte med at sige, at det jo ikke er et forslag om ensidige aktioner, der her er tale om fra Enhedslistens side.
Amerikanske myndigheder er faktisk gået foran, så det er et spørgsmål om at gøre den amerikanske aktion international.
Annette Just (FP), 1997-12-04:
Jeg lyttede så godt, jeg kunne, til ministerens besvarelse, og der var altså ét område, som ministeren, så vidt jeg kunne høre, ikke kom ind på, og det var, om regeringen var villig til at bede EU om at lægge maksimalt pres på ASEAN-landene.
For helt ærligt, hvis der skal ske noget, og hvis man skal lægge pres på dem, så er det nok det forum, som vil have bedst gennemslagskraft.
Så derfor vil jeg meget gerne have ministerens besvarelse af det.
Niels Helveg Petersen (RV), 1997-12-04:
EU insisterer på i sit forhold til ASEAN at gennemføre også en diskussion netop om menneskerettigheder.
Den politiske dialog med ASEAN-landene er væsentlig, og det er væsentligt som led i den politiske dialog også at føre samtaler om menneskerettigheder.
Det er ASEAN-landene ikke meget for, for at sige det mildt, men det er EU's standpunkt.
Poul Andersen (S), 1997-12-04:
Forslaget er en opfølgning af situationen fra den 15. november 1996, af beslutningsforslag B 29 om atomvåbenfri zoner.
Udgangspunktet må derfor være, om der er sket ændringer, der gør, at der politisk skal ændres for at nå målet om afskaffelse af atomvåben.
Udenrigsministeren har redegjort for forhandlingernes forløb og status, der efter Socialdemokratiets opfattelse viser, at udviklingen går i den rigtige retning med hensyn til en fortsat reduktion.
Det ønskelige i afskaffelse af atomvåben er vi således enige med forslagsstillerne om, men vi er ikke enige om måden, det skal gøres på, for at nå målet; vi ønsker en fortsat forhandlingsproces.
På den baggrund skal jeg på Socialdemokratiets vegne afvise det foreliggende beslutningsforslag.