Eva Kjer Hansen (V), 2006-01-11:
Jeg skal takke ordførerne for en livlig debat om det her lovforslag, og så må jeg sige, at jeg altså er lidt forbavset over nogle af de bemærkninger, der er kommet undervejs.
Målet med det her lovforslag er jo at undgå, at børn og unge bliver sociale tabere.
Det er et forsøg på at bryde den negative sociale arv; sørge for at tage hånd om børn og unge, der er på vej ud ad det forkerte spor.
Det gør vi ved med det her initiativ at styrke forældrenes rolle, give den støtte og hjælp til forældrene, som de har brug for, så de kan tage vare på deres børn og leve op til deres forældreansvar.
Jeg synes f.eks. ikke, at der var megen logik i den socialdemokratiske ordførers indlæg.
Jeg kan forstå, at vi ikke må kritisere forældre, som ikke aktivt påtager sig et forældreansvar, men vi må godt med det her lovforslag give mulighed for at udstede pålæg til forældrene, så de indgår aftaler med kommunen om, at der altså er nogle ting, som de bør tage hånd om.
Så må vi ikke indbygge nogen sanktioner.
Vi må ikke give mulighed for at trække i børnefamilieydelsen, hvis forældrene ikke lever op til de pålæg, som kommunen har givet.
Men der var ikke noget som helst svar på, hvad der så skal ske, hvis forældrene ikke lever op til pålægget.
Det er altså endnu et område, hvor Socialdemokraternes politik tilsyneladende sejler i forhold til, hvilken indsats man vil tage ansvar for og stå bag, hvad angår børn og unge, og i forhold til at bryde den negative sociale arv.
Når det gælder De Radikales ordfører, kunne jeg forstå, at man syntes, at der var for meget symbolpolitik i det her lovforslag.
Jeg vil jo hævde, at hvis ikke vi tog en diskussion om, hvordan vi nu sikrer, at det her også bliver effektueret; hvordan vi sikrer, at der bliver fulgt op på det her; netop overvejer, hvordan vi allerbedst understreger, at vi mener det alvorligt, at forældrene skal påtage sig et ansvar og f.eks. følge et pålæg om at sørge for, at deres barn kommer i skole; så kunne man måske snakke om symbolpolitik.
Det er måske i virkeligheden en sådan, som Det Radikale Venstre giver udtryk for i dag.
For når vi vælger at sige, at udgangspunktet først og fremmest er en frivillig aftale, er det, fordi jeg deler mange ordføreres opfattelse af, at langt de fleste forældre vil deres børn det bedste.
Hvis det kniber med at få den aftale, så har kommunen mulighed for at give nogle pålæg, for vi vil gøre vores yderste for at undgå, at børn og unge dropper ud af folkeskolen, ryger ud i en kriminel løbebane, eller hvad det nu er, der kan være situationen.
Det næste trin tages i brug for netop at understrege alvoren i, at vi synes, at forældrene skal på banen, og at de skal leve op til det pålæg, og at der er en sanktionsmulighed, som går ud på at trække i børnefamilieydelsen.
Jeg håber ikke, at den kommer i anvendelse, og jeg tror det heller ikke, for netop forældrene vil det gerne.
Men det er vigtigt, at det bliver understreget, at vi mener det her, fordi det har så store konsekvenser for de her børn og unge, hvis ikke de bliver hjulpet i tide.
Det er jo det, det hele drejer sig om, nemlig at sørge for, at vi ikke ender med alvorligere problemer og skal til at overveje helt anderledes metoder.
Det er bedre, hvis vi på den her måde kan få aktiveret et forældreansvar og få forældrene til at være en god forældremodel, der sørger for at sikre deres barn en god opvækst.
Derfor deler jeg simpelt hen ikke de ordføreres kritik af, at der er indbygget en sanktionsmulighed i det her lovforslag.
Jeg betragter det som nødvendigt for at understrege, at vi mener det alvorligt, når der skal gøres en indsats for at tage hånd om udsatte børn og unge.
Jeg tror, at det var hr. Jørgen Arbo-Bæhr, der svang sig helt op til at kalde det her for et hæsligt forslag.
Jeg kan jo ikke tro, man mener, at det er forkert at gøre en indsats for at bryde den negative sociale arv, og jeg kan heller ikke tro, at hr. Jørgen Arbo-Bæhr synes, at det er hæsligt at appellere til forældre om at tage et ansvar for deres børn.
Så det går vel igen på, at der er det her yderligere trin, som understreger alvoren.
Men sagen er jo, at den straf, som jeg tror var ordet hr. Jørgen Arbo-Bæhr brugte, kan man nemt undgå.
Man kan meget nemt undgå at bringe sig selv i den situation.
Man kan tage ansvar for sit barn, og så ender man aldrig i den situation, hvor det at trække i børnefamilieydelsen bliver aktiveret.
Målgruppen her er jo de forældre, der kan tage et forældreansvar, men som mangler redskaberne, mangler den støtte og den hjælp, der skal til for at være forældre og for at udøve deres forældreansvar, og det er det, vi vil sikre med det her lovforslag.
Dermed udbygger vi paletten af indsatsmuligheder for familier, hvor noget går skævt.
I forbindelse med anbringelsesreformen har vi snakket meget om, hvad vi kan sætte ind med af forskellige forebyggende foranstaltninger og støtteforanstaltninger over for familierne.
Jeg synes jo, det gælder om, at vi tager de initiativer, der er nødvendige for, at kommunerne har de bedste muligheder for i den konkrete situation at finde ud af, hvilken indsats familien har brug for.
Der kan det at give et pålæg være et af de nye redskaber, der netop får aktiveret det forældreansvar, som forældrene bør påtage sig, hvis de på nogen måde kan.