Frank Jensen (S), 2002-04-24:
Beslutningsforslaget, som vi har til behandling her i dag, er jo en sag, der har været ganske mange år undervejs.
Den kan dateres tilbage til stats- og regeringschefernes møde
i Tampere i 1999, hvor der blev fastlagt et program for det retlige og indre samarbejde i Europa i årene derefter
Jeg mener, det er rigtigt, at vi i Europa bestræber os på at bekæmpe og effektivisere kampen mod grænseoverskridende kriminalitet.
Og folk, der fornægter, at der er et behov for det, er ikke mennesker, der beskæftiger sig med virkeligheden. Vi har desværre et stigende problem, ikke blot i Europa, men også globalt, med grænseoverskridende kriminalitet, og det er afgørende, at vi gør, hvad vi kan for at effektivisere vores indsats i kampen mod grænseoverskridende kriminalitet. Der må ikke være noget helle, hvor man kan tage ophold og undslå sig strafforfølgning, og ej heller, når der først er faldet dom, skal man kunne undslå sig straffuldbyrdelsen.
Vi i Socialdemokratiet ser den europæiske arrestordre som et led i at sikre en effektiv retshåndhævelse, når det drejer sig om strafforfølgning, men også om fuldbyrdelse af de straffe, der afsiges.
Den 11. september og det modbydelige terrorangreb i USA har sat turbo på sagen, og jeg mener, at der er al mulig grund til at rose Kommissionen for så hurtigt at have reageret og fremlagt en konkret rammeafgørelse, også når det drejer sig om den europæiske arrestordre.
Det er jo ikke noget nyt, at vi i Danmark deltager i samarbejde om udlevering til strafforfølgning og til straffuldbyrdelse, for det har vi mange års erfaring med.
Den europæiske konvention er fra slutningen af 1950'erne, og vi har også en ganske god lov mellem de nordiske lande, som er fra 1960.
Forskellen på den europæiske udleveringskonvention og den lovgivning, vi har for så vidt angår de nordiske lande, er, at vi kun, for så vidt angår de nordiske lande, udleverer egne statsborgere.
Vi ved jo alle, at det har en eller anden begrundelse i vores retssyn og vores syn på hinanden, også på vores sydlige nabolande, men jeg mener, at tiden er kommet til at forandre dette vilkår for at sikre effektiv retshåndhævelse og forfølgelse af forbrydere.
Vi har vist, at vi i mange, mange år har kunnet have et smidigt og effektivt samarbejde om udlevering til strafforfølgning og straffuldbydelse mellem de nordiske lande, og vi har i høj grad kunnet danne en model for resten af Europa.
Det er rigtigt, at den måde, hvorpå den europæiske arrestordre er udformet, kan rejse en lang række
mere principielle retspolitiske overvejelser
, og vi i Socialdemokratiet havde gerne set, at vi havde fastholdt dobbelt strafbarhedsprincippet for alle lovovertrædelser
, sådan at vi alene skulle udlevere, når der er tale om forbrydelser, der også er strafbare efter dansk ret.
Sådan er det ikke blevet efter de europæiske forhandlinger.
Jeg har jo selv erfaring med, at der var et ganske stort pres i Ministerrådet fra en række lande for at få ophævet det dobbelte strafbarhedsprincip.
Resultatet er blevet, at vi har en positivliste med en række forbrydelser, hvorefter det dobbelte strafbarhedsprincip ikke længere kan påberåbes, når det er en forbrydelse, der er på den europæiske positivliste.
Til gengæld har jeg svært ved at se, at den i sig selv skulle give anledning til så store retspolitiske overvejelser, som det kom frem fra Enhedslistens ordfører og også fra Dansk Folkepartis ordfører, for her er tale om forbrydelser, der, så vidt jeg kan se, også er strafbare
efter dansk ret.
Der kan måske findes eksempler.
Dem vil jeg selvfølgelig gerne bidrage til også at kaste lys over i udvalgsbehandlingen.
Der kan måske findes eksempler, hvor der er forskelle bl.a. på aldersgrænser i den nationale straffelovgivning i nogle lande, f.eks. på den seksuelle lavalder, hvilket kan give anledning til visse spørgsmål, når det drejer sig om seksuel udnyttelse af børn.
Men jeg tror i hovedsagen, at vi i virkelighedens verden ikke vil støde på problemer med udlevering fra dansk side, hvor der er tale om forbrydelser, der ikke også er strafbare efter dansk ret, når vi er inden for positivlisten.
Så snart vi er uden for positivlisten - vi skal huske, at positivlisten indeholder ganske alvorlige forbrydelser, hvor der er tale om en strafferamme på mindst 3 år i det begærende medlemsland - kan alle lande påberåbe sig dobbelt strafbarhedsprincippet.
Det synes jeg er afgørende, og jeg har altså svært ved at se, at positivlisten i sig selv giver anledning til de meget, meget alvorlige indvendinger, vi har hørt fra Dansk Folkepartis side.
Vi er også i Socialdemokratiet glade for, at der er lagt vægt på national domstolsprøvelse i det anmodede land.
Det vil sige, at enhver, der skal udleveres fra Danmark, kan indbringe spørgsmålet for en dansk domstol, inden der sker udlevering, og hvis der skal ske anholdelse og varetægtsfængsling forinden udleveringen, er det noget, der tages stilling til ved en dansk domstol. Vi er også meget glade for den lange liste af obligatoriske og fakultative afslagsgrunde.
Vi mener, at det er vigtigt, at de er så præcise, som de er, og det vil vi naturligvis også gerne bidrage til at kaste yderligere lys over i udvalgsarbejdet.
Vi vil love regeringen, at vi fra Socialdemokratiets side vil gøre, hvad vi kan for at bidrage til en positiv udvalgsbehandling, der kan føre frem til, at beslutningsforslaget kan vedtages i denne folketingssamling.