runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Louise Frevert (DF), 2004-01-29:
Undskyld mig, men jeg synes, at hr. Naser Khader er løbet helt af sporet i sit spørgsmål, for det, jeg forventede at få spørgsmål om, var om beslutningsforslaget her og ikke om ældrecheck eller vaccine eller influenza eller noget andet.
Altså om det er børnene, der skal have influenzavaccinen ...
Jeg synes, det er at spilde folks tid foran skærmen at stille sådan nogle tåbelige spørgsmål.
Det, det drejer sig om her, er min efterlysning af behovsanalyser, når det drejer sig om børn og deres behov for at komme enten i teatret, dyrke en eller anden form for fysisk aktivitet eller gå på billedskoler og musikskoler.
De behovsanalyser har jeg ikke set på noget som helst tidspunkt, og det er dem, jeg gerne vil se.
Ellers kunne man jo spørge ministeren, om han havde mulighed for at fremtrylle dem på en eller anden måde.
Naser Khader (RV), 2004-01-29:
Når det handler om børn, skal vi have behovsanalyser, så skal vi have forældrene aktiveret, og det er ikke en menneskeret at få støtte til børn.
Men når det handler om ældre, så er der ikke noget med det, for så har vi råd til det.
Så skal vi ikke have nogen behovsanalyser, og så er det også en ret, alle har.
Jeg tænker på influenzavaccine, jeg tænker på ældrechecks.
Hvor er behovsanalyserne på de områder?
Louise Frevert (DF), 2004-01-29:
Jeg skal da være den sidste til at sige, at der ikke er brug
for kunstneriske fag.
Det er jo slet ikke det, jeg siger.
Det eneste, jeg siger, er: Folk kunne for min skyld danse, synge, spille musik og dyrke drama 10 timer om dagen, hvis de ville.
Det er et spørgsmål om, hvem vi mener skal betale hvad.
Det er et spørgsmål om, hvem der skal betale dem, og eftersom der allerede nu er hjemmel til, at det kan gøres i kommunalt regi, så mener vi overhovedet ikke, at der skal sættes flere penge af fra statens side til at etablere de her skoler.
Tværtimod har jeg også i min ordførertale appelleret til, at man skulle have flere private på banen og have et bedre samarbejde med dem, end der er på nuværende tidspunkt, for selvfølgelig vil det være dejligt for børnene, at de har et kunstnerisk miljø, for kunst er åndelig føde.
Det er et spørgsmål om, hvem der skal betale.
Så nu er vi tilbage ved udgangspunktet igen.
Udgangspunktet er da som sådan udmærket, men det er et spørgsmål om økonomi.
Pernille Falcon (EL), 2004-01-29:
Med hensyn til nuancerne synes jeg, det er værd at gøre sig klart, at det her ikke træder i stedet for forældrenes mulighed for at gå med deres børn på museum, gå med deres børn i teatret, lave alle mulige andre ting med deres børn, men det er en mulighed for at understøtte nogle initiativer i kommunerne, så kommunerne har mulighed for at drive nogle kulturskoler, hvor man har den fornødne ekspertise til rent faktisk at kunne lære børnene selv at udøve billedkunst og drama på deres niveau med de oplevelser og de muligheder, det giver.
Den nuancering er nok vigtig at få med.
Men er det alene et spørgsmål om økonomi i forhold til staten?
Det fik vi ikke helt svar på.
Louise Frevert (DF), 2004-01-29:
Det er åbenbart lidt vanskeligt for fru Pernille Falcon at få nuancerne med i det, jeg siger, for jeg har sagt nærmest og næsten, så det vil sige, at det ikke har været en pointering, men en tilnærmelse.
Så det er det her med ikke at læse mellem linjerne, men opfatte nuancerne.
Lige for at sætte det på plads.
Jeg mener jo ikke, at man som sådan alene kan købe livskvalitet for penge på den måde.
Det har også noget at gøre med motivation.
For lige at vende tilbage til det, jeg talte om tidligere, så har det noget at gøre med, at den motivation, du eksempelvis også kan give børnene i folkeskolen til at få forældrene inddraget, til at få dem til at gå mere på museum med deres børn, til at være mere aktive sammen med deres børn, må være det, der er det primære.
Det kan jo ikke nytte noget, at man kun tænker på tiltag, som skal være institutioner, man skal sende børnene hen på.
Det kan være kunstneriske institutioner, men det er stadig væk nogle kasser, hvor børnene skal tilbringe nogle timer alene.
Det er utrolig vigtigt, at man har nogle kunstneriske tiltag, som man deler med andre, som er sine nærmeste, f.eks. forældre.
Derfor tror jeg, at der skal nogle helt andre tiltag til, også i skoleregi, og så kan man selvfølgelig godt have de her forskellige kulturting. Selvfølgelig kan man det.
Men det her er et spørgsmål om, hvem der skal betale.
Pernille Falcon (EL), 2004-01-29:
Jeg tror næsten, det må have været en fortalelse, da der blev sat lighedstegn mellem stalinisme og statstilskud, for jeg mener ikke, at musikskolerne udøver nogen former for stalinistisk virksomhed, selv om de rent faktisk får statstilskud.
Så det tror jeg måske har lidt med Freud og fortalelser at gøre.
Som forslaget er præsenteret, giver det jo netop en mulighed for, at det skal sikres, at der dels kan blive oprettet flere kulturskoler i kommunerne, dels være støtte
til de eksisterende kulturskoler
Hensigten er jo netop at komme ud i bredden.
Det handler ikke bare om en fødekæde til noget lidt mere professionel udøvelse, når man bliver voksen, men det handler netop om at komme ud i bredden og sikre børnene den livskvalitet og den udviklingsmulighed, der ligger i det.
Det er der jo ikke mulighed for i folkeskolen i dag.
Men det er jo korrekt, at der er gode erfaringer i daginstitutioner med at bruge professionelle udøvende kunstnere.
Derfor undrer det mig: Hvad er det, bortset fra spørgsmålet om økonomi, der gør, at Dansk Folkeparti er negativt indstillet?
Louise Frevert (DF), 2004-01-29:
Jeg håber sandelig ikke, at man kun har etableret musikskolerne - selv om det bliver kaldt en fødekæde - for at de skal være til for kun at fostre professionelle musikere, for så vil jeg sige, at det er der slet, slet ikke plads til i vores land, altså at der skal være så mange børn, der er på musikskolerne, og som skal være udøvende musikere.
Den går ikke.
Jeg vil sige, at man forhåbentlig sender sit barn til en musikskole - det håber jeg da er de fleste forældres intention - for at det kan lære at spille et instrument, som vil være givtigt for det i fritiden.
For det vil da være sørgeligt, hvis man sendte børn derhen, for at de kunne blive indoktrineret til at blive musikere.
Men det problem, som kan nævnes, og som ministeren også nævnte, er, at der er nogle kunstneriske fag, som kræver, at man har en lang tilkøring og en indkøringsperiode.
Det tager eksempelvis 10 år at blive danser, og så kan det ikke nytte noget, at man starter, når man er 19 år og så vil være professionel danser.
Det kan heller ikke nytte, at man starter, når man er 25 år med at ville være violinist.
Så det er klart, at man har musikskolerne som fødeskoler, ja, for nogle, som har et stort talent eller har en interesse, men da forhåbentlig ikke som skoler, der kun skal opfostre professionelle musikere.
Det må jeg nok lige have lov at opponere imod. Det var sådan, jeg opfattede spørgsmålet fra fru Jytte Wittrock.
Jytte Wittrock (S), 2004-01-29:
Nu har det jo aldrig været tænkt sådan, at kulturskolerne alene skulle være et sted for at få en hobby.
Det var ikke tænkt sådan.
Det var faktisk tænkt sådan, at det skulle være skoler, der på samme høje kvalitetsniveau som musikskolerne kunne være fremtidige leverandører også af nogle af de kommende aktører i forbindelse med billedkunst og teater og andre ting.
Det er måske en forløber for noget, men for nogle bliver det måske bare en rigdom at få lov at beskæftige sig med det, så man også får en større forståelse for de kunstarter, man stifter bekendtskab med.
I øvrigt skal jeg lige henvise til, at vi nogle gange har talt om, at der er en bedre indlæringsevne, når man har beskæftiget sig med de kreative og musiske elementer.
Det er der faktisk gamle forsøg helt tilbage fra 1960'erne, der viser.
Der var noget, der hed Østrigsgadeforsøget i sin tid, hvor man gav børnene flere musiske timer end andre, og det viste sig, at de også blev bedre til matematik.
Louise Frevert (DF), 2004-01-29:
Det må være en motivation, så man kan blive animeret til senere at få en hobby i sin fritid.
Jytte Wittrock (S), 2004-01-29:
Jeg vil gerne sige tak for, at der ikke er nogen indholdsmæssig kritik af forslaget.
For historieskrivningens skyld og af hensyn til hr. Eyvind Vesselbo skal jeg måske sige, at forslaget er blevet skubbet, bl.a. på grund af kulturministerens kalender før jul.
Så har vi ændret det, sådan at det først skal træde i kraft fra 2005, og derfor har hr. Ole Sohn jo ret i, at der er rigelig tid til, at vi kan forhandle det og få sat penge af til det.
Så synes jeg, at man glemmer at bemærke, at det er et spørgsmål om at få startet, og at der er en målsætning, som man - måske - når engang.
Det er ikke noget med, at vi skal nå det i morgen.
Jeg kan bare ikke forstå, at der heller ikke i Venstre er en vilje til at støtte og løfte initiativer på det her område.
Det skal der også være på alle de andre kunstneriske områder ...
Pernille Falcon (EL), 2004-01-29:
Det vil være vigtigt at sikre, at man har det nødvendige overblik, så man kan se, hvad der er nødvendigt med midler for at sikre mangfoldigheden.
Hvis vores fornemmelse af, at der sker en indsnævring, at markedskræfterne vil medvirke til en indsnævring af mangfoldigheden i det kulturelle liv, er rigtig, er der jo grund til at spørge: Hvad er det for en indsats, der skal gøres fra det offentliges side for at sikre mangfoldigheden?
Det er det, der er hele hovedpointen.
Ole Sohn (SF), 2004-01-29:
Jeg tror, det er et forkert forslag, hr. Eyvind Vesselbo har, for det her er et forslag, som skal finansieres i 2005, og så er det jo fuldstændig ligegyldigt, hvad partierne sagde i forbindelse med finansloven for 2004.
Derfor er det helt underordnet, hvad SF eller andre partier havde gjort, og hvad vi har sat pengene af til.
Dette forslag er først for 2005.
Vi har nu en indholdsmæssig diskussion.
Ønsker vi at prioritere musisk-kreative fag i skolen?
I øvrigt - så vidt jeg kan vurdere - helt i overensstemmelse med undervisningsministerens ønsker.
Så siger hr. Eyvind
Vesselbo: Nej, det er kommunernes opgave. Så spørger jeg: Hvordan kan det så være, at staten skal gå ind og støtte musikskolerne?
Vil regeringen også være med til at stoppe det?
Det, der er sket med musikskolerne, er selvfølgelig, at statens tilskud bliver mindre og mindre og mindre, fordi det er låst fast. Derfor kan man sige, at staten i mindre grad støtter musikskolerne, og det har den her regering ikke ønsket at ændre på.
Louise Frevert (DF), 2004-01-29:
Hvis det ikke er en politisering, fru Mette Frederiksen er ude med, kan jeg slet ikke forstå, hvad den ævlen og bævlen skal til for.
Fru Mette Frederiksen har jo rent faktisk fået et tilbud
fra ministeren og De Konservative om at få en oversigt over, hvilke fondsmidler der er blevet givet ud, så jeg kan slet ikke se, hvad problemet er.
Hvis det er det, fru Mette Frederiksen ønskede, har hun jo fået tilsagn om at kunne få det, så hvad er egentlig problemet?
Jo, problemet er helt, helt nærliggende: Fru Mette Frederiksen vil gerne bestemme den kulturpolitiske dagsorden i Danmark, og det er Dansk Folkeparti fuldstændig imod.
Mette Frederiksen (S), 2004-01-29:
Jeg bliver nødt til at stille fru Louise Frevert et spørgsmål.
Det, der er lagt op til fra i øvrigt de fleste af Folketingets partier, er en undersøgelse, en kortlægning af omfanget af de private fonde.
Vi har intet ønske om at politisere de beslutninger, der træffes i private fonde, det kunne vi ikke drømme om, ligesom vi i øvrigt heller ikke kunne drømme om at blande os i »Krøniken« eller Lars von Triers film.
Det er forskellen mellem Dansk Folkeparti og næsten alle andre politiske partier: Der skal være en armslængde mellem politikerne og de reelle beslutninger, der træffes om indholdet på kulturområdet.
Men kan fru Louise Frevert ikke bekræfte, at det, der står i vedtagelsen, er et ønske om at lave en undersøgelse og en kortlægning og ikke et ønske om at politisere?
Louise Frevert (DF), 2004-01-29:
Jeg bliver nødt til én gang for alle at pointere, at er der noget, vi sætter pris på i Dansk Folkeparti, er det åbenhed.
Men vi kan stadig overhovedet ikke se, at det skal være nødvendigt at blande sig, og en sådan kortlægning, som bliver foreslået fra forespørgernes side og forslagsstillernes side,
er helt unødvendig.
Det vil simpelt hen være at blande sig i brugen af private midler, og jeg vil pointere, at det er Dansk Folkeparti ikke interesseret i.
Det kan ikke siges tydeligere.
Det kommer ikke nogen af os ved, hvilken kulturpolitik private donatorer vil sætte på dagsorden.
Mette Frederiksen (S), 2004-01-29:
Man bliver jo altid overrasket, når en minister vælger ikke at tage ordet og deltage i en debat, som Folketingets partier
har vægtet at bruge nu et par timer på, og derfor synes jeg, der kan være behov for har til slut at ridse op, hvorfor en debat i Folketingssalen om de private fonde og virksomheder har betydning, og hvorfor det er væsentligt.
Der er blevet sagt meget i debatten i dag, men måske skulle der have været lyttet lidt mere, end der skulle have været snakket, for Socialdemokratiets, Det Radikale Venstres, Kristendemokraternes, Enhedslistens og SF's intention har ikke været at sende det signal, at vi på nogen som helst måde vil blande os i, hvordan private fonde og virksomheder tilrettelægger deres indsats på det kulturelle område.
Det står selvfølgelig de private fonde og virksomheder fuldstændig frit for.
Det, vi gerne vil, og det, vi kunne ønske os at regeringen også ville overveje, er: Når der er så mange midler i spil, og når der bruges så mange penge på området, samtidig med at vi har en borgerlig regering, der har sparet ganske væsentlige midler på kulturområdet væk, bliver vi nødt til rent kulturpolitisk at forholde os til, hvilken betydning de private fonde og virksomheder har.
Vi har en politisk interesse i at sikre, at det er den kunstneriske frihed, der står over alt andet i vores kulturpolitik.
Det er derfor, vi har et armslængdeprincip, når vi fører statslig kulturpolitik, men det er selvfølgelig også derfor, vi bliver nødt til at have et overblik over, hvilke midler der er på kulturområdet, hvor de kanaliseres hen, og til hvilke formål de adresseres.
Hvis vi ikke har det overblik, har vi ikke en kinamands chance for at føre en reel kulturpolitik.
Der behøver ikke at være nogen konflikt mellem private og offentlige kulturmidler; tværtimod kan de private i mange sammenhænge supplere den fuldstændig nødvendige offentlige kulturpolitiske indsats.
Men hvis vi ikke har overblikket, mister vi evnen til at føre en reel kulturpolitik, og derfor var vores - synes vi selv - ret ydmyge ønske, at et enigt Folketing i dag kunne igangsætte en undersøgelse med henblik på at belyse, hvor mange fonde der er, hvad deres formål er, hvor mange penge der er i omløb, og hvad konsekvenserne af fondenes og virksomhedernes kulturpolitiske arbejde er.
Det har man imidlertid ikke ønsket, og derfor kan vi altså konstatere nu, at der ikke er noget ønske hos regeringen og Dansk Folkeparti om at sikre åbenhed og gennemsigtighed på området.
Men i virkeligheden er det jo et spørgsmål om demokrati, for når der er så mange midler på spil på ét område og det har så stor betydning, hvilken kunst og hvilken kultur der er tilgængelig for alle os, der er borgere her i landet, bør det selvfølgelig også være en del af en kulturpolitisk diskussion her i Folketinget.
Jann Sjursen (KD), 2004-01-29:
Da Kristendemokraternes ordfører på dette område, fru Bodil Kornbek, ikke kan være til stede, skal jeg på partiets vegne fremkomme med nogle overordnede synspunkter om det fremsatte beslutningsforslag.
Kristendemokraterne er positive i forhold til de intentioner, der ligger bag forslaget, og vi er måske i særdeleshed positive over for Socialdemokraternes pludselige fokus på udviklingen af de musisk-kreative fags situation.
Det skyldes, at det efter vores opfattelse er enormt vigtigt, at de musisk-kreative fag fremmes ikke mindst i folkeskolen.
Man kan selvfølgelig godt være musisk-kreativ i fritiden, og det kan man også være på kulturskoler for den sags skyld, men for os er det helt afgørende, at de musisk-kreative fag og interesser bør være en del af hele folkeskolens læringsredskab.
Hvis vi skulle leve op til det, skulle det folkeskoleforlig, der blev indgået sidste år, have set ganske anderledes ud.
Så skulle man ikke for Socialdemokraternes vedkommende have indgået det folkeskoleforlig, som man rent faktisk gjorde.
End ikke et ønske om at sikre status quo for de musisk-kreative fags timetal på folkeskoleskemaet var på tale dengang.
Det siger vi, fordi de musisk-kreative fag understøtter mange elevers indlæring og er med til at udvikle og sikre et menneskesyn i den danske folkeskole, der er helhedsorienteret.
Men som sagt glæder vi os selvfølgelig over, at der nu tages et initiativ, som tager sigte på at styrke de musisk-kreative udfoldelsesmuligheder for vores opvoksende generationer, også i fritiden.
Der er jo allerede i dag mange kommuner, der gør et stort stykke arbejde på dette område bl.a. med styrkelse og etablering af børneteater, og derfor kan man måske altid diskutere, hvorvidt der skal mere til i form af lovgivningsmæssige rammer, men også i form af tilskud til at skubbe på i denne rigtige retning.
Vi er som
sagt ellers positive over for det som udgangspunkt, men vi synes, det er en absolut svaghed ved det fremsatte beslutningsforslag, at der overhovedet ikke gøres nogen økonomiske overvejelser i forslaget.
Hvilke mere konkrete omkostninger forventer forslagsstillerne at der vil være forbundet med etablering af disse kulturskoler, der lægges op til?
Det synes vi er helt fundamentalt at få belyst, også inden man springer ud i at sige et endeligt ja til sådan et beslutningsforslag, selvfølgelig rent bortset fra også indholdet af det.
Så vi vil nøje følge arbejdet omkring beslutningsforslaget i Kulturudvalget, og jeg er sikker på, at ikke mindst vores ordfører vil gøre det, og så vil vi selvfølgelig gøre vores endelige stilling klar der.
Men det er for os en absolut mangel, at der ikke er disse mere præcise økonomiske overvejelser tilkendegivet i forslaget.
Ester Larsen (V), 2004-01-29:
Er vi ikke enige om, at det er opgaven for Kunstfonden og Kunstrådet at understøtte det underernærede, hvis det ellers er værdifuldt?
Pernille Falcon (EL), 2004-01-29:
Det er altså vores opfattelse, at en sådan undersøgelse kan være et godt redskab, også for dem, der sidder i Kunstfonden.
Den kunne også være et godt grundlag for en bredere diskussion her i Folketinget om, hvad der yderligere skal støttes, og hvilke nye tiltag der skal være.
Den kan også give et billede af, om der i en periode er brug for en mere intensiv indsats med bevillinger fra det offentliges side på bestemte felter inden for bestemte kunstretninger, f.eks. ting, der er underernærede, så de bliver synliggjort og kan drages ind i debatten.
Men man har jo åbenbart fra regeringens og Dansk Folkepartis side ikke noget ønske om at få et overblik over det kulturpolitiske liv.
Ester Larsen (V), 2004-01-29:
Hvis en sådan undersøgelse nu skulle vise, at der er fonde, som støtter den kunst, som har vist sig bæredygtig, som vi bl.a. ser i det meget rige kunstmiljø i Skagen; hvis disse fonde har haft øje for kvalitet, har opkøbt og har støttet udviklingen af hele det museums- og kunstmiljø, vi har i Skagen - hvad skal konsekvensen så være, når man konstaterer, at sådan er det for nogle fondes vedkommende? Skal man sige, at så skal det offentliges kulturpolitik ændres?
Sådan forstår jeg det.
Men hvordan skal den ændres?
Hvilke ændringer i kulturpolitikken kunne en undersøgelse så føre frem til?
Pernille Falcon (EL), 2004-01-29:
Nu har jeg ikke talt om de svage i denne sammenhæng.
Det, som er det væsentlige, er at få et billede af: Hvad er det for et kulturliv, de private udvikler og støtter?
Så får vi et grundlag for bedre at kunne se, hvordan det offentlige i højere grad kan bidrage til at sikre mangfoldigheden.
Der vil jo meget nemt kunne ske en ensretning med den markedsgørelse af kulturpolitikken, der bliver lagt op til.
Om ikke andet er det heller ikke uvæsentligt at være klar over, at det da godt kan være, at man som skatteyder ikke opfatter sig selv som direkte sponsor med de afskrivningsregler, der er, men indirekte er det jo tilfældet, i og med at man slipper for at betale nogle skattekroner.
Det offentlige er også indirekte sponsor, og det er jo rart at vide, hvad kulturkronerne går til, så vi her i Folketinget kan få en drøftelse af, hvordan den offentlige kulturprofil skal være.
Louise Frevert (DF), 2004-01-29:
Jeg forstår godt ordene, men kan selvfølgelig ikke helt forstå bevæggrunden rent kulturpolitisk.
Hvis fru Pernille Falcon ikke er klar over det, har vi jo både Kunstfonden og Kunstrådet med deres nye handlingsplaner, som også indeholder retningslinjer for tiltag over for de smalle og de svage osv.
Det er det, der er meningen med armslængdeprincippet: Der sidder nogle og finder ud af, hvor der skal sættes ind, for at vi kan få det mest givtige, mest åbne og politisk bredest funderede kulturliv i Danmark for det offentliges skatteyderbetalte midler.
Jeg forstår ikke helt, om fru Pernille Falcon har noget imod, at det er de etablerede kunstnere, der får fra de private fonde.
Det lyder faktisk, som om de ikke kan tillade sig kun at give til dem, de synes om, bl.a. de store, etablerede kunstnere, men også skal og bør have et ansvar for dem, som fru Pernille Falcon kalder for de små, skrøbelige og svage.
Pernille Falcon (EL), 2004-01-29:
Snitlinjen ligger i, at i forslaget til vedtagelse ligger der ikke nogen form for forsøg på at blande sig i, hvad det private yder til kulturlivet.
Hvad er det for retninger?
Hvad er det for kunstgrupper?
Er det de nye, unge kunstnere?
Er det de gamle og etablerede?
Det, jeg sagde i mit indlæg, var en konstatering af, at via kunstindkøb i erhvervslivet er det i meget høj grad de etablerede kunstnere, som støttes.
Men vi vil meget gerne have det private kulturlivs profil kortlagt.
Det er det, der er det væsentlige, for det vil give os et helt andet grundlag for at diskutere her i Folketinget, hvilke ting der skal støttes fra Folketingets side, og hvilke særlige kulturpolitiske tiltag der er nødvendige, for at kulturlivet ikke skal blive for smalsporet.
Når man skal køre på markedsmekanismernes lidt smallere motorvej uden særlig mange afkørsler og uden særlig megen tilførsel, bliver det nemt en kende ensrettet, hvis det offentlige ikke har mulighed for at have en selvstændig, supplerende profil.
Louise Frevert (DF), 2004-01-29:
Som jeg hørte det, mener fru Pernille Falcon, at det også er fondes og donatorers hverv at understøtte de svage grupper, og at der skal sættes restriktioner for Per Kirkeby og andre etablerede.
Men samtidig angriber man, at det er de store kunstnere, som eksempelvis pryder forskellige kontorbygningers vægge, facader og andet, også i det offentlige rum.
Jeg kan ikke rigtig finde hoved og hale i det.
Der bliver sagt, at man skal understøtte de svage, og at det er en privat opgave, men så sandelig også en offentlig opgave.
Hvor går snitlinjen?
Det er det, jeg ikke rigtig forstår.
Eller skal det hele bare i én stor potte, så det bare er én stor pose penge, og alle sammen skal have på et eller andet tidspunkt?
Ole Sohn (SF), 2004-01-29:
Nu er det sådan, at som medlem af Folketinget har man ingen forpligtelse til at stille spørgsmål, så hvis man ikke helt kan forstå, hvad man skal spørge om, behøver man ikke at gøre det.
Jeg kan sige, at pointen med forespørgslen sådan set ganske enkelt er, at vi opfordrer regeringen til at foretage en undersøgelse af fondes og virksomheders kulturpolitiske betydning, herunder mål, vedtægter, ressourcer og støttepraksis, og at inddrage udenlandske erfaringer i undersøgelsen.
Formålet med det er dels at sikre, at fondene ikke kommer til at overtage den offentlige forpligtelse i kunst- og kulturpolitikken, dels at vi med en synergi - som det hedder på nudansk - kan få fondene til i højere grad at spille sammen med den offentlige kulturpolitik.
Navnlig her ville det være fantastisk at inddrage udenlandske erfaringer.
Det er sådan set slet ikke noget, der vil gøre ondt, ikke engang på Dansk Folkeparti, så jeg forstår slet ikke, hvorfor Dansk Folkeparti ikke kan støtte det.