runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Samuelsen (RV), 1998-05-07:
»Med lov skal land bygges«, citerede hr. Frank Aaen, men jeg kan da sige, at det netop er det, som vi har været nødsaget til at gøre her.
I en situation, hvor man måske var på vej til at bryde noget ned, har vi netop benyttet os af den mulighed, som vi har i Folketinget til at gribe ind ved lov.
Ikke fordi jeg sådan er specielt glad for at citere Ekstra Bladet, men i Ekstra Bladet skriver de i dag i en leder, at parterne er flygtet skrigende bort og vel nærmest et eller andet sted er lettede over, at der er nogle, der tog over for dem.
Så ser man en opposition med Enhedslisten i spidsen eller i hvert fald med, som farer febrilsk rundt for at finde dårligdomme, for der skal jo være dårligdomme at pege på.
Kan hr. Frank Aaen ikke godt bekræfte, at der her er blevet skaffet resultater for bl.a. børnefamilierne, som parterne ikke har været i stand til at skaffe?
Kan vi ikke godt få en bekræftelse på det?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-05-07:
Jeg ville bare gerne spørge hr. Ole Sohn, som jo også udgør regeringens parlamentariske grundlag og er en af dem, som regeringen muligvis efter den 28. maj 1998 vil diskutere økonomisk politik med, om SF vil give en garanti her i dag
Jeg synes, det er væsentligt at vide, om SF vil medvirke til sådan en finanspolitisk stramning, som vi i Dansk Folkeparti er fuldstændig overbevist om at regeringen lægger op at spille ud med.
Grunden til, at man har valgt den model, man har valgt indtil nu, er ene og alene for at være sikker på at få et ja hjem ved EU-afstemningen den 28. maj 1998.
Derfor ville det være rart at vide, hvordan SF stiller sig til et sådant indgreb efter den 28. maj 1998.
Christian H. Hansen (DF), 1998-05-07:
Jeg tror da også, vi kunne have holdt os til de tre runder, hvis det var sådan, at folkene fra regeringen havde svaret på de spørgsmål, der bliver stillet heroppefra. Jeg må spørge hr. Poul Erik Dyrlund igen, og hvis han ikke kan svare, er der måske en fra regeringen, der kan svare. Man har snakket om indgreb over for husejerne.
Man har snakket om, at benzinpriserne skal stige.
Vi kan ikke få noget svar heroppefra.
Er det reelt, fordi det først skal komme frem efter den 28. maj, eller tåler det ikke dagens lys endnu?
Frank Aaen (EL), 1998-05-07:
Arbejdsministeren lovede os i går, at alle inden for disse overenskomstområder skulle blive omfattet af reglerne om feriefridage og omsorgsdage.
Nu kan vi se, at der er lavet et fortvivlet forsøg på at lappe lidt på elendigheden, men man undgår at lave en effektiv løsning.
Mon ikke forklaringen er, at det her er noget, som man har aftalt med den ene part, arbejdsgiversiden?
Det er jo noget, som man har taget fra arbejdsgivernes forslag til overenskomst, og hvis ellers arbejdsministeren hører, hvad jeg siger, vil jeg bede arbejdsministeren bekræfte, at der i går gentagne gange skete en fejlinformation af Folketinget, fordi arbejdsministeren sagde, at det her var en tekst, man havde taget fra parterne.
Jeg havde i går mulighed for at spørge LO's formand, om det var noget, der var kommet fra LO's side.
Denne tekst vedrørende anciennitetsreglerne har man taget fra arbejdsgiverparten og kun fra arbejdsgiverparten.
Det viser bare, at man endnu en gang har valgt side, og at man bliver ved med at stå på den side.
Regeringen står på arbejdsgivernes side i et indgreb vendt mod lønmodtagerne.
Jeg synes, det er meget pinligt for en socialdemokratisk ledet regering, at vi må konstatere dette, og jeg synes, det er pinligt, at vi må notere os, at Folketinget blev fejlinformeret i går.
Ole Sohn (SF), 1998-05-07:
Nu vil jeg ikke imødegå den forrige taler, men jeg kan se, at der er et problem i forbindelse med anciennitetsbestemmelserne, for hvis man skal tage både hr. Poul Erik Dyrlunds udlægning og arbejdsministerens udlægning til troende, skal man kunne samle anciennitet sammen fra forskellige arbejdsgivere, indtil man opnår retten til at kunne modtage en feriefridag.
Har jeg så ikke ret i, at det er den arbejdsgiver, der tilfældigvis har medarbejderen på det tidspunkt, hvor der er tjent op til én feriefridag, som får hele udgiften, mens de forrige arbejdsgivere ikke bidrager til feriefridagen?
Det er det ene spørgsmål.
Det andet er, at jeg gerne vil have ministeren til at bekræfte, at et forslag byggende på en optjeningsordning, hvor enhver arbejdstime indregnes, vil være mere effektivt med hensyn til at samle alle op, også de grupper, som ikke bliver omfattet af anciennitetsbestemmelserne.
Jette Gottlieb (EL), 1998-05-07:
Nu sker der det, at arbejdsministeren forklarer, at der er rimelige grunde til, at der skal være anciennitetsbestemmelser.
Det kan godt undre, for det er jo netop sådan, at der nu bliver argumenteret for, at der er rimelige grunde til, at der er nogle, der ikke skal omfattes af muligheden for at få feriefridage.
Et andet spørgsmål, som kan undre endnu mere, er, hvordan det så kan være, at der ikke er de samme rimelige grunde til, at de samme bestemmelser skulle gælde for den såkaldte oprindelige julefridag, som nu er blevet frigjort fra juleaftensdag, men som ikke rummer de bestemmelser, som er mulige fra den første dag.
Hvor ligger så forskellen her?
Er grundene overhovedet rimelige?
Søren Kolstrup (EL), 1998-05-07:
Man har helt misforstået, hvad denne debat drejer sig om, sagde arbejdsministeren i går.
Det er Enhedslisten, der totalt har misforstået det og intet aner om det.
Vi har på forhånd gerne villet sikre, at så mange som muligt kom med.
I anden omgang sagde arbejdsministeren, at der ville blive sat skik på det her under udvalgsarbejdet.
Så er det jeg spørger arbejdsministeren: Hvad er det, der er blevet sat skik på?
Kan vi ikke få det linje for linje, hvor mange hundrede, hvor mange tusinde der er kommet med?
I går hed det, at alle var kommet med.
Hvor mange er det, der er kommet med?
Er det hundrede eller tusinde eller alle?
Ole Sohn (SF), 1998-05-07:
Vi har både under debatten i dag, under udvalgsarbejdet i nat og under førstebehandlingen i går drøftet de principielle ting omkring overenskomstindgrebet.
SF tilkendegav i går, og det har vi også gjort i betænkningen, at vi indstiller lovforslaget til forkastelse ved tredjebehandlingen, men vi har dog stillet en række ændringsforslag for i det mindste at rette op på nogle af de mest åbenlyse skævheder og urimeligheder, der følger af regeringens ønske om at gribe ind i den af Dansk Arbejdsgiverforening udstukne økonomiske ramme.
Dér hvor vi har sat ind, er lige nøjagtigt på de punkter, hvor der er skabt usikkerhed, nemlig i spørgsmålet om feriefridagene, hvor vi har sagt, at vi i det mindste må sikre, at alle grupper bliver omfattet.
Derfor har vi stillet et forslag, som går ud på, at man ud over den centralt og lokalt aftalte ret til én feriedag i 1998 og 1999 gør det, at man pr. 1. januar 1999 begynder med et optjeningssystem, således at man optjener ret til 1/52 feriefridag for hver uges påbegyndt ansættelse.
Det betyder, at samtlige medarbejdere, der er omfattet af regeringsindgrebet, uden undtagelse vil blive omfattet af feriefridagsordningen.
Det er den eneste måde, man kan sikre en garanti på.
Det er jo sådan, at alle arbejdsgivere på det private område bliver omfattet af at stoppe betalingen af sygeskatten, men det er kun en tredjedel af arbejdsgiverne, som skal kompensere i form af, at de skal give omsorgsdage.
Når vi i en tid, hvor riget fattes penge, alligevel deler en halv milliard kroner ud, sådan som aftalen mellem regeringen og de borgerlige partier lyder på, finder vi det rimeligt at sige, at de to tredjedele af arbejdsgiverne, som sparer sygeskatten, på samme måde som den tredjedel, der er omfattet af regeringsindgrebet, også skal forpligtes til at optage forhandlinger med deres modpart, altså lønmodtagerorganisationerne, således at de også bliver omfattet af de to omsorgsdage. Det er de to ændringsforslag, som vi har stillet for dog at rette op på nogle af de urimelige skævheder, der er i forslaget om indgrebet, men samlet set indstiller SF lovforslaget til forkastelse.
Peter Skaarup (DF), 1998-05-07:
Det er stadig væk til regeringen og Socialdemokratiet, der på intet tidspunkt har svaret på de spørgsmål, som Dansk Folkeparti har stillet om det, som alle ved ligger i skuffen til befolkningen.
Om det har noget med indgrebet at gøre, er der ingen, der ved, men det er forventningen, at det har noget med indgrebet at gøre og også med de stigende problemer
med betalingsbalancen, og derfor er det rimeligt, at regeringen svarer på de spørgsmål. Det er også rimeligt, at statsministeren og finansministeren er i salen, så der kan svares på det, som politikerne ønsker svar på.
Det er trods alt vigtige ting, vi taler om, og det virker mærkeligt, at disse ministre slet ikke er til stede.
Endelig skal jeg sige, at med den holdning, der ser ud til at være her, hvor man ikke vil svare på nogen ting, er der ikke andre muligheder, end at befolkningen må stemme nej til den Amsterdamtraktat.
Der er ikke nogen som helst mulighed for at få regeringen til at svare på noget, og derfor er det rimeligt, at der kommer en reaktion mod det, der er sket her i dag, medmindre der altså kommer nogle svar.
Ove Hygum (S), 1998-05-07:
Hvis der ikke var anciennitetsbestemmelser, kunne den pågældende opnå det pågældende gode hos hver enkelt arbejdsgiver.
Det lyder som en meget enkel forklaring, men det, at den er enkel, gør jo ikke nødvendigvis, at den ikke er sand, for sådan hænger tingene faktisk sammen.
Så vil jeg i øvrigt gerne give udtryk for, at regeringen ikke agter at fravige den model, der er lagt frem i betænkningen.
Jeg synes, det er nødvendigt at give den oplysning i forhold til den videre debat.
Mogens Andreasen (DF), 1998-05-07:
Det er en utrolig sag, som vi her skal igennem, med alle de mange korte bemærkninger om dette lovforslag.
Det er sådan, at vi i Dansk Folkeparti har ønsket, at arbejdsmarkedets parter selv skulle klare det her problem.
Når de tre omsorgsdage skal gælde for en meget, meget stor gruppe, har vi lidt svært ved at se, hvor man skal skaffe pengene fra, så derfor har vi selvfølgelig ønsket, at det var blevet klaret af overenskomsternes parter.
Jeg vil godt sige, at her står vi over for at skulle træffe en beslutning, og den beslutning vil vi træffe efter udvalgsbehandlingen.
Vi vil se på det og muligvis komme med en tillægsbetænkning, og vi vil under den afsluttende debat her i Folketinget fremføre vores stilling til, hvad vi gør ved selve afstemningen.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-05-07:
Jeg har lidt svært ved at forstå den argumentation, som køres frem af hr. Frank Aaen, men det skyldes måske, at de papirer, som hr. Frank Aaen render rundt med, er nogle gamle papirer, som bygger på den gamle situation, nemlig det oprindelige lovforslag.
Derfor må jeg spørge hr. Frank Aaen, om han ikke vil dokumentere, hvad det er for 20.000 mennesker, som han har papir på falder uden for dette system.
Jeg vil derfor spørge hr. Frank Aaen, om han overhovedet har haft det nye med ind i sine vurderinger, og om han har belæg for det, han siger her.
Lotte Bundsgaard (S), 1998-05-07:
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om det er arbejdsgiverne, der gerne vil have mere tid til familien, og om det er arbejdsgiverne, der har sagt, at de gerne vil have 5 dage mere til far og 5 dage mere til mor i hver familie? Jeg kunne godt tænke mig at høre, om det er arbejdsgiverne, der har sagt, at de gerne vil have dette reelle familiepolitiske fremskridt, at der kommer flere fridage til familien?
Er det arbejdsgiverne, der også vil have et ligestillingsperspektiv i det her, ved at fridagene ikke bliver givet til familien, men gives som 5 dage til mor og 5 dage til far?
Var det arbejdsgiverne, der ville have det?
Jeg tror nemlig nærmere, det er lønmodtagerne, der gerne vil have bedre forhold for familien, så mit spørgsmål går på, om det er arbejdsgiverne, der gerne vil have en bedre familiepolitik, eller om det er lønmodtagerne, der gerne vil have det.
Frank Aaen (EL), 1998-05-07:
Nej, det er ikke arbejdsgiverne på nær på én betingelse: Arbejdsgiverne vil i virkeligheden alting, bare de får penge for det.
Når de får penge for det, er de villige til hvad som helst, og her er regeringen altså kommet med en sæk med 400 mio. kr. og har sagt, at så laver vi omsorgsdage, og så har arbejdsgiverne sagt: Det er ikke noget problem.
Sådan er det, og det er jo det, der er kernen i problemet: Lønmodtagerne betaler hele gildet enten med nedsat pensionsbidrag eller ved at betale mere i skat på grund af en skattelettelse til arbejdsgiverne.
Så vil jeg gerne have lov til at sige til hr. Ole Vagn Christensen, at det er jo åbenlyst, at der uenighed om, hvor mange der ikke bliver omfattet.
Jeg vil sige, at regeringen kan gøre to ting.
Den kan for det første garantere, at alle inden for disse overenskomstområder får andel i forbedringerne, og for det andet kan den også gøre det - og det tror jeg sådan set, jeg vil anbefale - at disse paragraffer sendes til høring hos samtlige de overenskomstparter, der er berørt, således at alle overenskomstparterne i høringssvar kan tilkendegive, hvordan de vurderer de forslag, som regeringen er kommet med. Hvis regeringen var demokratisk sindet, burde den acceptere et forslag om, at dette forslag bliver sent til høring, inden det går til tredjebehandling og vedtagelse.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-05-07:
Det er den ene socialdemokrat efter den anden, der kommer på talerstolen, og det er den ene socialdemokrat efter den anden, der fuldstændig ignorerer at svare på, hvad det her skal koste, hvem der skal betale, hvornår indgrebet kommer, og i givet fald hvem indgrebet vil berøre.
Hvad skal der ske?
For det her koster penge, og det er for så vidt o.k.
Det kan ikke nytte noget, at en hel masse socialdemokrater går op på denne talerstol uden at besvare disse meget vigtige spørgsmål på dette tidspunkt, hvor vi er så tæt på at afgive stemme om, hvad vi mener om dette forslag.
Vi kræver simpelt hen et svar fra socialdemokraterne.
Hvem skal betale gildet?
Ole Vagn Christensen (S), 1998-05-07:
Hr. Frank Aaen rejste det spørgsmål igen - og nu kommer vi jo sandheden nærmere - hr. Frank Aaen måtte erkende, at hr. Frank Aaens påstande, vil jeg kalde dem, omkring de 20 pct. var der intet hold i, eller tallet 20.000 var der intet hold i, der var ingen dokumentation derfor. Det andet, hr. Frank Aaen så prøver på at spille op med, er at sige, at der stadig væk vil være grupper, som vil være i den situation, at de ikke vil komme til at nyde godt af de omsorgsdage, der ligger i lovforslaget.
Jeg vil sige til hr. Frank Aaen, at det er igen et postulat.
Hvis man gør det, at man går ind og bruger de ordninger, som eksisterer omkring arbejdsmarkedet, når det drejer sig om at få disse anciennitetsregler, så er man altså i den situation, at man har fået et instrument, der gør, at man skulle være i stand til at kunne fange alle dem op, det drejer sig om, de, der har et overenskomstmæssigt forhold og en rimelig tilknytning til arbejdsmarkedet.
Frank Aaen (EL), 1998-05-07:
Det er til hr. Ole Vagn Christensen.
Det, jeg prøvede, var at sige: Lad os da holde op med at skændes om tal; jeg holder mig til det eneste tal, jeg har set fra regeringen som svar på det her spørgsmål.
Har man et andet tal, så hører jeg det gerne.
Men den eneste måde at få det her afklaret på, er jo, som jeg foreslog før - det synes jeg ikke hr. Ole Vagn Christensen svarede på - enten 1: Regeringen giver garanti for, at alle, der har tilknytning til de her overenskomstområder, bliver omfattet af de fordele, der er, eller 2: at man sender det her til høring hos dem, der har forstand på det.
Det er faktisk sådan, at politikere skal være meget varsomme med at blande sig i overenskomstforhold, for det er meget kompliceret og meget forskelligt fra overenskomst til overenskomst.
Hjælper den, eller hjælper den ikke?
Må jeg ikke spørge arbejdsministeren én gang mere: Kan vi ikke få en begrundelse for, at man synes, det er så vigtigt administrativt at forhindre Enhedslistens forslag om, at det her sendes til parterne og efterfølgende kommer til urafstemning i stedet for at blive gennemført som lov? Jeg ved godt, at regeringen er imod forslaget, men hvorfor er man også imod, at vi får en debat om forslaget?
Det forstår jeg ikke; det er meget udemokratisk.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-05-07:
Det var da ikke et svar, må jeg så sige til arbejdsministeren.
Alt det dér ved jeg da godt.
Men det, jeg ikke kan finde ud af, er: Hvor er de besparelser eller de forøgede udgifter, som man lægger på lønmodtagerne efter det her?
Sandheden er jo, at man ikke får noget ud af det her lovforslag, hvis det er det, regeringen forsøger at foregive nu.
Det er mere end betænkeligt, at man efter 14 dages konflikt griber ind i en lovlig strejke - en fuldstændig lovlig strejke.
Alene med baggrund i, at det snart er 28. maj.
Skulle der ikke have været en folkeafstemning den 28. maj, er det Dansk Folkepartis mening, at så havde regeringen ladet det her køre et stykke tid endnu med den forventning, at arbejdsmarkedets parter selv kunne finde ud af det.
Dansk Folkeparti kan ikke hjælpe regeringen eller Venstre eller De Konservative for den sags skyld med det her forslag.
Vi afholder os fra at stemme ved den endelige afstemning om forslaget.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-05-07:
Jeg vil godt sige til hr. Frank Aaen, hvad jeg i øvrigt har sagt ved tidligere lejligheder i går og i dag, at det er
absolut ikke med Socialdemokratiets gode vilje, vi er i den situation, som vi er i nu
Og jeg er enig med hr. Frank Aaen i, at politikerne skal være varsomme med at blande sig i forhold omkring overenskomsterne.
Det er jo netop kernen i det her.
Det er præcis det, dette her handler om.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-05-07:
Det, vi har fremført, er, at vi nu med denne ændring til lovforslaget fanger en lang række mennesker op, som ellers ville være kommet i den situation, at de ville stå udenfor.
Så siger hr. Frank Aaen: Hvorfor tager vi ikke en lakmusprøve på det dér?
Nu er hr. Frank Aaen jo en klog mand, og derfor vil det være rimeligt, at sådan en klog mand også foretog nogle vurderinger og sagde: Hvad er det for nogle mennesker, der er sandsynlighed for vil falde uden for de fem nye bestemmelser, der bliver indført?
Peter Skaarup (DF), 1998-05-07:
Jeg synes, det er meget uheldigt, at der stilles
mange spørgsmål fra denne talerstol til politikere, til ministre, som der overhovedet ikke bliver svaret på.
Når statsministeren eller finansministeren lejlighedsvis er i salen, gør de slet ikke mine til at bekymre sig om de spørgsmål, der bliver stillet, og det er altså ikke rimeligt, når vi taler om et indgreb, der rammer utrolig mange mennesker her i landet.
Hvem skal betale de udgifter, som det her medfører?
Det har vi ikke fået svar på.
Skal det ske ved forhøjede skatter, forhøjede benzinafgifter eller forhøjede boligudgifter?
Det har været fremme i dagspressen, men der kommer ikke noget som helst svar på noget som helst, når man spørger, og det er simpelt hen for dårligt.
Regeringen bør finde ud af, hvem der skal svare på det her, og hvornår de svarer.
Det er ikke rimeligt, hvis der ikke bliver svaret på de spørgsmål, der bliver stillet heroppefra.
Hvis regeringen ikke ønsker at svare på noget som helst, er det jo overhovedet ikke værd at debattere.
Jette Gottlieb (EL), 1998-05-07:
Det er jo meget interessant, at der nu bliver lavet sådan en finurlig konstruktion for at løse et problem, som man selv har skabt.
I nat stillede vi et spørgsmål til ministeriet, og vi kunne konstatere, at det er ministeriets vurdering, at der på trods af de ændringer er 20.000 mennesker, som ikke vil være omfattet, og det er der, fordi det ikke er det eneste problem, at folk indimellem er arbejdsløse.
Det andet problem er, at de er ansat hos flere forskellige arbejdsgivere i løbet af et år.
Det er et stort kompleks af problemer, der omfatter de folk, som ikke har en fast ansættelse, fra de er udlært, og til de ikke kan tygge smør.
Dem er der altså mange af, og specielt er der mange i de grupper, som netop nu er under overenskomstfornyelse.
Det er derfor, at problemet er særlig stort for de grupper, vi netop snakker om her, og så forstår jeg ikke, at regeringen siger: Vi ønsker alle omfattet, men vi laver den ene finurlige løsning efter den anden for at forklare, hvorfor der alligevel er nogle, der ikke skal være omfattet, nemlig ved at der skal være nogle anciennitetsregler.
Det er ubegribeligt.
Ove Hygum (S), 1998-05-07:
Jeg gav i forbindelse med førstebehandlingen af lovforslaget i går tilsagn om, at vi ville se på, om vi kunne tydeliggøre afsnittet om optjening af anciennitet i perioderne på henholdsvis seks og ni måneder.
Det, jeg gav udtryk for, var, at vi i forbindelse med udvalgsarbejdet ville se på en konstruktion, som gjorde, at vi kunne anvende de i de kendte overenskomster anvendte anciennitetsregler.
Det betyder, at for at finde ud af, hvordan man når op på de seks henholdsvis ni måneders anciennitet, anvender man de regler, der er kendt på byggeområdet og på andre områder, hvor der i dag stort set alle vegne er anciennitetsbestemmelser, fordi de anvendes bl.a. i forhold til arbejdsmarkedspensioner.
Der er arbejdsmarkedspensioner på de områder, som det har været nævnt i debatten, og derfor er der også anciennitetsbestemmelser, der er indrettet således, at man samler relativt kortvarige ansættelsesperioder sammen, sådan at man opnår optagelse i en arbejdsmarkedspension.
Jeg synes, vi kan berolige bl.a. Enhedslisten og SF med, at det netop er de grupper, som de nye bestemmelser tager sigte på.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-05-07:
Det er jo korrekt, som hr. Ole Sohn påpeger, at når vi taler om sygeskatten, 325 kr., er det således, at for to tredjedele af arbejdsgivernes vedkommende er der ikke nogen modydelse.
Det fremgår klart og tydeligt af lovforslaget, så det er der ingen grund til at lægge skjul på.
Til gengæld har jeg gentagne gange sagt her fra talerstolen under debatterne, og det også er et vink med en vognstang til de kommende forhandlinger på arbejdsmarkedet for de områder, som ikke i dag er omfattet, om, at man så efterfølgende ad forhandlingens vej indfører feriefridage og omsorgsdage.
Så skal jeg spørge hr. Ole Sohn: Har hr. Ole Sohn en så ringe tiltro til de faglige ledere ude omkring i det ganske land, at han har den opfattelse, at de ikke har opfanget det signal?
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-05-07:
Fremskridtspartiet fremsatte den 30. april 1998 forslag til folketingsbeslutning om at stoppe storkonflikten, men desværre blev dette forslag udskudt i en uge, indtil regeringen kom med sit eget forslag om stop for storkonflikten.
Fremskridtspartiet er naturligvis glad for, at regeringen påtager sig det regeringsansvar, som den skal.
Det hilser vi velkommen, og vi er glade for, at regeringen har opfattet de signaler, som Fremskridtspartiet kom med i sidste uge, og derfor er vi gået konstruktivt ind i forhandlingerne om at få stoppet storkonflikten.
Men det havde været rart, hvis vi havde taget beslutning om det for en uge siden, for
så havde vi sparet samfundet for en uges besvær, og samtidig havde vi sparet samfundet for det indtægtstab, som eksportindustrien har haft.
Der er nævnt mange forskellige milliardbeløb, men jeg vil ikke nævne noget beløb, for jeg ved ikke, hvad der er det rigtige, men det drejer sig om mange penge.
Og Fremskridtspartiet vil gerne beklage over for det danske folk, at det nu på et tidspunkt vil komme til at betale den manglende indtægt til vores samfund over skattebilletten.
Fremskridtspartiet håber selvfølgelig, at man vil stemme for vores forslag, men efter de forhandlinger, vi har haft, har jeg på fornemmelsen, at der ikke bliver flertal for det.
Og hvis der ikke bliver det, vil Fremskridtspartiet under alle omstændigheder stemme for regeringens forslag, for et stop for storkonflikten er nødvendigt for vores samfund.
Men jeg håber stadig væk på, at man vil kunne stemme for vores forslag, for det vigtige i vores forslag er, at vi pålægger regeringen at give lønmodtagerne håndslag på, at der ikke kommer nye skatter og afgifter, som udhuler det, som man nu har fået forhandlet sig frem til, og det håndslag er der ikke i regeringsforslaget.
Så vi håber endnu, men ellers vil vi stemme for regeringens forslag.