Naser Khader (RV), 2004-03-23:
Først vil jeg takke SF for at sætte denne problemstilling på dagsordenen: mænds mulighed for og ret til at være fædre.
Og i den sammenhæng er det også vigtigt at se på de områder, hvor mænd måske ikke får de muligheder, der tilkommer dem.
Problemstillingen om mænds mulighed for at være forældre, for at påtage sig et ansvar og få indflydelse på deres børns opdragelse og -vækst har tre aspekter, som jeg ser det: For det første mænds muligheder i et parforhold.
For det andet mænds muligheder og ret, når et parforhold går i stykker, og forældrene skal deles om ansvaret.
Og for det tredje og ikke mindst: mænds mulighed for at blive forældre sammen med en anden mand, altså homoseksuelles mulighed for at blive forældre.
Lad mig starte med det sidste.
I dag kan homoseksuelle par blive plejeforældre.
Det har regeringen åbenbart ikke noget imod, for de har i hvert fald ikke forsøgt at ændre på det.
Men homoseksuelle par kan end ikke komme i betragtning som adoptivforældre.
Det virker mærkeligt for ikke at sige dobbeltmoralsk.
Hvorfor må homoseksuelle par ikke blive vurderet med hensyn til egnethed som forældre ligesom andre par?
Hvorfor skal homoseksuelle par diskrimineres alene på grund af deres seksualitet på denne måde?
Der findes ingen dokumentation for, at homoseksuelle par skulle være dårligere forældre end andre - kun fordomme.
Med hensyn til det første punkt, mænds muligheder i et parforhold og mænds muligheder for at fungere som forældre i et parforhold, eventuelt i et ægteskab, så tager mænd i Danmark gennemsnitlig 2,4 ugers barsel eller 17 dage.
Kvinder tager 25 uger i gennemsnit, dvs. omkring et halvt år.
Det virker mærkeligt, at mænd ikke har lyst til at gøre mere ud af deres forældreskab, at de ikke prioriterer det højere, og det virker heller ikke optimalt for familien eller for barnets tarv, at fordelingen er skæv, som den er.
Det er derfor, vi i Det Radikale Venstre for et stykke tid siden foreslog, at den nuværende ramme for barselorlov fordeles på en anden måde: 14 ugers barsel øremærket til hver af forældrene, og hvis faderen vælger ikke at tage de 14 uger, falder de sidste 6 måneder væk.
Bl.a. derfor bakker vi op om og er med i det forslag til vedtagelse, der i dag er fra oppositionspartierne.
Erfaringer fra andre lande, bl.a. Norge, viser, at tiltag af denne type dels giver mænd mulighed for at være fædre, dels bidrager til ligestillingssagen på arbejdsmarkedet.
Det sidste punkt vedrører mænds mulighed for at være fædre, efter at et parforhold er gået i stykker.
Lad mig understrege her, at det væsentligste hensyn i denne type sager selvfølgelig er barnets tarv.
Barnet skal ikke være offer i en kønspolitisk kold krig.
Men man må også sige, at det kun kan være i barnets interesse at have kontakt med begge forældre, og at forældrene enes om det fælles ansvar.
Jeg har i denne sammenhæng stillet ligestillingsministeren en række afklarende § 20-spørgsmål, som skal forsøge at klarlægge fakta på området.
Det er mit indtryk, at mænd ikke altid har den ret, de har krav på som den ene forælder til et fælles barn efter et brud.
Men det er ikke sikkert, at det er loven, der er noget galt med.
Men her til sidst takker vi SF endnu en gang for at bringe dette væsentlige område til debat.