Svend Auken (S), 2001-02-22:
Genbrug er jo en god ting, og her er der unægtelig tale om genbrug.
Det er forslag, vi har behandlet - jeg ved ikke - den ene gang efter den anden, og det kunne man jo bare nøjes med at henvise til, men jeg vil gerne give Folketinget indtryk af, hvad der er sket siden sidst i forlængelse af vore diskussioner om de fire forslag.
I øjeblikket, som vi har talt om det flere gange i dag, er der et udkast til en ny vejledning om administration af landzonebestemmelserne i teknisk høring i relevante ministerier, og i lyset af den politiske diskussion, der har været, vil der blive sendt de fornødne regler ud til amterne.
Den gamle vejledning er fra 1996, og der er sket meget siden.
Naturklagenævnets praksis har udviklet sig, og megen ny lovgivning er kommet til.
I den nye vejledning er der lagt et stort arbejde i at formidle det omfattende regelsæt til amter og kommuner, så det bliver lettere tilgængeligt, og det er også i overensstemmelse med, hvad vi har lovet, nemlig at man ville sørge for, at det her meget komplicerede stof blev gjort så tilgængeligt som muligt.
Vejledningen vil også indeholde det, som jeg lovede sidste gang ved behandlingen af disse beslutningsforslag.
Dengang lovede jeg at se på, om der er ved at komme andre tider, hvor der igen kan være brug for medhjælperboliger til de snart få, men mere industrielt prægede landbrugsbedrifter, vi vil se i fremtiden.
Der kan være tale om nye arbejdskrævende og specialiserede driftsformer, som kræver mere fast arbejdskraft ude på bedrifterne.
I vejledningen gør vi opmærksom på, at de ændrede driftsformer kan indebære, at der i højere grad end tidligere er brug for medhjælperboliger. Da der åbenbart er en vis usikkerhed om mulighederne for frit at tage landbrugets gamle driftsbygninger i brug til forskellige former for erhvervsvirksomhed, skal jeg nævne, at dette vil blive præciseret i vejledningen.
Vejledningen vil henstille til landzonemyndighederne, at der bør gives tilladelse til mindre udvidelser af erhvervsvirksomheder, medmindre udvidelsen er i strid med de hensyn til landskab, natur og miljø, som skal varetages efter planloven. Større udvidelser til regulær industri eller stor erhvervsvirksomhed hører hjemme i byernes erhvervsområder, som er indrettede til det formål, som kommunerne har gjort en masse ud af planlægningsmæssigt, byggemodningsmæssigt osv., og som de i øvrigt i disse år kæmper for at få udvidet og udvidet og udvidet - nogle kommuner har 90 års behov.
Det er jo klart, at det er først og fremmest dér, at den egentlig produktion i det danske samfund skal foregå.
Som jeg også sagde sidst, vil jeg stærkt opfordre til, at kommunerne lever op til deres ansvar og giver klar besked
om mulighederne for fremtidige udvidelser, allerede når en virksomhed anmelder sin etablering i en gammel landbrugsbygning, så man ikke skaber nogle forventninger, som man ikke kan indfri lovligt senere hen.
Altså én ting er, at vi har sagt ja til et mindre erhverv, det har vi sagt ja til, det kører, og det er meget fornuftigt, men hvis den virksomhed bliver en kæmpe succes, så skal den jo ikke blive liggende i en gammel lade.
Så skal den jo ligge i erhvervsområdet, hvor alle miljøinvesteringer, planlægning, det trafikmæssige osv. er på plads.
Derfor bør man ærligt sige til folk: Hvis du har tænkt dig, at det er noget, der virkelig skal udvikle sig, så er det klogere at placere dig inde der, hvor vi har planlagt, det skal ligge, frem for her.
Det er mest fair over for den, der ønsker at starte en virksomhed, at vedkommende kender reglerne, sådan at de ikke får skuffede forventninger.
Jeg tror, noget af det farligste, vi kan gøre i forhold til dem, der gerne vil sætte en produktion i gang, er at skuffe deres forventninger. Som nævnt vil vejledningen tage højde for udviklingen i Naturklagenævnets praksis.
Her kan jeg f.eks. nævne, at der er sket en udvikling, når det handler om salg fra mindre butikker, der etableres i eksisterende bebyggelse.
Samlet set er det min klare opfattelse, at kommuner og amter har gode muligheder for at skabe grundlag for liv i landdistrikterne.
Igennem en samlet politik for landdistrikterne har kommuner og amter mulighed for på én gang at prioritere, hvilke landsbyer der skal have glæde af ny bosætning, at hindre forurenende virksomhed og samtidig at friholde det åbne land for spredt og uplanlagt bebyggelse og anlæg.
Tænk, hvis vi havde haft spredt bebyggelsen ud over hele det åbne land.
Ud over at det ville se frygteligt ud, være uhensigtsmæssigt i enhver henseende og give væsentlig større offentlige udgifter, kan man prøve at forestille sig, hvordan en 300-m-regel ville virke med spredt bebyggelse ud over hele landet: Det ville stort set være umuligt at udvide nogen form for produktion.
Så ville SF's forslag om stop for udvidelse af svinefarme blive indført automatisk af hensyn til naboerne.
Vi har en interesse i, at udviklingen sker i landsbyer
og byer, hvor der er planlægningsmæssig mulighed for udvidelse, for at der skal være smidighed
Jeg mener, at der er god mening i en sådan fortsat målretning i administrationen af landzonebestemmelserne.
Det kan styrke landsbyerne, fordi deres største konkurrenceparametre i forhold til byerne, nemlig naturen og miljøet, kan fastholdes.
Vi er interesserede i, at landsbyerne vokser.
Vi er ikke interesserede i, at landsbyerne affolkes, fordi folk nu bor spredt ude i det åbne land.
Naturligvis ikke.
Landzonebestemmelserne er et af de virkemidler, som sikrer, at den sammenfattende fysiske planlægning for by og landsby og det åbne land ikke bliver tilsidesat.
Administrationen sker på baggrund af de til enhver tid gældende forudsætninger af planlægningsmæssig, samfundsøkonomisk eller anden art, hvorfor bestemmelserne også er både et fleksibelt og effektivt redskab til at varetage planlovens formål.
Nu er vi altså på vej med en ny vejledning, der, som jeg lovede sidst, tager højde for noget af det, forslagsstillerne
gerne vil med de tre første forslag.
Jeg tror, det er seks gange i den tid, jeg har været minister, at vi har behandlet dette forslag, og jeg synes ikke, der er dukket argumenter op, som ændrer min holdning på det her område.
Vi kan få en frygtelig lang debat, men vi har altså haft de her spørgsmål mange gange.
, hvor vi har prøvet at imødekomme forslagsstillerne i den vejledning, vi kommer med. Det er klart, at der jo er et afgørende skel mellem de tre borgerlige partier på den ene side og regeringen og dens parlamentariske grundlag på den anden side, når det drejer sig om planlægning.
Lad os indrømme, at det er et af de helt afgørende skel i vores miljøpolitik, og det er fair nok.
Men det kan også blive frygtelig tidrøvende, hvis vi skal afdække alle kroge, og alle kender jo argumenterne for og imod, fordi vi har været igennem det her mange gange. Så jeg har altså indskrænket mig til ikke at gå ind og kommentere de enkelte forslag, for det har jeg gjort så mange gange før, men at forklare, hvor i vejledningen vi har prøvet at åbne op og tage hensyn til de tanker, der er nedfældet i forslagene, og som er resultatet af den praksis, som Naturklagenævnet har ført.