Morten Helveg Petersen (RV), 2004-11-12:
Det havde nok været for meget at håbe på, at det radikale beslutningsforslag sådan var gledet glat igennem Folketinget
sådan en fredag eftermiddag, så god er verden ikke.
Diskussionen har vel kørt på, skal vi sige, to hovedspor: det ene er økonomi og det andet vel så det rent konceptuelle.
Lad mig sige om økonomi, at her har vi jo fået trukket, jeg var lige ved at sige, de sædvanlige fronter op.
Regeringen og regeringens støtteparti vil spare, og så er der en række andre partier, der gerne vil bruge mere på det internationale.
Det er der for så vidt ikke så meget nyt i.
Det, vi har oplevet i den her regerings periode, er fortsatte besparelser på ulandsbistanden, og der er udsigt til mere af samme skuffe, hvis det her flertal måtte fortsætte.
Jeg finder så dog en lille trøst i, hvad der er sket i forbindelse med finansloven, ikke så meget det konkrete indhold på ulandsbistanden, desværre, men mere, fordi regeringen jo nu har brudt sit eget skattestop ved at hæve afgiften på alkoholsodavand, og det bruger man så på nogle ting.
Det vil sige, at regeringen har brudt sit eget skattestop, og det kan måske give en smule optimisme i forhold til finansieringsdiskussionen i øvrigt.
Lad mig sige om det konceptuelle i det her, at diskussionen om globale offentlige goder jo ikke er en eller anden løsrevet idé, som vi har fået i Det Radikale Venstre.
Altså hvordan etablerer man, hvordan skaber man de globale trafiklys, som vi alle sammen nyder godt af og har brug for, men som det kan være svært at få enkelte lande eller personer til at finansiere.
Det er en diskussion, som man er nødt til forholde sig til, uanset om man kan lide den eller ej.
Og det er altså en diskussion, som kører i FN-systemet, som kører i en lang række andre lande rundtomkring i verden, og som vi selvfølgelig også er nødt til at tage fat på i Danmark, og det er det, som er intentionen med vores beslutningsforslag.
På Johannesburgtopmødet i 2002 blev der nedsat en særlig arbejdsgruppe til at kigge på det her på initiativ af Sverige og Frankrig.
Tænk, Danmark kunne jo måske have været med i den kreds af lande, som havde taget initiativ til noget sådant, men det er klart, det er svært, når vi prioriterer, som vi gør i øjeblikket, med fortsatte besparelser på ulandsbistanden.
Lad mig sige om diskussionen om cigarkasser – forslaget har været kritiseret for at ville lave forskellige cigarkasser – at princippet og konceptet her skulle være at trække på den faglighed, der findes i de forskellige ministerier.
En af erfaringerne fra den gamle Mifrestaramme, det forlig, som regeringen brød, var jo bl.a., at den faglighed, der kom ind i miljøarbejdet, faktisk var til gavn for alle parter.
Og jeg er med på, at vi kan diskutere grænsedragninger, og hvem skal gøre hvad og alt det her, men skulle vi ikke holde fast i det, der står i beslutningsforslaget, nemlig at Udenrigsministeriet stadig væk skal koordinere det hele?
Kan man så derudover nyttiggøre den faglighed, der ligger i de enkelte ministerier, jamen så burde vi alle sammen jo egentlig være glade.
Så jeg synes, man ved at kritisere det for at være cigarkassepolitik, og hvad man ellers kalder det, glemmer at forholde sig til den styrke, der ligger i at få mere faglighed ind i håndteringen af de forskellige områder, alt sammen med respekt for, at Udenrigsministeriet stadig væk skal koordinere hele manøvren.
Jeg har et par enkelte bemærkninger til de forskellige ordførere.
Til ministeren: Jeg tror ikke, ministeren kommer uden om at forholde sig til det forhold, at nye opgaver trænger sig på, og at der er nye opgaver, der ellers ressourcemæssigt kan udhule den traditionelle ulandsbistand.
Jeg tror på, at ministeren kommer til at forholde sig til det på den ene eller på den anden led og også mere konceptuelt, mere grundlæggende end tilfældet er i øjeblikket.
Til Socialdemokratiets ordfører vil jeg sige, at jeg håber på, vi er enige om intentionen i det her.
Jeg er med på, at vi kan diskutere alternative finansieringsmekanismer og den slags ting, men jeg opfatter ordførerens indlæg som et tilsagn om, at det her er en vej, vi skal køre videre ud ad.
Til Dansk Folkepartis ordfører
: Altså ordvalget med »infantilt« og »parodi på sig selv« må stå for hr. Langballes egen regning, det skal jeg såmænd ikke forholde mig til.
Det er jo velkendt, at at bede Dansk Folkeparti om at forholde sig til noget af det globale arbejde stort set svarer til at bede Dracula om at udtale sig om hvidløg.
Og det er jo også aldeles velkendt, så lad det nu være, som det er.
Jeg var lidt skuffet over den konservatives ordførers indlæg, ikke mindst i betragtning af den konservative historie på området her.
Man må vel huske på, at det var den daværende konservative miljøminister, hr. Per Stig Møller, som tog til Rio tilbage i 1992 og var med til at udvikle et koncept, hvori man siger, at globale miljøproblemer kræver additionelle midler.
Det var en konservativ miljøminister, der gjorde det på det tidspunkt.
Og det er jo sådan set det princip, som blev videreført i den såkaldte Miljø- og Katastroferamme, der så blev afløst af Mifrestarammen, som den nuværende regering så i øvrigt begik forligsbrud på.
Men det er faktisk den tidligere konservative miljøminister, der har været med til at udvikle konceptet om, at man har den fattigdomsbekæmpende bistand, og så har man i globale miljøspørgsmål så også en Rioerklæring og sætter et særskilt beløb af til det.
Så alle ordførerens ord om, at det er sympatisk, men ikke særlig klogt og rodet osv. osv., skal altså også ses i sammenhæng med, hvad den nuværende udenrigsminister og tidligere konservative miljøminister konceptuelt selv var med til at nytænke dengang.
Så jeg er lige ved at sige, at vi står på skuldrene af visionær tænkning fra den nuværende konservative udenrigsminister, og det er jo sådan set også i den ånd, det skal ses.
Og jeg synes egentlig også, det ville klæde Det Konservative Folkeparti, hvis man klappede sin nuværende udenrigsminister lidt på ryggen og sagde: Godt gået!
Det her var måske en anledning til at komme videre ud ad den vej, for det er der altså noget perspektiv i.
Jeg skal kvittere for SF’s og Enhedslistens og Kristendemokraternes bemærkninger.
Særlig til Kristendemokraterne vil jeg sige, at denne her diskussion om præcis fordeling mellem enkelte ministerier osv. er jeg helt med på at vi kan tage i udvalgsbehandlingen.
Det er klart, at vi skal til at komme den type detaljer nærmere, hvis det her skal blive til noget.
Men jeg takker for den velvillige behandling.
Det er jo udtryk for, at vi reelt prioriterer det her område lavere.
Det er jo det, der er indholdet af den besparelse, der ligger i regeringens politik, altså at den andel af det samlede nationalprodukt, som vi vælger at prioritere fra dansk side som vores bidrag til den tredje verden, bliver mindre år for år for år.
Det er det, der er resultatet af regeringens politik.
Man vælger en anden prioritering.
Det har man så gjort med sit flertal og har benyttet sig flittigt af det, men det er reelt udtryk for, at vi prioriterer de her opgaver lavere, end vi har gjort før.