Charlotte Antonsen (V), 1999-11-16:
Det ligger klart, at Danmark i år 2003 ikke længere kan fastholde de relativt høje afgifter på spiritus og cigaretter; så langt har skatteministeren givet forespørgerne ret.
Og det er naturligvis tilfredsstillende, al den stund det vil være umuligt at sælge en eneste dansk cigaret i år 2004, hvis vi fortsat har en pris, der er 50 pct. over Tysklands.
Det ligger i sagens natur: Cigaretter er langtidsholdbare, og så vil man naturligvis købe alle sine cigaretter i nogle billigere lande. Så som skatteministeren sagde: For overhovedet at fastholde noget provenu på afgifter på spiritus og cigaretter er man naturligvis i år 2004 nødt til at reducere afgifterne.
I forvejen har vi jo i Danmark i mange, mange år ikke været fuldt med i det indre marked.
Vi har altså valgt, at vi skal have en særordning på spiritus og cigaretter med dertil følgende ulemper for befolkningen, som så ikke kan rejse frit over grænsen, og vi er ikke særlig tilfredse med, at danskerne altid skal generes ud over, hvad der er højst nødvendigt.
Særordningen står som sagt for fald i år 2003, og vi mener faktisk, det er o.k., at skatteministeren nu har sagt ja til, at der kommer en redegørelse.
Vi synes, det er noget stivsindet, når regeringen vil fastholde, at man kun vil komme med en redegørelse inden oktober 2000.
Vi har så den ene oppositionsgruppe, som beder om en handlingsplan, den anden oppositionsgruppe, SF, beder om en vurdering, og vi har en minister, der fastholder, at der skal være tale om en redegørelse.
Altså jeg føler lidt, at det er en strid om ord, og det er lidt ejendommeligt for mig at se, at man ikke i højere grad er villig til at bøje sig, al den stund denne opgave er så stor, at vi jo gerne skulle have en stor gruppe af partier med til at løfte den, når vi når derhen.
Noget af det, som jeg stadig væk savner svar på fra regeringen, er, hvad man agter at gøre frem til år 2003, og der vil jeg godt igen spørge skatteministeren: Er det ikke korrekt, at da Danmark indgik aftalen om en forlængelse af det, der dengang var 36-timers-reglen, men som blev til 24-timers-reglen, dengang vi, i 1996, af EU fik lov til at fastholde grebet om de danske borgere i denne sag, da lovede vi samtidig EU-Kommissionen, at vi fra dansk side ville gå ind på, at man gradvis skulle lempe den danske 24-timers-regel? Er det ikke korrekt?
Det er det første spørgsmål.
Det andet spørgsmål
det er: Hvordan agter man at leve op til det løfte?
Vil man, som man lagde op til fra regeringens side her i salen i januar 1998, da skatteministeren på det tidspunkt sagde, at der var en sammenhæng mellem bortfaldet af det afgiftsfri salg, som jo altså skete her 1. juli, og lempelsen og tilpasningen af den danske 24-timers-regel,
vil man så i tråd med det snart komme med nogle forslag her i salen, som lemper den danske 24-timers-regel?
Og i den forbindelse: Hvor agter man at lempe?
Det er klart, at der er nogle provenumæssige problemer forbundet med en reduktion af de danske afgifter, og det var jo også noget, vi drøftede, da sagen blev drøftet i Europaudvalget i november 1996.
Dengang fik vi beregninger fra Skatteministeriet, som sagde, at hvis afgiftstilpasningen skete efter den 1. juli 1999 ville der være tale om et manglende provenu på 1,5 til 2 mia. kr.; det var den beregning, Skatteministeriet fremlagde for Europaudvalget i 1996, da vi havde sagen for.
Som sagt er vi enige i, at der vil mangle nogle afgiftskroner, men det er jo omvendt også klart, at når det danske afgiftstryk sænkes, vil en del af grænsehandelen vende hjem; vi vil måske også få noget mere grænsehandel fra svensk side, ikke mindst når broen bliver færdig.
Med afgiftshandelen med de her særlig følsomme grænsevarer følger jo også den almindelige handel, som diskussionen allerede har handlet om,
som diskussionen allerede har handlet om.
Det vil sige, at der også vil være moms at vinde ved, at noget af den almindelige butikshandel vender hjem til Danmark.
For når man ikke længere kører til Tyskland for at hente spiritus, cigaretter, benzin, eller hvad man nu driver danskerne til at gøre, så vil man jo heller ikke medtage store mængder af almindelige indkøb.
Det var noget af det, der var baggrunden
for, at man i 1996 nåede frem til et trods alt relativt beskedent tab som følge af den tilpasning, som vi jo snart er nødt til at gennemføre.
Vi er meget tilfredse med, at det nu også er regeringens ønske - altså det har vi jo hørt her for nylig - at man fra regeringens side også ønsker kvalificeret flertal på det her område.
Det er klart, at det i sig selv, at man ikke længere skal vente på det land, der har de laveste afgifter eller er det mest bagstræberiske, selvfølgelig vil lette finansieringsbyrden for Danmark, det, at nogle lande kommer lidt højere op, end de er i dag.
Og ellers, når vi taler om at løse offentlige opgaver i fremtiden, vil jeg for det første godt henvise til den OECD-rapport, der kom for nylig, som jo påviser, at Danmark på trods af den demografisk skæve udvikling alligevel vil være i stand til at finansiere de stadig flere ældre i Danmark, samtidig med at man letter skattetrykket.
Så det her med, at man er nødt til at øge skatterne, og at regeringen nærmest vil garantere, at man i hvert fald ikke sænker dem, er altså ikke noget, man kan finde enighed i i OECD; der har man påvist det modsatte. Og det hænger naturligvis også sammen med, at Danmark er det land i verden, der har det højeste skattetryk; vi er det land i verden, der har den største offentlige sektor. Og naturligvis kan man lave noget effektivisering osv., som kan give nogle lempelser; danskere er jo ikke svagere end alle andre i denne verden.
Uanset om vi er et euroland eller ej, er vi afhængige af at være konkurrencedygtige og naturligvis også kvalitetsdygtige.
Derfor er vi også nødt til i et frit marked at have konkurrencedygtige omkostninger
, så vi skal hele tiden være opmærksomme på, at vores omkostninger ikke fører til, at vores eksport falder.
Det, vi synes er det centrale i den fremtidige finansiering af velfærdsstaten, er altså, at vores erhvervsliv, der sikrer vores velfærd, får et omkostningsniveau, der sikrer, at det til stadighed kan forbedre væksten i Danmark.
Med hensyn til den aktive finanspolitik, som der spørges til fra SF, finder vi i Venstre, at det naturligvis ville være langt bedre, og at vi ville have langt større mulighed for at påvirke finanspolitikken, hvis vi var med i euroland.
For det er jo klart, at det, der sker i EU i øjeblikket, er, at man i eurolandgruppen, altså euro-11, i stigende grad også drøfter en koordination af finanspolitikken, beskæftigelsespolitikken, osv. Som bekendt er Danmark uden for døren dér, så hvis vi ønsker større indflydelse på en aktiv dansk finanspolitik, er det med at være med i euroen, og det håber jeg snart SF får forståelse for.