Holger K. Nielsen (SF), 1997-10-21:
Når man hører regeringen og hører den socialdemokratiske ordfører, så er der sådan noget déjà-vu over det, undskyld det franske udtryk, men der er alligevel sådan noget allerede-set over de argumenter, som føres i marken.
Jeg var selv meget aktiv før 2. juni-afstemningen i 1992, og jeg husker tydeligt, hvordan diskussionen kørte dengang.
Den 11. maj 1992 fremlagde SF og en række modstanderbevægelser et papir, hvor vi fremlagde, hvad der ville ske, hvis det blev et dansk nej den 2. juni.
Jeg husker tydeligt hele establishmentets reaktion på det papir.
Hvor håbløse kravene var.
Hvor urealistiske de var.
Hvordan de ville sætte os ud på et sidespor.
Osv, osv.
Hr. Uffe Ellemann-Jensen nævnte det.
Hr. Poul Nyrup Rasmussen nævnte det.
Hr. Niels Helveg Petersen nævnte det.
Børsen nævnte det.
Jyllands-Posten nævnte det.
Politiken nævnte det.
Hele det samlede system af ja-koret sagde det.
Så blev det et nej.
Røg vi ud af EF?
Røg vi ud på et sidespor?
På visse områder ja, sådan som befolkningen havde ønsket det, på andre områder nej.
Fik det de her frygtelige konsekvenser, som man sagde?
Det fik faktisk positive konsekvenser.
Der blev sat en positiv udvikling i gang, og der kom en ny dynamik og en ny demokratisk diskussion i andre lande.
Folk kom og takkede os.
Det var søreme godt, I holdt fast i det nej, og det skabte noget nyt og positivt.
Det var helt det samme, vi hørte dengang, som det, vi hører i dag.
Udenrigsministeren, statsministeren, hr. Ove Fich, hr. Uffe Ellemann-Jensen, hvis han havde taget ordet, De Konservative - hele det etablerede system
bruger helt de samme argumenter i dag.
Tror man virkelig, at befolkningen vil tro på det, for så er man da mere naiv, end man har lov til at være.
Vel gør befolkningen da ikke det, og der er naturligvis muligheder i igen at sige nej.
Der er så uenighed mellem de parter, der siger nej, men hvem kan være i tvivl om det?
Der er da også uenigheder blandt ja-partierne.
Hvis det bliver et nej, er det jo indlysende, at det er regeringen, som i første omgang har et problem, men det er da ikke kun regeringen.
Det er klart nok.
Regeringen vil jo have en interesse i at få dækning i andre partier og ikke mindst dækning i befolkningen, for et dansk nej er et udtryk for, at befolkningen har underkendt den danske regering og har underkendt flertallet her i Folketinget.
Hvordan bliver så udspillet efter det?
Vi har fremlagt nogle forslag fra vores side.
Jeg vil tro, at andre partier også har nogle forslag.
Vi er til enhver tid villig til at hviske regeringen i ørene, hvad den bør gøre.
er til enhver tid villige til at gå ind og være det ansvar bevidst, som vi vil have, hvis det bliver et nej, ligesom vi var det sidst, og som vi har fremlagt en politik i forhold til.
Jeg mener sådan set ikke, at det er så svært endda.
Jeg synes, det ville være en fordel, hvis den gjorde det, men det er slet ikke det afgørende.
Det afgørende er, at vi får en reel diskussion, og også at nej-partierne fremlægger deres alternativer og for min skyld gerne hver for sig.
Det bliver nok det realistiske, og det er også det, vi lægger op til.
Men det afgørende efter et dansk nej er, at der vil være en fælles forpligtelse mellem regeringen og andre partier til at fremlægge et nyt udspil.
Dér har vi vores svar, som jeg regner med vi kan få en diskussion med regeringen om.
Så er der forholdet til de andre lande.
Men står vi fuldstændig isolerede, hvis det bliver et nej?
Der er da mange af de punkter, som vi nævner - f.eks. om miljøet - som andre lande også er interesserede i, for så tosset er det, vi stiller krav om vedrørende bedre miljø og åbenhedsbestemmelser, da heller ikke.
Er der da helt lukket
for en yderligere diskussion af det, for det er da ikke fuldstændige sindssyge krav, der stilles?
Det er realistiske og åbenlyst demokratiske krav.
Er vi fuldstændigt uden allierede i en sådan situation?
Så er der Østeuropa.
Der er mange, der er klar over, at den sag ikke er ordnet særlig godt.
Spørgsmålet om Schengen?
Ja, det bliver en afgørelse, vi selv skal træffe her i Folketinget.
Men at sige, at det er en fuldstændig håbløs situation!
Vel er det da ej.
Det giver også en situation med muligheder, hvor vi - ligesom sidst - er villige til at give vores bidrag til en løsning.