Jan Petersen (S), 2004-03-25:
Det er lidt usædvanligt, og det er også lidt farligt for et oppositionsparti at begive sig ind i et juridisk bud på et problem, vi kan notere i samfundet.
Alligevel har vi gjort det for at få en mere præcis diskussion om det her problem også i juridisk forstand, end hvis vi nøjedes med at markere det som et beslutningsforslag.
Den metode har vi valgt, fordi vi sådan set ikke vil vente, hvis det kan lade sig gøre at undgå det, på et andet flertal i dette Ting.
Vi ønsker sådan set at rejse en meget konkret diskussion om et bestemt hjørne i ansættelsesretten, fordi vi meget præcist har fundet et hul, som Højesteret endeligt har afgjort er der.
Det er sådan set udgangspunktet for hele forslaget.
Det vil sige, at forslaget ikke indeholder fyldige bemærkninger om alt, hvad der skal ske, før man foretager et retsligt skridt.
Derfor er jeg selvfølgelig enig med de ordførere, der har sagt, at det her problem med mobning og chikane på arbejdspladser bedst kan løses, hvis man samarbejder om det på arbejdspladsen, involverer, som både ministeren og flere ordførere var inde på, sikkerhedsorganisation, anvender det i arbejdspladsvurderinger osv.
Alt dette er jeg enig i, alt dette er Socialdemokratiet enig i.
Her taler vi selvfølgelig om få sager, men til gengæld taler vi så også om sager, hvor Højesteret nu endeligt har afgjort, at der ikke er erstatning at hente efter erstatningsansvarsloven.
Det er sådan, at Sø- og Handelsretten har afgjort en sag efter erstatningsansvarsloven, og der blev udmålt en erstatning, i øvrigt en af de få sager, hvor der er blevet udmålt erstatning.
Denne afgørelse underkendes så af Højesteret, om end Højesteret konstaterer, at adfærden fra arbejdsgiverside sådan set i den sag var i overensstemmelse med det pågældende offers forklaring, der kunne lægges til grund, og at adfærden fra arbejdsgiverside har været medvirkende årsag til, at den pågældende i tiden efter overfaldet udviklede en posttraumatisk belastningsreaktion.
Men Højesteret konstaterede derefter, at erstatningsansvarsloven ikke rækker til at udmåle en erstatning.
Her er vi inde ved sagens kerne, men inden jeg gør et par bemærkninger om sagens kerne, skal jeg sige, at vi ikke har låst os fast på, hvor i dansk lovgivning hjemmelen skal være.
Den retstilstand, vi tilsigter med delt bevisbyrde og en godtgørelsesadgang, svarer fuldstændig til den, vi i dag kender på ligebehandlingslovens område, når det drejer sig om seksuel chikane.
Der var vel at mærke også en sag, som måtte igennem adskillige trængsler, inden man nåede frem til, at et flertal syntes, det var fornuftigt at gøre det.
Det svarer også til det, som Folketinget i dag ved anden behandling har beskæftiget sig med i forbindelse med lovforslag nr. L 40, hvor chikane i forbindelse med forskelsbehandling herefter, og det vedtager vi vel om et par dage endeligt, også er omfattet af delt bevisbyrde.
Det er sådan set ikke en metode, der er ukendt hverken ansættelsesretligt eller i forhold til, hvad Folketinget tidligere og endda meget aktuelt er indstillet på at gøre, når det drejer sig om seksuel chikane eller chikane på etnisk baggrund.
Så kommer vi til sagens kerne: Vi står med en restmængde, nemlig der, hvor der er chikane, og det ikke vedrører seksuel chikane, og det ikke vedrører chikane på grund af etnisk oprindelse.
Det er den restmængde, vi ønsker at finde hjemmel til også kan få godtgørelse og også kan blive omfattet af delt bevisbyrde.
Det er sagens kerne.
Her svarer regeringen så med beskæftigelsesministerens udtalelser, at man er tryg ved den eksisterende retstilstand, efter en længere juridisk beskrivelse, som jeg lyttede meget til, og som jeg selvfølgelig også er lydhør over for ud fra en erkendelse af, at det her problem skal bekæmpes alle de steder, hvor det er til stede.
Så vi står sådan set nu med to problemer nu.
Er der et flertal, der alligevel vil indgå i en dialog på trods af egentlig afvisende udtalelser her om metoden, om det er rimeligt, at vi efterlader en restmængde uden delt bevisbyrde og uden godtgørelsesadgang?
Det er det ene.
Det håber jeg vi kan bygge en dialog op om under udvalgsarbejdet.
Det andet er, om ikke denne sag alligevel er egnet til, at vi prøver at rykke lidt i fællesskab og så finder det rigtige sted til at skabe denne hjemmel, hvis ikke det er i arbejdsmiljøloven.
Derfor vil jeg tage de indlæg, der har været her både fra dem, der sagde umiddelbart ja, dem, der sagde umiddelbart nej, og dem, der ville tage stilling senere, som udtryk for, at vi nu går i gang med et fælles godt arbejde, hvor vi prøver at udrede både de juridiske og de materielle elementer, der er i det her, og for vores skyld meget gerne tager afsæt i et studium af de konkrete sager, der har været, herunder ikke mindst den afgørelse, der er truffet i Sø- og Handelsretten, og den afgørelse, som Højesteret har truffet. Så gør vi op med, om regeringen nu alligevel er helt tryg, når vi får det studeret lidt nærmere, og mon ikke vi alligevel kan finde en plads til dem, der er usikre.
Det er sådan set heller ikke den situation, de konkrete retssager har vedrørt.
Jeg skal sige til fru Line Barfod og til fru Lene
Garsdal
, at den præcise placering af det her i lovgivningen og den usikkerhed, der er rejst om vores forslag til placering, er vi enige i.
Vi må så studere, om det er rigtigt.
Jeg kan også forstå, at der er formuleringer af mere juridisk karakter, som måske kan forvirre og sløre lidt, hvad intentionerne er.
Det er relationerne til arbejdsskadelovgivningen.
De her sager kan nemlig godt indebære, at der ikke er varige men, men at der er kortsigtede ulemper eller kortsigtede ting, som kan være erstatningsberettigede.
Jeg skal sige til hr. Bent Bøgsted, at jeg ikke tror, når man ser på de konkrete sager, at det her vil være til ulempe for de lønmodtagere, der bliver belastet af det.
Jeg synes sådan set, at de retssager, jeg har læst til sagen, bekræfter, at her vil det kunne have en præventiv virkning, for det vil kunne fortælle andre, hvad de skal lade være med. Dermed vil det have en positiv effekt, sådan at det her problem bliver formindsket, en effekt, der i øvrigt også var, da vi fik afgjort, hvordan situationen skulle være i forbindelse med seksuel chikane.
Vi har set, at når der er blevet opmærksomhed om det, er der færre sager, og man er mere påpasselig med, hvordan omgangen er.
Jeg skal sige til fru Charlotte Dyremose og fru Charlotte Antonsen, at det her på ingen måde efter vores opfattelse kolliderer med, hvad der bør være aftalestof, hvad jeg sådan set allerede har omtalt, og heller ikke ændrer på det forhold, Socialdemokratiet mener der skal være mellem, hvad der aftales, og hvad der lovgives om.
Det her er et klassisk lovgivningsområde, apropos det, der allerede er nævnt om seksuel chikane og om forskelsbehandling.
Jeg skal sige til slut til beskæftigelsesministeren, at om end jeg hørte en afvisning, så hørte jeg også en betydelig forståelse for det og håber derfor også, at et egentligt dybere arbejde under udvalgsarbejdet kan betyde, at vi kan komme i dialog om det. Vi har sådan set ikke noget ønske om at vente på, at vi eventuelt får et andet flertal; vi mener, at sagen er så god, at den må vi kunne finde ud af i fællesskab. At ministeren er tryg ved den nuværende retstilstand og jeg ikke er det, har jo før ikke udelukket, at vi har kunnet finde hinanden om en sag.
Så jeg håber på, at vi også kan gøre det i forbindelse med udvalgsarbejdet.