runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørn Jespersen (SF), 1999-04-27:
Det er blot, fordi fru Lene Espersen bliver ved med at sige, at man har givet op i Københavns Levnedsmiddelkontrol.
Det er jo ikke rigtigt.
Derfor har man taget et ekstra middel i brug, nemlig offentliggørelsen.
Jeg tror ikke, forbrugerne har været spor i tvivl om, hvad det er, de bliver oplyst om, for den periode, hvor kontrolbesøgene har fundet sted, er blevet oplyst, og de forhold, som er blevet påtalt, er blevet tydeligt markeret.
Alle har vidst, hvad det her handlede om, og der er masser af mennesker, der har truffet et frit valg på den baggrund og har sagt, at den restaurant, som på det tidspunkt havde en så svinsk hygiejne, ønskede de ikke at besøge, og derefter valgte de en anden restaurant.
Det er da et frit valg, og forbrugerne har brugt informationen, så derfor er det forbrugeroplysning.
Lene Espersen (KF), 1999-04-27:
Jeg skal prøve at se, om jeg kan nå at svare på det hele.
Først til hr. Jørn Jespersen med hensyn til at overlade det til forbrugerne: Vi har diskuteret det her utallige gange fra Folketingets talerstol, og problemet i sagen om Levnedsmiddelkontrollen i København var jo, at man, om jeg så må sige, ligesom opgav at gøre brug af de almindelige kontrolmekanismer og sagde: Nu kører vi frem med offentliggørelse, for det nytter ikke noget at lukke restauranterne; det er bedre at hænge dem ud i B.T.
Sådan en argumentation bryder jeg mig altså ikke om, for jeg mener, det først og fremmest er Levnedsmiddelkontrollens arbejde at sikre sig, at tingene bliver bragt i orden.
Problemet er også, at informationen sikkert bruges af masser af mennesker, men at forbrugerne ikke altid - det tror jeg desværre - er klar over: for det første hvornår kontrolbesøget fandt sted, for det andet om tingene er bragt på plads, og for det tredje hvilke virksomheder eller restauranter det egentlig er, der skal kontrolleres næste gang.
Med andre ord: Jeg mener sådan set, at de kontrolresultater, som er kommet fra restauranterne, mange gange ikke har været særlig retvisende og har være forældede oplysninger.
Noget af pointen er, at der ikke er særlig megen forbrugerinformation i forældede oplysninger.
Jeg anerkender, at det har en præventiv effekt, men man skal ikke kalde det forbrugerinformation, for det fortæller ikke noget om restaurantens reelle status her og nu.
I den lov står der meget klart, i hvilke tilfælde man må bruge offentliggørelse af kontrolresultater.
Jeg synes, man er gået for vidt i Københavns Kommune - det kan jeg bekræfte over for hr. Erling Christensen.
Der tales i loven om gentagne påbud, og vi ved begge godt, hvad der menes med ordet »gentagne«: hvis man
flere gange ikke har efterlevet reglerne, eller hvis man får
en politianmeldelse, bliver man hængt ud, men man bliver ikke hængt ud, fordi man én gang får et påbud om at rette tingene.
Det bliver man i dag i København, men det bliver man ikke, når den nye lov træder i kraft, og det er jo derfor, venstrefløjen har kritiseret den nye lovgivning så kraftigt.
Til sidst til hr. Jens Kirk
: Hvis hr. Jens Kirk havde lyttet efter det, jeg sagde om mælkeproducenterne, sagde jeg for det første, at jeg ikke mener, landmændene skal slippe - ud fra den argumentation, at de er primære producenter, og fordi offentliggørelse skal bruges som et trusselsinstrument, hvis alt andet glipper i den kontrol, der bliver foretaget. Men jeg sagde også, at mælkeproducenterne er i en særlig situation, fordi de automatisk bliver politianmeldt.
Der er ikke, om man så må sige, en fjumregang, og derfor sagde jeg, at jeg gerne ville være med til at se på, om der er nogle ting med hensyn til politianmeldelse, som kan gøres anderledes. Jeg ved ikke, om det kan lade sig gøre,
og jeg vil ikke være med til at holde hånden over nogen. Men jeg anerkender, at her er der et område, hvor vi bliver nødt til at se på, hvad der kan gøres, og det var den tilkendegivelse, jeg kom med.
Erling Christensen (S), 1999-04-27:
Det er jo interessant, som hr. Jørn Jespersen kan pille ved enigheden mellem Socialdemokratiet og De Konservative.
Men man kunne jo også påpege, at Venstre får det ene punkt, SF får det andet punkt, og Kristeligt Folkeparti får det tredje punkt i det forslag til vedtagelse, som foreligger fra anden side.
Derfor vil jeg gerne spørge fru Lene Espersen, om ikke hun kan bekræfte, at det grundlag, vi står på, er det, der står i fødevareloven.
Så kunne fru Lene Espersen måske også bekræfte, om det ikke over for hende også virker, som om den offentliggørelse, der er sket af restaurationer i København, er sket sådan lidt i flæng og ikke på grundlag af det, der står i fødevareloven.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-04-27:
Fru Lene Espersen siger, at der skal være tale om gentagne overtrædelser, før der kan blive tale om en offentliggørelse.
Jeg vil gerne have at vide af fru Lene Espersen, hvor mange overtrædelser der skal til, før der skal ske offentliggørelse.
Annie Lunde Hansen (CD), 1999-04-27:
Hr. Christian H. Hansen gav et glimrende billede af omstændighederne i forbindelse med, at man indgår et ægteskab.
Det kunne jo også være, at man, inden ægteskabet gik i gang, kunne nå at ændre nogle af de ting, som man havde drømt om skulle starte den dag, man indgik ægteskabet, så derfor vil jeg gerne spørge, om Dansk Folkeparti eventuelt vil være med til at kigge på den måde, man offentliggør listerne på, og hvordan de er udformet, så det punkt i hvert fald var i orden den 1. januar 2000.
Så kunne man bagefter evaluere denne ægteskabspagt, eller hvad man nu kalder den for - jeg kalder den en fødevarelov - den 1. juli år 2000.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-04-27:
Nu var fødevareministeren så venlig at nævne Fremskridtspartiet som det parti, der var mest imod offentliggørelse af kontrolresultater.
Jeg gentager: Fremskridtspartiet er imod, at der opgives navne i enkeltstående tilfælde såsom den landmand, der leverer mælk med antibiotika.
Samtidig sagde jeg, at i grove tilfælde, gentagne tilfælde, forsætlige tilfælde, går vi ind for, at de mennesker bliver nævnt ved navn.
Et spørgsmål til fødevareministeren er - for det var måske det, fødevareministeren ikke var enig med mig i - om fødevareministeren ikke er enig med mig i, at vi i Danmark producerer de reneste og mest sygdomsfri fødevarer i verden under de mest kontrollerede forhold, og at det derfor er paradoksalt, at vi har den debat.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-04-27:
Vi er vældig godt tilfredse med, at vi får løst det her problem med skrotning af gamle biler.
Der er alt for mange biler, der bliver hensat rundt omkring, og vi erkender også, at det selvfølgelig kan være et problem, at man skal betale for at komme af med sin gamle bil.
Så i den henseende er forslaget godt. Det er selvfølgelig et problem, at det her lovforslag ikke løser problemet med de måske 200.000 biler, der står rundt omkring på forskellig måde.
Det må vi se på efterfølgende.
Vi er tilfredse med L 216.
L 217 kan vi godt se er en konsekvens af L 216, men vi er faktisk lidt overrasket over, at det omfatter mere end det, der er nødvendigt for at få løst kravene til skrotningsfirmaerne.
Vi kan også godt se, at det er naturligt at løse det på én gang med certificering af alle virksomheder, der oparbejder affald, men vi er lidt betænkelige ved nogle af de høringssvar, vi har fået, eller ved det, vi læser i høringssvarene, så det må vi se på.
I den samme henseende må vi sige, at vi er lidt forundrede over, at de her to lovforslag faktisk sambehandles her i Folketinget.
Det synes vi måske er forkert, idet de jo ikke absolut er afhængige af hinanden.
Men vi er generelt positive.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-04-27:
Lovforslag nr. L 216 omhandler miljøbidrag ved skrotning af biler.
Selve ideen om et returpantsystem, altså det, at man får penge tilbage, når en bilejer afleverer sin bil, når den er udtjent, er en rigtig god idé.
Så bliver den afleveret på det rigtige sted, og den bliver behandlet rigtigt.
Men lovforslaget, som det er udformet her, mener Fremskridtspartiet ikke er den rigtige vej.
Det er for bureaukratisk, og det vil ikke komme til at virke overhovedet. En bilejer skal til at betale 90 kr. om året, og senere, når han afleverer bilen, kan han få 1.200-1.500 kr. tilbage. Den ene ting er, at det vil blive bureaukratisk over for forsikringsselskaberne og bilhandleren, og den anden ting er, at han, der skal levere bilen tilbage, formentlig ikke leverer den tilbage for 1.200 kr.'s skyld.
Der skal laves et rigtigt returpantsystem.
Så skal det forenkles ved, at bilejerne får eksempelvis - det kan der forhandles om - 3.000, 4.000, 5.000 kr. tilbage, når han afleverer bilen, og det beløb betaler han i pant, når han køber bilen.
Som det er i Danmark, vil det overhovedet ikke gå ud over bilejeren, fordi den pant har han jo allerede betalt gennem de kæmpehøje afgifter, han betaler nu.
Der kan ikke blive tale om, at han skal give én krone mere.
Derimod skal vi lave en fond, hvor der ud af de mange milliarder, som bilejerne indbetaler, sættes 3.000 eller 4.000 kr. til side, som bilejeren kan få tilbage, når han tilbageleverer sin udtjente bil.
Så enkelt kan det gøres.
Med hensyn til det andet forslag, det er L 217, om certificering eller godkendelse af dem, der modtager bilerne, er det jo i dag sådan, at enhver, der modtager en bil og ophugger den, altså en skrothandler, skal igennem en meget skrap godkendelsesprocedure med hensyn til anlægget.
Det ved alle, der har med kommuner at gøre.
Med hensyn til indretningen af værkstedet er det sådan, at alle i dag har de faciliteter, der skal til for at sortere det rigtigt.
Om der skulle være en enkelt undtagelse et sted, ved jeg ikke.
Om det kunne strammes op på en eller anden måde, ved at man kræver noget mere med hensyn til, at man sørger for at få det fordelt, når man ophugger bilen, kan vi forhandle om.
Men i lovforslaget her, og jeg kan læse op fra den skriftlige fremsættelse, står der, at man som det oplagte instrument vil tage f.eks. ISO 14000- eller ISO 9000-serien i brug.
Jeg vil her gøre opmærksom på, at det faktisk er uladsiggørligt for en skrothandler.
Jeg vil gerne på det høfligste anmode embedsmændene, dem, der har lavet det her, om at undersøge, hvad det betyder.
Det ved vi, der har med erhvervslivet at gøre.
Langt, langt de fleste industrivirksomheder - ikke skrothandlere, men virkelige industrivirksomheder, moderne virksomheder - har i dag ikke engang mulighed for at opfylde det her.
Så jeg vil meget gerne anmode om, at man lige går igennem, hvad det betyder.
Det ved enhver industrimand.
Det kan ikke bruges som grundlag
for en skrothandler.
Men være med til på en eller anden måde at lave et eller andet, der strammer op på, hvordan man sorterer det, vil jeg ikke være afvisende over for.
Søren Kolstrup (EL), 1999-04-27:
Jeg kan fortælle, at Enhedslisten støtter de fremsatte lovforslag.
Vi er enige i det princip, som lægges til grund for loven: at man stimuleres til at aflevere et udtjent køretøj og også til en miljøforsvarlig håndtering.
Det er det ene.
Dertil kommer så, at man er indstillet på en høj grad af genanvendelse.
Enhedslisten lægger vægt på, at systemet er selvfinansierende, herunder at omkostninger til administration og information kan finansieres af den foreslåede gebyrordning.
Vi vil nøje følge ordningen og er indstillet på at medvirke til en forbedring.
Vi vil også nøje overvåge, at der virkelig sker en findeling af fraktionerne, så der bliver tale om den højst mulige grad af genanvendelse.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-04-27:
Vi er enige i den der skrotningsordning, og vi er også enige i, at der i Danmark længe har været et problem med, at bilvrag hober sig op rundt omkring.
Vi er måske stadig væk også lidt bekymrede over, om vi ligesom når at få fat om dem uden nummerplader, som på nuværende tidspunkt er hobet op.
Det er ikke så få steder, jeg ved ikke rigtig, hvor mange det er.
Det kommer vi også til at kigge på.
Når det gælder den nuværende ordning, har vi anbefalet, at det bliver netop på denne facon.
Vi har også anbefalet, at beløbet er blevet i den størrelse, som det er.
Vi kan måske endda være betænkelige ved, om det er højt nok, for når man laver den slags ting, skal vi sikre, at det virker og har den effekt, der skal til.
Må jeg så sige generelt, at vores udgangspunkt i denne sag selvfølgeligt er, som andre har sagt og også en del af de organisationer og foreninger, der står bagved, at bilen, som er problemet, når den skal skrottes, rent faktisk har betalt det her nogle gange.
Når det gælder affald og affaldssortering generelt, har vi også i dette land mere end 1 mia. kr., som opkræves af staten, der ikke bruges til formålet, så vores udgangspunkt for diskussionen var selvfølgelig, at der var penge nok.
Det, vi så har lagt vægt på i den sammenhæng, er netop administrationen via forsikringsselskaberne.
Vi mener i og for sig godt, at det kunne forenkles yderligere.
Så det med at indbetale pengene og det, at de skal en tur omkring Told og Skat, havde vi gerne set var undgået, for helt principielt er det vigtigt, at det her ikke på nogen måde kommer til at ligne en skat eller afgift eller lignende.
Det tror jeg ikke det gør.
Man skal nok passe på at ramme pengene ind, men som sagt synes vi ikke, at der er nogen særlig fornuft i, at de skal omkring Told og Skat.
Når det gælder certificeringen, er det klart, at det er nødvendigt med en eller anden form for certificering.
Vi skal jo sikre os, at de, der modtager det her, rent faktisk behandler tingene og får sorteret det rigtigt.
Så det, at tingene bliver færdigbehandlet, det, at man har nogle helt klare krav til behandlingen og certificeringen, er selvfølgelig en forudsætning for, at man kan lave en sådan ordning.
Som sagt støtter CD det, men vil selvfølgelig mellem første og anden behandling se på de bekymringer, der har været i nogle af de høringssvar, der er kommet.
Dem må vi selvfølgelig have gennemgået, og jeg tror også, at der er et par ting, der skal rettes hist og her, men det er også mit indtryk, at ministeren er villig til det, hvis der er nogle ting, der kan laves lidt anderledes.
Svend Aage Fauerholdt (DF), 1999-04-27:
Der har været mange høringssvar angående lovforslaget om ophugning, skrotning af biler.
Jeg har hæftet mig meget ved svaret fra Dansk Automobilforhandlerforening, for de er helt på linje med Dansk Folkeparti.
Dansk Automobilforhandlerforening vil være det naturlige led, som formidler bilens sidste køretur.
Vi skal nå et resultat, ikke blot med de gamle udslidte biler, der kører i øjeblikket, men også med de mange tusinde, der er hensat i skove, baghaver eller i lader og garager landet over.
Lovforslaget, som vi behandler i dag, tager slet, slet ikke højde for at få ryddet op.
Alternativet til lovforslaget må være at give bilejere frit lejde i en periode til at aflevere bilen til ophuggere og virksomheder, der tager sig af bilskrot.
Og i samme periode skal der afleveres shredderaffald uden beregning til forbrændingsanlæggene eller deponering.
Det er 34 mia. kr., vi snakker om, der er af forskellige afgifter på biler i dag. Dansk Folkeparti vil være med, hvis lovgivningen ændres til, at udgifterne til skrotning er betalt ved indkøb af bilen eller i de forskellige led, hvor der bliver handlet med den.
Det er selvfølgelig kroner, der skal lægges på, men det er helt naturligt at gøre det på den måde, og det er også det, Dansk Automobilforhandlerforening siger.
Men vi skal også se på fremtiden, for der kommer nok, og det kan vi være med til fra Dansk Folkeparti, et produktansvar, som også klarer de ting, når vi skal tilintetgøre de varer, som nu er med til at forurene her i Danmark.
Vi kan nok ikke sætte årstal på, men vi håber, at vi i løbet af ganske få år har det produktansvar inde i billedet.
Angående lovforslag nr. L 217 så står det jo så smukt, at formålet med lovforslaget er, at miljøbelastende affaldstyper håndteres på en miljørigtig måde i overensstemmelse med de krav, der fastsættes på de enkelte affaldstyper.
Her vil Dansk Folkeparti altid være med, når det gælder kvalitet i affaldsbehandlingen.
er dette lovforslag, nr. L 217, en helt klar henvisning til, at ophugning og skrotning af biler skal udføres af godkendte firmaer inden for området
, og her vil vi fra Dansk Folkeparti gerne medvirke til, at det sker i den rigtige rækkefølge.
Anni Svanholt (SF), 1999-04-27:
Da SF's ordfører, hr. Steen Gade, ikke kan være til stede i dag, skal jeg på SF's vegne fremføre følgende: SF støtter både lovforslag nr. L 216 og L 217.
Det vil jeg godt starte med at sige.
Der er tale om et reelt miljøfremskridt her.
Der bliver nu ryddet op i alle de biler, som efterlades på gader og stræder, og samtidig bliver der lagt op til, at der bliver en bedre behandling af bilskrottet, og der bliver også en højere grad af genanvendelse af det, der kommer ud af de skrottede biler.
Det er vi meget tilfredse med bliver muliggjort med de lovforslag, som foreligger i dag.
At ordningen er indrettet sådan, at der nu er et incitament til at komme af med sin gamle bil, er vældig godt, for der skal jo en gulerod til, for at vi har sikkerhed for, at folk også afleverer deres bil.
De skal ikke betale for at komme af med den, men får faktisk nogle penge ud af det, og derefter bliver der så også skabt mulighed for, at de steder, der skal håndtere de gamle biler, håndterer dem på en forsvarlig måde, sådan at miljøbelastningen fra bilskrot bliver nedbragt.
Der bliver indført et nyt instrument her, en
certificering
, og vi vil i SF give sådan en metode en chance.
Vi ønsker, at bemyndigelsen også hurtigt kunne benyttes på en række af de andre områder, der er nævnt i bemærkningerne til lovforslaget.
I udvalgsarbejdet bør vi så sætte gang i arbejdet med at få opstillet en arbejdsplan for udvikling af det instrument i miljøpolitikken, som kan anvendes på øvrige områder.
Derudover vil jeg gerne anføre, at vi ønsker, at også glas kan tages med i den række af fraktioner, som det er nævnt at man kan behandle her.
Så ville vi meget gerne, og det håber vi at der bliver mulighed for i forbindelse med udvalgsbehandlingen, diskutere
Det kunne være nyttigt at prøve sådanne projekter af.
Afslutningsvis skal jeg sige, at vi støtter de forslag, der ligger til behandling her.
Martin Glerup (S), 1999-04-27:
Jeg må sige, at hr. Becks sidste bemærkning beroligede mig ret meget, for det er jo korrekt, som hr. Beck sagde, at der er en sammenhæng mellem de to lovforslag, sådan at tilskuddet til den miljørigtige skrotning, den grønne skrotning af bilen er nøje kædet sammen med, at man har bevis for at have afleveret den gamle bil til et godkendt sted.
I forbindelse med certificeringen drejer det sig jo om, at man skal opfylde bekendtgørelsen, som siger, hvordan man skal behandle de enkelte elementer af bilen for at være sikker på, at det er miljømæssigt korrekt.
Men jeg fornemmede også, at der var en vis åbning over for at diskutere de spørgsmål, så det må vi se frem til.
Bodil Thrane (V), 1999-04-27:
Jeg kan sige til hr. Martin Glerup, at vi er noget bekymrede over de udgifter, man pålægger de virksomheder igennem den her foreslåede ordning.
Men som jeg egentlig indledte med at sige, vil vi under arbejdet i udvalget se på, hvordan det her ender, inden vi tilkendegiver, hvad vi vil stemme til sidst.
Martin Glerup (S), 1999-04-27:
Jeg synes, det er et afgørende element, at man kræver en certificering af de skrotvirksomheder, der skal modtage bilerne til miljørigtig skrotning.
Men det betyder jo ikke, at man kaster vrag på branchens hidtidige anstrengelser, for de virksomheder, som opfylder branchens krav i dag, vil have meget let ved at opnå certificering.
Derimod er der nok nogle af de andre virksomheder inden for området, som næppe har let ved det, og som måske vil give sig til at beskæftige sig med noget andet.
Erling Christensen (S), 1999-04-27:
Jeg synes, det var en fin melding, SF's ordfører kom med her i forlængelse af ministerens indlæg, og når jeg bad om ordet, er det, fordi man tilsyneladende kan opnå et fælles grundlag at føre samtalen videre på.
I den forbindelse vil jeg gerne henvise til det brev, vi fik fra Forbrugerrådet, som jeg tidligere har nævnt her i dag, hvor jeg mener, at både retssikkerhedsgrundlaget og forbrugersynspunkterne kunne tilgodeses.
Forbrugerrådet finder det jo særdeles relevant at fastholde gennemsigtighed i kontrolsystemet og også at bevare retssikkerhedsgrundlaget, som vi har talt om i dag.
Derfor kunne vi måske i vores videre samtale prøve at kigge på det, som Forbrugerrådet peger på i sit brev, nemlig om det var muligt at nedsætte perioden for ankefristen.
Det har ikke været nævnt her i dag.
Jeg vil ikke afvise muligheden, men vi må undersøge, om muligheden er til stede, for så kunne vi både tilgodese retssikkerhedsgrundlaget og forbrugersynspunkterne.
Derfor synes jeg, vi skulle prøve at tage den vurdering med også.
Mariann Fischer Boel (V), 1999-04-27:
Et nationalt kompromis?
Jeg ved ikke, for mig giver det sådan nogle mindelser om noget, der ikke holder så forfærdelig længe.
Jeg tror, vi skal finde et andet udtryk for overskriften til det arbejde, som vi vel alle sammen i den kommende tid vil koncentrere os om at prøve at finde en fornuftig løsning på.
Det var det, jeg hørte fødevareministeren sige, og den handske er vi fra Venstres side helt parat til at tage op.
Erling Christensen (S), 1999-04-27:
Tak for det, fru formand.
Jeg opdager nu, at jeg har afleveret en for kort dagsorden til formanden, og det beklager jeg.
I den sidste pind er der glemt et enkelt ord.
I den sætning, hvor der står »i højere grad medfører offentliggørelse«, beder vi om, at der kommer et tillægsord med, så der kommer til at stå »hurtigere offentliggørelse«.
Jeg håber, det kan nå at blive rettet, for det var det, der var meningen.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-04-27:
Jeg vil godt spørge hr. Jørn Jespersen, om han på forslagsstillernes vegne kan garantere, at formuleringen af den her vedtagelse pålægger regeringen en reel udvidelse af offentliggørelsens omfang.
Det vil være meget afgørende for Enhedslisten.
Altså, uanset om de offentliggøres ved en pressemeddelelse fra Levnedsmiddelkontrollen, så bør alle resultater være tilgængelige for offentligheden. Det vil sikre, at man vil kunne bruge adgangen til disse oplysninger til f.eks. fra Forbrugerrådets side at kunne gå ind og være med til at styrke Levnedsmiddelkontrollens funktion og præventive virkning.
Derfor skal jeg på vegne af Enhedslisten fremsætte følgende:
Jørn Jespersen (SF), 1999-04-27:
Offentliggørelse af kontrolresultater inden for fødevareområdet har været et omstridt emne i den seneste tid og efter vores opfattelse med ganske god grund.
Baggrunden er jo den, at vi tidligere inden for fødevareområdet har haft offentliggørelse på enkelte afgrænsede områder.
Den nuværende minister har på et tidspunkt fået lovmæssig hjemmel til at øge anvendelsen af offentliggørelse som instrument i fødevarepolitikken.
Det har givet nogle erfaringer
rundtomkring, som forbrugerne har været glade for.
Jeg kan henvise til sådan noget som offentliggørelse af kontrolresultater i de københavnske restaurationer, som har haft stor offentlig interesse. Så skete der det i forbindelse med fødevarelovens vedtagelse sidste sommer, at der kom nogle nye principper ind i reguleringen af det her område, som siger, at kun når der er givet en bøde eller udstedt et omsætningsbegrænsende påbud eller forbud, kan man offentliggøre kontrolresultaterne med nævnelse af virksomhedernes navn. Det var efter vores opfattelse en noget forhastet måde at beslutte sig på.
På den anden side er der en lang række kontrolresultater, som med god mening kunne offentliggøres og give forbrugerne et friere valg og understøtte de fødevarepolitiske målsætninger.
På den baggrund har vi ønsket en drøftelse af, hvad regeringen har gjort sig af overvejelser på baggrund af de hidtidige erfaringer, og hvilke holdninger man har til at udvikle systemet, så det i højere grad bliver hensigtsmæssigt i forhold til de generelle fødevarepolitiske målsætninger.