runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2002-01-10:
For Socialdemokratiet er det selvfølgelig også helt afgørende, at ingen patient uanset alder af økonomiske grunde afstår fra en relevant behandling med lægemidler. Socialdemokratiet var derfor også med i den række af partier, der i december 1998 indgik et politisk forlig om at ændre reglerne for tilskud til medicin, herunder også til unge under 18 år.
Patienter med et stort behov og hermed store udgifter til medicin tilgodeses således mere i form af et højere tilskud
end dem, der kun har meget lave udgifter til medicin.
Unge under 18 år er, som det allerede er nævnt, efter disse regler særligt begunstiget, idet de fra starten opnår
et minimumstilskud på omkring 50 pct. af medicinudgifterne.
Derudover er der allerede i dag mulighed for igennem sociallovgivningen, som flere også har nævnt, at få dækket resterende udgifter til bl.a. medicin, hvis forældre til et barn eller en ung person under 18 år ikke har midler hertil.
Ved forhandlingerne om de nye tilskudsregler til medicin i december 1998
var der imidlertid en række bekymringer blandt partierne.
De handlede om, at ændringen af medicintilskudsreglerne måske kunne medføre, at nogle unge ville afstå fra at købe relevant medicin.
Både forligspartierne og den daværende sundhedsminister gav derfor klart udtryk for, at man ville overvåge området meget nøje i fremtiden, så ingen unge kan efterlades uden adgang til livsnødvendig medicin.
Det var vi meget tilfredse med i Socialdemokratiet, og de forlydender, der har været siden hen fra bl.a. Sundhedsministeriet, har ikke givet os noget grundlag for at kræve ændring i reglerne for tildeling af tilskud til medicin til unge under 18 år.
For dog at være på den sikre side er vi meget positive over for at følge området op ved at stille en række opklarende spørgsmål til sundhedsministeren i Sundhedsudvalget, der vil gøre situationen helt klar på medicinområdet for bl.a. unge med kroniske lidelser og/eller store udgifter til livsnødvendig medicin.
På det i dag foreliggende grundlag må vi afvise Enhedslistens forslag til beslutning.
Birthe Skaarup (DF), 2002-01-10:
Forslaget fra Enhedslisten er faktisk et godt forslag, og når jeg siger et godt forslag, er det jo, fordi det ikke skal være nogen hemmelighed, at Enhedslisten i øjeblikket går igennem de forskellige politiske programmer og selvfølgelig også været igennem Dansk Folkepartis familiepolitiske oplæg, hvor vi har sagt, at det var en god idé, at man gjorde receptpligtig medicin til børn under 18 år gratis.
Men vi lader os nu ikke drille så meget lige i øjeblikket.
Som sagt synes vi, at forslaget er godt, og vi er naturligvis positivt stemt over for det.
Det eneste, vi vil give af løfter her i dag, er, at vi på alle tænkelige planer vil arbejde på at få gjort receptpligtig medicin til børn gratis, men det kræver selvfølgelig, at der skabes et flertal i Folketinget herfor. Hvorledes skal finansieringen så ske?
Det tror vi kan blive en hurdle, der bliver svær at komme over.
Vi er vidende om, at det kan være et stort problem for mange familier og ofte en tung økonomisk post, når man har børn, der skal have en dyr medicin.
Vores plan er lidt anderledes, tror jeg, end Enhedslistens.
Vi vil i hvert
tilfælde under kommende forhandlinger prøve at komme igennem med at gøre receptpligtig medicin gratis for børn under 18 år.
Det er således, at vi i Dansk Folkeparti ikke var med i det flertal, der lavede egenbetaling på medicin.
Mange mennesker lider af kroniske sygdomme, og de er i forvejen økonomisk hårdt presset, og nogle har det endnu sværere, når de også skal varetage et fuldtidsarbejde.
Vi vil overhovedet ikke love at støtte det her forslag ved den sidste behandling, men vi vil som sagt prøve på andre områder og af andre veje at få et forslag igennem, der matcher, at vi får gratis medicin til børn under 18 år.
Else Theill Sørensen (KF), 2002-01-10:
Forslagsstillerne anfører i bemærkningerne til dette beslutningsforslag, at det ikke bør være økonomi, der afgør, om børn kan få den fornødne medicin.
Jeg vil da godt gå et skridt videre og sige, at ingen af økonomiske grunde skal afstå fra behandling med nødvendig medicin.
Sådan mener vi i Det Konservative Folkeparti heller ikke at tilstanden er i dag.
Med hensyn til personer under 18 år er der allerede nu ekstra tilskud til den slags medicin.
Derudover er der mulighed for et kronikertilskud.
Endelig kan der gives særlige tilskud, når sociale og økonomiske grunde taler derfor. Derfor kan Det Konservative Folkeparti ikke støtte forslaget.
Line Barfod (EL), 2002-01-10:
Jeg kunne forstå på ordførertalen fra De Konservative
, at man ikke ønsker, at nogen skal afstå fra at tage den nødvendige medicin af økonomiske grunde, og at man ikke mener, at det er tilfældet i dag.
Jeg kan oplyse, at jeg har mødt adskillige mennesker, enten voksne, der ikke har haft råd til at købe den nødvendige medicin, eller forældre, der i nogle enkelte tilfælde simpelt hen har måttet vælge mellem, om de skulle købe mad til deres barn eller skulle købe penicillin, når barnet var sygt.
Hvis nu det kan dokumenteres, at der er sådanne tilfælde, vil De Konservative så ændre holdning til dette forslag?
Else Theill Sørensen (KF), 2002-01-10:
Jeg tror, det er vanskeligt, hvis vi skal til at gå ind i de enkelte familiers økonomiske forhold, for der kan da godt være tilfælde.
Sådan er det jo med al lovgivning, man laver; der er tilfælde, der falder på den anden side af grænsen for, hvad man havde tænkt sig. Vi mener fortsat, at den aftale, der ligger om medicintilskud, i tilstrækkeligt omfang tilgodeser de ting, der her er tale om, også når det gælder børn og unge.
Kamal Qureshi (SF), 2002-01-10:
Fra SF's side erkender vi, at medicinudgifter for børnefamilier kan være store og ofte uforudsete, og behandlingen af pludseligt opståede sygdomme samt behandlingen af længerevarende sygdomme kan gøre et stort indhug i et børnefamiliebudget.
Behandling af pludseligt opståede sygdomme samt behandling af længerevarende sygdomme kan også være en stor udgiftspost på budgettet for gymnasieelever og andre med ansvar for egen økonomi - det kunne for den sags skyld også være lærlinge. Hvis vi nu f.eks. tager en familie med tre børn, hvor to af børnene fast får astmamedicin, hvilket ikke er atypisk, og antager, at børnene får en typisk dansk vinterhalsbetændelse, så skal de købe en spacer, som koster ca. 200-300 kr. - det er med de eksisterende regler - en Bricanyl inhalationsspray til ca. 209 kr., en Spirocort inhalationsspray til 791 kr., og den billigste penicillinkur vil i denne her situation koste 227 kr. Det er en samlet udgift for familien på ca. 1.400-1.500 kr. denne måned.
Et andet eksempel kunne være en gymnasieelev, som får herpes zoster, som på almindelig dansk hedder helvedesild, som ikke kræver en særlig dyr behandling, men det koster gymnasieeleven 535 kr.
Jeg har som læge ved flere lejligheder selv udskrevet medicin og haft stærk formodning om, at recepten næppe ville blive brugt.
Jeg har også selv fået en recept af min læge, mens jeg gik i gymnasiet, som jeg har undladt at bruge, fordi jeg ikke havde penge til det eller ville bruge mine penge anderledes. Der må ikke være tvivl om, at SF godt er klar over, at der er folkeskoleelever og gymnasieelever samt børnefamilier, som har penge til behandlinger.
Men vi ser også i Berlingske Tidende i dag, at der står klart og tydeligt, at Danmark er et af de lande i Europa, som har en meget stor egenbetaling, og at vi har nået den grænse, hvor medicinudgifterne afholder folk fra at købe den medicin, de rent faktisk får recept til.
Det synes vi fra SF's side er uheldigt, og vi prioriterer klart, at den medicin, som er nødvendig til behandling af syge børn og unge, kan købes inden for rimelige udgifter.
Som de ovennævnte eksempler illustrerer, er medicinudgifterne for stor en belastning for børnefamilierne og for de unge.
Derfor stiller SF sig positivt over for forslaget.
Margrethe Vestager (RV), 2002-01-10:
Da Det Radikale Venstres ordfører, hr. Naser Khader, ikke kan være til stede, skal jeg i stedet oplæse hans ordførertale: Enhedslistens forslag om gratis medicin til alle børn under 18 år kunne umiddelbart virke sympatisk, men både økonomisk set og i forhold til den samlede prioritering virker det urealistisk. Man kunne berettiget spørge, om der ikke er andre områder, hvor skatteydernes penge kommer bedre til deres ret. I en tid hvor sundhedsvæsenets kapacitet og kvalitet er under heftig debat, og hvor vi i forvejen nøje bliver nødt til at prioritere, hvad sundhedsvæsenet fremover skal yde, virker forslaget som udtryk for en naiv idé om, at sundhedsvæsenet har uanede midler til sin rådighed.
Med andre ord: Hvordan skal forslaget finansieres, og hvor skal pengene tages fra?
Forslaget vil jo få sygesikringsbudgettet til at eksplodere.
Enhedslisten begrunder sit forslag med, at syge mennesker ikke bør pålægges ekstraudgifter, og at det ikke bør være økonomien, der afgør, om børn kan få den nødvendige medicin. Det er en meget indlysende rigtig betragtning.
Men ifølge § 7 i loven om social service er der i forvejen tilskudsordninger til børn under 18 år, der har store udgifter til medicin, og der er tilskudsordninger til patienter med kroniske sygdomme.
Desuden sikrer § 82 i lov om aktiv socialpolitik, at kommunen kan yde hjælp til medicin, hvis ansøgeren har et begrundet behov for medicin, men ikke har økonomisk mulighed for at betale udgifterne.
Der er med andre ord allerede sikkerhed for, at ingen borgere skal lide nød eller undlade at få den nødvendige medicin af økonomiske årsager.
En anden ting, man kan hæfte sig ved, er Enhedslistens ønske om, at den receptpligtige medicin skal være gratis for alle børn under 18 år.
Men er det rimeligt, at de riges børn eller rige børn skal have gratis medicin?
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-01-10:
Da Kristeligt Folkepartis ordfører på området, fru Tove Videbæk, ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne udtale følgende: Kristeligt Folkeparti er helt enig i, at syge mennesker ikke principielt bør pålægges ekstra udgifter.
Og Enhedslisten foreslår som følge heraf, at de særlige tilskud til medicin til børn og unge under 18 år udvides, sådan at denne medicin bliver gratis for børn og unge under 18 år. I 1999 trådte loven om ændring af medicintilskudsregler i kraft.
Denne lov blev til på baggrund af et bredt forlig blandt partier her i Folketinget.
Denne medicintilskudslov har nogle helt specielle og gunstige regler for børn og unge under 18 år.
Derudover indeholder loven en regel om, at Lægemiddelstyrelsen efter ansøgning fra den behandlende læge kan bestemme, at forsikrede med et stort, varigt og fagligt veldokumenteret behov for lægemidler kan få 100 pct. dækning for den samlede egenbetaling.
Under arbejdet med loven gav vi fra Kristeligt Folkepartis side udtryk for vores bekymring for de kronisk syge, for børn og unge og for mindrebemidlede.
Derfor skrev vi i betænkningen, at Kristeligt Folkeparti ønsker at udtrykke sin bekymring for, at lovforslaget særligt vil ramme enlige forsørgere og unge på SU.
Vi skrev endvidere, at det bør sikres, at disse grupper ikke kommer til at lide under lovændringen.
Derfor må der sikres sammenhæng mellem social- og sundhedslovgivningen.
Kommunerne skal derfor have klare regler og vejledning at handle efter, så de ikke administrerer imod det, der er lovgivers intention på området.
Endvidere pointerede Kristeligt Folkeparti og flere andre partier gentagne gange over for den daværende sundhedsminister, at vi ikke ønskede at se situationer, hvor økonomisk dårligt stillede måtte efterlade deres nødvendige medicin på apoteket, fordi de ikke havde penge til at få
medicinen med hjem.
Derfor indskrev vi i tillægsbetænkningen, at vi noterede os sundhedsministerens tilsagn om, at regeringen ville søge at etablere en kreditordning.
Sundhedsministeren ville optage forhandlinger med Danmarks Apotekerforening om en ordning, hvorefter henstand ydes og administreres af det enkelte apotek.
Kristeligt Folkeparti mener, at vi fik lavet en god ny ordning for tilskuddet.
Det er en ordning, som netop prioriterer at give de største tilskud til de mennesker, som har brug for mest medicin.
Naturligvis kan der opstå problemer, og hvis der gør, vil Kristeligt Folkeparti være åbne over for at diskutere ændringer med de øvrige partier i forligskredsen, men vi kan ikke støtte det foreliggende forslag.
Martin Lidegaard (RV), 2002-01-10:
Hr. Svend Heiselberg nævner, at vi allerede har 40 mia. kr. i afgifter i Danmark.
Nu gik mit spørgsmål sådan set på en eventuel fælles afgift på europæisk plan, som er det, hvidbogen foreslår.
Der vil jeg da gerne spørge hr. Svend Heiselberg, om han er imod en harmonisering af afgiftspolitikken på dette område i Europa som sådan.
Så er jeg i øvrigt glad for, at hr. Heiselberg selv kommer ind på konsekvenserne af hvidbogens anbefalinger i Danmark.
Jeg er glad for, at det ligger hr. Heiselberg på sinde, at vi tager nogle konsekvenser af de anbefalinger, der er, og derfor forsøger at finde - ud over de 40 mia. kr. - finansiering til at udbygge jernbanerne i Danmark.
Det hører
jeg også meget gerne hr. Heiselbergs forslag til.
Anders Møller (V), 2002-01-10:
Jeg skal på Venstres vegne kommentere det forslag, som Enhedslisten har fremsat om gratis receptpligtig medicin til unge under 18 år.
Nok lyder forslaget i sin ordlyd sympatisk, men den prioritering, som Enhedslisten her lægger op til, er Venstre ikke enig i.
Alt er jo desværre ikke gratis i dette samfund for børn og unge, ej heller medicin og jo i øvrigt for den sags skyld heller ikke mad.
Sundhedsministeriet har vurderet, at forslaget her vil koste 140 mio. kr., og i Venstre er vi langtfra sikre på, at de penge er bedst givet ud til netop denne målgruppe.
Man kunne vel med lige så god ret hævde, at også pensionister kunne gøre krav på en reduceret medicinbetaling.
Faktisk er netop de unge jo allerede i de nuværende regler begunstiget.
De unge har som bekendt ikke den brugerbetaling på godt 500 kr., som andre skal betale, før tilskuddet træder i kraft, hvis man får tilskud, så der tages jo allerede i dag et særligt hensyn til de unge under 18 år.
Netop de medicinregler, som jeg her omtaler, er jo en del af det samlede forlig, som et stort flertal i Folketinget har indgået, og som trådte i kraft marts sidste år.
Det er vores indtryk, at den medicinaftale er fornuftig, og at den også tilgodeser den meget medicinkrævende behandling.
De, der har et meget lille eller måske midlertidigt behov for medicin, får et mindre tilskud, mens de, der er alvorligt syge og får en medicinsk behandling, som er meget økonomisk belastende, får et stort tilskud.
Enhedslistens forslag har også en anden uheldig virkning.
I de senere år er der som bekendt gjort en god indsats
for at sikre, at det altid er det billigste medicinpræparat af flere ligeværdige lægemidler, der udleveres.
Det gode incitament vil naturligvis gå fløjten, hvis man indfører gratisprincippet, der ikke tilskynder til en prisbillig politik, og som meget vel kan tænkes at medføre ekstra medicinforbrug.
Må jeg afslutningsvis nævne, at sideløbende med disse medicinregler, hvor der jo automatisk ydes tilskud til alment medicinbehov uden skelen til økonomisk formåen, har kommunerne jo allerede i dag mulighed for at hjælpe økonomisk til medicinudgifter, hvilket jeg har forstået finder sted i vid udstrækning.
Med de ord kan Venstre ikke støtte Enhedslistens forslag.
Bent Bøgsted (DF), 2002-01-10:
Jeg vil gerne sige, at jeg helt fra starten har ment, at forslaget var et godt udgangspunkt at arbejde videre på, og jeg tror også, at beskæftigelsesministeren og Venstres ordfører har haft samme opfattelse. Med hensyn til om vi kan få arbejdsgiverne med til det, vil jeg sige, at arbejdsgiverne må finde ud af det sammen med lønmodtagerorganisationerne og lægevidenskaben.
Kan de ikke det, håber jeg, at regeringen kan gå ind og fortælle dem, hvad de så skal finde ud af, hvis ikke det kan være anderledes.
Hvis ikke de kan komme til en endelig løsning, er det regeringen, der har det sidste ord i det spil.
Til fru Karen Jespersen vil jeg gerne sige, at jeg er enig i, at reglerne skal forenkles, det er der ingen tvivl om.
Derudover mener jeg absolut, at forslaget, som det ligger her, kan bruges til det videre arbejde i udvalget, og der er vi klar til at drøfte mange ting på det område.
Men jeg vil holde fast ved, at vi skal have arbejdsmarkedets parter med, især LO, der kender arbejderne på gulvet.
Dem skal vi have med, fordi de har erfaringer med, hvad det er, der giver skaderne på arbejdspladserne.
Derfor mener vi, at det er vigtigt, at vi får arbejdsmarkedsparterne med foruden lægevidenskaben, og det er vi klar til at drøfte i udvalgsarbejdet.
Svend Erik Hovmand (V), 2002-01-10:
Jeg vil bare som afslutning på denne debat udtrykke en stille forundring over, at Enhedslistens repræsentant her fra talerstolen afviser at støtte forslaget, som drejer sig om skattefrihed for gaver, der stammer fra indsamlede bidrag, som bruges til alvorligt syge, tilskadekomne, ofre for ulykker og katastrofer.
Jeg synes, det er forstemmende, at partiet har den opfattelse, men det må vi selvfølgelig respektere.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-01-10:
Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre har fremsat to forslag, som med enkelte redaktionelle ændringer er identiske med de forslag til en arbejdsskadereform, som den tidligere socialminister sendte i høring den 30. oktober 2001, altså dagen før valgets udskrivelse. VK-regeringen har også i sit regeringsprogram lagt op til, at der skal gennemføres en arbejdsskadereform, og mange af de elementer, der indgår i forslaget fra Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre, er også elementer, der indgår i regeringens overvejelser om en arbejdsskadereform.
Forslagene indeholder en række forbedringer, der tager højde for den kritik, der er opstået ved administrationen af arbejdsskadesikringsloven, som vi kender den i dag, herunder ikke mindst de lange sagsbehandlingstider.
At der skal gøres noget ved sagsbehandlingstiderne, er givet, det har regeringen derfor også tilkendegivet i regeringsgrundlaget.
Forslagene fra Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre indebærer, at de selvstændige erhvervsdrivende og medhjælpende ægtefæller bliver omfattet af arbejdsskadeloven.
Det er et forslag, som Venstre og De Konservative tidligere har fremsat som beslutningsforslag, så regeringen vil naturligvis overveje denne del af reformforslaget positivt.
Et hovedpunkt i kritikken af det nuværende system er, at skadebegreberne i nogle tilfælde ikke svarer til den almindelige borgers opfattelse af, hvad der er en arbejdsskade.
Der har i pressen været eksempler på ulykkestilfælde, der ikke er omfattet af loven, fordi vi i visse job må forvente at blive udsat for hændelser, der kan føre til skader.
Regeringen er langt hen ad vejen åben over for overvejelser om de tanker, der ligger bag lovforslagene til en arbejdsskadereform, og jeg synes, det er vigtigt, at vi får vedtaget en sådan reform med et bredt politisk flertal.
Jeg lægger imidlertid vægt på, at vi får en arbejdsskadereform, som arbejdsmarkedets parter har forståelse for og er inddraget i, ikke mindst fordi størstedelen af udgifterne i forbindelse med en arbejdsskadereform skal finansieres af erhvervslivet.
Som det fremgår af lovforslagets bemærkninger, er reformen udarbejdet uden deltagelse af arbejdsmarkedets parter.
Forslaget nåede dog at blive sendt til høring hos bl.a. arbejdsmarkedets parter.
Der er i høringssvarene til lovforslagene kommet en række bemærkninger, som viser, at der er behov for, at indholdet i en arbejdsskadereform drøftes nærmere med netop arbejdsmarkedets parter.
Der er i det fremsatte forslag ikke taget stilling til finansieringen af de offentlige udgifter i forbindelse med arbejdsskadereformen og til konsekvenserne af den øgede erhvervsbelastning.
En mulighed for at reducere belastningen for erhvervslivet kunne være at gennemføre en arbejdsskadereform i flere etaper.
Jeg agter i løbet af meget kort tid at tage en drøftelse med arbejdsmarkedets parter om indholdet af en arbejdsskadereform.
Herefter vil regeringen fremsætte lovforslag om at nedsætte de lange sagsbehandlingstider, så det kan vedtages i Folketinget i denne samling, og om muligt også om arbejdsulykker og erhvervssygdomme.
Eva Kjer Hansen (V), 2002-01-10:
Venstre ønsker at få revurderet den gældende arbejdsskadelovgivning.
I dagspressen har vi bl.a. hørt eksemplet om en lærer, der ikke kunne få godkendt en arbejdsskade, som hun pådrog sig, da hun ville redde en elev fra druknedøden i et svømmebassin.
Man kan undre sig over, at partierne bag dette lovforslag, der har siddet med regeringsmagten i 9 år, først formåede at sende et lovforslag til høring, dagen før den daværende statsminister udskrev folketingsvalget.
Men nuvel, det er jo selvfølgelig positivt, at der udvises en interesse for at få gennemført en reform, og jeg vil tillade mig at gå ud fra, at der vil være lige så stor interesse for at finde en finansiering af de ændringer, der er foreslået.
Det er min forventning, at ministeren i den kommende tid tager fat på de forskellige problemstillinger for at finde frem til, hvilke ændringer og hvilke justeringer der bør gennemføres.
Dette bør ske i et tæt samarbejde med arbejdsmarkedets parter.
Det er jo først og fremmest i erhvervslivet, at udgifterne er placeret, og det er også hos arbejdsmarkedets parter, at initiativerne til at undgå arbejdsskader skal tages.
Derfor vil det være oplagt at inddrage arbejdsmarkedets parter så meget som muligt i udarbejdelsen af de nye regler.
Der er elementer af arbejdsskadereformen, som hurtigt kan sættes i værk.
Det gælder f.eks. spørgsmålet om sagsbehandlingstider.
Nogle mennesker venter i alt for lang tid på en afgørelse, og derfor vil vi skærpe kravene til, hvornår en sag skal være færdigbehandlet.
Ligeledes skal der jo afsættes midler til investeringen i nyt edb-udstyr og andet, som kan være en hjælp i sagsbehandlingen.
Også en udvidelse af personkredsen, som er omfattet af arbejdsskadelovgivningen, kan iværksættes snart.
Konkret skal de selvstændige og medarbejdende ægtefæller, der i dag ikke er omfattet af loven, have mulighed for frivilligt at blive omfattet af den.
Så samlet set er vi altså fra Venstres side
meget positive over for at se på reglerne og sikre, at der fremover bliver taget højde for, at arbejdsmarkedet i dag altså indeholder nogle nye funktioner og andre belastninger end dem, vi tidligere har kendt til.
Line Barfod (EL), 2002-01-10:
Det glæder mig at høre, at Venstre er positive over for en arbejdsmarkedsreform, men jeg vil gerne høre: Hvis nu arbejdsmarkedets parter ikke bliver enige om et nyt arbejdsulykke-/arbejdsskadebegreb i løbet af denne samling, hvad man jo kunne have en formodning om, da det ikke er lykkedes dem at blive enige indtil nu trods de mange år, hvor man har forhandlet om det, vil Venstre så være med til alligevel at gennemføre en arbejdsskadereform, som der er et meget stort behov for, hvad Venstres ordfører også selv var inde på?
Eva Kjer Hansen (V), 2002-01-10:
Ja, jeg kan bekræfte endnu en gang, at vi gerne vil se på de nuværende regler, og at vi gerne vil gennemføre en reform.
Og som jeg sagde i min ordførertale, så synes vi, at det skal ske i et tæt samarbejde med arbejdsmarkedets parter, da et stort ansvar ligger hos arbejdsmarkedets parter.
Jeg hørte beskæftigelsesministeren sige, at ministeren i løbet af kort tid vil indkalde parterne til en drøftelse af, hvad der skal ske.
Det er ikke et spørgsmål om, at det er arbejdsmarkedets parter, der alene skal definere, hvordan begreberne skal være fremover, men blot at de skal inddrages og være tæt med i processen om, hvordan de nye regler skal se ud.
Margrethe Vestager (RV), 2002-01-10:
Jeg synes selvfølgelig, det er meget glædeligt, at Venstres ordfører ikke mener, at arbejdsmarkedets parter skal definere de begreber, som er centrale i denne her lovgivning.