Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-04-30:
Jeg vil starte med at sige noget i anledning af det, hr. Ole Stavad netop svarede på fru Line Barfods spørgsmål, for det er jo i virkeligheden lidt af en gratis omgang fra hr. Ole Stavad.
Jeg kan i hvert fald højt og flot sige, at hvis konsekvensen af kommuneaftalerne er dramatiske nedskæringer
på de områder, hr. Ole Stavad nævnte, så stemmer Dansk Folkeparti selvfølgelig imod i Finansudvalget.
Det er klart, at det ville vi da aldrig acceptere, sådan er det.
Så hvis det bliver konsekvensen af de forhandlinger, der bliver, må finansministeren prøve at finde et flertal for det et andet sted.
Det her er sådan en årligt tilbagevendende debat, vi har, og det synes vi i Dansk Folkeparti er særdeles glimrende.
I år er det selvfølgelig på en lidt særlig baggrund, for vi har den situation nu, at vi netop har påbegyndt forhandlingerne om en ny kommunalreform, og det er klart, at selv om den skal træde i kraft den 1. januar 2007, og vi selvfølgelig har forståelse for finansministerens ønske om at skille de to ting ad i forbindelse med de kommende forhandlinger i relation til budgetterne for 2005, så ved vi jo godt, at det selvfølgelig i den folkelige debat og også i debatten herinde til en vis grad vil flettes ind i hinanden, sådan er det.
Men nu får vi jo en debat på onsdag i Folketinget om strukturreformforhandlingerne, og der vil jeg selvfølgelig også komme mere ind på det emne.
Her er det kommuners og amters økonomi for 2005, vi skal koncentrere os om.
Der er ingen tvivl om, at der er lagt op til en begrænset vækst.
Både den tidligere regering og den nuværende regering har jo henholdt sig til en 2010-plan, som er justeret på nogle punkter, men som har det samlede sigte, uanset om det er den tidligere eller den reformerede plan, vi tager udgangspunkt i, at der ikke er en ubegrænset vækst i de offentlige udgifter.
Der er altså en begrænset vækst; der er vækst, men en begrænset vækst.
En vækst er noget med, at man bruger flere penge det ene år, end man gjorde året forinden, og det kan man jo ikke diskutere, sådan er det.
Så kan man spørge, hvordan den vækst skal udmøntes, hvordan den skal fordeles, hvordan man gør det klogest, så man sikrer, at de mennesker, vi helst vil have får gavn af de ekstra penge, rent faktisk også får gavn af de her ekstra penge.
Og der er det jo ikke sort-hvidt.
Når regeringen skal udlægge teksten, som vi har hørt i dag, er det jo nærmest rosenrødt, hvad man kan klare for de penge, der er.
Og når man hører venstrefløjen, taler de nærmest om kæmpemæssige nedskæringer.
Det er en utrolig vanskelig balancegang at komme ind med et forsøg på et synspunkt ind imellem de to yderfløje, der i virkeligheden debatterer kommuners og amters økonomi for næste år i debatten indtil nu. Men jeg skal forsøge, for det, det handler om, når man har en vækst, men en begrænset vækst, er jo at prioritere i den offentlige økonomi, så pengene i højere grad går derhen, hvor vi gerne vil have de går hen.
Det kan være de ældre, det kan være vores børn, der har det vanskeligt, og som skal have en ekstra håndsrækning, og det kan være andre områder.
Men det handler altså om at prioritere de offentlige udgifter. Så handler det selvfølgelig også om det element, som kommer ind i strukturreformdebatten, måske mere end i den her debat, nemlig at vi har behov for en bedre udligning over landet.
Derfor har vi også presset på for, at vi selvfølgelig får en udligningsreform på plads, senest her i forbindelse med de igangværende forhandlinger om en strukturreform.
Vi har tidligere i forbindelse med kommuneforhandlinger kunnet se og med tilfredshed kunnet notere os, at man har prøvet at tage højde for, at udligningsreformen jo ikke er kommet fra 1. januar 2004 som oprindelig forudsat, og at man derfor har måttet lappe på det ved at lægge nogle udligningsmekanismer ind ekstraordinært i kommuneforhandlingerne.
Vi vil gerne opfordre finansministeren til at se positivt på, hvordan man kan komme de kommuner i møde, som har det særdeles vanskeligt i forhold til andre kommuner, også i forbindelse med de kommende kommuneforhandlinger.
Så lige en enkelt kommentar specielt i forbindelse med amterne.
Der bruges en hel del penge på at udvikle de elektroniske patientjournaler.
Udgangspunktet var egentlig, at Sundhedsstyrelsen skulle komme med et grundlag for at udarbejde det her, der gjorde, at vi var sikre på, at amternes systemer kunne tale sammen.
Netop i relation til, at regeringen jo nu har foreslået, at amterne nedlægges og sygehusene bringes ind under en regionsstruktur, er det særdeles nødvendigt at være sikker på, at de udgifter, der nu bruges i de her år i amterne på bl.a. elektroniske patientjournaler, hvilket er mange millioner kroner, bruges på en måde, så de systemer kan tale sammen, når amterne er væk og i givet fald regioner har overtaget ansvaret, altså at det kan bruges i forbindelse med den eventuelt kommende struktur.
Vi har i forbindelse med anlægsvurderingen nogle reguleringsmekanismer, vi har været enige med regeringen om, for at undgå, at der bliver afholdt en masse udgifter, som er tåbelige i forhold til en ny struktur, og der er der altså et særligt punkt her, som vi i hvert fald hos os har diskuteret.
Vi mener, at det er nødvendigt at kigge særligt på det.