runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helle Degn (S), 2000-03-14:
Til hr. Holger K. Nielsen skal jeg bare sige: Jo, det er naturligvis også indgået i vores analyse af, hvorfor det kan gå så galt i Østrig, at man kan ende med en repræsentation af et parti som Jörg Haiders på 27 pct.
Det tolker vi selvfølgelig ligesom hr. Holger K. Nielsen som en form for protest, som et oprør, og jeg gik endda også videre og sagde, at man forsøger at fiske hos en befolkning, som er usikker på konsekvenserne af, at Jerntæppet er faldet, og at grænserne er blevet åbne, og at globaliseringen, de nye markeder, skaber en masse nye betingelser, som den østrigske vælger naturligvis er usikker over for.
Der er naturligvis mange former for protester, der har indvirkning på det valgresultat, som ethvert parti selvfølgelig må sætte sig ned og analysere.
Det gør vi også i Socialdemokratiet, ligesom jeg går ud fra, at man gør det hos SF.
Til hr. Keld Albrechtsen vil jeg sige, at enhver klog regering vil selvfølgelig respektere både den beretning, der er afgivet af Nævnet, og den vedtagelse, som vil blive vedtaget her i Folketinget i dag, så det går jeg naturligvis også ud fra, at den regering, som Socialdemokratiet står bag og støtter, vil gøre.
Det skal der ikke være nogen tvivl om, og det synes jeg heller ikke der skal være efter, at vi er færdige med denne debat.
Til hr. Søren Søndergaard vil jeg sige: Jeg mener både, at statsministeren har truffet den rigtige beslutning, og at der er redegjort for, at når man skal træffe udenrigspolitiske beslutninger, kan der være noget, der hedder en tidsfaktor, og der kan være forskellige modstridende interesser.
Tidsfaktoren har her været en særlig komplikation, og det har vi haft en drøftelse af, og det har der også været en vis forståelse for, så derfor mener jeg, at statsministeren kan siges at have handlet i overensstemmelse med det, der har været muligt for ham.
Søren Søndergaard (EL), 2000-03-14:
Jeg synes, der er en modsætning i det, den socialdemokratiske ordfører siger.
På den ene side sagde den socialdemokratiske ordfører, at statsministeren ikke kunne have gjort andet end at sige ja til denne erklæring om Østrig, og på den anden side sagde den socialdemokratiske ordfører, at man i Socialdemokratiet accepterer en beretning, hvori det hedder, at Det Udenrigspolitiske Nævn finder, at regeringen helt klart burde have rådført sig med Nævnet forud for beslutningen.
Begge dele kan jo ikke være rigtige, for statsministeren kan ikke have truffet den rigtige beslutning, hvis han i øvrigt helt klart burde have rådført sig med Nævnet.
Hvilken af fortolkningerne vælger Socialdemokratiet?
Så vil jeg også godt bede den socialdemokratiske ordfører om at afstå fra at gentage heroppefra, at forskellige partiledere har været kontaktet.
Det er sådan set sagen fuldstændig uvedkommende, hvem statsministeren diskuterer med uden for formelle rammer som f.eks. Det Udenrigspolitiske Nævn.
Det er sagen fuldstændig uvedkommende.
Men vi kan jo godt se, at denne diskussion og også det forslag til vedtagelse, der er fremsat i dag, handler om, at de borgerlige partier ønsker at frede statsministeren, for nu skal man have jaet til ØMU'en hjem.
Det kan vi jo godt se, og vi undrer os ikke over, at statsministeren kontakter sine venner i Det Konservative Folkeparti og Venstre, når der skal ordnes den slags problemer, men det har altså ikke noget at gøre med Folketingets arbejde og Det Udenrigspolitiske Nævn.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-14:
Problemet er jo - og det bliver vi nødt til at få afklaret under denne debat, i hvert fald inden Enhedslisten kan stemme for det forslag til vedtagelse, fru Helle Degn har fremsat - at statsministeren sagde i går, at han ikke havde fået nogen næse.
Men statsministeren skal respektere beretningen, og jeg går ud fra og håber, at også Socialdemokratiets ordfører er enig i det.
Statsministeren kom til at sige til pressen i går - sådan hørte jeg det - at dette her får ingen praktiske konsekvenser.
Jeg vil gerne bede fru Helle Degn understrege, at når vi har lavet den beretning i fællesskab - Enhedslisten har også været med, og vi har været glade for det samarbejde, vi har haft, også med formanden for Det Udenrigspolitiske Nævn - betyder det selvfølgelig, at det, der står, har de praktiske konsekvenser, som lige præcis står beskrevet.
Det håber jeg vi kan få bekræftet.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 2000-03-14:
Jeg fik ikke svar på mit spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører: Hvorfor skal Danmark indføre sanktioner mod et land, hvis regeringsgrundlag er nøjagtig det samme som de grundholdninger, vi har her i vort eget samfund? Jeg forstod på den socialdemokratiske ordfører, at de sanktioner skulle indføres på grund af noget, man havde hørt under valgkampen.
De faktiske forhold er regeringsgrundlaget, som jeg har liggende her foran mig, og som jeg citerede fra før.
Jeg vil gerne give den socialdemokratiske ordfører en kopi af det, og så vil jeg gerne have svar på, om det virkelig er Socialdemokratiets og regeringens holdning, at fordi man har hørt noget, skal man gribe til så drastiske midler som at indføre sanktioner mod et land.
Det kan ikke være rigtigt.
Jeg vil gerne give ordføreren en kopi, for så er det måske nemmere at svare.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-03-14:
Det er en fuldstændig legitim politisk opfattelse at have, og den skal vi give udtryk for. Men det store spørgsmål her er: Er det noget, man skal opnå gennem demokratisk politisk kamp i Østrig, eller skal man opnå det gennem bureaukratiske manøvrer og intervention udefra?
Jeg mener det første, ikke det sidste, som tilfældet er med EU's sanktion, hvor man udefra forsøger at presse nogle andre holdninger igennem.
Jeg vil godt spørge fru Helle Degn: Har socialdemokraterne haft den tanke, at når 27 pct. af østrigerne har stemt på Jörg Haider, kan det skyldes ønsket om et oprør mod et socialdemokratisk-konservativt pampersystem, som gennem mange, mange år har kvalt den demokratiske politiske debat i Østrig? At der med andre ord er tale om, at mange mennesker ikke har følt, de kunne reagere anderledes i deres protest end ved at stemme på Jörg Haider, og at det i forlængelse heraf i virkeligheden er de østrigske socialdemokrater og konservative, der bør gribe i egen barm frem for at bede om hjælp udefra?
Rikke Hvilshøj (V), 2000-03-15:
Først til hr. Jeppe Kofod: Det er sådan set derfor, jeg har været positiv med hensyn til videnscenteret, for jeg mener, det bør være en af videnscenterets opgaver at tilvejebringe en ordentlig statistik, som vi kan debattere på baggrund af - det er sådan set den vinkel og den forhåbning, jeg har til videnscenteret - og at det ikke bliver organisationernes opgave at tilvejebringe den.
Og så til spørgsmålet, om Venstre ikke vil tilstræbe en ligelig sammensætning, f.eks. i Folketinget, mellem kønnene?
Jamen det mener vi ikke er en politisk opgave at tilstræbe. Vi kan ikke pådutte vælgerne, at der skal være en ligelig sammensætning.
Det, vi vil sikre fra Venstre, er, at der er lige muligheder for kvinder såvel som for mænd til at stille op, og det oplever jeg i høj grad der er.
Jeg tror endda, der er nogle mænd, der i øjeblikket vil påstå, at i de her år er det en fordel at være kvinde, og at hvis en masse mænd stiller op og de står på listen med én kvinde, jamen så har de det faktisk ret svært.
Der er stadig væk flest mænd i dette Folketing.
Det må være befolkningens afgørelse, det kan ikke være et mål i sig selv, men jo, jeg så også gerne flere kvinder.
Anni Svanholt (SF), 2000-03-15:
Med hensyn til statistik, ja, så kan man jo læse dér, hvor der nu står noget, og jeg kan også oplyse fru Rikke Hvilsholt om, at Det Økonomiske Råds beregninger viser, at der simpelt hen er store forskelle inden for tilsvarende uddannelser.
Jeg kan sige, at fra HK's side er det netop opgjort; der kan man bare tage 1999, og der er jo forskel: Hver gang en mandlig kollega får 100 kr., får den kvindelige kun 89,70 kr. Det er til at forholde sig til.
Så den ulighed skal ikke bagatelliseres; den skal der arbejdes med.
Men med hensyn til repræsentationen er det jo klart, at det står enhver frit for, hvem man vil stemme for.
Men er det ikke Venstres holdning, at man selvfølgelig skal tilstræbe, da kvinder udgør halvdelen - i hvert fald mindst halvdelen - af den danske befolkning, at det også skal afspejle repræsentationen i det Ting, vi står i her, i Folketinget?
Bjarne Laustsen (S), 2000-03-15:
Socialdemokratiet finder altid tanken om fjernelse af diskrimination sympatisk, men samtidig må vi tage afstand fra det grundlæggende opgør med arbejdsmarkedspensionerne, der ligger i SF's forslag.
Hvis bidragene ikke længere skulle være med til at afgøre den enkeltes pensionsudbetaling, ville der jo ikke være nogen grund til at opretholde systemet.
Så kunne vi lige så godt lægge det på skatten og foretage en central fordeling.
Men det er vores holdning, at arbejdsmarkedets parter har vist sig dygtige til at håndtere arbejdsmarkedspensionerne, og vi finder det derfor også hensigtsmæssigt fortsat at overlade spørgsmålet om fordeling mellem invaliditets- og pensionsdækning til deres indbyrdes forhandlinger.
Socialdemokratiet kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Lisbeth Arbøl (CD), 2000-03-15:
Da CD's ordfører ikke kan være til stede, skal jeg på CD's vegne fremføre følgende vedrørende fjernelse af køns- og invaliditetsdiskrimination i arbejdsmarkedspensioner: Beslutningsforslaget indeholder overordnet sympatiske tanker.
Imidlertid er vort arbejdsmarkedssystem som bekendt indrettet sådan, at det er op til arbejdsmarkedets parter selv at forhandle systemets indretninger på plads, og sådan mener vi også fortsat, det skal være.
Risikoudligning ville kræve en stærkt centraliseret offentlig styring, som vi ikke bryder os om.
Det skal fortsat være således, at pensionstageren får en pension, der er afhængig af vedkommendes bidrag gennem årene.
Pensionskasser med f.eks. overvejende kvinder er jo et udtryk for, at pågældende erhverv er repræsenteret hovedsagelig af kvinder, så arbejdsmarkedspensionsordningen kan og skal ikke bruges som et middel til at påvirke sammensætningen på arbejdsmarkedet.
Så vi mener, at fordelingen mellem invaliditets- og pensionsdækningen er og skal forblive et overenskomstmæsssigt arbejde for arbejdsmarkedets involverede parter.
Således kan CD ikke anbefale beslutningsforslaget.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-03-15:
Ingen vil bestride, at forskelle i kønssammensætning og forskelle med hensyn til invaliditetsrisiko i forskellige pensionskasser kan resultere i forskellige pensionsydelser.
Men spørgsmålet er, om det er noget, vi som lovgivningsmagt skal påtage os at ændre på.
Nu vil formentlig ikke engang SF bestride, at det her er en ganske kompliceret sag, som rummer en række juridiske problemstillinger.
En udligningsordning betyder jo, at nogle indbetalere til pensionsordninger skal have mere i pension, end de ellers ville have fået, og denne merydelse tages så fra andre, som vil få udbetalt en lavere ydelse, end de pågældende måske er blevet stillet i udsigt.
Det vil den sidste gruppe sikkert ikke være tilfreds med og vil derfor formentlig anlægge sag mod deres pensionskasse. Om de ville kunne vinde en sådan sag, skal jeg ikke gøre mig klog på, men kompliceret er det i hvert fald.
Alene kompleksiteten tilsiger, at vi som lovgivningsmagt let kan komme til at optræde som den berømte elefant i glasbutikken.
Derfor vil vi i Det Konservative Folkeparti tilråde, at vi lader være.
Men lønmodtagerorganisationerne, som jo sammen med arbejdsgiverne står bag oprettelsen af arbejdsmarkedets pensionsordninger, skal da være velkomne til at forsøge at etablere mere solidariske ordninger end de nu kendte.
Det vil i hvert fald være en måde at løse problemet på, som vi klart foretrækker, fremfor at vi forsøger at lovgive os ud af problemet.
Ja, en logisk konsekvens af det, jeg her har sagt, er naturligvis, at vi ikke kan støtte SF's forslag.
Jens Hald Madsen (V), 2000-03-15:
Da mit partis ordfører ikke kan være til stede, skal jeg læse følgende op: Vi kan formentlig alle tilslutte os, at der skal være ligestilling mellem kønnene, og at det også gælder i forbindelse med arbejdsmarkedspensioner.
Venstre er derfor positive over for intentionerne i SF's beslutningsforslag. Det er imidlertid vigtigt for Venstre at få slået fast, at vi grundlæggende er imod, at pensionsopsparere skal tvinges til at være i en bestemt sikringsordning, fordi de er tilknyttet et bestemt erhverv.
Efter Venstres mening ville denne debat, vi netop nu er i gang med, være overflødig, hvis blot pensionsopsparerne kunne stemme med fødderne, så hver enkelt af os havde mulighed for helt selv at beslutte, hvor og hvordan vores pensionsopsparing skulle anbringes. Vi er enige med SF i, at såfremt det virkelig drejer sig om 450.000 kvinder, som SF nævner i sine bemærkninger til beslutningsforslaget, så er der mange, der ikke får glæde af unisexreglerne.
Men i Venstre ønsker vi ikke lovgivning med tilbagevirkende kraft.
Hvor skulle grænsen i øvrigt sættes, hvor langt tilbage skulle vi lovgive for?
SF ønsker at få etableret en udligningsordning mellem de forskellige pensionskasser.
Venstres svar til det er endnu engang: Giv alle pensionsopsparere lov til at stemme med fødderne. Loven omfatter p.t. kun arbejdsgiveradministrerede ordninger, og det ønsker Venstre ikke at lave om på.
Venstre understregede netop ved vedtagelse af loven i 1998, at den ikke skulle gælde private ordninger.
Venstre vil imidlertid gerne under udvalgsarbejdet være med til at se på, hvad der egentlig med rimelighed kan lade sig gøre for at forbedre ligestillingen i pensionsordningerne med de førnævnte forbehold taget i betragtning.
Anders Samuelsen (RV), 2000-03-15:
Da Det Radikale Venstres ordfører på området ikke er til stede i dag, vil jeg på hans vegne oplæse følgende: I Det Radikale Venstre har vi sympati for det overordnede formål bag beslutningsforslaget, nemlig at sikre ligestilling mellem kønnene, men når det kommer til de mere konkrete virkemidler, er vi imidlertid ikke overbevist om, at det fremsatte forslag er den rette måde at gøre det på.
Forslaget er et betydeligt indgreb i forhold til den forhandlingsret, som arbejdsmarkedets parter i dag har på området.
Det er en gammel og rodfæstet tradition, at det er op til arbejdsmarkedets parter at aftale løn- og pensionsforhold, og det ønsker vi ikke at ændre på.
Derfor er vi heller ikke begejstret for forslaget om en politisk vedtaget risikoudligning med en central styring, som der lægges op til.
Efter vores opfattelse vil det betyde, at arbejdsmarkedspensionerne bevæger sig væk fra en direkte sammenhæng mellem pensionen og de indbetalte bidrag, altså til en form for skat, og det ønsker vi ikke at stå model til.
På den baggrund kan Det Radikale Venstre ikke støtte forslaget.
Egil Møller (DF), 2000-03-15:
I dag skal vi førstebehandle et beslutningsforslag fra SF om yderligere at fjerne kønsbestemte forskelle i arbejdsmarkedspensioner.
Fremsættelsen sker i øvrigt på ugedagen efter kvindernes internationale kampdag, som fandt sted den 8. marts i år.
Principielt er Dansk Folkeparti enige med SF i, at der skal ske en ligelig behandling af mænd og kvinder.
Dansk Folkeparti har dog store betænkeligheder ved at ændre på den nugældende lovgivning på området, som behandler de to køn ens, hvis de er indtrådt som nye medlemmer efter 1. juli 1999.
Dansk Folkeparti kan derfor ikke støtte lovforslaget.
Ritt Bjerregaard (S), 2000-03-15:
Jeg må sige til spørgeren, at jeg har fuld tillid til den måde, energi- og miljøministeren forvalter det mandat, han har til at følge den videre udvikling på det her lovgivningsområde, på, og det ville undre mig, hvis man ikke i det videre arbejde også ville drøfte komitéprocedurerne, ligesom man har gjort det førhen.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Mogens Andreasen (DF), 2000-03-15:
Jeg har selvfølgelig også lyttet til de tidligere ordførere, og der har jo været vendt mange områder inden for denne her lovgivning.
Det er en lov, som for nogle vil være meget spændende at få vedtaget, og for andre vil den være mindre interessant.
Dansk Folkeparti er positivt indstillet over for ligestilling mellem mænd og kvinder, men vi mener, at dette lovforslag er et klart udtryk for en tvangslovgivning på en række områder.
Det er efter Dansk Folkepartis opfattelse
meget svært at gennemføre en sådan ensretning på arbejdsmarkedet ved tvang. I § 3, stk. 3, forestiller ministeren sig, at personer, der udsættes for seksuel chikane, er berettigede til en godtgørelse.
Dér mener vi i Dansk Folkeparti, at det kan medføre, at der opstår store vanskeligheder med vurderingen af skyld og uskyld på dette område.
Ligestillingsministeren forestiller sig, at ligebehandling på arbejdsmarkedet og i forhold til orlovsordninger skal styres gennem lovgivning.
Det mener vi ikke i Dansk Folkeparti.
For os er det helt afgørende, at arbejdsmarkedets parter, altså virksomheder og medarbejdere, selv indgår de aftaler, der skal være gældende og fremmende på virksomhederne.
Vi mener, at dette lovforslag er en meget udstrakt bemyndigelseslov, hvor ministeren tildeles en række muligheder for regulering og tvang.
Det mener vi i Dansk
Folkeparti er at gå for langt, og vi kan derfor ikke støtte forslaget.
Lisbeth Arbøl (CD), 2000-03-15:
Da CD's ordfører ikke kan være til stede, skal jeg på CD's vegne fremføre følgende: Forslaget til lov om ligestilling af kvinder og mænd er et udmærket generelt lovforslag, som er en fin opfølgning på verdenskvindekonferencen i Beijing og på forespørgsel nr. F 48 fra 1999 og den følgende vedtagelse af forslag til vedtagelse nr. V 87.
I Kommissionens årsrapport fra 1998 og Rådets direktiv fra 1997 understreges disse politikker da også meget.
Derfor er det også væsentligt, at der oprettes både et videnscenter og et klagenævn.
Det er vi meget tilfredse med i CD.
Det er godt med gode intentioner og holdninger i en generel lov, og et sted skal der startes, men praksis er og bliver sværere.
Hvis vi bare dykker ned i tre områder, kan vi hurtigt se det, f.eks. at arbejde for lige løn: Jamen det er jo faktisk kvinderne, som føder børnene, som ammer, og som tager de fleste af børnenes sygedage og forældreorlov osv.
Og dette ved både arbejdsgiveren og arbejdstageren jo udmærket godt, når der skal forhandles decentral løn udeomkring.
Andre europæiske lande er nået længere, end vi er i Danmark, og har f.eks. lovgivningsmæssigt sikret kvinder og for den sags skyld også mænd, som har været væk fra arbejdsmarkedet for at passe børn, opkvalificering og kurser efter endt orlov, som dermed også gør deres muligheder for at opretholde lige løn bedre.
Dette burde tages op i dansk lovgivning som opfølgning på denne ellers udmærkede lov.
Så er der en anden ting: at arbejde for ligelig kønsmæssig deltagelse i beslutningsprocesser i samfundet.
Jamen hvis vi bare skal starte med sådan en ting som mødetilrettelæggelse ude i samfundet, så tager selv det lang tid, skulle jeg hilse og sige.
At understøtte bestræbelserne for bedre sammenhæng mellem arbejds- og familieliv er meget fint, og det glæder vi os til, men det kræver i hvert fald meget mod og vilje til nytænkning i vores samfund på tværs af partier og ideologier.
Måske det var noget for vores nye socialminister at fokusere på.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-15:
Da Enhedslistens ligestillingsordfører, hr. Søren Søndergaard, ikke kan være til stede, har jeg mulighed for at meddele Enhedslistens holdning til det fremsatte forslag.
Som udgangspunkt kan vi fuldt ud bakke op bag lovforslagets formål, nemlig at fremme ligestilling mellem mænd og kvinder.
Det er der bestemt brug for.
Alene den sidste tids debat om lønforskellene mellem mænd og kvinder viser, at der er langt igen, før kvinder er sikret ikke bare formel, men også reel ligestilling i det danske samfund.
Præcis derfor har vi det også lidt vanskeligt med de almindelige bemærkninger, hvor det nye og moderne ligestillingsarbejde defineres ved at skulle omhandle både kvinders og mænds rettigheder og muligheder.
Naturligvis har vi intet imod at beskæftige os med mænds muligheder og rettigheder, men det må ikke dække over den kendsgerning, at det først og fremmest er kvinderne, som rammes af den kønsmæssige diskriminering.
Derudover er der en masse diskrimination i vores samfund, som rammer både mænd og kvinder, det være sig af racemæssig, klassemæssig eller aldersmæssig karakter, og det skal der også gøres noget ved, men det ligger så inden for denne lovs rammer.
Vi ser frem til det kommende udvalgsarbejde, hvor vi har en række spørgsmål og forslag, som vi vil rejse, bl.a. om Ligestillingsnævnets sammensætning, opgave og relation til diskrimination af kvinder på landets arbejdspladser, men vi gør det altså ud fra den positive indfaldsvinkel, at vi ønsker loven gennemført, før Tinget går på sommerferie.
Afslutningsvis vil vi godt, ligesom vi gjorde under debatten den 12. maj 1999, protestere mod den ulidelige brug
af det totalt uforståelige fremmedord mainstreaming-princippet i denne lovgivning.
Til ministeren vil vi sige: Kald det i stedet kønsintegration, som vi har foreslået, eller find på noget andet!
Og så vil jeg generelt sige til de involverede embedsmænd og ministre, og hvem der ellers måtte beskæftige sig med det her: Men tal dansk, mand!
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-03-15:
Jeg har fået lov at oplæse vores ordførers, fru Tove Videbæks, tale her, og hvis nogen måtte have de fordomme om Kristeligt Folkeparti, at vi ønsker kvinderne hjem til kødgryderne, så må jeg bedrøve dem med, at det her lever slet ikke op til fordommene.
Det 20. århundrede er blevet kaldt
kvindernes århundrede, men kigger vi på tallene og statistikkerne, taler de desværre deres tydelige sprog om, at det ikke er helt så godt, som vi måske tror. Ligestilling har noget at gøre med, at mænd og kvinder skal have lige behandling og lige muligheder for og rettigheder til at udvikle evner både hjemme og på arbejdet, lige løn og pension, osv. Arbejdet for ligestilling har ikke nødvendigvis noget at gøre med at presse mænd og kvinder ind i de samme rammer eller former, men at erkende, at vi er forskellige og dog lige meget værd.
Vi skal være lige, men bestemt ikke ens.
Hvis vi skal have lige muligheder for mænd og kvinder i Danmark på højde med de andre nordiske lande, skal vi have turbo på ligestillingsarbejdet, og ligestilling af mænd og kvinder skal angribes fra forskellige vinkler både på virksomheder, i organisationer og i forvaltningsinstitutioner.
Danmark halter langt bag efter Norge og Sverige og Finland på ligestillingsområdet.
På arbejdsmarkedet findes der stadig strukturelle barrierer, der kan være med til at fastholde, at f.eks. kvinder har svært ved at opnå lederstillinger, og at nogle typer arbejdspladser traditionelt forbliver kun for mænd.
Det er samtidig vigtigt, at mænd og kvinder deltager på lige fod, når der skal udarbejdes jobannoncer og afholdes jobsamtaler.
I en jobsamtale, hvor der også sidder en kvinde, som udspørger, vil denne kvinde få øje på og lægge mærke til helt andre egenskaber og kvaliteter
hos ansøgeren, end den mandlige kollega, som sidder ved bordet med den samme opgave, gør.
Derved opnår man et mere nuanceret syn på kompetencer og kvalifikationer for mænd og kvinder individuelt.
Endnu er det kun en vision, at kvinder og mænd er nogenlunde ligeligt repræsenterede på arbejdsmarkedet, og for mig hænger ligestilling sammen med respekt og ligeværd på alle områder i tilværelsen.
I Kristeligt Folkeparti vil vi gerne være med til at opruste ligestillingsarbejdet, og vi mener, at det er afgørende, at der bliver taget et reelt, lovmæssigt initiativ, så Kristeligt Folkeparti støtter dette lovforslag.