Helge Adam Møller (KF), 2003-03-12:
Da man indgik det nuværende forsvarsforlig for snart 4 år siden, gik forligspartierne et stort skridt mod at modernisere og tilpasse forsvaret til fremtidens trusler.
Men lad mig sige lige ud: Man gik langt dengang, men man gik ikke langt nok.
Det bør vi gøre denne gang.
Det er uacceptabelt, hvis vi og NATO samlet set har for mange kampvogne, for meget selvkørende artilleri, for mange jagerfly, for mange minelæggere, samtidig med at der mangler specialstyrker, lufttransportkapacitet, højt uddannede fuldt mobile infanterikampstyrker eller enheder, som er særlig egnede til at imødegå angreb med kemiske og biologiske våben.
En del politikere og folk fra forsvaret har talt om, at et kommende forsvarsforlig skulle give dansk forsvar tid til konsolidering frem for nye ændringer.
Lad mig sige det lige ud: Det kan man godt glemme alt om.
Tiden er inde til yderligere og nødvendige ændringer.
Forandre for at bevare et forsvar, der er skræddersyet til den verden, vi lever i i dag, og ikke den verden og de trusler, vi har forladt.
Lad mig illustrere med et par eksempler, hvad nogle af konsekvenserne af denne holdning f.eks. kan blive.
I dag har hæren fire brigader.
Tre af dem, ca. 18.000 mand, indgår i Danske Division, som sammen med en division fra Tyskland og en division fra Polen danner et fælles polsk-tysk-dansk korps med hovedkvarter i Stettin.
Ja, selv den gamle hovedfjende Rusland har nu tætte og stærke samarbejdsbånd til NATO. En konsekvens af disse forhold kunne jo være at skære dette korps ned til en tredjedel.
Så kunne hvert land i stedet for at bidrage med en division bidrage med en tredjedel, altså en brigade.
Til gengæld kunne man så sikre sig, at denne fælles trelandedivision fik mere moderne udstyr, fik langt større mobilitet og dermed maksimal relevans i forhold til fremtidens opgaver.
Og hvad med flyvevåbnet?
I øjeblikket har vi i Danmark tre eskadriller F-16.
Kun en af de tre er fuldt anvendelig overalt i verden.
Er det ikke bedre i et kommende forsvarsforlig at have færre eskadriller, men til gengæld sikre sig, at dem, man har, kan anvendes ikke bare i Danmark, men over hele verden, at samtlige fly er udrustet med de mest avancerede våbensystemer, og at alle piloterne er optimalt trænede?
Jo, der er nok af spørgsmål at drøfte, overveje og tage stilling til i forbindelse med et kommende forsvarsforlig, og det gælder alle tre værn.
Det bliver hårdt.
Det vil give en voldsom debat.
Meget konservativ tankegang skal droppes, mange slagsmål skal tages mellem de forskellige værn eller de forskellige våbenarter.
Men den konservative folketingsgruppe finder, at det er nødvendigt at tage et opgør med både en snæver national tankegang og en snæver værnstankegang.
For mange forsvarspositive lever i en forestilling om, at hvert land eller hvert værn skal kunne klare alle typer opgaver.
Det er illusorisk at tro.
Det er der ikke behov for, og det er der
heller ikke økonomi til.
Lad mig slutte med at opsummere vigtige konservative mål for et kommende forsvarsforlig.
Vi vil hellere have et forsvar med færre enheder, som er moderne, mobile, højtuddannede og fuldt anvendelige, frem for mange mindre anvendelige enheder.
For det andet: Det skal være et forsvar, hvor enhederne er uddannede, udrustede og trænede til at løse de opgaver, som påregnes at blive fremtidens.
For det tredje: Der skal afsættes klart flere midler til materielinvesteringer end i det nuværende forlig.
For det fjerde: De færre enheder skal have moderne materiel og et tilstrækkeligt antal officerer og befalingsmænd.
Og som det sidste: Det skal sikres, at uddannelsen bliver hård, effektiv og realistisk, også for de værnepligtige.
Dette er mærkesager, fordi vi ellers svigter dansk sikkerhed og de soldater, som på Danmarks vegne skal løse nødvendige, men farlige opgaver.