Søren Søndergaard (EL), 2001-05-17:
Det var et vigtigt skridt på vejen mod en international indsats for ligestilling, da Beijingkonferencen endte med en sluterklæring, som på mange områder peger fremad.
Måske var det vigtigste, at der blev sat en proces i gang, som gør det muligt at følge op på en række områder.
Jeg skal nævne et par
af de vigtigste
Først og fremmest tager Beijingerklæringen sig ud som en holdningserklæring med en handlingsplan.
For at undgå at processen bliver udvandet, er det derfor vigtigt, at vi finder en strategi, som om ikke andet kan føre til, at der lægges pres på regeringer verden over, f.eks. ved, at der bliver indføjet tidsrammer.
Så var der også en række emner, som der er blevet sagt meget om mange gange, der ikke fik tilstrækkelig plads på konferencen, og som blev afvist af en række regeringer.
Jeg vil særligt hæfte mig ved spørgsmålet om kvinders seksuelle rettigheder.
Selv om der finder en international politisk proces sted om ligestilling mellem kønnene, er det jo som bekendt ikke det samme, som at virkeligheden følger med. I flere områder verden over kan vi faktisk notere betragtelige tilbageskridt i kampen for ligestilling.
Det gælder helt oplagt enkelte steder i den muslimske verden, men bestemt ikke kun her.
Jeg kan nævne en rapport fra UNDP fra sommeren 1999 om landene i den tidligere Østblok, som opregner en række områder, hvor kvinders forhold er blevet forværret i de sidste 10 år.
Det gælder spørgsmålet om beskæftigelse, hvor kvinder generelt er blevet skubbet ud i lavtlønnet arbejde under usikre ansættelsesforhold, det gælder en øget arbejdsbyrde i hjemmet og også uden for, og selv i spørgsmålet om kvinders personlige sikkerhed kan der spores en tilbagegang.
Den overgang, som mange håbede ville føre til stadig bedre forhold, har bestemt haft sine negative sider.
En del af ansvaret for denne situation må fordeles på de internationale finansinstitutioner, som har gennemtvunget skrappe økonomiske reformer i den tidligere Østblok, og det fører mig så også til en skeptisk bemærkning til udviklingsministerens tale.
Udviklingsministeren nævnte behovet for at arbejde for, at udviklingsbankerne tager kønsaspektet alvorligt, og jeg kan forstå, at dette skal ske gennem oprettelse af særlige puljer til formålet.
På det punkt glæder Enhedslisten sig til den dag, hvor vi for alvor kan begynde at diskutere
, hvordan bl.a. Verdensbankens og IMF's generelle økonomiske reformer virker på forholdet mellem kønnene.
Vi mener ikke, at det er alt for positivt.
På det nationale plan er der også en del at udrette.
Vi skal ikke behandle denne her debat, som om det kun er den store verden, der har problemer med ligestilling, for trods årtiers debat, og vi har jo virkelig haft debat i årtier om det her emne, har vi problemer med ligelønnen, vi har problemer med vold mod kvinder, og så er der jo store problemer med integrationen af kvinder fra etniske minoriteter, hvor der er langt igen, før vi har en uddannelses- og beskæftigelsespolitik, som fremmer integrationen effektivt. Vi er generelt positive over for det forslag, der er lagt på bordet.
Vi mener, at det rummer en række skridt i den rigtige retning, at der er noget at gå videre med såvel internationalt som nationalt, og derfor kan vi støtte det.