Elisabeth Arnold (RV), 2000-04-06:
Flere i ordførerrækken har i dag sagt, at de allerhelst så rigsfællesskabet bevaret.
Jeg vil gerne modificere udtalelserne lidt ved at sige, at i Det Radikale Venstre ser vi meget gerne, at rigsfællesskabet fortsat består, men vi ser jo allerhelst under alle omstændigheder, at begge parter er tilfredse.
Det betyder selvfølgelig, at hvis Færøerne ikke kan blive tilfredse inden for de grænser, som rigsfællesskabet afstikker, så må der findes en anden ordning.
Det er jo realiteterne.
Vi har jo ingen glæde af at tvinge Færøerne til at være med i et rigsfællesskab, som de i bund og grund er utilfredse med.
Det må man selvfølgelig have respekt for.
Ønsket er legitimt og vidner
om energi, selvtillid og stolthed.
Vi forstår godt ønsket om at stå på egne ben, og vi vil gerne tage det alvorligt, og vi vil tage det færøske udspil som udgangspunkt for de forhandlinger, der skal i gang i maj måned; men vi må også sige, at det jo selvfølgelig medfører, at selvstændigheden bliver reel.
Hvis man vil stå på egne ben, så kan man ikke samtidig modtage overførsler fra et andet land langt ud i en ubestemt fremtid.
Det er sagt mange gange før i dag, og det er også nødvendigt, at vi gentager det her.
En af de tidligere ordførere sagde, at der er talt alt for meget om penge i denne her debat.
Det er selvfølgelig måske noget, der skæmmer debatten, men det er jo altså sådan med penge, at det er noget, man skal tale om; det er ikke bare noget, man har - som det hedder i et dansk mundheld. Penge kommer til at spille en rolle i forhandlingerne
fremover
, og jeg blev da ked af det i dag, da jeg læste en kronik i Politiken, som beskrev, at Danmark med sine store overførsler til Færøerne faktisk havde gjort Færøerne stor skade og havde gjort, at de var blevet mindre bevidst om deres egne muligheder, end de ellers ville have været.
Sådan nogle anklager synes jeg er fuldstændig ubegrundede og meget ubehagelige at høre på.
At vi ved vores støtte til Færøerne skulle have bragt dem i ulykke, synes jeg virkelig er en urimelig anklage.
Så lad os glemme snakken om penge.
Den kommer vi jo til i forhandlingerne senere hen.
Det handler jo også og i meget høj grad om mange andre anliggender.
Det handler om historien.
I mere end 600 år har Færøerne og Danmark haft tætte forbindelser, men jeg vil godt sige, at Færøerne som et ørige altid har været noget for sig selv, altid har været deres egne, altid har haft sin egen kultur, været helt sig selv og alligevel nordisk med stærke fælles træk både sprogligt og kulturelt til andre riger i norden.
Så handler det om suverænitet.
Nu er der i den hvidbog, der blev udgivet fra Færøernes side her for et stykke tid siden, blevet beskrevet meget nøje, hvordan man ønskede at deltage i internationalt samarbejde, og at man ikke ønskede, at nogen skulle blande sig i Færøernes indre anliggender.
Her må det dog være på sin plads at indskyde, at uanset hvad Færøerne tror, man kan tillade sig som selvstændig nation, så går jeg ud fra, at Færøerne i givet fald ville ønske at deltage i internationalt samarbejde, som vi andre også gør,
f.eks. i Europarådet, Nordisk Råd, FN osv.
Der vil altid være nogle organisationer, som stiller nogle krav til medlemslandene, som gør, at de vil blive afkrævet regnskab for, hvad der sker, også inden for egne grænser.
Vi ser meget, meget gerne, at Færøerne tilbringer fremtiden sammen med os i den nordiske familie.
Hvordan båndene mellem os så end måtte blive, vil vi følge forhandlingerne med stor og ægte interesse og håber på en løsning til glæde for begge folk.