Knud Erik Kirkegaard (KF), 2001-04-06:
Gennem de sidste 3 år er det for alvor lykkedes at få sat regionalpolitikken på Folketingets dagsorden.
Det startede med en forespørgsel - så vidt jeg husker i 1999 - hvor det blev besluttet, at regeringen fremover hvert år skulle fremkomme med en årlig redegørelse for regionalpolitikken.
Det blev vedtaget i 2000, at der skulle udarbejdes en analyse af, hvordan man bedst kunne foretage regionale konsekvensvurderinger af de initiativer, som staten i en lang række sammenhænge i øvrigt tog.
Endelig er det så i år, vi skal forsøge at fastlægge den fremtidige procedure for anvendelsen af de regionale konsekvensvurderinger.
Det er i øvrigt bemærkelsesværdigt, at gennem disse 3 år er det Folketinget, der har været i front, og regeringen har så fulgt op efterhånden med større og større begejstring, fordi regeringen nu også har fået øjnene op for, at det regionalpolitiske er et centralt politisk tema.
Forleden havde vi en drøftelse af udviklingen i placeringen af de statslige arbejdspladser, hvor der blev vedtaget - ja, jeg bruger ofte udtrykket vedtaget en dagsorden, men det er jo, fordi jeg har været her i så mange år - der blev i hvert fald foranstaltet en vedtagelse her i Folketinget med udsigt til, at der skal tages større hensyn til de svagere områder, når man placerer statslige arbejdspladser.
Det var en vigtig vedtagelse, en vedtagelse, der, tror jeg, sendte et kraftigt signal om, hvor alvorligt
vi fra Folketingets side tager den her problemstilling.
Det med de statslige arbejdspladser er ikke i sig selv det afgørende, men jeg tror, signalet er meget, meget vigtigt.
Det med de statslige arbejdspladser er en brik i det store spil, en vigtig brik i det store spil, men altså kun en brik i det store spil.
Vi har nu fået en rapport om regional konsekvensvurdering udarbejdet af Indenrigsministeriet med hjælp fra andre ministerier, og jeg har kun ros at komme med i den anledning.
Jeg synes, det er en god analyse.
Man beskæftiger sig med nogle problemstillinger, som vi er nødt til at forholde os til, bl.a. problemstillingen: Hvad er egentlig en region?
Dér kan jeg godt sige, at efter vores opfattelse i Det Konservative Folkeparti har afgrænsningen af regioner ikke noget med hverken kommunegrænser eller amtsgrænser at gøre.
Det, jeg er mest fascineret af, er den afgrænsningsmodel, man kan se i analysen på side 51, hvor man tager nogle arbejdsmarkedsoplande.
Jeg kan se, at for det amt, jeg kender bedst, Ringkjøbing Amt, ser det for mig ud til, at det er en særdeles fornuftig måde at opdele området på, for selv i et amt som Ringkjøbing Amt kan vilkårene være vidt forskellige, og denne forskellighed bliver der taget hensyn til, når det er arbejdskraftoplandene, man tager som udgangspunkt.
Så det er højt prioriteret af os i Det Konservative Folkeparti.
Den næste problemstilling er udvælgelse.
Hvad er det så for nogle initiativer, hvad er det for nogle lovforslag, der skal underkastes en regional konsekvensvurdering?
Kunsten må være, at vi får sikkerhed for, at de relevante initiativer bliver konsekvensvurderet.
Dér kunne jeg godt ønske mig lidt stærkere signaler fra regeringen om, hvordan man nu egentlig vil sikre det.
Jeg kan forstå, at tankegangen er, at det er de enkelte fagministerier, som selv skal afgøre, om der skal konsekvensvurderes eller ej.
Jeg er ikke helt sikker på, at det er fuldt ud betryggende.
Man kan falde i fristelse, man kan have travlt, og så er det jo meget let lige at komme til den konklusion, at der ikke er behov for en sådan konsekvensvurdering.
Der kan vel også være forslag, som man gerne vil have igennem Folketinget, men hvor flertallet måske er tvivlsomt.
Så kan det være mindre belejligt, hvis der er nogle ubehagelige regionale konsekvenser, og så kan man vel dér falde for fristelser til at undlade.
Et forsigtighedsprincip - det udtryk bliver brugt i analysen - må tages i anvendelse, sådan at vi dér, hvor vi er i tvivl om berettigelsen af en konsekvensvurdering, foretager den.
De politikområder, som vi kan tage i anvendelse, når vi skal bestræbe os på at få en ligelig økonomisk udvikling i de forskellige regioner i landet, er jo de velkendte.
Arbejdsmarkedspolitikken er væsentlig.
Der er det utrolig vigtigt, at man lægger kompetence ud til de regionale områder, så man dér ud fra de lokale hensyn kan iværksætte de rigtige foranstaltninger.
Jo mere kompetence til de lokale folk, jo bedre. Så er der det erhvervspolitiske, det regionale erhvervspolitiske, hvor allerede den jysk-fynske erhvervsredegørelse har været nævnt her i dag.
Jeg synes, det var et fantastisk godt initiativ, som kommuner og amter i det jyske og fynske tog med at etablere denne redegørelse, og jeg synes også, regeringen har taget fornuftigt imod ideerne, er gået positivt ind i et samspil og allerede har nogle projekter på bedding.
Jeg kan forstå, at der også er stillet nogle midler i udsigt.
Over 4 år var det et eller andet imellem en halv og en hel milliard kroner.
Det forekommer mig egentlig at være et noget beskedent beløb.
Infrastruktur har der været talt meget om i årevis: at den offentlige service er på plads.
Uddannelsesinstitutioner er utrolig vigtige.
Hvis jeg igen skal nævne det område, jeg kommer fra, Ringkjøbing Amt, må jeg sige, at Handels- og Ingeniørhøjskolen i Herning er et fyrtårn uddannelsespolitisk for os i den del af landet, og jeg er helt overbevist om, at vi kan koble en masse ting på den uddannelsesinstitution, som vil give vækst og udvikling i hele den del af landet.
Det er blot et eksempel på det.
Der kunne have været nævnt andre eksempler fra andre dele af landet.
Tilsvarende også kulturinstitutioner, kulturbevillinger, hvor langt, langt hovedparten bliver anvendt i København.
Den vægtning skal vi have gjort anderledes.
Vi har i Det Konservative Folkeparti et betragteligt ansvar for, at der er blevet sat gang i hovedstaden.
Det er ikke noget, vi skammer os over.
Det er noget, vi er stolte over.
Vi skal, som også regeringen siger i sit formål med det hele, sørge for, at der er gode levevilkår over hele landet, og det, vi kan måle, er jo: Bliver forskellene større, eller bliver forskellene mindre imellem regionerne?
Jeg vil tro, hele Folketinget er enig i, at det, at forskellene bliver mindre, er det ideelle.
Det er uheldigt, hvis forskellene bliver større.
Der kan jeg i hvert fald opleve som kommunalpolitiker i det vestjyske, at vi i en lang, lang årrække har haft en udvikling i vores beskatningsgrundlag, som har ligget over landsgennemsnittet.
Og det er ikke kun os; der er en række kommuner i provinsen, der oplever dette.
Dette er det soleklare bevis på, at vi i øjeblikket har en situation, hvor forskellene bliver større, ikke mindre.
Og derfor er der behov for handling.
Der kan vi ikke kun nøjes med ordene.