Hans Christian Schmidt (V), 2002-04-23:
Lad mig takke for lejligheden til at tale om, hvordan regeringen vil sikre, at Danmark fremover kan opfylde nationale målsætninger og internationale forpligtelser på klimaområdet set i lyset af omprioriteringer, som regeringen har foretaget.
Jeg er glad for den opbakning, regeringen får på klimaområdet, og jeg finder det nyttigt og konstruktivt, at vi netop nu får lejlighed til at diskutere spørgsmålet om Danmarks opfyldelse af nationale og internationale klimamål, inden vi senere i eftermiddag skal drøfte Danmarks ratifikation af Kyotoprotokollen.
Det er klart, at en omprioritering er en udfordring.
Det betyder jo, at vi skal gøre tingene på en anden måde, og på klimaområdet gælder det om at finde nye, bedre og billigere løsninger til gavn for miljøet.
Men en omprioritering er også en mulighed, som regeringen har tænkt at udnytte til fulde ganske enkelt for at effektivisere den samlede indsats, så vi alt i alt får mere miljø for pengene. Lad mig derfor slå helt fast, at en omprioritering bestemt ikke betyder nedprioritering.
Regeringen vil både efterleve den nationale målsætning om at reducere CO2-udledningen i energisektoren med 20 pct. i 2005 i forhold til 1988-niveauet og vores internationale målsætning i henhold til Kyotoprotokollen om at reducere de samlede drivhusgasudledninger med 21 pct. i 2008-2012 i forhold til 1990.
Som det fremgår af det forslag, jeg har fremsat om Danmarks ratifikation af Kyotoprotokollen, handler det nu om en juridisk reduktionsforpligtelse på 21 pct. i forhold til de faktiske, dvs. ukorrigerede udledninger i 1990.
om ratifikation senere i eftermiddag.
Opfyldelsen af klimamålene har stor politisk bevågenhed i regeringen, og der arbejdes meget intenst med disse mål i og på tværs af flere ministerier.
For at løfte dette arbejde yderligere har regeringen netop igangsat et tværministerielt og koordineret udvalgsarbejde bestående af en række udvalg.
Udvalget vil vurdere omprioriteringen af indsatsen på de forskellige områder, herunder f.eks. effekten af de reducerede tilskudsordninger, og udvalget vil desuden belyse og analysere effekten og omkostningerne ved overordnede og tværgående tiltag, f.eks. Kyotomekanismerne.
Energisektoren trækker en meget stor del af den nuværende indsats, og derfor er der nedsat et særligt udvalg, som koncentrerer sig om virkemidlerne på energiområdet.
Det er Økonomi- og Erhvervsministeriet, som leder dette udvalg.
I denne sammenhæng kan jeg oplyse, at økonomi- og erhvervsministeren med udgangspunkt i regeringsgrundlaget også er begyndt på forhandlinger med aftaleparterne bag elreformen om en omlægning af energipolitikken.
Det sker bl.a. med henblik på en mere omkostningseffektiv prioritering af energisektorens bidrag til opfyldelse af klimaforpligtelserne.
I udspillet til disse drøftelser indgår spørgsmålet om videreførelsen af CO2-kvoter for elselskaberne, muligheden for at gennemføre udbygning med havmøller på markedsmæssige betingelser og mulighederne for at erstatte CO2-reduktion i energisektoren med CO2-kreditter på et internationalt marked.
Dette er meget vigtige områder, og forhandlingerne med aftaleparterne om elreformen vil naturligvis have stor betydning for det udvalgsarbejde, der vedrører energisektoren og spørgsmålet om, hvordan energisektoren bidrager til den samlede klimamålsætning.
Der vil også i denne sammenhæng skulle tages stilling
Som et tredje udvalg er der nedsat et udvalg, som skal koordinere inputtet fra de øvrige udvalg.
Her sidder Finansministeriet for bordenden, og desuden deltager mit ministerium, Skatteministeriet, Økonomi- og Erhvervsministeriet og Udenrigsministeriet.
Så alt i alt kan man roligt sige, at der er fokus på spørgsmålet om Danmarks målopfyldelse, og at der arbejdes kraftigt på sagen.
Målet er at fastlægge principperne for prioriteringen af indsatsen mellem de forskellige områder og opnå en så optimal kombination af virkemidler som muligt ud fra en afvejning af både miljømæssige, samfundsøkonomiske, statsfinansielle og fordelingsmæssige konsekvenser ved anvendelsen af de enkelte tiltag.
Det er bestemt ikke nogen let opgave, og det er derfor min klare vurdering, at tiden til dette arbejde er givet rigtig godt ud, og at både miljøet og den danske økonomi er godt tjent med grundige forberedelser.
Et vigtigt spørgsmål er anvendelsen af de såkaldte Kyotomekanismer, altså handelen med kvoter mellem ilande, joint implementation, som er projekter mellem ilande og øst- og centraleuropæiske lande, og CDM, Clean Development Mechanism-projekter mellem ilande og udviklingslande.
Som bekendt er det regeringens holdning, at disse mekanismer skal anvendes.
Det er regeringens klare overbevisning, at de internationale mekanismer kan og skal give et vigtigt bidrag til, at 21 pct.-målsætningen efterleves, og at dette sker på en omkostningseffektiv måde.
Regeringen agter derfor bl.a. at iværksætte projekter, der skal medføre reduktioner i udlandet, og som tæller med i det danske drivhusgasregnskab.
Regeringen vil dog først tage stilling til, hvordan, hvor, hvor meget og hvilke af Kyotomekanismerne der skal anvendes, når der ligger et samlet oplæg fra de nævnte tværministerielle udvalg.
Udvalgsarbejdet og regeringens stillingtagen til anvendelsen af Kyotomekanismerne vil skulle ske ud fra en samlet betragtning og under hensyntagen til en lang række faktorer.
Herunder kan jeg for det første nævne opgørelsen af, hvor langt vi kan nå med allerede eksisterende hjemlige tiltag, deres effekt samt omkostningerne ved disse.
For det andet kan jeg nævne prisen på drivhusgasser på det internationale emissionsmarked, som der stadig hersker stor usikkerhed om, og som udvalgene også vil skulle analysere og vurdere nøje.
For det tredje er der de internationale regler for Kyotoprotokollens implementering, hvoraf det fremgår, at anvendelsen af Kyotomekanismerne skal være et supplement til den hjemlige indsats, og at den hjemlige indsats derfor fortsat skal udgøre et betydeligt element af den samlede indsats.
For det fjerde: Sammenhængen af EU-regler på området, herunder Kommissionens forslag om et fælles EU-kvote-direktiv.
Og som et femte punkt: De samfundsøkonomiske fordele ved at understøtte den hjemlige teknologiudvikling på den ene side over for synergieffekten mellem at opnå reduktioner i udlandet og overføre miljøvenlige teknologier og understøtte den bæredygtige udvikling i samarbejdslandene på den anden side.
Samtidig med, at der vil være behov for og miljømæssig og økonomisk fornuft i at anvende mekanismerne, vil der som nævnt stadig skulle foregå en betydelig hjemlig indsats. Det er således regeringens opfattelse, at der inden for alle samfundssektorer vil være behov for yderligere initiativer i de kommende år for at nå målsætningen om en reduktion på 21 pct., og det gælder både energiområdet, transport, landbrug, skovbrug, industri og husholdninger.
Dette fremgår også af regeringens forslag til Danmarks nationale strategi for bæredygtig udvikling, som blev behandlet i Folketingets Miljø- og Planlægningsudvalg i fredags.
Konklusionen på min besvarelse i dag er, at regeringen arbejder meget intenst med, hvordan Danmark bedst opfylder sin nationale målsætning om en 20 pct.-reduktion af energisektorens CO2-emission i 2005 i forhold til 1988 og den internationale klimaforpligtelse på en 21 pct.-reduktion af drivhusgasser i 2008-2012 i forhold til niveauet i 1990.
Vi er fuldt ud enige om, at målopfyldelsen skal ske, men hvordan det skal ske, venter vi med at tage stilling til, til vi har et bedre grundlag at gøre det på. Jeg håber og tror på, at der, når vi ved senere lejligheder skal tage stilling til de konkrete virkemidler på klimaområdet, vil være bred opbakning i Folketinget, så vi i fællesskab kan sikre, at Danmark kan efterleve disse målsætninger.
Forhandling