Charlotte Antonsen (V), 1998-12-08:
Nytårsaften ved midnat fastlåser 11 af EU-landene deres valutaer i forhold til euroen, og som det allerede er blevet nævnt af regeringen - og her mener jeg faktisk, regeringen har været meget ærlig i sit referat af, hvad der er ved at ske i Europa - så er det en meget enestående begivenhed, eller som økonomiministeren betegnede det: det er historisk set det vigtigste, der er sket i EU, siden EU blev startet.
Det er klart, at der er tale om en meget vigtig politisk beslutning, men det er også klart, at der er tale om en skelsættende beslutning også set fra et dansk synspunkt, og det er det, vi skal drøfte i dag.
Det, der sker nytårsnat, er, at der ikke længere kan spekuleres mod tyske D-mark, finske mark, italienske lire, franske franc, belgiske og luxemburgske franc, hollandske gylden, spanske pesetas, portugisiske escudos, irske pund og østrigske schilling.
Med andre ord er spekulanterne pludselig i en situation, hvor noget af det eneste, man kan spekulere imod i Europa, er den danske krone.
Det er deri, risikoen består, og og det er det, vi fra Venstres side føler regeringen ikke i tilstrækkelig grad har orienteret befolkningen om.
Vi mener faktisk modsat den socialdemokratiske ordfører, hr. Buksti, at regeringen ikke alene er forpligtiget til at forklare, hvilken situation vi har bragt os selv i ved at stå uden for euroen, men også at regeringen er nødt til at angive en løsningsmulighed.
Og løsningen i denne her sag er, at Danmark kommer med i euroen.
Det er den måde, hvorpå vi kan sikre den danske krone, og det er den måde, hvorpå vi kan sikre stabilitet i den danske økonomi
Jeg har ikke behov for så meget på den ene side og på den anden side, som hr. Buksti - i hvert tilfælde i forslaget til vedtagelse - lægger op til.
Jeg synes, at der er behov for handling, og at vi nu skal være opmærksomme på, at tiden er inde.
Altså, det sker her om 3 uger - som statsministeren også sagde det - og derefter er den danske krone i en meget ubehagelig situation. Der er ikke nogen i dag - hverken økonomiministeren eller statsministeren - der kan garantere, hvor den danske krone befinder sig den 4. januar, hvor det er første børsdag, og det er mandag.
Det er ingen i dag, der kan garantere noget som helst om den danske valutakurs, for det er Den Europæiske Centralbank, der fastlægger den.
Den aftale, vi har lavet med Den Europæiske Centralbank, er jo også behæftet med megen usikkerhed.
Det er jo ikke ligesom i gamle dag med EMS'en, som statsministeren også gjorde meget rede for, hvor man havde Nyborgaftalen, som jo forklarede, hvordan man i takt med, at valutakurserne svingede i forhold til den fælles fastsatte ramme, skulle gribe ind fra Fællesskabets side.
Det er jo det, der er usikkerhed om i dag.
Vi ved ikke, om den danske valutakasse skal være helt tom, før vi får hjælp.
Vi ved ikke, hvor længe Den Europæiske Centralbank vil hjælpe os, hvis den danske krone kommer ud i en krise. Så det er en meget usikker situation, og den eneste måde, hvorpå vi kan bringe os i sikkerhed igen, er ved at give danskerne den folkeafstemning, så de får en mulighed for at sige ja til euroen, og så vi kan afskaffe den valutakursusikkerhed, som i endnu højere grad vil være der efter midnat nytårsaften.
Det er klart, at der er nogle økonomiske problemer forbundet for den enkelte dansker ved at stå udenfor.
Det drejer sig selvfølgelig først og fremmest om en forhøjet rente.
Det er jo den risikopræmie, man betaler, ved at der er større usikkerhed ved kronen end ved de andre kurser.
Vi har også for nylig set beregninger fra Økonomiministeriet på, at vi får et lavere bruttonationalprodukt, vi får højere arbejdsløshed, vi vil få færre investeringer
Så vi får en hel masse konkrete økonomiske problemer, som går ud på over den enkelte dansker.
Vi har jo i modsætning til den svenske krone og det britiske pund valgt ikke at lade den danske krone flyde frit.
Hvis man spekulerer mod det britiske pund eller den svenske krone, kommer der jo ikke en europæisk centralbank og hjælper spekulanterne, ligesom der gør i den danske situation.
Og dér vil jeg så sige, at det er en ulempe, vi selvfølgelig har påført os selv.
Her er jeg så enig med regeringen i, at det er det bedste, vi kan gøre, når vi nu er i den situation, at vi ikke kan være fuldgyldige medlemmer i euroen.
For selvfølgelig er vi enige i fastkurspolitikken, som har været ført siden 1982, og vi mener ikke, at man løser nogen økonomiske problemer i Europa ved at devaluere.
Så det er klart, at vi skal have en fastkurs, men det indebærer altså også en risiko.
Der er ikke bare tale om en aftale som i EMS'ens tid, hvor vi er solidariske, og hvor Den Europæiske Centralbank kommer os til hjælp ud i det blå.
Vi har selv valgt at sige nej til et samarbejde på det her område, og så accepterer de faktisk vores nej, og så kan vi altså ikke få en så god situation, som vi ellers kunne have fået.
Og vi kan heller ikke få en så god situation, som vi havde historisk inden EMS'en brød sammen, som statsministeren også var inde på tidligere.
Det er jo ikke længere alene et spørgsmål mellem oppositionen og regeringen om, hvordan man tolker den danske økonomi.
Det kan selvfølgelig være interessant nok, men det, der kommer til nu, er også, at de internationale spekulanter, finansmarkedet, kapitalmarkedet, vil følge med en lup, hvad der sker i Danmark, for at se, om der er en interessant mulighed for at spekulere mod kronen og dermed få en let gevinst.
Den økonomiske afmatning og de økonomiske negative tendenser, som vi allerede ser tal på - betalingsbalancen går i underskud formentlig i de næste 3 år, flere af de store danske virksomheder kommer ud med dårlige resultater, investeringerne i industrien er faldende, beskæftigelsen er vigende bortset fra i byggeriet - er jo langt værre i en situation, hvor vi ikke er sammen med de andre i fastkurssamarbejdet, og derfor er der altså med det, der indtræffer nytårsnat, netop op over, at vi kommer sammen med de andre, at vi genskaber stabiliteten. Der er ikke behov for et for eller imod.
Der er behov for, at regeringen tager fat om sagen og siger, hvad regeringens synspunkt er.
Det, der selvfølgelig så kunne være interessant at få at vide i dag - nu har jeg forsøgt med den socialdemokratiske ordfører, nu jeg vil også gerne spørge statsministeren - er: Hvad mener statsministeren om afstemningsdatoen?
Er statsministeren enig med sin udenrigsminister i det meget fornuftige i, at folkeafstemningen kommer senest i år 2001? Det ville være klogt, og det ville også være en lettelse for den danske befolkning at få klar besked, om afstemningen er på vej.
Det ville give os god tid til at få en åben og ærlig debat, så man ikke føler, at euroen kommer snigende ind på den enkelte dansker som en tyv om natten.
Lad os da få åbenhed i den her diskussion.
Lad os sige sandheden.
Jeg vil godt lige minde om, at det, de danske borgere har sagt nej til, var Maastrichttraktaten, og det er immervæk 6 år siden, at der blev sagt nej.
Jeg synes, at man skylder den danske befolkning at spørge den en gang til.
Nu kan vi i højere grad se, at der er en pris for at stå udenfor.
Det har vi bl.a. økonomiministeriets beregninger for.
Det, vi ikke kender svaret på, er, hvor mange tusinde kroner danskerne er villige til at betale for, at der på deres plastickort står kroner i stedet for euro.
Jeg tror ikke, og det tyder de seneste meningsmålingerne
heller ikke på, at der stadig væk er et flertal i den danske befolkning, der ønsker at opretholde et forbehold, som kun er til ulempe for os selv.
Der er jo ingen fordele.
Der er ingen frihed i den situation, vi står i nu, men vi kan hver eneste nat frygte for, hvad der sker på kapitalmarkedet.
Der er intet godt at hente.
Til sidst, og det er i virkeligheden det, jeg synes er det værste i den her diskussion, er der det, at Danmark ikke længere er et fuldgyldigt medlem af det politiske samarbejde i Unionen.
Det er helt klart, at det er på det politiske område, Unionen rykker i øjeblikket.
Det er dér, der virkelig sker noget.
Og hvad sker der med Danmark?
Vi er ikke med!
Det svarer til, at man som parti ikke sidder med i Finansudvalget, men kun sidder i Arbejdsmarkedsudvalget.
Den går ikke.
Det hænger ikke sammen.
Lad os få en afstemningsdato.
I Venstre mener vi, at vi skal være åbne og ærlige over for befolkningen i denne sag.
Det danske forbehold bør afskaffes så hurtigt som muligt, og senest i år 2001 skal vi have en dansk folkeafstemning.
Vi vil stemme for forslaget til vedtagelsen, men vi er som bekendt ikke medforslagsstillere.