Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-20:
Vi kom med store forhåbninger til New York, vi havde mindre forventninger, og vi fik kun små resultater.
Men lidt har også ret, og det har det, når vi arbejder sammen internationalt.
Da kommer resultaterne ikke kørende i samme tempo som i det danske parlament.
Vi skal være tilfredse med, at Rio ikke blev rullet tilbage.
Skønt resultaterne har vist, at der er miljømæssig tilbagegang, og skønt fremgangen har været beskeden, blev der dog ikke tale om tilbagegang.
Vi kan derudover med stor tilfredshed notere, at Danmark og ikke mindst EU gjorde en stor indsats.
Vi kan være stolte af at tilhøre Den Europæiske Union, der i den grad satte dagsordenen og var en af de drivende kræfter.
Det skal vi huske at bruge tid på at fortælle den befolkning, som undertiden er lidt skeptisk over for, om det nytter noget at være med i EU.
Her er et af de klare eksempler på, at det var det rigtige sted at lægge vores indflydelse.
Jeg synes også, vi skylder at rose de ministre, der havde brugt tid på at komme med derover, og embedsmændene og også de NGO'ere, som ulejligede sig derover og mange gange kom med nogle konstruktive bidrag i forhandlingerne.
Det viser endnu en gang, at tankegangen om at engagere alle er meget væsentlig i miljødebatten.
Beskedenheden forbyder mig at karakterisere parlamentarikernes indsats derovre, og jeg vil i stedet for gå i gang med, hvad der så kom ud af det.
Der var nogle skuffende resultater på klimaområdet.
Når man havde læst Al Gores bog som en passende opvarmning til konferencen og hans kritik af den tidligere amerikanske administrations indsats i Rio, tænkte man, at med et nyt præsidentpar måtte der virkelig ske noget.
Ordene var flotte, ingen tvivl om det, men handlingerne lod vente på sig.
Når vi nu efterfølgende har set, hvad den amerikanske præsident, Bill Clinton, har spillet ud med i klimaforhandlingerne, må man sige, at det ikke er en dyb imponerethed, der har præget reaktionerne fra de europæiske lande.
Jeg synes, reaktionerne med rette har været kritiske over for udspillet.
Klimaområdet blev ikke bragt meget videre.
Det ligger så til Kyoto, og det kommer vi tilbage til senere i en selvstændig debat.
På biodiversitetsområdet har der været fremskridt, men vi må sige, at hvis vi griber i egen barm, har vi stadig væk problemer, som vi burde løse.
Vi har egentlig indgået en aftale om, at olieforureningen gennem en række indsatser skulle stoppes i de danske farvande.
Der er ikke sket meget.
Vi hører stadig til de sorte områder.
Vi har hele problemet med at beskytte de vilde dyr, men også problemet med de gamle danske husdyrracer, som vi heller ikke beskytter tilstrækkeligt.
Vi skal altså også gribe i egen barm, vi skal ikke bare være efter de andre.
På skovkonventionsområdet kom der nogle fremskridt.
Det Konservative Folkeparti mener, at vi skal bringe joint implementation ind som et vigtigt redskab.
Ilandene kan bruge pengene i lande, som er med i klimakonventionen, til at bekæmpe ørken med træplantning.
Det vil give et bedre lokalt klima, det vil give bedre velfærd, og det vil være med til den fattigdomsbekæmpelse, som er meget vigtig, for at vi kan nå nogle store resultater. Fattigdom er en af de største trusler mod vores alle sammens miljø.
Vi havde ønsket, som jeg nævnte tidligere, at et internationalt retssamfund på miljøområdet havde fået en lidt tydeligere placering.
Det er en helt klar del af strategien for Det Konservative Folkepartis vedkommende, at vi får et internationalt retssamfund på miljøområdet, og at vi får bindende aftaler.
Vi må, hvor der er mulighed for det, bruge tilslutning til internationale miljøkonventioner som noget meget væsentligt i forhandlinger om støtte til det ene eller det andet.
Befolkningens engagement kalder vi jo tit »Agenda 21«.
Jeg tror, vi skal omdøbe den.
Der er jo ikke nogen hvide mennesker i Danmark, der forstår, hvad der dækker sig bag det kodeord.
Jeg synes, at den rapport, der er kommet om FN's 19. generalforsamling, og som Udenrigsministeriet har udgivet, er et godt eksempel på, hvor kort vi er kommet.
Hovedparten er på engelsk.
Altså: Hvis vi skal have befolkningen til at engagere sig lidt, må vi kommunikere med den danske befolkning på dansk.
Jeg plejer ikke at anbefale statsministerens taler; jeg synes mange gange, man bør fraråde dem, men her var der dog én, der godt kunne tåle at se dagens lys på dansk.
Jeg vil håbe, at man i fremtiden vil bruge det danske sprog.
Skal vi engagere befolkningen, handler det også om regelforenkling, som Venstres ordfører så rigtigt var inde på.
Det er den vej, vi skal gå videre for at få flere engageret.
Det skal ikke bureaukratiseres, det skal forenkles, men en forenkling må ikke betyde, at vi sætter bæredygtigheden over styr.