Martin Lidegaard (RV), 2005-03-02:
Som flere af ordførerne har været inde på, er der jo to ret forskellige dele i det lovforslag, der er lagt frem her.
Den første del omhandler en minimumsstandard for den individuelle handicaptransport, som vi skal tilbyde vores medborgere i det her land, de 500.000 borgere, der på grund af det ene eller det andet handicap har sværere ved at bevæge sig rundt i samfundet, end de fleste folketingsmedlemmer har.
For os at se er det et lovforslag, som både handler om, hvad vi menneskeligt vil byde de mennesker, og som også handler om en grundlæggende diskussion af, hvordan vi integrerer alle mulige forskellige former for mennesker i vores samfund bedre.
Derfor synes vi fra radikal side, at det her er et meget vigtigt lovforslag for at give det signal, at den vej, vi ønsker at betræde i det her land, er større tilgængelighed, større service, større udnyttelse af de ressourcer, som de 500.000 mennesker besidder.
Derfor er vi også dybt bekymrede over, at det serviceminimumsmål, der lægges op til, og som vi tror vil danne standard for den service, de nye kommuner skal etablere og betale, de facto vil betyde en forringelse i en meget stor del af landet af transport af mennesker med et handicap.
Derfor vil vi gerne bede om i dag, at ministeren vil give tilsagn om, at han måske giver sin vurdering af, om det her vil komme til at lægge standarden, og hvis det gør, hvor mange kommuner i landet der så vil få en ringere standard, end tilfældet er i dag.
Det synes jeg er en vigtig viden at have med, inden folk trykker på den grønne knap her, altså om det, vi er ved at lave, i virkeligheden er en nedgradering af servicen flere steder i landet i stedet for det modsatte, som vi alle sammen håber og tror.
Jeg skal hilse og sige, at også vi kan tilslutte os de ændringsforslag, som SF oprindelig velvilligt stillede, og som vi synes højner standarden på en god måde.
Den anden del af forslaget er så rejsekortet, og der havde vi jo en større diskussion sidste gang.
Faktisk var det sidste, der skete lige inden valget, at vi bad om at få hele lovpakken tilbage i udvalget, fordi vi syntes, at det var lidt usikkert, hvordan statens retsstilling blev i det her på længere sigt.
Når vi nu hjemler, at, om jeg så må sige, aktieindehaverne eller de selskaber, som ejer rejsekortet, kan hive provenuet ind, når andre aktører måtte betale sig ind på rejsekortet senere, er det jo ikke relevant lige nu.
Det vil ikke give nogen kæmpestore indtægter i morgen og de næste par år, men hvad nu, hvis rejsekortet bliver det nye dankort om 10 år?
Er det så rimeligt, at det til den tid er DSB og Arriva, der skal score den sandsynligvis meget store fortjeneste, der vil komme?
Hvis Folketinget på det tidspunkt beslutter sig for, at det ikke er rimeligt, at det er dem, der scorer fortjenesten – jeg medgiver, at det er en hypotetisk tanke, men vi er her jo også for at tænke lige to skridt længere frem – og hvis Folketinget så ønsker at ændre på, hvem der kan høste overskuddet fra rejsekortet, kan vi så det uden at påkalde os et erstatningsansvar, fordi de forskellige aktører jo har investeret en masse penge i tiltro til, at de ville få provenuet?
Det er den retsstilling, som Det Radikale Venstre er stærkt optaget af at få belyst, ikke fordi vi er imod rejsekortet, for det er en fantastisk idé, og vi støtter til fulde hele projektets idé og gennemførelse, men lige præcis her synes vi at der er brug for klarhed over, om vi kan give os selv nogle problemer på længere sigt.
Det håber jeg også ministeren har haft lejlighed til at undersøge eller i hvert fald vil få lejlighed til at undersøge, inden vi skal videre med behandling af forslagene.
Vi vil kigge på, hvordan det går med SF's ændringsforslag, og vi vil kigge lidt på de svar, ministeren kommer med, inden vi tager endelig stilling til vores holdning til lovforslaget.