runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Gitte Seeberg (KF), 2004-03-31:
Sagen om Danmarks deltagelse i Irak har efterhånden været behandlet her i Folketingssalen mange gange.
Det er naturligvis også helt på sin plads at debattere denne vigtige sag og beslutning, om end der næppe kan føjes meget nyt til debatten, sådan som også statsministeren var inde på.
For Det Konservative Folkeparti har sagen været klar og er klar.
Beslutningen blev truffet som følge af regimet i
Ifølge Udenrigsministeriets juridiske tjenestes notat fra marts måned sidste år, som vi jo også tidligere har haft lejlighed til at drøfte her i salen, er det juridiske grundlag for dansk deltagelse i krigen helt i orden.
Aktionen baserer sig på et utal af resolutioner fra FN's Sikkerhedsråd, herunder resolution 678 og 687.
Disse resolutioner har dannet baggrund for vores beslutning, ganske som de gjorde det i 1998, da Folketinget på daværende tidspunkt besluttede aktivt at gribe ind over for Saddam Hussein.
Jeg er naturligvis opmærksom på, at fortolkningen af det juridiske grundlag udlægges forskelligt.
Det fremgik jo med al tydelighed af den høring, vi havde om Irak i sidste uge. Der var jo også ved den høring folk, som mente, at også beslutningen i 1998 var ulovlig.
Ikke desto mindre mener vi fra konservativ side også nu her et år efter, at det var den rigtige beslutning, vi tog.
Saddam nægtede at samarbejde med FN's våbeninspektører, han lod hånt om FN.
Konsekvenserne heraf måtte selvfølgelig være, at verdenssamfundet ikke igen skulle vende det blinde øje til.
Tilbage vil stå en retssag mod Saddam Hussein for alle hans grusomme forbrydelser; det vidner de mange massegrave om.
Med hensyn til beslutningsgrundlaget har det været klart, sådan som også både udenrigsministeren og statsministeren var inde på. Jeg skal blot henvise til beslutningsforslag nr. B 118 fra sidste samling. Oppositionen er meget optaget af, at der ikke i Irak er fundet masseødelæggelsesvåben.
Og vel havde de fleste af os vel troet, at der var masseødelæggelsesvåben - jeg har også set folk i oppositionen citeret for det - for hvorfor skulle Saddam ellers ikke ville samarbejde, hvis der ikke var masseødelæggelsesvåben; det er vel det, vi alle sammen har siddet tilbage med.
Imidlertid, sådan som det også fremgår af beslutningsforslaget, som jeg netop nævnte, er det ikke det spørgsmål, som var afgørende for vores beslutning i Det Konservative Folkeparti.
Det afgørende var, at Saddam Hussein ved Sikkerhedsrådets resolution 1441, hvorved han fik den allersidste advarsel, ikke efterkom det, han skulle.
Han skulle dokumentere, at der ikke i Irak fandtes masseødelæggelsesvåben, og det gjorde han ikke.
Og faktisk samarbejdede han heller ikke med våbeninspektørerne.
Blix ville have mere tid, ja, og man kan selvfølgelig også altid sige, at det er et spørgsmål om, hvornår nok er nok.
Det kan man selvfølgelig altid diskutere.
Men det er altså en beslutning, som politikerne må tage og ikke Blix.
Vi står ved beslutningen, og vi glæder os også over i dag, at S og R står bag ved udsendelsen af vores soldater.
Det fortjener de.
Så skal jeg blot meddele, at vi naturligvis støtter det forslag til vedtagelse, som vi er medforslagsstillere på.
Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-31:
Når jeg forsøger at få en diskussion omkring den verdensorden, som er i svøb i øjeblikket, og forsøger at stille nogle principielle spørgsmål også til partiet Venstre, så kan man ikke bare nøjes med at tage et eksempel og sige, at Irak er et isoleret eksempel. Man er også nødt til at se mere generelt på, hvad man skal gøre i forhold til al den ondskab, alle de diktatorer, alle de massemord, som finder sted rundtomkring i verden. Og der er min pointe, at det ikke hjælper noget, hvis det bliver krigen, der bliver det almindelige middel mod det.
Der vil jeg foreslå en diskussion om, hvordan man med andre midler kan gå mere offensivt ind og hjælpe oppositionsgrupper og støtte politiske bevægelser og også have en sammenhæng i Vestens politik. For det er fuldstændig rigtigt, som hr. Søren Søndergaard har sagt tidligere i dag, at Vesten jo støttede Saddam Hussein frem til 1991.
Det er jo sandheden i det her.
Saddam Hussein var en af vennerne.
Når der blev fundet massegrave, så er det jo massegrave, som blev lavet på et tidspunkt, hvor Vesten støttede Saddam Hussein, solgte våben til Saddam Hussein, solgte giftgas til Saddam Hussein.
Ingen diktatorer kan overleve, hvis de ikke får støtte fra Vesten.
Peter Skaarup (DF), 2004-03-31:
Hvis der er spørgsmål, hr. Jeppe Kofod ikke mener er besvaret rigtigt, er der som sagt den mulighed, som hr. Jeppe Kofod selv har været med til at vedtage, at DIIS kigger på de ting.
Skulle hr. Jeppe Kofod ikke i sandhedens interesse lade undersøgelsen blive foretaget, før man begynder at sige, at det institut, der skal lave den, DIIS, er utroværdigt eller ikke uvildigt?
Det, hr. Jeppe Kofod og Socialdemokraterne reelt siger, er, at man ikke har tillid til det, man selv har sat i gang.
Det er reelt det, man siger, når man nu kræver nye undersøgelser.
Jeg synes, hr. Jeppe Kofod her bidrager til en lede ved de ting, som hr. Jeppe Kofod selv har argumenteret for, for man argumenterer under hele debatten om Irak for, at der skal være et hundrede procent enighed i FN's Sikkerhedsråd om det, der skal gøres, men man har i 1998 selv siddet som regering og accepteret, at man var parat til at gøre en indsats i forhold til Irak, som der ikke var et hundrede procent enighed om i FN's Sikkerhedsråd, og man har også i forhold til Kosovo ønsket og gjort noget, som der heller ikke var et hundrede procent enighed om.
Så der er altså en dobbeltmoral i Socialdemokratiets politik.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Jeg vil bare høre, om ikke hr. Jeppe Kofod er blevet lidt forvirret ligesom jeg, for på den ene side hører vi fra hr. Rohde nærmest en anklage mod Socialdemokratiet, for at Socialdemokratiet skulle holde hånden over Saddam Hussein, og hvor lang tid skulle han have lov at være ved magten osv. osv.
På den anden side har vi gentagne gange hørt fra Venstre, at de har baseret sig hundrede procent på de FN-resolutioner, der har været.
Jeg kan ikke helt få de to ting til at passe sammen.
Derfor vil jeg bare høre, om hr. Jeppe Kofod i sin forberedelse til denne her debat eller andre debatter er stødt på nogen FN-resolution, der omhandler regime change i Irak, som omhandler spørgsmål om at fjerne Saddam Hussein, for jeg er ikke stødt på nogen.
Men det kan jo være, at hr. Jeppe Kofod kan hjælpe mig der, sådan at vi kan få afklaret, om det er mig, der modsiger mig selv, eller om det simpelt hen er Venstre, der vrøvler.
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Jeg er fuldstændig enig med fru Gitte Seeberg i, at våbeninspektørerne jo kommer med nogle indstillinger i forhold til at opfylde det mandat, de har fået i opdrag af Sikkerhedsrådet.
Det er jo i sidste ende Sikkerhedsrådet, må man gå ud fra, der afgør, hvilke foranstaltninger man skal sætte i værk, om man skal gå i krig, eller om man skal gøre nogle andre ting.
Det var bare ikke det, der skete tilbage i marts sidste år.
Da blev Sikkerhedsrådet ignoreret.
Der var ikke nogen beslutning om at gå i krig.
Gitte Seeberg (KF), 2004-03-31:
Det er også i forbindelse med våbeninspektørerne og hr. Hans Blix.
Er hr. Jeppe Kofod enig i, at formuleringerne i resolution 1441 jo netop er en forpligtelse til omgående, betingelsesløst og aktivt at samarbejde med våbeninspektørerne, og at også Hans Blix før beslutningen om at deltage i Irakkrigen jo tydeligt havde tilkendegivet, at styret i Bagdad ikke samarbejdede med våbeninspektørerne?
Jeg har al respekt for Hans Blix og for sympatien for ham, men i sidste instans kan det jo ikke være FN's våbeninspektører, der skal afgøre, hvornår nok er nok.
Det må altså være de lande, som tager affære.
Er hr. Jeppe Kofod enig i det?
Eller mener hr. Jeppe Kofod, at det er op til Hans Blix præcis at bestemme hvor og hvornår?
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Jeg kan forstå, at hr. Troels Lund Poulsen ikke vil forstå det, jeg siger, nemlig at for Socialdemokratiets vedkommende har vi hele vejen igennem 1990'erne og også i 2003 vedvarende holdt fast på, at Saddam Hussein skulle afvæbnes.
Det, der var den fundamentale forskel fra 1998 til 2003, var, at FN's våbeninspektører i 2003 anbefalede, at de skulle fortsætte arbejdet, at de skulle have forlænget deres mandat.
Man kan i hvert fald sige, at eftertiden har vist, at det ikke har været så nemt at udrede de her masseødelæggelsesvåben, som nogle påstod det var tilbage i 2003, da man indledte en krig.
Hvad angår en uvildig undersøgelse, har jeg det grundlæggende spørgsmål, jeg heller ikke fik svar på, da jeg stillede det til Venstres ordfører: Hvorfor vil man ikke gå med til en uvildig, uafhængig undersøgelse, hvor man kigger på de ting, der er sagt, og de funktioner, der er kommet i forbindelse med Irakkrigen fra regeringens side?
Hvorfor er man modstander af det?
Det må være, fordi man har stukket noget under stolen.
Man får unægtelig det indtryk, at man holder på nogle hemmeligheder, og man får det indtryk bestyrket, når man læser dagspressen og kan se, at lækkede rapporter fra Forsvarets Efterretningstjeneste kommer med nye oplysninger, der går imod de ting, som regeringen har sagt herinde i Folketinget.
Troels Lund Poulsen (V), 2004-03-31:
Jeg vil blot sige til hr. Jeppe Kofod, at jeg ikke forstår, at man i 1998 var i stand til at træffe en beslutning om at afvæbne Saddam Hussein, og vi så oplever 5 år efter, hvor situationen blot er blevet endnu værre, end den var i 1998, at Socialdemokratiet sætter sig på bagbenene.
For det, Hans Blix jo også sagde, var, at der ikke var et omgående og betingelsesløst samarbejde, som var forudsat i resolution 1441.
Lad mig så til sidst blot minde hr. Jeppe Kofod om det spørgsmål, som hr. Jeppe Kofod ikke nåede at svare på, nemlig om Socialdemokratiet ikke mener, at DIIS kan lave en uvildig rapport, ligesom det blev besluttet i Folketinget den 20. november ved F 7-debatten?
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Jeg gentager, at det var sådan, at i 1998 kunne våbeninspektørerne ikke opfylde deres mandat og gik til FN's Sikkerhedsråd og sagde, at de ikke kunne opfylde deres mandat.
Det var den fundamentalt modsatte situation i 2003, hvor Hans Blix jo gik til FN's Sikkerhedsråd og sagde, at de gerne ville fortsætte med at opfylde deres mandat.
Vi mener, der er udsigt til, at vi kan opfylde vores mandat.
Det er en grundlæggende forskel, og jeg forstår ikke, hvorfor hr. Troels Lund Poulsen ikke kan se, at der er den forskel.
Og jeg vil gerne høre, om hr. Troels Lund Poulsen ikke kan se den forskel?
Ellers må hr. Troels Lund Poulsen have andre informationer, end jeg har.
Troels Lund Poulsen (V), 2004-03-31:
Det må jo være det, hr. Jeppe Kofod slutter.
I 1998 var Socialdemokratiet villige til at afvæbne Saddam Hussein, men i 2003 mener hr. Jeppe Kofod ikke, at der var argumenter nok.
Er det så blevet bedre fra 1998 til 2003?
Jeg må sige, at jeg stiller mig tvivlende over for det standpunkt.
Jeg mener nu, det gik den modsatte vej, flere massegrave, flere overtrædelser af FN-resolutioner.
Lad mig så til sidst stille det meget banale spørgsmål: Mener hr. Jeppe Kofod, at DIIS ikke er en uvildig institution, som vil kunne lave en uvildig rapport?
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Nu kan man jo have forskellige vurderinger, men Hans Blix udtalte i sommeren sidste år, kan jeg huske, i et interview til, jeg tror, det var Danmarks Radio, at han var helt overbevist om, at der var stemning i Sikkerhedsrådet for at tage aktion mod Saddam Hussein, hvis han havde fået lov til at opfylde sit mandat eller fået nogle måneder mere og Saddam Hussein stadig væk ikke ville retfærdiggøre og godtgøre sine masseødelæggelsesvåben.
Det var hans vurdering.
Det kan man så være uenig i, og det forstår jeg at hr. Jens Rohde er fuldstændig uenig i, men det er jo fuldstændig umuligt at påstå, at hvis man ikke var gået med USA dengang i marts måned, så havde Saddam Hussein stadig væk siddet ved magten.
Det er jo en påstand, man ikke kan efterprøve.
Det synes jeg er noget sludder.
Jeg vil gerne understrege over for hr. Jens Rohde, at det, der skilte, var, at vi mente ligesom hr. Hans Blix og våbeninspektørerne, at man skulle give opbakning til, at de kunne opfylde deres mandat; det, de bad om.
Men der var altså andre, der ville noget andet.
Jens Rohde (V), 2004-03-31:
Men uanset om man havde ventet 1 eller 2 måneder, om man havde givet Hans Blix 3 måneder, ville det så havde fjernet Saddam Hussein?
Ville det have bekæmpet Saddam Husseins regime?
Nu hører jeg hr. Jeppe Kofod stå her og sige, at Socialdemokraterne også ønskede at bekæmpe Saddam Husseins regime.
Og ja, det kan man sige, det forsøgte man sammen med os andre og verdenssamfundet med de økonomiske sanktioner.
Hvor Socialdemokraterne, mens de var i regering, og hvor Enhedslisten stillede talrige forslag om at ophæve sanktionerne, jo også fastholdt, at sanktionerne skulle fastholdes.
Hvor lang tid skulle man så fastholde de der sanktioner?
Hvor lang tid skulle man vente, inden man hos Socialdemokraterne ville træffe en beslutning om at gå ind og fjerne Saddam Hussein?
Om man så havde givet 1, 2 eller 3 måneder mere til Hans Blix efter at have ventet i 12 år, hvor Saddam Hussein trak verdenssamfundet rundt ved næsen, havde det jo ikke gjort noget som helst ved Saddam Husseins regime. Eller havde det?
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Igen er jeg glad for, at hr. Jens Rohde stiller det spørgsmål, for det er meget vigtigt at understrege, at Socialdemokratiet altid har ment, at Saddam Husseins regime skulle bekæmpes.
Der er ingen som helst slinger i valsen, hvad det spørgsmål angår.
Det, der er sagens kerne, var, at Hans Blix som chef for våbeninspektørerne bad om mere tid til at udføre sit mandat.
Det ignorerede nogle få lande i FN's Sikkerhedsråd med USA i spidsen.
Det er også en kendt sag, at Tony Blair jo forsøgte at overtale amerikanerne til at give noget mere tid, før man eventuelt ville iværksætte militære aktioner.
Men det sagde USA nej til, og det sagde Danmark også nej til.
Så jeg må sige til hr. Jens Rohde, at vi bestemt var parate til at bruge magt mod Saddam Hussein, men vi havde en situation, hvor FN's våbeninspektører mente, at de skulle fortsætte arbejdet med at udfylde det mandat, de havde fået i opdrag af FN's Sikkerhedsråd.
Det mente Venstre og den danske regering åbenbart ikke, det mente George Bush ikke, men det mente det store flertal i verdenssamfundet og flertallet i FN's Sikkerhedsråd, skal jeg minde hr. Jens Rohde om.
Jens Rohde (V), 2004-03-31:
Det står jo lysende klart, at alle sådan set var enige om, at Saddam Hussein ikke efterlevede resolutionerne.
Jeg kan huske debatten om beslutningsforslaget, for jeg var selv ordfører på det, og der husker jeg, at hr. Frank Jensen, som var ordfører for Socialdemokraterne, stod på Folketingets talerstol og sagde - nu har jeg ikke lige ordlyden, men frit citeret husker jeg det sådan: Vi, Socialdemokraterne, ønsker også at komme af med Saddam Hussein, men vi skal give våbeninspektørerne et par måneder mere. Se, det var jo en lidt absurd hensigtserklæring, der kom fra hr. Frank Jensen, for det havde vel egentlig ikke, om man så havde givet Hans Blix en måned eller to mere, fjernet Saddam Hussein.
Eller var det måske bare et falsum at sige, at Socialdemokraterne også ønskede, at Saddam Hussein blev fjernet?
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Jeg vil også gerne bekræfte, at Socialdemokratiet ville være parat til at gribe ind over for Saddam Hussein, hvis Hans Blix gik til Sikkerhedsrådet og sagde, at han ikke kunne opfylde sit mandat.
Men det var jo ikke det, der var tilfældet, må jeg sige til hr. Søren Gade.
Tilfældet var jo, at Hans Blix bad om mere tid til at udføre sit mandat og mente, at der var udsigt til, at man kunne opfylde det mandat, man havde fået i opdrag af Sikkerhedsrådet.
Det er en klokkeklar forskel fra 1998 til 2003, og det er tankevækkende, at hr. Søren Gade ikke kan modbevise det her.
Det viser jo bare, at det er udtryk for falsk propaganda, hvad hr. Søren Gade siger.
Søren Gade (V), 2004-03-31:
Jeg er bare nødt til at sige til hr. Jeppe Kofod, at der er kommet en bog, »Afvæbning af Irak«, hvor Hans Blix selv siger, at Saddam Hussein aldrig efterlevede FN-resolution 1441 fra november 2002, som krævede øjeblikkeligt, aktivt og ubetinget samarbejde med Blix' kommission.
Derfor er jeg nødt til at sige, uanset hvor meget hr. Jeppe Kofod prøver at tale udenom, at den daværende regering, som Socialdemokraterne var leder af, var parat til at gribe ind militært i Irak med den samme despot som leder med nogenlunde de samme argumenter, som den nuværende regering brugte, nemlig truslen mod naboerne og truslen mod det irakiske folk og en manglende efterlevelse af de FN-resolutioner, som gentagne gange var blevet bekræftet i FN's Sikkerhedsråd fra 1991 op til 1998 og sidst før krigen sidste år.
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Jeg vil gerne takke hr. Søren Gade for spørgsmålet, for der foregår sådan en bevidst misinformation af offentligheden
om, hvad der foregik i 1998.
Jeg vil gerne minde hr. Søren Gade om, at i 1998 gik FN's våbeninspektører til FN's Sikkerhedsråd og sagde, at man ikke kunne udføre det mandat, man havde fået af FN's Sikkerhedsråd.
Det var vistnok Richard Butler, der var chef
for FN's våbeninspektører dengang.
Det, der skete sidste år i marts måned, var jo, at Hans Blix, der var chef for FN's våbeninspektører, ønskede at fortsætte med at opfylde det mandat, man havde fået i opdrag af Sikkerhedsrådet.
Der ligger en klokkeklar forskel, som jeg gerne vil høre hr. Søren Gade modbevise.
Søren Gade (V), 2004-03-31:
Når hr. Jeppe Kofod siger, at beslutningen var den største ændring i dansk udenrigspolitik i mange år,
vil jeg gerne starte med at citere: »Som ordfører for Socialdemokratiet vil jeg takke udenrigsministeren, som på regeringens vegne har fremført klare tilkendegivelser om at yde dansk militært bidrag til den multinationale indsats for at sikre, at Irak efterlever sine forpligtelser i henhold til FN's Sikkerhedsråds resolution 687 ...« - og videre: »Hvor der foreligger grove og bevidste krænkelser på de centrale områder, må vi reagere.« Hvad er det, der har ændret sig i hr. Jeppe Kofods verden, siden det her beslutningsforslag, B 114, var til behandling i Folketinget den 17. februar 1998?
Da var den daværende regering parat til uden om FN's Sikkerhedsråd at gribe ind mod det daværende styre i Irak, hvor det også var Saddam Hussein, der sad ved magten. Var man ikke selv parat til at tage det skridt på daværende tidspunkt uden om FN's Sikkerhedsråd, og hvorfor var det så så galt, at man greb ind over for Saddam Hussein mange år senere på baggrund af den samme resolution, som oven i købet bliver bekræftet i FN-resolution 1441?
Peter Skaarup (DF), 2004-03-31:
Med hensyn til de spørgsmål, som hr. Jeppe Kofod måtte ønske undersøgt, har hr. Jeppe Kofod vel også benyttet sig af de muligheder, Folketingets forretningsorden giver for at stille § 20-spørgsmål, indkalde i samråd, debattere tingene i Det Udenrigspolitiske Nævn, hvor regeringen tit og ofte kommer med spørgsmål netop om Irak til dagsordenen.
Så det er vel ikke ukendt for hr. Jeppe Kofod, at vi i Folketinget har haft mange debatter om de her ting.
Ikke sådan, at vi i Dansk Folkeparti vil afskære muligheden for de debatter. Hr. Jeppe Kofod har selvfølgelig helt frit mulighed for at rejse de debatter, det er klart.
Men jeg siger bare, at for Dansk Folkepartis vedkommende synes vi, at det er begyndt at tage overhånd; det er på et niveau, hvor der ikke kommer noget nyt frem, altså hvor det er de samme spørgsmål, de samme debatter, vi får frem, og der bør politikere også erkende, at nu er der måske nået en mætningsgrad af debat om de ting. Så helt grundlæggende er der behov for, at man selvfølgelig får besvaret de spørgsmål, der er, men der er jo så også, som hr. Jeppe Kofod selv stemte for den 20. november 2003, sket det, at DIIS skal kigge på en humanitær interventionsmåde i lyset af senere erfaringer.
Det er jo ikke sådan, at tingene ikke bliver diskuteret og undersøgt, og det er det, der er mit budskab.
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Først vil jeg sige til hr. Peter Skaarup, at hvis man ser på forespørgslen nu og så sammenligner den med forespørgslen i november sidste år, så er det to forskellige tekster.
Bare sådan, at hr. Peter Skaarup er klar over, at det er forskellige forespørgsler, vi har.
Så vil jeg spørge hr. Peter Skaarup om noget meget vigtigt og meget principielt, nemlig om hr. Peter Skaarup mener, at der er en række ubesvarede spørgsmål, som kunne granskes, i forbindelse med Irakkrigen.
Mener hr. Peter Skaarup ikke, at der er en række spørgsmål, informationer, der er kommet til Folketinget og offentligheden, som efterlader en række ubesvarede spørgsmål og en masse mystik, og at det derfor kunne være et led i, at vi skal se fremad, at man får etableret en uvildig, uafhængig undersøgelse af de her spørgsmål?
Deler hr. Peter Skaarup den opfattelse?
Peter Skaarup (DF), 2004-03-31:
Det er jo et faktum, at vi har - hvilket Enhedslisten i øvrigt ikke har stemt for - danske styrker i Irak, som har deres eget område at tage sig af.
Der er det jo klart, at man forsøger med den påvirkning, man overhovedet kan have - og det støtter vi selvfølgelig også i Dansk Folkeparti - at undgå de tendenser, som hr. Søren Søndergaard taler om.
Samtidig må vi sige, at når vi ser på, hvad der har været af debatter i Folketingssalen om Irak,
Selv hr. Søren Søndergaard må acceptere det synspunkt, at det ikke er småting.
Der har været rigelige muligheder.
Der er stillet mange spørgsmål, der har været en høring, der har været alle muligheder for at få en debat i gang.
Vi vil overhovedet ikke fra Dansk Folkepartis side beskære eller ødelægge Enhedslistens fornøjelse ved at rejse debatter.
Vi siger bare, at vi har det stille håb, at Enhedslisten også vil erkende, at nu er vi måske gået lidt over stregen, hvad angår de her debatter.
Nu er det måske sådan, at Folketinget spilder sin tid, bruger for meget tid på noget, som der rent faktisk ikke kommer ret meget ud af, for vi har jo vedtaget, at DIIS skal lave den undersøgelse.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Så man kan sige, at Venstres indlæg her sådan set var et frontalt angreb på udenrigsministeren, for anderledes kan det da ikke forstås, vel?
Peter Skaarup (DF), 2004-03-31:
Jeg kan sige, at vi den 20. november 2003 havde en forespørgselsdebat svarende til den her, kan man godt sige, og vi siden dengang har haft mange debatter i Folketinget om Irak.
Men det var en forespørgselsdebat, hvor der bl.a. blev vedtaget, at Folketinget opfordrede regeringen til at anmode DIIS om at udbygge rapporten om humanitær intervention i lyset af senere erfaringer, og det er jo vel at mærke i forhold til den igangværende diskussion omkring Irakaktionen.
Så der ligger noget, der skal tages fat på hos DIIS, og den undersøgelse bliver naturligvis udført. Men der er ikke - set med mine øjne - brug for, at vi kigger yderligere tilbage og begynder at foranstalte
nye og anderledes undersøgelser.
Hvis vi siger, at vi ikke er tilfredse med den undersøgelse, DIIS er i gang med, jamen så siger vi jo samtidig, at vi ikke har tillid til DIIS.
Jeg vil sige - og der kunne jeg godt ønske mig, at Enhedslisten var mere aktiv - at vi i Dansk Folkeparti kæmper for at undgå fundamentalisme og i øvrigt også terrorisme, og der kunne jeg godt tænke mig, at Enhedslisten var en bedre medspiller for os i den kamp, end Enhedslisten rent faktisk er.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
To korte spørgsmål: For det første vil jeg godt høre, hvornår hr. Peter Skaarup har fået mulighed for her i Folketinget at støtte et forslag om, at der skal laves en uvildig undersøgelse. Hvornår har vi haft den sidste forespørgselsdebat?
Jeg forstod på hr. Peter Skaarup
, at det var noget, der foregik hele tiden.
Så hvornår var den sidste, hvor der var mulighed for at stille det forslag?
For det andet er hr. Peter Skaarup jo meget interesseret i fremtiden.
Derfor vil jeg godt spørge, hvad Dansk Folkeparti konkret gør for at ændre den udvikling, hvor stadig flere kvinder i Irak bliver tvunget til at gå med slør og den omsiggribende fundamentalistiske strømning, der vinder frem.
Hvad gør Dansk Folkeparti konkret?