Kim Andersen (V), 2003-12-19:
Det er ikke nogen overdrivelse at sige, at den sag, vi her har til behandling, er en meget stor sag.
Det er det på flere måder.
Den rækker mange år frem, den omfatter rigtig mange penge, også for det danske samfund, og den omfatter mange arbejdspladser og investeringer.
Det er også en stor sag på den måde, at den har været under behandling i rigtig lang tid.
Det er en aftale, der her foreligger, som vi i Venstre er umådelig godt tilfredse med.
Vi har i Venstre haft et godt og tillidsfuldt samarbejde
undervejs i processen med økonomi- og erhvervsministeren i sagen.
Vi synes, at de forhandlinger, der ligger til grund for den indgåede aftale, er gennemført værdigt, dygtigt og kompetent.
Det er der ikke nogen tvivl om at de også er af vores forhandlingspart, A.P. Møller - Mærsk.
De varetager deres interesser klogt og dygtigt.
Det skal de gøre, det har vi i Venstre respekt for.
Vi er heller ikke et øjeblik i tvivl om, at økonomi- og erhvervsministeren, ministeriet og Energistyrelsen dygtigt, kompetent og vedholdende har gennemført disse forhandlinger, så de har kunnet afsluttes med en aftale, som er afbalanceret, og som lever op til Folketingets vedtagelse fra den 20. februar i år.
Men fra Venstres folketingsgruppe vil jeg i dag gerne udtrykke en tak for det seriøse arbejde, der her er gennemført. Vi synes, at det grundlæggende er en rigtig god aftale.
Som jeg nævnte, er den opnået ved frivillighed.
Den er afbalanceret.
A.P. Møller -
Mærsk og DUC kender nu konditionerne for den fremtidige indsats i Nordsøen og kan foretage investeringer i efterforskning og teknologiudvikling med fornyet styrke.
Det er en aftale, der gavner samfundsøkonomien.
Vi har beregnet, at det samlede overskud fra Nordsøen bliver 27 mia. kr. højere sammenlignet med en situation uden en aftale og udbud i 2012.
Det er rigtig mange penge.
Havde den tidligere regering opnået det, da man sidst prøvede at få en nyordning omkring nordsøolien, ja, så havde vi i de mellemliggende år haft 7,5 mia. kr. mere til velfærdsordninger.
Det er også vigtigt, at vi nu har fået en løsning.
Det har vi jo kun kunnet få, når det kunne opnås ad frivillighedens vej, fordi vi jo ved, at halvdelen af værdierne i Nordsøen forventes at blive hentet op fra nu og frem til 2012.
Om 16 år forventer man, at 80 pct. af olien inden for eneretsbevillingen er blevet produceret.
Så man kan sige, at skulle der en anden fordeling til, så var det på høje tid. I denne forhandling indgår også L 48, undergrundsloven, og L 62, kulbrinteskatteloven.
Undergrundsloven er den lov, der gør en forlængelse af aftalen mulig, og L 62 er det lovforslag, der fuldstændigt reformerer hele beskatningssystemet omkring olien og gassen fra Nordsøen.
Også her er aftalen præget af soliditet og nytænkning.
Et kulbrintefradrag på 250 pct. reduceres til 30 pct., og beskatningssystemet lægger op til sunde investeringer kontinuerligt, ligesom vi fra samfundets side kan beregne et mere jævnt og ligeligt provenu, der er til at disponere ud fra.
Det er overordentlig positivt.
Det er også positivt i hele aftalen, at vi kan fastholde, at A.P. Møller - Mærsk og DUC nu kan fortsætte aktiviteterne i Nordsøen på et endnu højere niveau.
Hvis vi havde ladet den nuværende koncessionsperiode løbe til 2012, havde det været forventeligt og naturligt, at aktivitetsniveauet i efterforskning og teknologiudvikling var dalet, og at man ikke havde udnyttet de gjorte fund optimalt.
Vi ville efter 2012 ved en eventuel udbudsrunde så have fået et dyk, og man måtte forvente, at nye operatører, som ikke har den samme indsigt i de komplicerede undergrundsforhold, vi har i den danske del af Nordsøen, ville have taget sig en risikopræmie for at gå i gang med den opgave.
I Venstre har vi det overordentlig godt med, at det er A.P. Møller og DUC, der nu fortsætter i Nordsøen frem til 2042.
Det er et ordentligt foretagende, vi her har med at gøre, lige fra 1962, hvor hr. A.P. Møller engagerede sig i noget, som den danske stat ikke selv turde gå ind i og investere i, over hr. Mærsk McKinney Møller, der har øget aktiviteten og investeringerne i Nordsøen og været med til at skabe i tusindvis af gode danske arbejdspladser.
Det er et foretagende, som internationalt er anerkendt for seriøsitet, og det er et foretagende, som i enhver sammenhæng har vedkendt sig sit ansvar for det danske samfund.
Det skal med i betragtningen, når vi behandler denne store sag i dag, og det skal også anerkendes.
Det gør vi i Venstre.
Vi anerkender også, at der er en række partier her i Folketinget - Dansk Folkeparti, Kristendemokraterne og Det Radikale Venstre - som har været parate til at tage et ansvar for en så vidtrækkende aftale.
Det er klogt, det er rigtigt, og det er ansvarsbevidst.
Sagen har fået en overordentlig solid behandling i Folketinget.
Regeringen har valgt at lægge aftalekomplekset ned i Folketingssalen som beslutningsforslag, det har været drøftet her mange gange, det har været drøftet i offentligheden i rigt mål, vi har haft samråd i udvalgene,
der er stillet og besvaret mere end 250 spørgsmål, og vi har haft en folketingshøring.
Det er i sandhed et sagskompleks, som er blevet overordentlig grundigt demokratisk behandlet og belyst.
Det er vi tilfredse med, sådan skal det være, og sagen kan bestemt også tåle det. Socialdemokratiet har valgt at stemme ja til skattelovdelen og til undergrundsloven, men nej til selve aftalen.
Socialdemokratiet har valgt at spise pynten på smørrebrødet, kan man sige, og så lade rugbrødet ligge.
Ja, det er jo karakteristisk, når man vil føre de rene hænders politik, når man vil stå frit, og når man ikke er parat til at tage et langtrækkende ansvar for det danske samfund.
Det må Socialdemokratiet så om, det kan vi ikke gøre mere ved.
Vi har forsøgt at lægge op til en proces, hvor der blev fremskaffet alle de oplysninger, det har været muligt at give i denne sag, men Socialdemokratiet har altså valgt at sige nej, og det til trods for, at hr. Mogens Lykketoft så sent som den 17. februar i år i Ugebrevet A4 udtaler: »Vi har hele tiden ment, at der skal en forbedring af samfundets udbytte af afkastet i Nordsøen.
Det er et rimeligt mål, at staten modtager omkring halvdelen af overskuddet fra undergrunden.«
I Jyllands-Posten den 25. februar gentager hr. Mogens Lykketoft synspunktet
: »Det er Socialdemokratiets forudsætning med det nuværende prisniveau for olie og gas, at der i resten af denne koncessionsperiode til 2012 mindst skal betales halvdelen af profitten til samfundet, muligvis lidt mere.« Hr. Auken er citeret for i Jyllands-Posten den 1. juli at sige, at det afgørende for Socialdemokratiet er, at samfundet får betydelig mere af værdierne end i øjeblikket, mindst halvdelen af produktionsværdien.
Her har vi altså en aftale, som set over hele perioden giver det, der kaldes et government take på omkring 61 pct.,
i modsætning til, hvad det nuværende aftalegrundlag har givet: 40 pct. 61 pct. står altså over for de omkring 50 pct., som hr. Mogens Lykketoft og hr. Auken tidligere har udtalt som værende Socialdemokratiets mål.
Jeg spørger: Hvad er det, Socialdemokratiet i virkeligheden er utilfreds med?
Jo, det er kompensationsaftalen.
Men efter at det er tredje gang, der gribes ind i en aftale med A.P. Møller - Maersk, er det vel rimeligt, at man vil sikre sig mod et fjerde indgreb. Det er vel rimeligt, at man vil sikre sig en værnsparagraf, og det er altså den pris, vi har måttet betale. Jeg er overbevist om, som økonomi- og erhvervsministeren flere gange har udtalt, at det ikke havde været muligt at opnå en aftale, hvis ikke kompensationsbestemmelsen havde været med.
Men det er nu Socialdemokratiets sag, dem om det.
Vi er grundlæggende godt tilfredse med aftalen og den lange, grundige proces, som aftalen har været genstand for her i Folketinget, og jeg synes,
Aftalen sikrer arbejdspladser i Nordsøen og sikrer, at der vil foregå investeringer og teknologiudvikling, alt sammen til gavn for det danske samfund.
Så betyder det i den sammenhæng mindre, hvem der surmuler og ikke er parat til at tage et ansvar, når bare vi får en god økonomisk effekt for samfundet og får de mange tusinde arbejdspladser.
Venstre kan støtte B 7, L 48 og L 62.