Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-25:
Jeg lyttede til statsministerens tale i formiddags.
Og hvad hørte jeg?
Jeg hørte forkerte oplysninger, jeg hørte forkerte tal, og så hørte jeg en gang surt brokkeri.
Hvad var så de forkerte oplysninger?
Jo, statsministeren sagde, at hvis man vælger at holde fast i kronen og altså siger nej til euroen den 28. september 2000, så svarer det til, at man siger sin bilforsikring op, fordi man er blevet elitebilist, og så har man nok ikke brug for den.
Det er et forkert billede.
Hvad er det rigtige billede?
Det rigtige billede er, at hvis der bliver stemt ja den 28. september, så sætter man bilen væk, forærer den væk og går om bord i den store socialdemokratiske bus sammen med alle de andre med den tyske chauffør og den franske afløser, og så kører man af sted alle sammen med samme hastighed og i den samme retning. Og det er jo i hvert fald ikke en konservativ model, at man stiller bilen, at man ikke kan køre med sin egen hastighed og hvorhen man selv vil, men at man alle sammen kører i denne store, kollektive bus, som i øvrigt er en skinnebus.
Skinnerne er lagt ud mod mere og mere union og dermed en undergraven af det danske folkestyre.
Det må enhver selvtænkende liberal og konservativ være imod. Så det var en forkert oplysning.
Så hørte jeg forkerte tal.
Statsministeren sagde, at hvis det blev et nej, det vil sige et ja til kronen og et nej til euroen ved folkeafstemningen, ja, så ville renten stige, og så ville almindelige lønmodtagere risikere at skulle betale 200-400 kr. mere i husleje om måneden.
Statsministeren er nationaløkonom.
Statsministeren ved godt, hvad økonomiministeren på et spørgsmål har orienteret Folketinget om, nemlig at 94 procent af alle lån, 94 procent af alle husejere og ejere af ejerlejligheder har deres lån optaget som de almindelige, traditionelle fast forrentede realkreditlån.
Det vil sige, at terminsydelsen på disse lån er fuldstændig uændret, hvad enten renten stiger til det tredobbelte, eller den falder.
Det er uforandret for mere end 9 ud af 10 danskere.
Hvordan kan statsministeren så med den baggrund, han har, sige sådan?
Det er snak mod bedre vidende.
Der sker ikke en pind, bortset fra at der måske sker det modsatte, for hvis renten virkelig, i modsætning til hvad vismændene siger, skulle stige nævneværdigt ved et nej den 28. september, ja, så vil huspriserne give sig lidt.
Det vil sige, at huspriserne vil blive noget mindre, end de ellers ville have været, og lavere ejendomsværdier fører til lavere ejendomsskatter, altså mindre boligudgifter, og altså præcis det modsatte af, hvad statsministeren prøvede at fortælle her fra talerstolen.
Så hørte jeg også surt brokkeri, fordi landets højeste økonomiske sagkundskab, de økonomiske vismænd, som er uafhængige af regering og Folketing og uafhængige af særinteresser, havde tilladt sig nøgternt at sige, hvad der sker, hvis vi går ind i ØMU'en og afskaffer kronen, eller hvis vi holder fast i kronen som nu og bliver udenfor, og det var altså ikke noget særligt. Rent økonomisk ville konsekvenserne af den ene eller den anden beslutning være små og usikre.
Det her er altså et spørgsmål om politik og ikke om økonomi, og det er jo ærgerligt.
Og det er jo forståeligt, at statsministeren bliver lidt sur og brokker sig, for så ryger jo hele den forberedte kampagne på gulvet, den kampagne, som skulle munde ud i det økonomiske skræmmebillede, der skulle skræmme hundredtusindvis af danskere til at stemme nej til kronen og altså stemme ja til euroen den 28. september, fordi de er bange for, at huslejen stiger, at der kommer valutakriser osv.
Det var surt brokkeri.
Men vismændene har faktisk leveret en spændende rapport, en rapport, der får støtte ikke bare fra den uafhængige økonomiske sagkundskab i Danmark, bl.a. professor Ellen Andersen, som alle nationaløkonomer her i salen og andre steder ved hvem er, nemlig moderen og hjernen bag den store økonomiske Adammodel.
Hun bakkede op om vismændenes nøgterne redegørelse, og det samme gjorde økonomer i London og i Berlin og såmænd også bankøkonomer herhjemmefra, fra BG Bank og fra Den Danske Bank.
De sagde: Vismændenes redegørelse er nøgtern, redelig og fornuftig, og det her er først og fremmest et politisk spørgsmål.
Og det er det jo.
Hvad er det her, jeg har i hånden?
Hvad er det dog for noget?
Det er en fælles mønt.
Den er fælles for Jylland og Fyn og Sjælland og Bornholm og alle øerne; den er fælles for hele det danske rige og også for Færøerne og Grønland, og den er en succes, den er afprøvet, og den er 125 år gammel.
Når man er konservativ og borgerlig, så skal man værne om det, der skal værnes om, og som er godt.
Man skal bevare det bevaringsværdige, og det er denne fælles danske mønt, kronen, som har været - undskyld jeg siger det - en fantastisk succes i en sådan grad, at vi i dag står med en økonomi i Danmark, som aldrig nogen sinde har været i bedre stand.
Overskuddet på betalingsbalancen er stort og voksende, overskuddet på de offentlige finanser er stort og imponerende, inflationen er under kontrol, beskæftigelsen er i top, arbejdsløsheden er den laveste i 25 år.
Det er jo ikke det samme, de kan sige i Tyskland og i Frankrig og i Italien.
Og i euro-området bakser de rundt med problemer med statsfinanserne og ikke mindst med beskæftigelsen, og det er jo derfor, at bl.a. den tidligere, kyndige og respekterede socialdemokratiske økonomiminister, Ivar Nørgaard, har meldt fra.
Han vil ikke stemme ja til en euro og til et projekt, som ikke sætter beskæftigelsen og bekæmpelsen af arbejdsløsheden højest, men som alene tager hensyn til, at priserne skal holdes nede, at statsfinanserne skal være fine, at pengemængden ikke må stige for meget.
Så skal der nemlig gribes ind.
Men arbejdsløsheden kan stige lige så meget, det skal være.
Dér behøver man ikke at gribe
Og denne her fælles mønt, den fælles danske mønt, kronen, vil Det Konservative Folkeparti afskaffe, og det, der kalder sig Danmarks liberale parti, Venstre, vil afskaffe den til fordel for et vanvittigt uprøvet eksperiment, som er så højreorienteret, at selv jeg må sige fra.
På grund af en eller anden europæisk kollektiv fejltagelse med nogle ideologiske begrundelser for at skabe Europas forenede stater skal vi være fælles om det hele: fælles grænser, fælles udenrigspolitik, fælles sikkerhedspolitik, fælles retspolitik og altså fælles pengevæsen, fælles økonomi og fælles mønt.
Det er så fælles, og det er så kollektivt, at socialdemokrater umiddelbart må føle sig tiltalt af det, og selvtænkende konservative og liberale må føle, at nu begynder det at gå for langt.
Derfor bør man holde fast
i den fælles danske mønt, i kronen, og jeg skal derfor fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse: »Folketinget understreger vigtigheden af folkeafstemningen den 28. september, hvor befolkningen skal tage stilling til, om Danmark skal afskaffe kronen til fordel for EU's euro - eller om vi skal holde fast i kronen
Den danske valuta, kronen, har været - og er -
en stor succes, og at holde fast i kronen er den bedste sikring af det danske folkestyre og af dansk økonomi og beskæftigelse.
Folketinget opfordrer til, at der sommeren over gennemføres en omfattende, bred og fair folkelig debat, der kan udgøre et godt grundlag for befolkningens stillingtagen.«