runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-25:
Nu bruger hr. Christian H. Hansen begrebet: meget usikkert
for forbrugerne i EU.
Er hr. Christian H. Hansen enig i, at Verdensbanken vurderer, at det her handler om ét liv - ja, 0,7, men vi snakker jo kun hele liv - i EU pr. år?
Mener hr. Christian H. Hansen, at det er rimeligt at betegne det som meget betydningsfuldt, når man holder det op over for de potentielle skadevirkninger, det kan have for folk, der godt nok er ret usynlige for os, fordi de lever i den tredje verden under nogle elendige vilkår?
Christian H. Hansen (DF), 2004-03-25:
Jeg kan godt forstå, når man har lavet nogle beslutningsforslag, som faktisk vil svække forbrugerne, at man så prøver at vende den den vej rundt.
Men det er sådan set ikke det, der er tilfældet.
Vi synes da også, at forbrugerne i ulandene skal sikres, men skal det være på bekostning af, at vi faktisk gør det meget usikkert for de forbrugere, der er i Danmark, og for forbrugerne i EU?
Altså det handler jo ikke om, at vi ikke vil være med
Det er jo også derfor, at man har de her tre organer, hvor man sidder og drøfter de her standarder.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-25:
Anerkender hr. Christian H. Hansen, at der også er behov for forbrugerbeskyttelse i lande uden for Danmark, f.eks. i de mindst udviklede lande, eller er det i virkeligheden sådan, at hr. Christian H. Hansen mener, at bare man - måske - kan sikre ét liv ekstra i hele EU med dets over 300 millioner, så gør det ikke noget, hvis der går nogle forbrugere eller producenter tabt i den tredje verden?
Er det den relativisme, der ligger i Dansk Folkepartis opfattelse af forbrugerbeskyttelse?
Else Theill Sørensen (KF), 2004-03-25:
Jeg kan i hvert fald bekræfte, at man sammenligner, hvor mange importindtægter ulandene går glip af, fordi vi har nogle regler for antibiotikarester i oksekød, og hvad man mister i ulandene.
Det ville medføre en årlig forøgelse af eksportindtægterne på 3,5 mia. dollars, hvis man på internationalt niveau fulgte Codex Alimentarius i stedet for den standard, vi bruger.
Det er det, der står i bemærkningerne.
Martin Lidegaard (RV), 2004-03-25:
Hvis vi nu starter med den etiske fordring, så vil jeg gerne sige, hvis det er det, hr. Keld Albrechtsen fisker efter, at selvfølgelig er målet for Det Radikale Venstre og for mig, at der ikke skal gå noget menneskeliv tabt noget som helst sted i verden.
Det tror jeg det vil være for alle politikere i denne her Folketingssal.
Men jeg vil stadig holde fast i, at det ikke fritager os fra at vurdere, hvordan vi hurtigst nærmer os den målsætning.
Jeg vil sige det på den måde, at der skal arbejdes mest effektivt for den.
Dernæst bliver jeg spurgt, om det er et mål for Det Radikale Venstre at forhøje standarderne så meget som muligt uanset hvad
Jeg tror, at vi nogle gange er i en afvejning af, hvad der er de økonomiske konsekvenser og de kvalitetsmæssige konsekvenser for den sags skyld.
Jeg skulle hilse og sige, at nogle af de produkter, der er mest sterile og hygiejnemæssigt rigtige osv., jo også nogle gange er forholdsvis kedelige, hvorimod noget, der ikke er særligt hygiejnisk, godt kan smage fantastisk osv. Der er en masse hensyn at tage.
Det er jo en balance.
Men vi, og det vil hr. Keld Albrechtsen vide,
Men om det er det eneste parameter, man ligesom vurderer og siger, at det bare skal op, op, op, op, op uanset hvad?
Jeg tror ikke, at vi tænker så, nu vil jeg ikke sige firkantet, for det ville være uhøfligt over for hr. Keld Albrechtsen, det ville ligge mig fjernt.
Svend Erik Hovmand (V), 2004-03-25:
Helt ærligt: Jeg har faktisk svaret på præcis det samme spørgsmål ved to onsdagsspørgsmål
, så jeg vil sådan set henvise til de besvarelser, jeg allerede har givet.
Jacob Buksti (S), 2004-03-25:
Det er altså ikke nogen nyhed, at skattepolitik og skattelovgivning kan være kompliceret og ofte er det,
men det var sådan set heller ikke det, der var mit anliggende.
Det, der var mit anliggende, var en alvorlig tvivl om, hvorvidt skatteministeren og hans embedsmænd overhovedet har styr på, hvad det er de går og laver.
Vi får et lovforslag, som vi får at vide er kompliceret.
Så får vi en henvendelse
Så får vi ikke mindre end 34 ændringsforslag fra ministeren, hvorefter de statsautoriserede revisorer så agerer og skriver, at nu er de ikke i stand til at finde flere huller.
Så skulle man jo tro, det var slut, men så kommer der en henvendelse fra Ernst & Young den 16. marts, den får vi på bilag 76 den 22. marts.
Så vidt jeg kan se i svar på spørgsmål 23, så står der, at ministeren vil komme med et ændringsforslag, som han vil stille uden for betænkningen inden anden behandling.
Dagen efter andenbehandlingen får vi så et ændringsforslag, og det, jeg vil spørge om, er, om ministeren virkelig mener, at det er en rimelig måde at behandle Folketinget på.
Ministeren siger selv, at der er tale om meget komplicerede sager.
Meget komplicerede sager skal altså også behandles, og hvis ikke ministeren vil gå herop og beklage, så bliver jeg nødt til at bede om at få afbrudt tredjebehandlingen og få det sendt tilbage, så ministeren i et samråd kan forklare, hvad det er han har gang i.
Svend Erik Hovmand (V), 2004-03-25:
Må jeg allerførst sige, at jeg skal afholde mig fra at kommentere de personlige bemærkninger, men koncentrere mig om selve sagen.
Jeg vil gerne være den første til at medgive, at det her område er utrolig kompliceret.
Jeg er glad for, at jeg ikke er den eneste, der har den opfattelse.
Der er faktisk almindelig enighed om, at når det drejer sig om sambeskatning, kapitalisering osv., så er det her et ganske kompliceret område.
Vi fremsatte et udkast til forslag for næsten 1 år siden.
Det blev drøftet.
Der var enighed om, at den model ikke kunne finde anvendelse.
Vi lavede så en ny model, og den model har dannet grundlag for det lovforslag, vi diskuterer nu.
Hvorfor gjorde vi det?
Det gjorde vi i lyset af en ny dom fra EF-Domstolen.
Vi har vist en større åbenhed i denne her sag end nogen sinde tidligere.
Vi har taget imod alle henvendelser udefra, vi har lyttet, og at det har givet anledning til ganske mange ændringsforslag, medgiver jeg gerne Socialdemokratiets ordfører.
Vi har også bebudet en række af disse ændringsforslag.
Når ændringsforslaget, som hr. Buksti her omtaler, stilles, så er det jo, som det også fremgår af bemærkningerne, foranlediget af en henvendelse af 16. marts fra Ernst & Young, bilag 70, og i henvendelsen rejses der tvivl om forståelsen af enkelte af de foreslåede bestemmelser.
Dette ændringsforslag justerer lovforslaget, således at tvivlen fjernes.
Det er baggrunden.
Jeg vil bare sige om det, at jeg er absolut af den opfattelse, at vi skal gøre alt, hvad vi kan for at give Folketinget den bedst mulige betjening.
Vi er her på et område, hvor Danmark er et af de første lande, der overhovedet tager konsekvensen af de EU-regler, der nu er gældende.
Vi har ment, at det var rigtigt at tage initiativet som et af de første lande i Europa, men jeg medgiver gerne, at vi her er ude på et nyt område, som ikke giver os mulighed for at hente inspiration i et ret stort omfang fra andre lande.
Derfor er det en kompliceret lovgivning, og det medgiver jeg gerne hr. Buksti.
Jacob Buksti (S), 2004-03-25:
Under andenbehandlingen tilkendegav jeg, at Socialdemokratiet ikke længere har tillid til, at vi har en skatteminister i det her land, der er i stand til at administrere skattelovgivningen på betryggende vis.
Vi har heller ikke tillid til, at vi har en skatteminister, som er i stand til at rydde op i det morads af skattehuller, fup og svindel, der er opstået under den her regering.
Vi har heller ikke tillid til, at vi har en skatteminister, som har evnen og viljen til at betjene Folketinget og Folketingets Skatteudvalg på en tilfredsstillende måde.
Det burde gøre indtryk på enhver minister, ikke mindst når det er sådan, at den pågældende minister allerede har fået en næse for ikke at betjene Folketinget tilfredsstillende.
Ikke desto mindre modtager vi dagen efter andenbehandlingen, dvs. dagen før tredjebehandlingen yderligere et ændringsforslag.
Jeg tror nok, at vi har fået det annonceret i bilag 76, men da, at det ville komme inden andenbehandlingen.
Jeg vil gerne meget alvorligt anmode skatteministeren om at komme herop og meget klart redegøre for, hvad begrundelsen er for, at vi får et ændringsforslag så tæt op mod deadline, og for, at det ikke er kommet før andenbehandlingen.
Hvordan kan det være, at ministeren ikke under andenbehandlingen tilkendegav, at sådan ville det være?
Mener ministeren, at det er en rimelig og tilfredsstillende måde at betjene Folketinget og Folketingets Skatteudvalg på?
Jeg vil gerne bede ministeren om at komme herop, og hvis ministeren vælger ikke at gøre det, må jeg anmode om, at vi får afbrudt tredjebehandlingen og får det her tilbage i udvalget, så ministeren kan komme i samråd.
Tove Videbæk (KD), 2004-03-25:
Det er vigtigt at få gjort noget ved problemerne med mobning, det være sig i skoler eller på arbejdspladser.
Det er ikke rimeligt, at mennesker får ødelagt deres hverdag på grund af mobning. Allerede i dag arbejdes der en del med psykisk arbejdsmiljø på arbejdspladserne, og som led i arbejdspladsvurderingerne inddrager man normalt også problemer med det psykiske arbejdsmiljø, og sikkerhedsrepræsentanten på arbejdspladsen, hvis der er en sådan, har også til opgave at holde øje med, at det psykiske arbejdsmiljø er i orden.
Vi vil gerne vide, hvor mange sager der har været rejst om erstatning på grund af mobning og overdrevet arbejdspres, og hvad resultaterne har været af disse sager.
Det er arbejdsgiveren, der har ansvaret for arbejdsmiljøet, herunder det psykiske arbejdsmiljø på arbejdspladsen.
Hvis der er et dårligt psykisk arbejdsmiljø på arbejdspladsen, skal arbejdsgiveren løse problemerne.
Men det virker ikke rimeligt, at arbejdsgiveren skal betale en godtgørelse, hvis medarbejdere mobber andre medarbejdere.
I mange tilfælde har arbejdsgiveren ingen mulighed for at gribe ind over for de tilfælde.
Hvis arbejdsgiveren selv mobber medarbejdere for at få dem til at forlade arbejdspladsen, er det naturligvis noget helt andet.
Så mener vi, at arbejdsgiveren skal betale en godtgørelse til den forurettede medarbejder.
Hvis den nuværende lovgivning ikke er tilstrækkelig præcis i dette tilfælde, er vi naturligvis åbne over for at få strammet lovgivningen op. Der har været eksempler på, at medarbejdere har chikaneret og mobbet andre medarbejdere, fordi de ikke ønskede at være medlem af en bestemt fagforening.
Det er naturligvis helt urimeligt, at man ikke kan acceptere andre medarbejdere, fordi de ikke er medlem af en bestemt fagforening.
I denne situation bliver det helt absurd, at arbejdsgiveren skal betale en godtgørelse.
Samlet set er vi forbeholdne over for forslaget
Da Det Radikale Venstres ordfører heller ikke kan være til stede, skal jeg hilse og sige, at Det Radikale Venstre har stor sympati for forslagsstillernes intentioner, men først vil tage endelig stilling til forslaget i forbindelse med udvalgsarbejdet.
Svend Erik Hovmand (V), 2004-03-25:
Jeg vil gerne sige, at hvis der er noget i det her, der efterlader usikkerhed, så skal det ikke skorte på min interesse for at drøfte det yderligere.
Som jeg sagde før, har jeg beskrevet den metode, vi har anvendt her, som har været mere åben end nogen sinde
Jeg beklager naturligvis, at det så bidrager til, at vi kan være i en situation i Folketinget, hvor vi får en række ting i sidste øjeblik.
Men jeg vil dog alligevel henvise til, når hr. Buksti peger på de statsautoriserede revisorer, at jeg lagde mærke til, at de statsautoriserede revisorers formand i går i Børsen udtrykte tilfredshed med, at regeringen havde lyttet og været indstillet på at rette de forslag ind, som den oprindelig var kommet med.
Det andet, jeg gerne vil gøre opmærksom på, er, at jeg faktisk har nedsat et sagkyndigt udvalg, som skal se på hele denne her problemstilling med sambeskatning også i relation til andre lande, også i relation til det forslag, vi her diskuterer.
Dette udvalg, som har en række professorer og andre eksperter blandt sig, havde sit første møde i sidste uge, og jeg føler mig ret overbevist om, at vi, når vi samles igen til efteråret, vil blive præsenteret for det udvalgs synspunkter med henblik på, hvordan Danmark skal agere i det her farvand i forhold til andre lande.
Jeg ved også, at der foregår en diskussion i en række andre lande om denne her problemstilling, om, hvordan man skal reagere som følge af de domme, der nu er faldet, om, hvordan man skal indrette sin egen lovgivning.
Men igen tilbage til hr. Bukstis spørgsmål: Jeg har
Lene Garsdal (SF), 2004-03-25:
Forslaget her skal give mulighed for godtgørelse til personer, der bliver syge på grund af belastninger fra det psykiske arbejdsmiljø, markere, at det er uacceptabelt at overtræde arbejdsmiljølovgivningen, skabe mulighed for en lovhjemmel og skabe opmærksomhed om problemerne med det psykiske arbejdsmiljø.
Det er alt sammen godt.
Men jeg har også undret mig over, hvorfor det fysiske arbejdsmiljø er nævnt i forslaget.
Kernen er, så vidt jeg kan se, den delte bevisbyrde i erstatningsansvarsloven, som ville kunne fremme de ansattes muligheder for en godtgørelse.
SF er enig i den intention.
Vi er også enige i intentionen om at kunne sanktionere ved at give godtgørelse ved vedvarende eller gentagne og grove tilsidesættelser af arbejdsgiverens almindelige pligter til at sikre, at arbejdet ikke medfører risiko for psykiske helbredsforringelse som følge af mobning, herunder seksuel chikane.
Der er delt bevisbyrde og mulighed for godtgørelse for både etnisk og seksuel chikane forankret i andre love, og derfor er der en mangel på muligheden for delt bevisbyrde i forhold til andre typer af psykiske belastninger, som er nævnt i forslaget her, nemlig mobning og overbelastninger i form af overdrevet arbejdspres.
Så SF støtter, at der bliver skabt sådan en lovhjemmel.
Men det vanskelige i det her forslag er forholdet til den øvrige lovgivning på området.
Arbejdsmiljølovgivningen regulerer påvirkninger på arbejdspladsen.
Har arbejdsgiverens tilsidesættelser medført fysisk eller psykisk skade, så er det vel en arbejdsskade og skal behandles efter arbejdsskadeforsikringsloven.
Vi har jo netop vedtaget en ny arbejdsskadelov, hvor der er blevet sat fokus på de psykiske sygdomme og stress, og vi forventer, at flere sager bliver anerkendt.
Så er problemet, at det fremgår af forslaget her, at hvis arbejdsgiveren har tilsidesat sine pligter i et omfang, der har forvoldt fysisk eller psykisk skade, med streg under skade, kan den ansatte tildeles en godtgørelse.
Det rejser spørgsmålet: Skal arbejdsskaden konstateres først, inden en godtgørelse kan komme på tale, eller hvordan skal det egentlig forstås?
Så vidt jeg kan se af bemærkningerne, er baggrunden for forslaget en række retssager, hvor der har været rejst krav
om tortgodtgørelse efter erstatningsansvarsloven, men hvor der også ifølge bemærkningerne ikke har været tale om påvirkninger, der har medført men eller erhvervsevnetab
Mit næste spørgsmål vil derfor blive: Vil den her lov så overhovedet løse problemet, når det af det her lovforslag netop fremgår, at der skal være tale om en skade på en ansat, for at vedkommende kan tilkendes en godtgørelse? Som sagt er SF meget positiv over for intentionerne i det her forslag, og vi håber, at vi kan få afklaret nogle af spørgsmålene, så vi kan få sidestillet mobning og overbelastninger med andre former for chikane
Charlotte Dyremose (KF), 2004-03-25:
Socialdemokraterne ønsker med det forslag, vi behandler her, at forhindre mobning og chikane på arbejdspladsen.
Det er jo meget svært at være uenig i, og vi er sådan set også meget enige i, at det er noget, man skal tage sig i agt for. Men vi mener samtidig, at det er noget, der bedst gøres via partsaftaler.
Vi mener, at det mest effektive er, at man fører tilsyn hver eneste dag på den enkelte arbejdsplads, fordi man har en aftale parterne imellem. Derfor må vi igen som under det forrige punkt undre os over ventrefløjens brud på traditionen om partsaftalerne og deres betydning.
Mobning og chikane er jo ikke sådan umiddelbart bare synligt.
Det kan være utrolig svært at få øje på ved en kontrol.
Men ikke desto mindre kan det have lige så stor betydning for den enkelte som andre arbejdsmiljøproblemer.
Derfor mener vi, det er så vigtigt, at der netop er skabt mulighed for regulering parterne imellem.
Vi tror også på, at det vil gøre, at man er mere opmærksom i dagligdagen på både mobning og chikane, arbejdsgiver og arbejdstager imellem, men jo lige så meget i de situationer, hvor det foregår imellem kolleger på lige niveau.
Vi ser gerne, at problemerne med mobning og chikane bliver gjort mere synlige i det daglige arbejde med arbejdsmiljøet, og vi mener derfor også, det er positivt, at der nu er givet mulighed for, at det kan blive en del af arbejdet med arbejdspladsvurderingen.
Derudover skal jeg sige, at vi ikke ønsker at afvige fra det traditionelle, altså ligefrem bevisbyrde, hvor man, som den tidligere ordfører også var inde på, er uskyldig, til det modsatte er bevist.
Derfor kan vi ikke støtte forslagsstillernes forslag om delt bevisbyrde.
Charlotte Antonsen (V), 2004-03-25:
For at der ikke skal herske den ringeste tvivl, vil jeg fra starten slå fast, at Venstre på det skarpeste tager afstand fra mobning og chikane på arbejdspladsen.
På de enkelte virksomheder er det klart ledelsens ansvar at sikre, at medarbejderne bliver behandlet ordentligt.
Chefer skal ikke mobbe medarbejdere.
Medarbejdere skal ikke chikanere hinanden.
Mobning og chikane skal ikke tillades.
Det er da også allerede forbudt ifølge arbejdsmiljølovgivningen.
Det er samtidig klart, at siden den daværende socialdemokratiske arbejdsminister Ove Hygum i 2001 ændrede reglerne, er det såkaldte psykiske arbejdsmiljø, som jo dækker det her område, blevet en del af de kollektive overenskomster, og det mener vi i Venstre fortsat er fornuftigt, for det er netop på de enkelte virksomheder, problemet skal løses, og hvis der virkelig sker chikane, skal sagen naturligvis rejses i det arbejdsretlige system.
Ud over at disse sager kan indbringes for det fagretlige system, er der allerede i dag mulighed for at rejse sager ved de almindelige domstole, således at den forulempede kan få erstatning.
Det skal ske efter erstatningsansvarsloven.
Forslaget fra Socialdemokraterne går altså ud på at indføre endnu et system, vel med henblik på at få lettere adgang til erstatning, men det mener vi altså i Venstre er et overflødigt forslag.
Man kan allerede i dag få erstatning i grove sager.
Derudover er det uhyre vanskeligt at lovgive på dette område, fordi det jo drejer sig om relationer mellem mennesker.
Det er også uhyre vanskeligt at bevise noget eller føre en bevisbyrde i de her sager.
Derfor føler vi os
meget utrygge ved det, der ligger i forslaget om, at man skal indføre en delt bevisbyrde.
Vi er bange for, at det kan føre til, at en hel masse uskyldige bliver hængt ud, når man nu, som Socialdemokraterne lægger op til, ønsker at forlade det almindelige bevissystem, hvor man er uskyldig indtil det modsatte er bevist.
I Venstre mener vi, at problemerne med seksuel chikane og mobning bedst løses på de enkelte virksomheder.
Hvis der finder overgreb sted, skal lønmodtageren naturligvis have mulighed for at få prøvet sin sag i det fagretlige system, og det er jo i øvrigt også et både mere effektivt og hurtigere system end ved de almindelig domstole.
Tove Videbæk (KD), 2004-03-25:
Hensigten med dette forslag er helt i tråd med Kristendemokraternes holdning til børn og børnefamilier.
Det burde jo være en helt naturlig ret for småbørnsforældre at være hjemme hos deres børn, når de er syge.
Når børn er syge, bør de naturligvis ikke opholde sig i vuggestuer eller børnehaver og smitte de andre, men for deres egen skyld bør de bestemt heller ikke være der.
De skal have lov til at blive friske og komme til kræfter med mor, far, bedstemor eller en anden til at passe dem derhjemme.
Forældre til børn under 3 år skal have ret til 6 dage, og forældre til børn over 3 år skal have mulighed for 3 dage om året.
Det er godt nok et meget beskedent forslag, for jeg tror, at børn, der er i daginstitution, i gennemsnit har en del flere sygedage om året.
Vi ved jo, at børn, der er i daginstitution, har 20 pct. flere sygedage end børn, der bliver passet hjemme.
Nogle ansatte har via deres overenskomster ret til omsorgsdage og til børns første eller måske endog børns anden sygedag.
Disse dage kan bruges til at finde en løsning på pasning, hvis et barn er sygt i flere dage, men langt det bedste er jo, hvis en af forældrene kan blive hjemme, mens
barnet er sygt
Det burde alle forældre have mulighed for, for hvad er alternativet, hvis man ikke kan finde hjælp?
Tja, der er nok mange muligheder, men for nogle er der ingen. Kristendemokraterne fremsatte for nogen tid siden et forslag om at sikre lønmodtagernes minimumsrettigheder på arbejdsmarkedet, og blandt de mange gode forslag var der ret til 1 dags frihed for både faderen og moderen ved barns sygdom.
Det synes vi da også er et meget beskedent forslag.
Meget af den lovgivning, der vedrører børn, er tilvejebragt af arbejdsmarkedshensyn: Barnet skal passes, så forældrene kan arbejde.
Men familien har altså for lidt tid sammen, og det får konsekvenser, for en tryg og god barndom
er stadig det allerbedste grundlag for et godt voksenliv, så børnene og familien skal naturligvis prioriteres, ikke som leverandører af arbejdskraft, men som den største samfundsmæssige ressource, vi overhovedet har.
Jeg har også bemærket socialministerens meget sympatiske og gode forslag vedrørende børnefamilier.
Det drejede sig netop om pasningsgaranti, om ret til op til 6 omsorgsdage for forældre med syge børn, og også vi hos Kristendemokraterne vil da gerne føje vores anbefaling til og anbefale socialministeren at gøre alt, hvad hun overhovedet kan for at komme igennem og realisere disse ønsker, på trods af eventuel modstand både inden for og uden for regeringen.
Rundtom i bemærkningerne til SF's forslag er der dog nogle linjer, som vi godt ville have kunnet undvære, ting, vi ikke er helt enige i, men selve kernen i forslaget er vi helt enige i, og derfor vil vi også gerne støtte forslaget.