Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-05-07:
Hvis brugen af amalgam som tandmateriale havde hørt hjemme i Miljøstyrelsen i stedet for i Sundhedsstyrelsen, så tror jeg da, at vi herhjemme havde indført det forsigtighedsprincip, som det er at undlade af bruge kviksølvholdigt tandmateriale til børn og unge under 19 år og til kvinder, der er gravide.
Problemet med kviksølv er, at det ikke kan nedbrydes og det omdannes til organisk kviksølv, hvorefter det så bliver spredt i miljøet.
Så når der advares mod at spise fisk, er det jo ikke, fordi fisk er usunde som sådan, men det er, fordi fisk efterhånden indeholder en stor del af det organiske kviksølv, som vi spreder i miljøet.
I Sundhedsstyrelsen vejer spørgsmålet om holdbarheden af plastmaterialet tungere end folkesundheden.
De videnskabelige udenlandske undersøgelser og den forskning, der gøres på området, samt Miljøstyrelsens advarsler mener jeg indtil nu er blevet overhørt.
Hvad holdbarhed angår, så bliver der hele tiden udviklet nyt og bedre materiale, ligesom teknikken ved brug af materialet giver anledning til en længere holdbarhed.
Det ses jo også bl.a. ved, at der nu til fyldninger af rodspidser i tænderne bruges et alternativt amalgam, som hedder retroplast, og det har vist sig at være 50 pct. bedre end amalgam brugt til samme formål.
Derfor synes jeg, det er vigtigt, at tandlægeskolerne gør en større indsats, når det drejer sig om at undervise i brug af amalgamalternativer, så vi ikke på grund af faglig konservatisme kommer meget langt bagud i forhold til de lande, der på forskellig vis har indført forbud mod brug af skadeligt tandmateriale.
Der er jo ingen tvivl om, hvad en kviksølvforgiftning kan forårsage hos det enkelte menneske, og der er heller ikke nogen tvivl om, at selv små mængder påvirker helbredet.
Men når det gælder det kviksølv, som vi kommer ind i kroppen ved tandbehandling,
så er der åbenbart en tro på, at der på ingen nogen måde - gennem mundhulen som dampe eller som slid ved brug af tænderne - kommer noget ud i kroppen og oplagres i fedtvævet og giver de meget omtalte problemer, som hukommelsesbesvær og forskellige andre problemer med forgiftningen.
Det oplagres jo dér.
Så når CD foreslår en omlægning af sygesikringstilskuddet, så plast bliver billigere på bekostning af det kviksølvholdige amalgam, så er det ikke alene for at give den enkelte patient en bedre økonomisk mulighed for selv at vælge et tandmateriale, der ikke skader helbredet, men det er da også i håb om, at amalgam hurtigt kan blive udfaset.
Så vil jeg gerne takke ministeren for at komme mig et lille stykke i møde, når det drejer sig om børnene - det er jo væsentligt - og ved, at man har givet besked til Miljøstyrelsen om at ændre bekendtgørelsen om kviksølv, så vi i hvert fald kan sige, så længe børnene har deres mælketænder.
Så kommer jo det store problem, for seksårstænderne kommer jo hurtigt op, og det er jo dem, vi fylder med amalgam.
Det kan de fleste huske.
Det er der, at vi, der har gået til tandbehandling på skolen, har de her meget store sølvfyldninger.
Det var meget væsentligt at have
sådan nogle gode tyggeflader, synes man i sin tid.
Det er så langt, som vi kom.
Sådan er det jo.
Og da jeg tilhører et pragmatisk parti, kan jeg jo ikke være utilfreds med det.
Men jeg er lidt bekymret for de gravide kvinder.
Jeg ved, at der er en anbefaling, men jeg ville da meget hellere have haft, at man havde taget dem med og etableret et egentligt forbud.
Det betyder utrolig meget for det ufødte barn.
Så siger fru Sandy Brinck, at det ikke bliver forbudt andre steder.
Jeg vil sige, at en af mine inspirationskilder er Sverige, og i Sverige er det sådan, at man har gjort det, som CD og de andre medforslagsstillere foreslår i det her forslag.
Og det viser sig, og det er bestemt godt - det står i den svenske udgave af Dagens Medicin fra den 2. maj 2001 - at amalgam næsten er borte fra ungdomstandplejen.
Man har været ude og kigge på tandplejen i 16 modtagelser i Nordsverige, og der har man set, at det er udfaset.
Så står der også, at det kun er i undtagelsestilfælde, at tandlægerne bruger amalgam, når de laver tænderne.
Det tager jo lidt længere tid for plastfyldninger at hærde, så derfor kan man i de tilfælde bruge amalgam.
Det kan f.eks. være - det har jeg da selv været udsat for - hvis vi har været til tandbehandling inden for det, der tidligere hed særforsorgen, hvor det kan være et alternativ til at kunne sidde stille i en tandlægestol.
Og så må man vælge mellem narkose eller amalgam og se på, hvad der mindst skader den enkelte, det er klart. Så bliver det også sagt, at der er 2 pct. af personalet, der har allergi.
Det er ikke undersøgt
, om det er en latexallergi, eller om det skulle være en allergi på grund af plastmaterialet.
Det har vi heller ikke.
Derfor må man vel også sige, at når man vedblivende argumenterer for at vente, så argumenterer man ikke på noget tidspunkt for det, der burde være Sundhedsstyrelsens og Sundhedsministeriets væsentligste opgave, nemlig at tage sig af folks helbred, man argumenterer hele tiden med holdbarhed.
Og så må jeg sige, at der er en beklagelig lille viden herhjemme, både om brugen og udviklingen af nyt materiale.
Der er folk, der har fået lagt materialet ned i 1985, og stadig væk har det på deres store tyggeflader.
Hvorfor kan man undvære det i andre lande også til tyggeflader, når man ikke kan det herhjemme?
Jeg synes, at vi på mange områder - også på det her - er meget konservative.
Jeg er glad for, at fru Anni Svanholt nævner tilskud, og det har jeg jo også med i forslaget.
Jeg vil foreslå, man lægger dem om, så der blev et reelt valg, og amalgam blev det dyreste og plastfyldninger det billigste.
Jeg vil også tro, det ville hjælpe på udfasningen.
Han vil også gerne omlægge tilskuddet, så det synes jeg da, vi skal kigge lidt på i udvalget.
Jeg mener, det er et væsentligt spørgsmål at tage op, og jeg beklager, at man er så utrolig konservativ i sin opfattelse og i sin indsigt i de sundhedsrelaterede virkninger af stoffet.