runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (FP), 1999-01-21:
Jeg skal indledningsvis understrege, at Fremskridtspartiets folketingsgruppe er fritstillet i dette meget etiske spørgsmål, hvorfor min ordførertale er på egne vegne.
Jeg finder, det er godt, at Kristeligt Folkeparti rejser debatten, men samtidig finder jeg ikke, det er godt, at det overhovedet er nødvendigt at rejse den.
Det er ganske uheldigt, at vi er nået dertil, at det er nødvendigt, at debatten bliver rejst, at denne problemstilling bliver diskuteret.
Nødvendigheden af denne debat skyldes udelukkende, at Sundhedsstyrelsen og Justitsministeriet ikke har kunnet færdiggøre nogle klarere regler på området, selv om de rent faktisk har haft ganske lang tid til det.
Vi har i Retsudvalget bl.a. modtaget en deputation af jordemødre, som har kunnet fortælle om, at der i dagens Danmark foretages abort på levedygtige fostre, og det er nogle ganske, ganske ubehagelige beretninger, som jeg ikke skal komme nærmere ind på.
Det viser sig - i nogle tilfælde i hvert fald - at man står i den situation, at efter at den provokerede abort er gennemført, er man faktisk nødt til at lade barnet ligge og dø af sig selv.
Det er ganske uværdigt, og derfor bør det principielt være sådan, at abort på levedygtige fostre forbydes.
Problemet er imidlertid, at lægevidenskaben bliver bedre og bedre til at holde liv i yngre og yngre fostre, eller skal vi kalde det børn.
Det er i sig selv ikke et problem, men det bliver et problem, fordi det jo betyder, set i sammenhæng med Kristeligt Folkepartis forslag, at grænsen vil blive sat længere og længere ned.
Sammenholdt med de tilfælde, hvor abort bør være mulig, selv på et sent tidspunkt i graviditeten, bevirker det, at denne debat er ganske svær.
Jeg mener, at abort skal være en mulighed, og jeg mener også, at det i helt særlige tilfælde skal være muligt at tillade sene aborter.
Men jeg vil nok sige, at jeg har det ganske skidt med at vide, at der i nogle tilfælde gennemføres abort på levedygtige fostre, og derfor støtter jeg principielt Kristeligt Folkepartis forslag.
Det kan ikke være rigtigt, at uoverensstemmelser mellem Sundhedsstyrelsen og Justitsministeriet har bevirket, at der endnu ikke er udfærdiget klare regler for sundhedspersonalet, selv om man faktisk nu har haft op imod 3 år til at få gjort arbejdet færdigt.
Sundhedspersonalet, der arbejder med disse ting, har krav på at få nogle klare regler at rette sig efter, og hvis dette beslutningsforslag ikke kan gøre andet, håber jeg i det mindste - og det vil jeg opfordre til - det kan medvirke til, at jordemødrene og andre sundhedspersoner kan få nogle klare retningslinjer at arbejde efter.
Henriette Kjær (KF), 1999-01-21:
Jeg nåede ikke at få ordet, da hr. Søren Søndergaard var på talerstolen og indirekte beskyldte os, der støttede Kristeligt Folkepartis forslag, for at have en skjult dagsorden; det var noget med, at nu ville vi også afskaffe retten til den fri abort inden 12. svangerskabsuge.
Det er overhovedet ikke det, der er tale om.
Det vil jeg slå fast
med syvtommersøm.
Dagsordenen i dag er en helt anden for os.
En helt anden.
Jeg mener stadig væk, at man som kvinde har ret til at få foretaget abort inden den 12. svangerskabsuge.
Det er ikke det, der har været på dagsordenen i dag; i dag taler vi om levedygtighedskriterium eller ej, og det er dér, mine betænkeligheder ligger, og det er dér, jeg synes, der er behov for en afklaring.
Lise Hækkerup (S), 1999-01-21:
Jeg kan jo kun svare hr. Søren Kolstrup ved at henvise til det forslag til vedtagelse, som jo netop er blevet fremsat.
Netop det skulle imødegå de scenarier, som hr. Søren Kolstrup fremlægger her.
Søren Søndergaard (EL), 1999-01-21:
Blot en enkelt bemærkning til fru Henriette Kjær: Jeg beskylder ikke nogen for noget.
Tværtimod vil jeg sige, at på trods af at jeg ikke deler opfattelsen, så har jeg faktisk respekt for den religiøse opfattelse, som er baggrunden for, at man går imod enhver form for abort.
Som sagt: Jeg deler den ikke, men jeg forstår den, og jeg kan have respekt for den, især fordi den på mange andre områder kan have et meget positivt og socialt udtryk.
Det, jeg blot forsøgte at sige, er, at konsekvensen, hvis man tager Kristeligt Folkepartis forslag for pålydende, før eller senere er en underminering af retten til legal abort.
Det mener jeg fremgår fuldstændig krystalklart af det, jeg læste op, det er jeg uenig i, og derfor sagde jeg det, jeg sagde.
Birthe Skaarup (DF), 1999-01-21:
Det var netop det, vi nævnte i vores indlæg, og det er noget af det, som jeg synes hr. Søren
Søndergaard satte lidt spørgsmålstegn ved.
Så vil jeg godt sige, at vi synes, at debatten i dag - som justitsministeren også sagde det - har været utrolig vigtig, også fordi Dansk Folkepartis formål med det her var, at det er vigtigt at pointere, at der må fastlægges nogle principper for den øvre grænse for levedygtighedskriteriet.
Frank Jensen (S), 1999-01-21:
Nu var det et efter bedste evne forsøg på ikke at tale os fra hinanden, men tværtimod et forsøg på at vi efter debatten kunne finde nogle steder, hvor jeg har fornemmet, at der var en vis enighed.
Så det var ikke et forsøg på at kalde hverken hr. Sjursen eller hans parti for principryttere, tværtimod.
Men når vi taler om det individuelt vurderede levedygtighedskriterium, er det jo netop baseret på det, som hr. Sjursen lægger til grund, nemlig fosterets mulighed for at kunne overleve og også dets mulighed for at blive født som et barn, der har levemuligheder.
Og sådan som jeg prøver at tale mig frem til nogle steder, hvor jeg har fornemmet, der i debatten har været en vis samhørighed om et synspunkt, var noget af det baseret på den svenske og norske lovgivning, som er det individuelle levedygtighedskriterium.
Det var så hr. Sjursen, der sluttede af med at spørge, om der så i tilknytning til det skal være en dispensationsadgang, og her er der flere, inklusive jeg selv, men også flere i debatten i dag, der har sagt, at vi ikke kan forudse alt, når vi lovgiver.
Skal der ikke være den mulighed, sådan at vi ikke bringes til at skulle lovgive efterfølgende på enkeltsager, hvor vi vil sige, at her er det helt oplagt, at der gives en dispensation, selv om der vil være tale om en levedygtighed?
Vi ved jo heller ikke i dag, hvor dygtig lægevidenskaben bliver til at kunne sikre levedygtighed, også selv om der er tale om meget, meget alvorlige mangler i et barns fysiognomi. Så til hr. Sjursen: Det var et bare et forsøg på at tale os til et fælles sted og til enighed om nogle punkter i debatten og ikke fra hinanden.
Jann Sjursen (KRF), 1999-01-21:
Det er en enkelt bemærkning til hr. Søren Søndergaard omkring vores forslag, som han mener underminerer retten til den fri abort, hvor jeg nær havde sagt: Gid det var så vel, hvis det endelig var det.
Men jeg vil bare understrege, at det er ikke det, der er hensigten med vores forslag.
Jeg mener, at hr. Søren Søndergaard vrider det noget voldsomt og ser tingene i et endog meget, meget, meget langt perspektiv, hvis dette skulle anfægte den selvbestemte ret til abort inden for 12. svangerskabsuge.
Vi gør det, fordi vi mener, at vi ikke kan leve med det dilemma, som ikke bare sundhedspersonalet står i, men som i og for sig også den kvinde, der er involveret i det, står i, og som altså også involverer tredjeparten, nemlig barnet, hvor det på den ene side kan blive hjulpet til livet, hvis det bliver for tidligt født, og på den anden side bliver aflivet, hvis det er på den forkerte gang, havde jeg nær sagt.
Så vil jeg sige omkring dispensation: Jeg har ikke lagt op til en individuel vurdering af hvert foster.
Vi ønsker en fast grænse.
Det er det, vores forslag går ud på.
Der ligger allerede i abortloven den mulighed, at hvis der er alvorlig fare for kvindens liv og helbred, skal der ikke søges dispensation, selv om man også kommer ud over 12. svangerskabsuge.
Det tror jeg også ministeren nævnte i sin indledende tale.
Det, jeg så sagde under debatten, var, at hvis et foster f.eks. ikke har nogen hjerne og dermed ikke er levedygtigt, så mener jeg ikke, man skal gennemtvinge et svangerskab.
Men mange af de eksempler, som ministeren selv nævnte på et tidspunkt, var jo ikke et spørgsmål om levedygtighed eller ej, det var genetisk betingede eksempler, og det er klart, at her vil en fast øvre grænse, som vi foreslår, betyde, at man ikke kan få provokeret abort.
Det skal jeg klart medgive.
Christine Antorini (SF), 1999-01-21:
Når Enhedslisten og SF har anmeldt en forespørgselsdebat om sponsorering af forskning, skyldes det, at vi gennem medierne, og jeg tror også, jeg kan sige, at de fleste af os, som har færdedes i nogle af de kredse, hvor forskere har tilknytning til miljøer, hvor der er et stærkt element af ekstern bevilling, ved, at der er en gråzone, hvor det kan være meget svært at adskille de økonomiske interesser, som ligger, fra dem, der finansierer éns forskning og éns uafhængighed som forsker.
Der, hvor de værste eksempler har været, har været inden for sundhedsområdet, hvor medicinalindustrien med milliarder af kroner i baglommen direkte har kunnet gå ind og købe professorer, som i egenskab af, at de lavede uafhængig forskning, er gået ud og reelt har anbefalet nogle produkter ud fra en kommerciel interesse.
Vi synes, det er vigtigt at få en bred debat her i salen om, hvordan man kan sikre nogle spilleregler, så vi ikke kommer i en situation, hvor der bliver sået tvivl om, hvem der står bag den forskning, der sker her i Danmark.
Vi mener, det er særlig vigtigt, at vi får den diskussion nu, fordi der er et politisk ønske fra regeringen om, at den eksterne forskningsbevilling skal udgøre en langt større del, end den gør i dag.
Og derfor bliver der, hvis vi ikke går ind og definerer nogle spilleregler for åbenhed
omkring forskning,
en større risiko for, at vi får forskning, der reelt ikke er uafhængig, men arbejder for nogle bestemte økonomiske interesser.
Vi tror, det er vigtigt, at vi her i Folketinget laver de spilleregler, for det kan være meget svært for den enkelte forsker at tage de diskussioner på deres egne arbejdspladser.
Vi ved, at der er mange etiske diskussioner i forskningsmiljøerne, men det kan være svært at kritisere kolleger, og det kan også være svært, fordi alle i et eller andet omfang er afhængige af eksternt finansieret forskning.
Det handler ikke om, at vi politisk skal gå ind og kontrollere og stille skrappe krav, men det handler om at lave en ramme, der sikrer den nødvendige åbenhed, så man ikke er i tvivl om, hvem der finansierer offentlig forskning.
Forskningsministeren har været meget optaget af, at man som nye værktøjer i forskning skulle bruge benchmarking og best practise, og vi mener faktisk, at lige præcis inden for området sponsoreret forskning er det en god idé at se på best practise andre steder.
Det er faktisk en diskussion, som kører i de øvrige lande, og der er lande, der har taget forskellige initiativer til at sikre åbenhed om sponsoreret forskning.
Vi håber på en åben og fordomsfri diskussion, og vores ønske er, at der kan komme en bred tilslutning i Folketinget til at skabe de retningslinjer, der sikrer, at vi fortsat har en uafhængig forskning, også selv om der sker en øget ekstern bevilling.
Besvarelse
Søren Kolstrup (EL), 1999-01-21:
Fru Lise Hækkerup talte om åbenhed, synlighed.
Fru Lise Hækkerup talte om sundhedssektoren.
Fru Lise Hækkerup talte om nødvendigheden af, at forskning ikke finder sted på virksomhedernes præmisser.
Jeg er enig.
Det springende punkt er, hvordan vi kommer videre, når man betænker, at 80 pct. af ph.d.-folket på det sundhedsvidenskabelige område er finansieret af eksterne midler fra private kilder, og det leder mig hen til at spørge, om fru Lise Hækkerup har gjort sig nogle overvejelser om, hvordan vi kommer videre med en yderligere klarlægning på det område.
Jeg tænker på, at der kan være tale om, hvordan vi får en gennemskuelig statistik på hospitalsområdet og yderligere inden for f.eks. ph.d.-studierne, hvordan vi i øvrigt sikrer os, at der ikke sker en skævvridning, og hvordan vi sikrer os, at opslagene bliver åbne.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-01-27:
Jamen jeg ved godt, der er en rapport, som Venstre er meget glad ved, eller som mange er meget glade ved.
Jeg tror, det er Flemming Just ovre i Esbjerg, der har lavet den.
Den siger, at store landbrug er lige så miljøvenlige som små landbrug, men man kan jo lave rapporter om så mange ting, og det er også lidt et spørgsmål om trossager.
Alene det, at man skal køre betydelig længere med gyllen, er da i hvert fald et miljøproblem.
Der er større lugtproblemer omkring et stort brug end omkring et mindre brug.
Der er altså en lang række forhold, som jeg tror bliver lettere at opretholde ved et mindre brug.
Og et mindre brug er altså et brug på 250 ha - det er jo ikke så lille.
Christian Mejdahl (V), 1999-01-27:
Jeg bliver jo nødt til at spørge hr. Ole M. Nielsen, hvor hr. Ole M. Nielsen henter belæg for at formulere den påstand, at et loft over antal dyreenheder er miljøbefordrende, og at det er mere miljøvenligt end den landbrugslov, vi har i dag.
Jeg har ikke kunnet finde belæg for det postulat nogen steder.
Henning Grove (KF), 1999-01-27:
Da vores ordfører, fru Lene Espersen, ikke kan være til stede, skal jeg på partiets vegne fremføre følgende: Det Konservative Folkeparti kan naturligvis ikke støtte dette forslag.
Faktisk er det efter vores opfattelse spild af Folketingets tid, at vi nu et halvt år efter vedtagelsen af loven igen skal diskutere noget, et stort flertal har vedtaget og står fast på.
Enhedslisten kommer heller ikke med ét eneste nyt argument i forhold til den lange debat, vi havde, da vi behandlede fødevareloven her i salen og i udvalget, og derfor undrer det, at vi skal bruge tid på det.
Vi afviser lovforslaget.
Annie Lunde Hansen (CD), 1999-01-27:
Jeg vil gerne spørge hr. Ole M. Nielsen: Jeg ved ikke, om jeg hørte forkert, men fraviger Kristeligt Folkeparti ejerkravet ved fortrinsstilling, sådan at man undgår, at folk skal ud at købe den dyre landbrugsjord, og sådan at de kan nøjes med at forpagte eller have gylleaftaler?
Jeg vil godt vide, om man fraviger ejerkravet, eller jeg har hørt forkert nede fra min plads.
Kristen Touborg (SF), 1999-01-27:
Jeg har registreret, at Kristeligt Folkepartis ordfører havde et par enkelte konkrete bud på, hvor han godt kunne tænke sig, loven blev ændret.
Jeg vil gerne høre, om han har nogle flere.
Christian Mejdahl (V), 1999-01-27:
Men jeg kunne tidligere i debatten forstå på hr. Ole M.
Jeg synes heller ikke, det er helt rimeligt at anlægge den attitude, hvis jeg forstod den rigtigt.
Kristeligt Folkeparti var jo af gode grunde ikke med.
Hvis Kristeligt Folkeparti havde været i Folketinget på det tidspunkt, er jeg helt sikker på, at Kristeligt Folkeparti også ville have været med i Vandmiljøplan II.
Men jeg vil godt have, at hr. Ole M. Nielsen fortæller mig, hvor og på hvilke områder landbrugsloven tager miljøhensyn, som er mere virksomme end de elementer, som vi fik med i Vandmiljøplan II, og som vi selvfølgelig også forsvarer.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-01-27:
Til hr. Mejdahl kan jeg kun sige med hensyn til det første om vandmiljøplanen, at den selvfølgelig ville have været helt anderledes, hvis vi havde været herinde.
Og med hensyn til, om der er tiltag heri, der giver mere miljøvenlighed end Vandmiljøplan II, mener jeg, at opstramningen af dyreenhedskravet er miljøvenlig.
Så det synes jeg det er.
Jeg tror, jeg vil vente med at læse resten af min ordførertale til den anden runde, og så vil de komme med dér.
Jeg forstod ikke helt fru Annie Lunde Hansens spørgsmål
til mig.
Vi tilslutter os, at man stadig væk kan dække sit harmonikrav med forpagtet jord op til de 250 dyreenheder.
Vi mener, der skal være begge muligheder.
Christian Mejdahl (V), 1999-01-27:
Ministeren for fødevarer, landbrug og fiskeri, for nu at få det hele med, sagde, at regeringen har nogle politiske intentioner om at rykke i nogle rigtige retninger.
Det har jeg fuld forståelse og respekt for.
I 1994, hvor regeringen havde flertal, hævede man hektargrænsen fra 125 til 150 hektar, og man ændrede på fortrinssstillingsbegrebet.
Det gør man igen nu.
Nu ændrer man også på dyreenheder.
Nu ændrer man på afstande i bæltebestemmelsen.
Det er det, som jeg i min ordførertale kaldte for slingrekurs.
Jeg synes, der er behov for nogle lange sigtelinjer for at planlægge, for at bygge, for at investere.
Det har bonden behov for.
Derfor vil jeg godt opfordre ministeren til at tilstræbe en bred aftale i Folketinget, så vi får en fremadrettet landbrugslov, som sikres med den stabilitet, som et bredt flertal kan give en sådan landbrugslov.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-27:
Der er lavet en rapport - den er vi blevet orienteret om - og den rapport viser efter min opfattelse, at der er nogle store problemer ved den statslige struktur, som man nu forbereder.
Der skulle formentlig også være noget på vej nu om tankerne om miljøkontrollens placering, noget der også volder regeringen meget store vanskeligheder at løse. Jeg tror, at det er godt, at vi nu får lovforslaget her i udvalget, for så kan vi jo så drøfte, hvordan man taktisk bedst kan udmønte et eventuelt flertal, hvis der undervejs viser sig et sådant.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-01-27:
Jeg beklager, at jeg har fået skrevet så mange pæne ord sammen, at der er brug for en anden omgang også.
Kristeligt Folkeparti er enige i byggeklodssystemet og i, at vi skal have bæredygtige enheder.
Vi er også enige i, at der er områder af landet, hvor dyretætheden er for stor.
Vi skal opretholde og udvide husdyrproduktionen, og hvis vi skal, så må vi have husdyrene spredt mere ud over hele landet.
Vi kan derfor støtte forslagets opstramning af det maksimale antal dyreenheder pr. ejendom.
I nutiden er det jo sådan, at hvis en dygtig landmand er startet på en lille ejendom, så skal den lille ejendom helst blive til et gods eller en fabrik i løbet af hans erhvervsaktive tid.
Det er det, der giver det voldsomme pres
på strukturudviklingen i nogle områder.
I gamle dage flyttede landmanden efter, hvor godt det gik ham.
En landmand kunne ofte flytte et par gange, altså til en større ejendom, hvis det gik ham godt.
Det ser man ikke mere, og det er der mange årsager til.
Det ville være en god idé at lette handels- og flytteomkostninger og se på, hvordan man kunne eliminere beskatningen, når man solgte en ejendom og købte en tilsvarende eller en større inden for et snævert tidsrum.
Det mener vi faktisk er en god idé, som
man burde kunne se på, og som selvfølgelig ikke hører ind under fødevareministerens område, men vi skal se på tingene i en sammenhæng. Det kunne lette presset i nogle lokalområder og være med til at sprede husdyrbesætningerne til de større ejendomme og til de områder af landet, hvor der ikke er så mange husdyr.
Så er der jo endelig det i sammenhæng med Vandmiljøplan
II heri, som er positivt for landbruget selvfølgelig, at man kan købe erstatningsjord i stedet for det, som skal udlægges til drikkevandsområder. Som sagt er der mange positive elementer i det her lovforslag, og vi vil gerne være med til at rette op på de svagheder, som vi mener der er heri, og vi glæder os til forhandlingerne om det.
Kristen Touborg (SF), 1999-01-27:
Det er til ministerens bemærkninger vedrørende mit forslag om også at lade fortrinsstillingen gælde i forbindelse med forpagtning.
Det skal jo ses i relation til, at SF ligesom ministeren ønsker at opretholde så mange bæredygtige ejendomme som overhovedet muligt.
Da vi jo ved, at over en fjerdedel af landbrugsarealet drives ved forpagtning, så indebærer det jo, at i en overgangsfase, indtil det er muligt at købe noget jord, er det af meget stor værdi for de mindre ejendomme, der har behov for at blive styrket, at man har den mulighed, og at der altså ikke er en eller anden, det kan være en maskinstation, det kan være en, der har en 15-20 ejendomme i forvejen, som breder sig meget langt ud - det har vi erfaringer for inden for de seneste par år - og som reelt fratager de stedlige landmænd muligheden for at få styrket deres ejendom.
Det skal ses i det lys, at vi gerne ser en fortrinsstilling i hvert fald behandlet, og vi tror meget på, at det også kan lade sig gøre uden det store bureaukrati.
Det, man skal gøre, er jo sådan set blot at forhåndsanmelde interessen for det til den administrative virksomhed og forud at anmelde, at man er interesseret, og så skal administrationen jo blot vurdere, hvem der er berettiget til det.
Erling Christensen (S), 1999-01-27:
Der er mange ord, man kan bruge, når man diskuterer landbrugslov.
Jeg bad om ordet her i anden omgang, fordi Venstres ordfører kalder det slingrekurs, når man tager lidt højde for den udvikling, man har oplevet gennem 4-5 år.
I andre tilfælde kan man høre Venstre fortælle, at Socialdemokratiet er af beton, og at vi ikke er til at flytte.
Alt efter temperament kan man tage det som ros eller det modsatte.
Men det er somme tider lidt svært at finde ud af, hvornår vi skal gøre det ene, og hvornår vi skal gøre det andet.
Vi havde engang en statsminister i Socialdemokratiet, som havde et standpunkt, indtil han tog et andet, og det blev han bebrejdet mange gange, dengang han sagde det.
Men nu er det næsten det, man bruger rundt omkring for at sige, at man er fleksibel, at man ikke er af beton, men at man godt vil tage hensyn til den udvikling, der sker i samfundet, den dynamik, der er i samfundet. Det, vi har oplevet, er, at flere bæredygtige bedrifter er blevet slagtet, nedlagt, og det synes vi har været uheldigt.
Vi har den fornemmelse i Socialdemokratiet, at vi med dette lovforslag måske kan medvirke til, at der kan bevares lidt flere bæredygtige bedrifter, således at vi også kan bevare mangfoldigheden i Danmarks natur, så vi stadig kan bevare Margueriteruten, som nu er lavet i Danmark, og som landbruget jo har hovedæren for, at vi har kunnet etablere.
Venstres ordfører var inde på, at afstanden f.eks. kunne være 25 km, men jeg synes, at 25 km er langt at køre på alfarvej med traktor og maskiner.
Derfor er vi meget tilfredse med i Socialdemokratiet, at regeringen tør tage fat på at ændre loven i forhold til den dynamik, der har været i samfundet, og det vil jeg ikke kalde slingrekurs.
Jeg vil kalde det fleksibilitet, men jeg vil også kalde det at tage højde for, at vi fører en politik, som gør, at vi fortsat kan have Margueriterutern, fortsat kan have nogle bæredygtige bedrifter, hvor mennesker kan leve, og også kan tage udviklingen i landbrugsdistrikterne med ind. Jeg er meget enig med ministeren i det, han sagde, og min oplevelse af debatten her i dag har også været, at der har været mange fredskabende ordførertaler her.
Vi skal i hvert fald ikke bruge anden omgang til at tale os fra hinanden.
Christian Mejdahl (V), 1999-01-27:
Nej, og jeg vil heller ikke gå herop, for at vi skal tale os fra hinanden.
Men jeg vil alligevel godt spørge hr. Erling
Christensen: I 1994 havde regeringen flertal og kunne gøre, hvad den ville, og den brugte jo netop sit flertal, fordi landbrugsloven blev vedtaget med én stemmes overvægt.
Dengang gik man fra 125 ha til 150 ha, og nu går man helt tilbage til 100 ha.
De 25 km i bæltebestemmelsen var underlagt en lokal afgørelse, nemlig Jordbrugskommissionen, og den skulle bruges dér, hvor det var hensigtsmæssigt.
Det er sådan nogle ting, man ude omkring i fædrelandet kalder slingrekurs og ikke rigtig kan forstå.
Man tør knap nok disponere af frygt for, at det nu bliver ligesådan i den nye lov, så der er mange, der på forhånd er skeptiske over for det her.
Men det kunne vi måske borteliminere, hvis det var sådan, at vi slog os sammen og dannede et bredt flertal.
Erling Christensen (S), 1999-01-27:
Jeg tror nok, at vi, der kan huske lidt tilbage, kan huske, at der var nogle, der kom lidt værkbrudne ud fra forhandlingerne i 1989, og at det, man havde ønsket, var at stramme lidt op på det liberale element, der lå i landbrugsloven af 1989.
Jeg skal ikke her gå ind i en længere debat om det, men blot henholde mig til det jeg sagde for et øjeblik siden: vi har oplevet, at for mange bæredygtige bedrifter er blevet nedlagt, og det forhold vil vi gerne ændre på.