Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1998-02-17:
Det viser sig også i affaldsmængderne.
Desværre må man sige, for en alt for stor del af rigdommen ender som affald i stedet for at danne udgangspunkt for skabelse af ny rigdom.
Formuleret i mere naturvidenskabelige termer: Entropien er for høj, energien omdannes for hurtigt til varme, og den bliver uanvendelig.
På samme måde med de ikkefornybare ressourcer, som vi endnu ikke har lært at passe tilstrækkeligt på. Udviklingen viser sig i, at vi i 1996 producerede 12,9 mio. t affald.
Det betyder, at den samlede affaldsmængde steg med 10 pct. fra 1995 til 1996.
I virkeligheden burde et samfunds kvalifikationer måles på, hvor dygtigt det er til at bevare og beskytte råstoffer og andre ressourcer, som mennesket ikke selv kan genskabe eller producere.
Naturkapitalen afskrives ikke i nationalregnskaberne.
I virkeligheden kan hele vores ressourcegrundlag forsvinde uden nogen varsling i opgørelsen over samfundets rigdomme.
Heri ligger måske en af de største barrierer for for alvor at reducere affaldsmængderne.
Når de råstoffer og den energi, som affaldet indeholder, ikke tæller som røde tal et eller andet sted i samfundsøkonomien, vil en reduktion af affaldsmængderne alene kunne sikres gennem idealisme, folkeligt engagement og politiske beslutninger, som så at sige går på tværs af det markedsøkonomisk optimale.
Af samme grund er der al mulig grund til at glæde sig over det folkelige engagement, den folkelige interesse for selv at yde en indsats mod miljøproblemerne.
Generelt er det sådan, at når borgerne har mulighed for det, er de eksempelvis mere end parat til at sortere deres affald, også selv om det er besværligt, og også selv om der ikke er noget økonomisk incitament.
Det er bl.a. baggrunden for, at der er opnået pæne resultater med husholdningsaffaldet.
I forhold til den politiske beslutningsproces er der grund til at fremhæve forbudet mod flere kulfyrede kraftværker som en vigtig forudsætning for at få løst nogle af de fremtidige affaldsproblemer.
Godt halvdelen af stigningen i affaldsmængderne kommer netop fra de kulfyrede kraftværker.
Der er også grund til at fremhæve de forskellige handlingsplaner, som er blevet vedtaget igennem tiden.
Den samlede genanvendelse er i dag på 60 pct., og det er den kun i kraft af den politiske fokus og det folkelige engagement i affaldsproblemerne.
Nu skal vi videre.
Set med radikale briller drejer det sig først og fremmest om at få skruet samfundsøkonomien sammen på en sådan måde, at ressourcer og energi tillægges højere værdi.
Det kræver, at vi bruger afgiftsinstrumentet på en sådan måde, at genbrug og genanvendelse fremhæves.
Michael Skou Andersen fra Aarhus Universitet har lavet en undersøgelse, der netop viser, at affaldsafgifter har haft
stor indflydelse på den relativt høje genanvendelsesprocent.
Derfor skal vi videre ad den vej, og vi skal bruge de grønne afgifter målrettet med henblik på at få den størst mulige miljømæssige effekt, det vil sige, at affaldsmængderne skal ned.
Dernæst skal vi bruge afgifterne til at reducere anvendelsen af farlige kemiske stoffer, som udgør en belastning i det øjeblik, de ender i affaldet.
Vi skal fremme den produktorienterede miljøstrategi, hvor vi gennem en kombination af forskning i renere teknologi og afgifter på de farlige stoffer fremmer en produktionsproces, som er ren fra vugge til grav.
I den kommende tid skal vi bl.a. tage stilling til, hvorledes vi får udfaset og stoppet brugen af blødgørere.
Afgifter på emballage er ligeledes afgørende for at få reduceret emballagemængderne, bl.a. de sekundære emballager. Det Radikale Venstre er langt hen ad vejen enig i, at frivillige aftaler er en god måde at løse affaldsproblemer på, men de kan ikke stå alene.
Der er desværre eksempler på, at de ikke duer.
Jeg tænker på pvc-aftalen, som viste sig ikke at være ret meget værd.
Nu bliver det interessant at se, om den aftale, der er lavet med elektronikbranchen, holder og kan bruges til noget.
En tredje mulighed for at nedbringe affaldsmængderne er selvfølgelig at styrke indsamlings- og sorteringsordningerne.
Kommunerne har også på det område et stort ansvar for at sikre de nødvendige sorteringsordninger, således at der ikke kommer genanvendeligt affald på lossepladsen eller i forbrændingsanlægget.
Dette har der været stor succes med inden for byggebranchen.
En af grundene til, at vi i dag er oppe på en højere genanvendelsesprocent end oprindelig fastsat, er bl.a., at byggebranchen har været dygtig til at sortere sit affald og få det genanvendt på en hensigtsmæssig måde.
For husholdningernes vedkommende er der desværre stadig mange kommuner, som endnu ikke har gennemført en tilstrækkelig sortering.
I forbindelse med udarbejdelsen af den endelige handlingsplan er det derfor vigtigt, at regeringen tager stilling til, hvorledes man mest hensigtsmæssigt får givet kommunerne det nødvendige incitament til at understøtte borgernes og virksomhedernes mulighed for selv at tage vare på affaldsproblemerne.
I første omgang drejer det sig altså om at begrænse affaldsmængderne.
Derefter om at sikre størst muligt genbrug og genanvendelse.
Det affald, der så alligevel er tilbage, skal i videst muligt omfang brændes af, og energien bruges til opvarmning.
I forhold til det sidste vil jeg understrege, at Det Radikale Venstre finder det uheldigt, at gasvarme nogle steder gør det umuligt at anvende affaldsvarme.
Jeg vil derfor opfordre til, at regeringen tager initiativ til at sikre, at affaldsvarme får første prioritet i de kommende års varmeplanlægning.
I redegørelsen lægges der op til en forøgelse af forbrændingskapaciteten.
Jeg vil gerne sige, at jeg er meget skeptisk over for en udbygning, først og fremmest fordi infrastruktur binder.
Når først et nyt anlæg er bygget, skal det forrentes, og det kræver affald mange år frem i tiden. Derfor er det meget afgørende, at hvis kapaciteten skal øges, skal der foreligge en dokumentation for, at alle andre muligheder er udtømte.
Og med det kommende lovforslag sikrer vi jo, at målsætningerne i »Agenda 21«-arbejdet bliver en integreret del af hele den kommunale planlægning, og dermed får vi en sammenhæng mellem det folkelige og det mere lokale engagement.
Lad mig afslutningsvis fremhæve, at indsatsen altså i første omgang går ud på at begrænse affaldsmængderne og således få vendt den negative sammenhæng mellem økonomisk vækst og affaldsproduktion, og det kræver først og fremmest, at vi bliver langt bedre til at værdsætte og til at værdiansætte naturens egne ressourcer, også på markedspladsen.