Tove Videbæk (KD), 2004-03-23:
Ja, kommunerne klager over slunkne kasser, og hjemmehjælpere klager over at have for travlt, og mange ældre er kede af, at der kommer alt for mange forskellige hjælpere, og alle parter er faktisk utilfredse indimellem.
Derfor er det naturligvis oplagt at tænke nyt. Det her beslutningsforslag vil indføre mere omsorg eller fokus på udvikling, helbred og forebyggelse i hjemmeplejen, og det er naturligvis meget positivt.
Efter Kristendemokraternes opfattelse er en væsentlig del af hjemmeplejens og hjemmehjælpens opgaver af social karakter.
Som vi ser det, skal der være plads til hele mennesket, derfor er det vigtigt, at hjemmehjælp ikke bare bliver en maskinydelse af rengøring og indkøb.
Der skal være mulighed for, at det samme menneske yder service i det samme hjem.
Der skal med andre ord være plads til bløde værdier i ældreplejen.
Det skal siges, at hjemmehjælpen fungerer godt i rigtig mange kommuner, men for mange steder skranter den, og mange ældre oplever, at det fra gang til gang er nye ansigter, der dukker op.
Det giver utryghed, at vildt fremmede mennesker går rundt i ens stuer, men det giver også spildtid, fordi en stor del af tiden ved de besøg går med at orientere den nye hjemmehjælper om, hvad man ønsker gjort hvordan, og hvor alting befinder sig i huset. Når det så kommer til det, som ligesom er essensen i forslaget, det, der hedder omsorg og nærhed, kan jeg simpelt hen ikke lade være med at spørge: Hvor er familien henne?
Jeg kan ikke lade være.
Der er ting, det er svært at lovgive om, f.eks. kan vi ikke lovgive om, at alle skal have en ven.
Vi kan heller ikke lovgive om, at børn og børnebørn skal besøge deres gamle bedsteforældre.
Vi kan heller ikke lovgive om, at en hjemmehjælper skal tage om gamle fru Jensen og give hende et knus.
Det kan vi desværre ikke lovgive om.
Jeg vil så også sige, at jeg mener, at her må familie, venner, netværk, naboer, venner fra foreninger, som man har været med i, altså også træde til.
Det kan da ikke passe, at vi overlader det til det offentlige alene at give omsorg, knus og kram og stryge på kinden, og at det offentlige alene skal være med til at modvirke ensomhed.
Det er grundlæggende familiens og de næres ansvar og privilegium, vil jeg sige.
Når det er sagt, er der rigtig mange hjemmehjælpere og sygeplejersker, social- og sundhedsassistenter og hjælpere, som helt naturligt er omsorgsfulde over for de ældre, og det gør virkelig én glad at se det.
Vi kan naturligvis præcisere lovgivningen således, at de, der ikke selv tænker på det eller har det i sig, måske er mere opmærksomme på det, men det bliver altså nemt noget kunstigt.
Der er f.eks. også elementet om at tilskynde den ældre til en daglig gåtur eller til at komme ud af sin lejlighed og se andre mennesker.
Det kan lyde som noget vældig småt, en lille detalje, men for den ældre betyder det utrolig meget, for den ældres velbefindende betyder det meget.
Vi ved jo også, at ældreorganisationer og andre frivillige foreninger her gør et stort stykke arbejde, og det bør vi naturligvis styrke og være med til at få udbygget.
Der er rigtig mange gode elementer i forslaget, og vi er positive over for hensigten i det, men forslaget i sin helhed kan Kristendemokraterne ikke stemme for.