runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bent Bøgsted (DF), 2005-11-10:
Jo, det kunne jeg sagtens forestille mig, og det er jo også derfor, at Dansk Folkeparti sammen med regeringen har afsat ca. 500 mio. kr. til ekstra hjemmehjælp.
De penge bliver fordelt til kommunerne, når kommunerne vel at mærke har godtgjort, at pengene vil blive brugt til det rigtige formål, så det kan jeg sagtens forestille mig.
Jeg kan altså kun sige, at Enhedslisten har en speciel måde at tolke på.
Hvis ens mening ikke lige falder i tråd med det, Enhedslisten mener, har man et mærkeligt syn på tilværelsen.
Det, jeg har sagt, er, at man skal se på samspillet mellem arbejdsliv og familieliv.
Der er flere faktorer, som gør, at man får stress, der er noget på arbejdet, hvor man har hulens travlt – det vil jeg blankt erkende – der er noget i familielivet, hvor man har et stort indhold, og når det hele kobles sammen, kan det være med til at udløse stress.
For mig virker det, som om Enhedslisten har fokus på, at det kun er arbejdslivet, der har skylden, og at arbejdstiden skal skæres ned.
Det er den arbejdsfordeling, Enhedslisten gerne vil have: Alle skal ud på arbejdsmarkedet, og alle skal have nedsat deres arbejdstid, men stadig have det samme for deres arbejde.
Sådan har jeg også forstået det, men det fungerer altså ikke i et moderne samfund.
Det har vi aldrig påstået de ikke har, tværtimod har vi altid talt om, også i arbejdsmiljøloven, at arbejdsgiveren har ansvaret for det, og det er også derfor, det psykiske arbejdsmiljø ligger i arbejdsmiljøloven.
Men jeg må altså også blankt erkende, at fru Line Barfod – og det gælder hele Enhedslisten – tolker det, der bliver sagt her fra talerstolen, på en måde, som ikke ret mange forstår.
Det bliver tolket i den retning, at vi simpelt hen er imod alt, hvad der hedder forbedringer for den enkelte medarbejder på arbejdsmarkedet, man det er vi ikke.
Det, jeg har sagt, er, at der er flere faktorer, der medvirker til, at man får stress, og at det bl.a. har noget at gøre med sammenhængen mellem arbejdsliv og familieliv.
Begge dele skal fungere, og så er der ikke noget forgjort i, at den kommission, som regeringen har nedsat, netop skal kigge på det område og se på, hvordan der kan blive et bedre samspil mellem arbejdsliv og familieliv.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-11-10:
Nu kan man jo ikke beskylde hr. Jakob Axel Nielsen for at være særlig konkret.
Det mest konkrete, jeg hørte, var egentlig at nedsætte en kommission, og at det var meget, meget vigtigt med eksperter på det her område.
Så kommer det, når man er regeringsrepræsentant, øjensynligt an på, om der er eksperter, man godt kan bruge, for der er nogle, man ikke kan bruge, men lad det nu ligge.
Jeg synes måske, det er lidt mere væsentligt at få sådan nogle konkrete svar på spørgsmål om, hvad De Konservative egentlig mener, at man skal gøre for de enkelte mennesker, de grupper mennesker, som er udsat for stress, f.eks. de rengøringsassistenter, som i deres dagligdag har så hårdt et arbejde, at de bliver stressede og nedslidte.
Det eneste, jeg hører hr. Jakob Axel Nielsen sige, var egentlig, at den enkelte skulle påtage sig et ansvar og mere fleksibilitet.
Er det svaret til rengøringsassistenten, som går på arbejde hver dag, så længe helbredet holder til det, og går nedslidt og stresset hjem?
Er det svaret fra De Konservative?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2005-11-10:
Nej, det er ikke svaret, men hr. Jørgen ArboBæhr har helt ret i, at jeg ikke var særlig konkret.
Det var helt bevidst, nemlig for ikke at foregribe begivenhedernes gang, og jeg kan love hr. Jørgen Arbo-Bæhr, at de, som vi mener er eksperter, ikke er nogle, som på forhånd har tilkendegivet, at de er regeringen venligt stemt.
Det er folk, der ved noget om, hvordan vi kan indrette et arbejdsmarked, der tager hensyn til, at mennesker er forskellige.
Jeg vil ikke ud ad den glidebane, som hr. Jørgen Arbo-Bæhr lægger op til, når han hele tiden taler om hjemmehjælpere.
Jeg anerkender, at hjemmehjælpere også – med streg under også – er en gruppe i det her samfund, der måske lider af stress, måske har de bare meget travlt, jævnfør mine indledende bemærkninger.
Men vi skal sørge for at kvalificere diskussionen på den måde, at vi kigger på alle i det her samfund.
Det er selvfølgelig rigtigt, som både fru Charlotte Antonsen og fru Line Barfod sagde, at man ikke kan rulle et gulv sammen og vaske det hjemme, op derfor er hjemmearbejde ikke svaret til alle.
Men jeg kan ikke herfra troværdigt komme med et bud på, hvordan vi laver et andet arbejdsmarked, så stress som en egentlig sygdom bekæmpes.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-11-10:
Jeg har det bud på det, at det er dem, der bliver ramt af stress, dem, der bliver syge af stress, dem, der bliver førtidspensionerede, fordi de bliver stressede og slidt ned.
For alle de gruppers vedkommende er svaret, at de har for meget at lave, at de ikke kan nå det, at de går hjem fra arbejde og ikke har nået at lave det, de skal.
Det gælder for socialrådgivere, børnehavepædagoger, hjemmehjælpere, ansatte på plejehjemmene osv.
Det er derfor, at de har et stigende sygefravær, som i dag er dobbelt så stort som blandt de privatansatte.
Så bare for helt at præcisere det: Vil det sige, at Socialdemokratiet godt vil støtte et forslag om, at man bruger dagpenge og kontanthjælp aktivt til at støtte kommuner og regioner, som vil ansætte flere i den sociale service?
Er det et forslag, som Socialdemokratiet vil støtte?
Line Barfod (EL), 2005-11-10:
Det er da vældig interessant at høre, at Dansk Folkeparti ikke kan bruge, at der ansættes flere hjemmehjælpere, og at Dansk Folkeparti ikke kan bruge, at der ansættes flere til at gøre rent, flere til at tage sig af vores børn osv. i stedet for den situation, vi har i dag, hvor nogle løber alt for stærkt og bliver nedslidte af det, og nogle bliver nedslidte af at gå derhjemme og blive stressede, fordi de ikke kan få lov til at bidrage på arbejdsmarkedet.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor Dansk Folkeparti, som jo bryster sig af, at man gerne vil være et socialt parti, i stedet skærer ned og ikke vil være med til at sige: Vi skal have ansat nogle flere til at løse arbejdsopgaverne – helt konkret på rengøringsområdet, som jeg kan huske hr. Bent Bøgsted var meget optaget af, dengang vi diskuterede arbejdsmiljøreform.
Mener hr. Bent Bøgsted seriøst, at ansvaret for, at mange, der gør rent, bliver slidt ned, skal lægges på deres privatliv?
Og har vi som offentlige arbejdsgivere – det Folketing, hvor hr. Bent Bøgsteds parti er med i det flertal, der bestemmer arbejdsvilkårene, fordi det fastsætter økonomien for kommunerne – ikke noget ansvar for, at rengøringsmedarbejderne bliver slidt ned?
Har hr. Bent Bøgsted ikke noget ansvar for at sikre, at de ikke skal løbe alt for stærkt, men faktisk har mulighed for at udføre deres arbejde inden for den tid, der er sat af?
Det kan gøres ved at ansætte nogle flere til at gøre rent.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-11-10:
Kunne hr. Bent Bøgsted måske forestille sig, at det ville forbedre hjemmehjælperens situation, at hjemmehjælperen skulle nå mindre, fordi kommunen ansatte flere til at udføre hjemmehjælpsarbejde?
Det er det ene.
Det andet er: Kunne hr. Bent Bøgsted måske forestille sig, at vi her i Folketinget kunne beslutte, at der blev afsat flere midler, så kommunerne kunne ansætte nogle flere, og arbejdet derfor kunne fordeles på flere hjemmehjælpere?
Var det ikke bedre, hvis vi i stedet for det, vi gør i dag, hvor vi bruger alle midlerne til dagpenge og kontanthjælp, gav nogle penge til kommunerne, så arbejdet kunne blive fordelt, og nedslidningen af hjemmehjælpere og andre kommunalt ansatte blev mindre?
Majbrit Berlau (EL), 2005-11-10:
I betragtning af de undersøgelser, der er gjort på området, finder jeg det noget useriøst at mene, at det er privatlivet, som skal granskes for at kunne vurdere den stressfaktor, som de offentligt ansatte lider under i øjeblikket.
Vi ved, at det sygefravær, der er i Danmark i dag, svarer til omkring 140.000 fuldtidsstillinger.
Mener ordføreren ikke, det ville være en fornuftig måde at nedbringe stress på at ansætte flere?
Bliver ordføreren ikke bekymret, når f.eks. fire ud af fem socialrådgivere mener, at de ikke er i faget om 5 år, fordi stressfaktoren er for stor?
Tror ordføreren ikke, at flere ansatte på området faktisk ville løse problemet, i stedet for blot at fokusere på de offentligt ansattes fritidsliv?
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-11-10:
Jeg synes ikke, vi hørte ret mange konkrete svar fra hr. Bent Bøgsted, men jeg kunne godt tænke mig at stille et konkret spørgsmål.
Hvad er løsningen på de hjemmehjælperes problemer?
Charlotte Antonsen (V), 2005-11-10:
Så vil jeg gerne spørge fru Lone Møller: Når man nu kan konstatere, at stress har været et stigende problem i den offentlige sektor, ikke alene i vores tid, men også i den tidligere socialdemokratiske regerings tid, kan fru Lone Møller så forklare, hvorfor man ikke havde BST-pligt i den offentlige sektor i fru Lone Møllers regerings tid?
Bent Bøgsted (DF), 2005-11-10:
Der er selvfølgelig mange ting, man må se på, før man kan give svaret.
Hvilke tiltag laver kommunen for den enkelte hjemmehjælper, og hvordan planlægger kommunen arbejdet for de ældre ude på plejehjemmene?
Jeg har ikke overblik over, hvordan hver enkelt kommune planlægger sit arbejde, men jeg går ud fra, at de kommunale folk, der planlægger den slags, har det.
Det er jo heller ikke os herinde i Folketinget, der skal bestemme, hvordan kommunen i bund og grund skal planlægge arbejdet.
Vi kan fastsætte nogle rammer for ældreplejen og hjemmehjælpen, men når det gælder detaljerne, træder det kommunale selvstyre jo i kraft.
Charlotte Antonsen (V), 2005-11-10:
Jeg er da glad for, at den socialdemokratiske ordfører om end sådan lidt omsvøbt accepterer og siger ja til, at man ikke i den socialdemokratiske regerings tid havde BST-pligt i den offentlige sektor, for det havde man jo ikke.
Man sad i regering i 8 år, og først da man kunne se, at man var ved at falde, tog man det op og sagde: Så nu skal vi også have BST-pligt i den offentlige sektor.
Så værre er det altså ikke, og derfor hænger fru Lone Møllers argumentation ikke sammen.
Vi har nu gennemført screening på alle Danmarks virksomheder.
Hver evig eneste virksomhed i Danmark skal fremover jævnligt modtage besøg fra Arbejdstilsynet for at sikre, at arbejdsmiljøet er i orden.
Er fru Lone Møller enig i, at noget lignende gjorde man overhovedet ikke i den socialdemokratiske regerings tid?
Og er det ikke trods alt en forbedring, at myndighederne kommer ud på den enkelte virksomhed og sikrer sig, at tingene er i orden, frem for som i den socialdemokratiske tid at det kun var et spørgsmål om, at man indbetalte et eller andet beløb til BST?
Lone Møller (S), 2005-11-10:
Jeg har ingen problemer med screening som sådan, men jeg har store problemer med, at der i hvert fald går 7-11 år, før man overhovedet nogen sinde er i gang med eller er færdig med at få screenet virksomhederne.
Det vil sige, at man freder en meget stor del af virksomhederne, som har besøg nu og først risikerer at få det igen om 11 år.
Derudover er jeg meget bekymret over det tidsforbrug, der er afsat til netop at gennemgå virksomhederne.
Jeg er bekymret for, at det bliver en narresut.
Man har screenet, og man mener, at man på den måde slipper for kontrolbesøg meget, meget længe.
Så jeg er dybt bekymret over det.
Før havde man dog BST, som man havde mulighed for at kontakte, som kunne komme ud på virksomheden og være rådgivende.
Jens Vibjerg (V), 2005-11-10:
Der er åbenbart noget om screening, fru Lone Møller har misforstået lidt.
Det er fantastisk, at denne regering har indført, at alle arbejdspladser nu får besøg af Arbejdstilsynet, hvad de jo ikke gjorde under den tidligere regering.
Jeg har selv drevet selvstændig virksomhed i 25 år uden nogen sinde at have fået besøg af Arbejdstilsynet, men det er slut nu.
Nu får alle besøg, i første omgang får alle besøg inden for 7 år, og derefter går der maksimalt 3 år mellem hvert besøg og altså ikke 11 år.
Lone Møller (S), 2005-11-10:
Jeg er ikke uenig i, at det kan være en god idé at gennemgå samtlige arbejdspladser i dette land; det tror jeg endda er en rigtig god idé.
Men jeg er ikke enig i, at man kan gøre det på en ordentlig og kvalificeret måde med det tidsforbrug, der er afsat til det.
Det kan godt være, at hr. Jens Vibjerg ikke ved det, men i dag er det meget, meget svært at få Arbejdstilsynet ud på virksomhederne, hvis det ikke lige er en virksomhed inden for et arbejdsområde, som Arbejdstilsynet er blevet pålagt at prioritere.
Derfor er der faktisk ingen muligheder for at udøve nogen kontrolfunktion.
Jens Vibjerg (V), 2005-11-10:
Jeg vil spørge fru Lone Møller, om det ikke er korrekt, at for det første er screeningsbesøgets længde afhængig af den virksomhed, man kommer ud på, og for det andet er det sådan, at hvis Arbejdstilsynet ved screeningsbesøget finder, at der er ting, der rent umiddelbart ikke er i orden, kommer der et tilpasset tilsyn, hvor virksomheden bliver grundigt gennemgået fra Arbejdstilsynets side.
Er fru Lone Møller ikke enig i, at sådan er det?
Lone Møller (S), 2005-11-10:
Det er helt korrekt, at hvis der kommer et tilpasset tilsyn, skal der ske en ekstra gennemgang, men det, jeg er bekymret over, er den meget korte tid, der er afsat til det.
Jeg kan tvivle på, om man virkelig får gennemgået også de psykiske arbejdsmiljøproblemer, der er på virksomhederne.
Det er jo ikke så enkelt endda, og det er det, der bekymrer mig
Jakob Axel Nielsen (KF), 2005-11-10:
Jeg er nærmest blevet helt rundtosset af at høre på fru Lone Møller, og jeg er kommet lidt i tvivl.
Vil Socialdemokraterne afskaffe screening, såfremt det ulykkelige skulle ske, at de kom til magten?
Lone Møller (S), 2005-11-10:
Det kan jeg da ikke begynde at diskutere nu, for vi må jo først se, hvordan det virker.
Vi har vores bekymringer, men der er ingen tvivl om – og der er heller ingen tvivl om, at Socialdemokratiet kommer til magten igen, det er ikke noget med hvis vi kommer, for det gør vi og forhåbentlig snart – at vi i hvert fald vil forbedre den screeningsmodel, der er indført nu.
Fru Charlotte Antonsen ved jo udmærket, at det var et spørgsmål om prioritering.
Da vi i sin tid overtog regeringsmagten efter en lang tid med borgerlige regeringer, var arbejdsmiljøet så at sige på nul og ikkeeksisterende.
Vi prioriterede meget højt at få en forbedring af arbejdsmiljøet på dagsordenen, og derfor gik vi i gang på nogle områder.
Vores ønske og vores mål, som vi jo også nåede, var at lave en gradvis udbygning af BST-takten, sådan at hele landet var dækket.
Og noget af det, som vi var meget glade for, var jo netop, at det offentlige arbejdsmarked nu så ud til at blive dækket, men det fjernede den borgerlige regering jo over en nat.
Nu kan jeg ikke huske detaljerne, men jeg mener rent faktisk, at Socialdemokratiet i sit finanslovudspil har afsat 70 mio. kr. til arbejdsmiljøforbedringer, så der er altså dækning for forbedringer på området.
Bent Bøgsted (DF), 2005-11-10:
Stress er en påvirkning, der kan ramme alle, uanset hvilket arbejde man har.
Stress rammer omkring hver fjerde dansker, og det er et meget højt antal, som vi er enige om skal ned.
Spørgsmålet er bare hvordan.
Der er talt meget om, at ens arbejde er skyld i stress, men er det nu også helt rigtigt?
Ja, for en dels vedkommende er det nok rigtigt, men for rigtig mange er der sandsynligvis tale om, at man har et så stort indhold i sin tilværelse, både i fritiden og på arbejdet, at man dårligt har tid til at koncentrere sig om sit arbejde.
Jeg ved, at det ikke er populært at sige det, men lad os se på en familie med far, mor og to eller tre børn, der alle skal være aktive om aftenen.
De går måske alle sammen til sport og somme tider flere slags.
Der er faktisk mange børn, der går til to eller tre forskellige sportsgrene, og forældrene skal sørge for, at de kommer af sted, når aftensmaden i stor hast er overstået, for de skal også selv af sted to til fire gange om ugen.
Der tales om, at der skal være indhold i tilværelsen, og det er selvfølgelig også rigtigt.
Men der kan også blive for meget indhold i tilværelsen, og det er faktisk beviseligt, at det giver stress.
Man er tilbøjelig til at sige, at det kun er på grund af sit arbejde, man får stress.
Jeg vil vove den påstand, at man ikke umiddelbart får stress, hvis 37 timers arbejde om ugen er den eneste faktor, der spiller ind.
Det er det heldigvis ikke, for vi har jo trods alt et stort indhold i tilværelsen, men derfor er det også nødvendigt, at den enkelte ikke involverer sig i mere, end der kan overkommes.
Hvad har man ud af at være hyperaktiv, hvis man får stress?
Det er også vigtigt at bemærke, at ikke alle er lige modtagelige for stress, for vi er trods alt forskellige.
Det er ikke for sjov, at der hvert år afsættes penge til området over satspuljen, og det er i den forbindelse vigtigt at huske på, at stress giver større sygefravær, hvilket ikke er nogen ønskelig situation.
Statsministeren sagde i åbningstalen, at regeringen vil nedsætte en kommission, der skal kortlægge og analysere, hvilke krav det moderne familieliv og det moderne arbejdsliv stiller til et mere fleksibelt samfund.
Her skal vi huske, at arbejdsliv og familieliv hænger sammen.
Det er vigtigt at se tingene som en helhed, og den enkelte skal måske ændre indholdet begge steder for at undgå stress.
Vi skal selvfølgelig gøre, hvad vi kan, for at den enkelte familie både kan passe sit arbejde og få det indhold i familielivet, som det moderne samfund kræver i dag.
Vi kan ikke bare sige, at folk skal koncentrere sig om deres arbejde og dermed færdig, og at de ikke må have lov til at foretage sig noget i deres fritid, for sådan er livet trods alt heldigvis ikke indrettet.
Men jeg synes bare, vi skal passe på med at sige, at stress udelukkende skyldes arbejdet, når det beviseligt er sådan, at der spiller flere faktorer ind, hvad stress angår.
Anne Baastrup (SF), 2005-11-10:
Ligesom hr. Jakob Axel Nielsen bliver jeg rundtosset, men ikke af fru Lone Møllers tale – mere af spørgsmålene fra regeringspartiernes ordførere på området, fordi de slet ikke forholder sig til det centrale.
Derfor vil jeg spørge fru Lone Møller, om der er givet bøder fra Arbejdstilsynets side, når det drejer sig om psykiske arbejdsmiljøskader.
Lone Møller (S), 2005-11-10:
Nej, det er der ikke, og det kan jo undre, når man ser, hvordan sygefraværet på arbejdspladserne i Danmark er steget.
Anne Baastrup (SF), 2005-11-10:
Er fru Lone Møller så ikke enig med mig, når jeg konkluderer, at screeningssystemet ikke duer, hvis man skal rette det psykiske arbejdsmiljøproblem op og forhindre stress?
Lone Møller (S), 2005-11-10:
Jo, og jeg har også givet udtryk for, at jeg er meget, meget bekymret.
Hvis man bare kommer på besøg halvanden time en enkelt dag, kan man ikke få kortlagt, hvordan arbejdsmetoderne og ledelsesfunktionen er på arbejdspladsen.
Rapporten fra Teknologirådet peger netop på, at det er et meget stort problem, at der faktisk er mange steder, hvor der ikke er nogen ledelse, og det opdager man måske ikke lige på halvanden time, for man vil jo altid blive præsenteret for en eller anden leder.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2005-11-10:
Der er forhåbentlig lang tid til snart, men jeg forstår, at Socialdemokratiet har så klare intentioner.
Jeg forstår, at man er kommet med et finanslovudspil, som godt nok er stærkt underfinansieret, men har man der i sit forslag taget højde for, at der også skal være penge til det her?
Morten Bødskov (S), 2005-11-16:
Nu vil jeg sige til hr. Rune Lund, at han skal høre efter, hvad jeg siger, og ikke konkludere noget, som jeg ikke siger.
Socialdemokratiet lader ikke sin udenrigspolitik diktere af en eventuel terrortrussel mod Danmark.
Vi siger, at der er en sammenhæng mellem tilstedeværelsen i Irak og den terrortrussel, vi har herhjemme.
De to ting tackler vi på to vidt forskellige måder.
Når det så handler om forebyggelse af terror, ja, så tror jeg, at der meget vel kan sikres bred enighed om nogle af de initiativer, der skal til.
Jeg tror, at når vi ser på den situation, som mange unge i flygtninge/indvandrermiljøerne oplever herhjemme, den debat og det debatklima, de oplever, den udstødelse, som finder sted i det danske samfund, ja, så kan resultatet blive, at nogle desværre bliver lokket af fanatikere i de islamiske miljøer.
Det skal vi stoppe, det er vores forpligtelse, men det er saftsuseme også vores forpligtelse at sikre, at der af de religiøse ledere i de muslimske foreninger og trossamfund bliver strammet op på det værdigrundlag, man har at operere på i Danmark, nemlig kønnenes ligestilling, ligeværd, demokrati og andre grundlæggende værdier.
Det er vigtigt, at vi husker den balance, for ansvaret for integrationen går jo begge veje.
Rune Lund (EL), 2005-11-16:
Jeg er glad for det svar, for jeg forstod det, som om det er vigtigt for Socialdemokraterne for at forebygge terrorisme, at tropperne bliver trukket ud af Irak.
Jeg har et lille spørgsmål til: Vil Socialdemokraterne generelt være med til sammen med Enhedslisten at sætte fokus på forebyggelse af terrorisme for at skabe en international retsorden, for at fokusere mere på international solidaritet, altså bringe de aspekter ind i debatten for at forebygge terrorisme?
Det kan jo f.eks. være ved at sætte ulandsbistanden op; det kan også være ved at lægge pres på den danske regering for at få stoppet nogle af de her CIA-fly, som flyver rundt med fanger, der bliver bragt til tortur under hemmelige og helt umenneskelige forhold.
Er det nogle ting, som Socialdemokraterne gerne sammen med Enhedslisten vil bringe ind i denne her debat?
Morten Bødskov (S), 2005-11-16:
Jeg tror ikke, vi skal diskutere Irak her, men jeg går ud fra, at der ligger det i spørgsmålet, at hr. Rune Lund er helt opmærksom på, hvad Socialdemokratiets formandinde har sagt om det spørgsmål, nemlig at der er en fast deadline for, hvornår Socialdemokraterne ønsker de danske tropper ud af Irak.
Det er der, det har vi jo lige været igennem en lang diskussion om i kommunalvalgkampen, særlig fokuseret gennem visse regeringsmedlemmers angreb på den fremtidige overborgmester i København, Ritt Bjerregaard.
Jeg tror, det er fejet af banen.
Både i den her rapport står, som hr. Per Kaalund sagde, på side 14, og i øvrigt også i den trusselsvurdering, som PET lægger til grund for sin årsberetning, at der er den sammenhæng mellem tilstedeværelsen i Irak og en forøget terrortrussel.
Rune Lund (EL), 2005-11-16:
Jeg vil bare følge op på det glimrende spørgsmål, hr. Per Kaalund stillede fru Birthe Rønn Hornbech om Irakkrigen.
Mit spørgsmål går i korthed ud på: Er det sådan, at Socialdemokraterne mener, at det at trække tropperne hjem fra Irak vil være et vigtigt led i arbejdet på at forebygge terrorisme?
Det er hele spørgsmålet.
Morten Bødskov (S), 2005-11-16:
Jeg er sådan set enig i, at når man ser på de unge, som bliver tiltrukket af disse fanatikere, er spektret temmelig bredt, og jeg er enig i beskrivelsen af dem, man har fanget efter terrorangrebene i Storbritannien – helt enig.
Det er vel også temmelig sikkert, at for nogle af den type, som har den opfattelse, at de bliver skubbet ud af det danske samfund, kan ekstremismen være tillokkende.
Men det er klart, at nogle af dem bliver styrket i deres radikale syn på det danske samfund og dermed tillokket af den radikale udgave af islam på grund af det, de f.eks. hører fra Folketingets talerstol.
Derfor mener jeg, som jeg sagde i min ordførertale, at der påhviler de ansvarlige politiske partier og os som personer her i Folketinget et ansvar for ikke at marginalisere bestemte befolkningsgrupper og religiøse mindretal, men at der også påhviler de religiøse ledere i Danmark et meget stort ansvar for at få ryddet op i egne rækker og sikre, at grundlaget for deres virke er de grundlæggende værdier, som jeg går ud fra at Socialdemokratiet og De Radikale går ind for.