Morten Helveg Petersen (RV), 2003-12-18:
Det Radikale Venstre er dybt bekymret over regeringens økonomiske politik.
Vi tror ikke længere på, at regeringen er i stand til at overholde 2010-målsætningerne for dansk økonomi, herunder at gælden skal halveres.
Regeringen holder bevidstløst fast i sit skattestop, der forhindrer fornyelse.
I stedet for at sænke skatten på arbejde, så flere kommer ud på arbejdsmarkedet, gennemføres en perspektivløs og ufinansieret skattelettelse.
Regeringen har nu også indført reformstop på velfærdsområdet, hvor der ikke må ske noget, før en Velfærdskommission kommer med eksperternes anbefalinger, bekvemt nok lige efter et folketingsvalg.
Regeringen udgiver publikationer, der hedder »Vækst med vilje«.
Men væksten har nu været negativ i to kvartaler
i 2003
Nu forlader man sig på, at opsvinget er på vej.
Det er det altid - om ni måneder.
Man forlader sig på, at noget vil vise sig. Gabet mellem retorik og handling er blevet for stort.
Regeringen kalder sit nye regeringsgrundlag for »Vækst, velfærd og fornyelse«, men hvad er virkeligheden?
Væksten håber man sig til.
Velfærdsreformer sylter man.
Og fornyelsen udebliver.
Det Radikale Venstre har fremlagt sit eget udspil til finanslov.
Udspillet indeholder fuldt finansierede forslag til reformer inden for skat og arbejdsmarked, kultur og miljø.
Det Radikale Venstre ønsker flere investeringer i forskning og udvikling og i viden, så Danmark får noget at leve af i fremtiden.
Det Radikale Venstre ønsker at genoprette ulandsbistanden, så vi kan bekæmpe den globale fattigdom.
Vi går med i forlig, når der kan føres radikal politik.
Det lykkedes at sikre
Det Kongelige Teater arbejdsro, og på trafikområdet indgik vi i årtiers jernbaneaftale.
Men det fjerner ikke indtrykket af, at regeringen og Dansk Folkeparti mangler at byde på, hvad der skal ske i fremtiden i forhold til strukturerne i dansk økonomi.
Det var opsummeringen.
Lad mig vende mig mod hovedteksten.
Ideelt set bør en finanslov være mere og andet end blot konteringer på næste års budget. Ideelt set bør en finanslov også være udtryk for politiske holdninger, visioner og fremadrettede bud på, hvordan vi indretter samfundet, så vi tager hånd om de store udfordringer.
Finansloven for 2004 indfrier ikke disse forudsætninger.
Og det er her, vi ser de store problemer.
Fra Det Radikale Venstres side har vi peget på, at gælden ikke afvikles hurtigt nok; at der er strukturelle udfordringer på skatteområdet og på arbejdsmarkedet, som regeringen ikke byder på; at Danmark har behov for flere investeringer i forskning og udvikling; at vores ulandsbistand bør genrejses, så vi går i front på området; at investeringer i fremtiden også har med miljø at gøre i form af anlæg af naturparker.
I det radikale udspil til finanslov har vi forsøgt at byde på disse udfordringer.
Vi ved, at demografien ændrer sig.
Vi ved, at kravene til den økonomiske politik bliver strengere og hårdere.
Vi ved, at vi som en lille, åben økonomi er nødt til at være meget påpasselige med at have orden i eget hus.
Danmark skal kunne tiltrække investeringer udefra.
Vi skal konkurrere med andre lande om at tiltrække og fastholde kvikke hoveder, der ellers flytter.
Hvad gør regeringen?
Strammer reglerne for flygtninge og indvandrere, så der nu skal vises stamtræ ved familiesammenføringer.
Tror regeringen virkelig på, at den slags er medvirkende til, at indiske software-ingeniører strømmer til Danmark?
Når både det menneskelige klima og vejret er koldt, og skatten er høj,
er det jo ikke lige den slags, der er brug for, hvis danske virksomheder skal tiltrække arbejdskraft udefra.
Ulandsbistanden beskæres igen i år og bidrager til et indtryk af Danmark, der lukker sig om sig selv i stedet for at gribe mulighederne i den globale økonomi.
Det er svært at genkende partiet Venstre i den nye version.
Der er ikke noget at sige til, at hr. Søren Krarup i Politiken den 22. november udtaler, at han priser sig lykkelig for, at Uffe Ellemann ikke vandt valget i 1998.
Uffe Ellemann var jo kulturradikal.
Samtidig siger hr. Krarup, at han absolut ingen ambitioner har om at skabe et nyt samfund, men så længe Fogh Rasmussen er regeringschef, er jeg fuld af fortrøstning, udtaler hr. Søren Krarup.
Men for os andre, der føler os liberale i synet på EU og udlændinge og samtidig går ind for en stram økonomisk politik, ja, der er det meget sigende for regeringens politik.
Finansloven er ikke holdbar i forhold til de udfordringer, vi står over for i en vidensbaseret økonomi i fremtiden.
Det er ikke kun Det Radikale Venstre, der kritiserer regeringen.
Vismændene siger det klart i deres seneste rapport.
Vismændene siger, at den nuværende finanspolitik ikke er holdbar, at det er nødvendigt med nye initiativer på arbejdsmarkedet, at afviklingen af den offentlige gæld foregår i et langsommere tempo end planlagt i henhold til 2010-planen, og at holdbarhedsproblemet er blevet forværret.
Så vil der sikkert være en stribe argumenter fra regeringens side om, hvorfor vismændene ikke er værd at lytte til.
Men kritikken kommer nu altså også fra den private sektor.
Der er en økonom fra Nordea, der forleden udtalte, og jeg citerer: »Regeringen er for optimistisk, både i det offentlige forbrug og arbejdsstyrken.
Samtidig bliver det overordentlig vanskeligt at realisere 2010-planens mål om beskæftigelse, såfremt der ikke hurtigt gennemføres nye reformer.«
Det er Nordea, der siger det.
Cheføkonomen i HTS udtaler: Den store udfordring er fortsat at øge arbejdsstyrken og nedbringe ledigheden.
Det moderate økonomiske opsving, Danmark ser ud til at opleve i 2004, vil sammen med skattelettelserne næppe øge arbejdsstyrken tilstrækkeligt.
Der er behov for reformer.
Og en økonom fra Jyske Bank udtalte forleden, at regeringen virker handlingslammet, og resultatet er, at regeringen skubber problemerne foran sig som en snebold, der vokser og vokser.
Regeringen byder ikke på de nye og påkrævede reformer.
Tværtimod er paradokset, at man uddeler ældrecheck og lykkeposer og samtidig sætter reformarbejdet i bero.
Med den ene hånd syltes der, og med den anden hånd deles der ud.
Velfærdskommissionen er nedsat og skal på bekvem vis ikke afrapportere før slutningen af 2005 på den anden side af folketingsvalget.
Er det helt tilfældigt?
Næppe.
Det radikale skatteudspil giver et forventet merudbud af arbejdskraft på 50.000 personer.
Det er næsten fantastisk, som det radikale skatteudspil ligner svaret på regeringens problemer.
En markant sænkning af skatten på arbejdsindkomst, en forenkling af systemet, så man kan regne sin skat ud på bagsiden af en kuvert og så samtidig få flere mennesker på arbejdsmarkedet. Men regeringen vælger at sige nej, fordi man er støbt ind i skattestoppets beton, som kun Dansk Folkeparti støtter og det endda kun på kort sigt.
For som Dansk Folkeparti sagde under behandlingen af ændringsforslagene i fredags og også i dag, er det i denne valgsperiode, man står bag skattestoppet.
Ja, faktisk har Dansk Folkeparti jo annonceret, at man vil have en fornyet debat om skattepolitikken i forbindelse med en valgkamp, og at skattestoppet ikke er brugbart på længere sigt.
Det betyder jo, at regeringen er nødt til at gøre op med skattestoppet.
For hver dag der går, hvor regeringen holder fast i sit skattestop, fraskriver man sig muligheden for at sende flere mennesker ud på arbejdsmarkedet.
Det er en høj pris at betale for et dårligt princip.
Det er ikke rettidig omhu.
Regeringen er 50 mia. kr. bagud.
Der er i år en forskel på 50 mia. kr. i forhold til den oprindelige 2010-plan.
Det er en negativ børneopsparing fra regeringen til hvert eneste barn i landet.
Med andre ord er gælden pr. barn øget med 40.000 kr.
Vi tror ikke på, at regeringen er i stand til at nedbringe gælden til 23 pct. af BNP i 2010.
Det kan godt
være, at finansministeren tror, at opsving og konjunkturer klarer ærterne, men det er altså ikke i overensstemmelse med 2010-planen.
Så ville det ærlige jo være at sige, at man forlader 2010-målsætningerne.
Hvis det er sådan, at vi står foran et opsving, så bør afviklingen af gælden jo også komme til at foregå i rekordtempo.
Men det er jo ikke engang tilfældet i regeringens egen fremskrivning.
Og hvis ikke man afdrager hurtigt på gælden i en periode, hvor man selv regner med opsving, hvordan skal det så ikke se ud, hvis konjunkturerne mod forventning ikke vender?
Væksten er i år nedjusteret fra 1,4 pct. til 0,4.
Med andre ord består opsvinget af en vækstrate på godt 2 pct. Ordet opsving forbinder man måske umiddelbart med vækstrater i en noget anden dimension.
Og hvad kalder man det i øvrigt, når dansk økonomi har været i recession i to kvartaler i 2003?
Det nyeste skud på stammen er finansministerens opfordring til, at danskerne skal gå ud og købe nye biler.
Gerne dyre biler og ikke bare Venstres finansordføres brugte Mégane, som jeg stadig væk ikke tror finansordføreren er kommet af med, men det kan være, vi kan vende tilbage til det.
Finansministeren råber: Køb biler, køb biler!
Det giver jo penge i statskassen.
Men jeg tror, at det nødråb er udtryk for noget helt andet, nemlig en klar omgåelse af regeringens skattestop.
For der er vel ikke den store aktivitetsvirkning i køb af nye biler.
Derimod skæpper det jo ganske godt i statskassen.
Det Radikale Venstres er som bekendt gået med i aftaler
om Det Kongelige Teater og på trafikområdet.
Begge aftaler finder vi peger fremad.
Der er spændende projekter i støbeskeen, som kræver, at der er ordnede økonomiske rammer på teatret.
Det sikrer finanslovsaftalen.
En styrkelse af den kollektive trafik lå os på sinde, og det lykkedes med trafikaftalen.
Vi er tilfredse med den aftale, og det var ikke svært for os at gå med på finansieringen af trafikaftalen heller.
Andre radikale gevinster bestod i, at det lykkedes at tilføre handicappede studerende flere midler.
Det var noget, vi havde prioriteret og arbejdet for gennem længere tid, og det er der også grund til at være glade for er lykkedes.
Vi kunne desværre ikke enes om politi og kriminalforsorg, fordi regeringen krævede, at vi andre skulle tage ansvaret for regeringens eget udspil til finanslov, hvor bevillinger til politi og kriminalforsorg var reduceret.
Igen i år holder ulandsbistand for som et af regeringens efterhånden faste indslag i kataloget over besparelser.
På trods af at regeringen gik til valg på, at besparelser på ulandsbistanden var en éngangsforestilling, ja, så har man gjort besparelsen permanent.
Dertil kommer, at regeringen ikke længere agter at pristalsregulere ulandsbistanden.
Så på trods af konservative forsikringer om, at der ikke skæres i ulandsbistanden, er virkeligheden, at ulandsbistanden udhules gradvis år efter år.
Det kan jeg forstå er Dansk Folkepartis politik, men jeg kan ikke forstå, at det skulle være Venstres politik eller De Konservatives politik.
Det var i hvert fald ikke det, man gik til valg på.
Regeringen bryder forliget om den såkaldte miljø-, freds- og stabilitetsramme, selv om vi har forsøgt at få forhandlinger i gang igennem længere tid.
Men denne finanslov vil også blive husket for sagen om dagpengene, der med al ønskelig tydelighed viste, at regeringen ikke har mod eller vilje til at forholde sig til de strukturelle problemer.
I stedet håber man på, at opsvinget kommer.
Det gør vi alle.
Det ville da være dejligt, hvis det var tilfældet, men det er ikke rettidig omhu at basere sin økonomiske politik på det, for det svarer til at købe en af finansministerens efterhånden berømte nye biler og stoppe op ved en tankstation på vejen hjem for at købe en lottokupon og så i øvrigt håbe på en gevinst, så man kan betale bilen.
Jeg skal slutte med at sige, at Det Radikale Venstre som et ansvarligt parti stemmer for finansloven, men vi er kritiske over for regeringens økonomiske politik, og vi advarer regeringen mod ikke at forholde sig til de grundlæggende strukturelle udfordringer, som dansk økonomi står over for i de kommende år.
Den anden del af festen var varigheden af skattestoppet, hvor der jo er forskellige udlægninger.
Det kunne være interessant, om Det Konservative Folkeparti også ville give sin variant af varigheden af skattestoppet: Hvor lang tid er den politiske holdbarhed af skattestoppet?
Så mener jeg, at der er en afgørende forskel på VK-samarbejdet og SR-samarbejdet, og det er, at vi jo for Det Radikale Venstres vedkommende fik gennemført vores politik.
Det står jo i skærende modstrid til Det Konservative Folkeparti i regeringssamarbejdet i dag, som taler om reformer, men som bliver knægtet i regeringssamarbejdet.
Det er derfor, vi fra Det Radikale Venstres side føler en sådan stor sympati for de konservative tanker og vil gøre alt, hvad vi kan, for at hjælpe Det Konservative Folkeparti på vej, for vi synes altså, at Venstre er for hårde ved Det Konservative Folkeparti, som det er i dag.