runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thor Pedersen (V), 2005-12-14:
Nu vil jeg spørge hr. Villy Søvndal, om det er klogt altid at være der, hvor alt er en social massegrav, hvor alt er bombet tilbage til stenalderen, og hvor alle siger, at det ikke går godt, og at det er forfærdeligt, når hr. Thulesen Dahl har stået og fortalt, når hr. Jens Rohde har fortalt, og når man har kunnet læse i Berlingske Tidende, at alle altså ikke er enige.
Der er nogle, der mener, at det går bedre.
Der er sågar nogle i Frelsens Hær i Odense, der siger, at der godt nok var 700 personer, der havde meldt sig for at få en gave, men da man bad om at se deres selvangivelse og økonomiske forhold, så var der kun 200 tilbage; de var væk, da man ville se på deres økonomi.
Så alle er altså ikke enige.
Det er udfordringen.
Men at tegne et billede af, at vi tilfører færre midler!
Det er jo det, hr. Villy Søvndal altid gør, når det drejer sig om finansloven, hvor han siger, at vi tilfører færre midler.
Nej, vi tilfører flere penge, end man har gjort tidligere.
Så lad os i fællesskab bruge de penge bedre.
Det er jo i virkeligheden det, man også forsøger med satspuljen, nemlig at finde ud af, hvordan vi kan målrette de penge bedre.
Det er udfordringen.
Villy Søvndal (SF), 2005-12-14:
Hvis man kender finansministeren nogenlunde eller godt, kan man altid høre, når finansministeren har en virkelig svær sag.
Jeg tænker ikke kun på taletidens længde og sådan noget, men på, at han nogle gange bliver sådan lidt abrupt i argumentationen.
Det forstår jeg godt.
Jeg forstår godt, at det må være utrolig svært for finansministeren, når alle og alt ude i det virkelige liv – socialcheferne, Rådet for Socialt Udsatte, som regeringen selv har nedsat, den rapport, regeringen selv har bestilt – tegner et fuldstændig enslydende billede i alle udsagn: Det går dårligere for de allerdårligst stillede.
Så forstår jeg godt, at finansministeren er nødt til at anstrenge sig voldsomt for at gendrive det billede.
Jeg vil bare spørge finansministeren: Er det klogt?
Hvilke motiver skulle de her mennesker have for at lave et fordrejet billede?
Er det virkelig klogt at etablere en holdning, hvor regeringen og regeringspartierne og Dansk Folkeparti står helt alene og siger, at det går bedre, og det går bedre, og det går bedre, mens hele omverdenen, også de, der er tæt på, kan se, at det ikke passer?
Er det klogt?
Thor Pedersen (V), 2005-12-14:
Nu vil jeg bare lige sige om det, at nu har vi mange gange hørt de her tal og om, hvor vi egentlig er henne.
Der kan man gå ind og se, at i 2001 var der 156.000, nu er man nede på 144.000.
Det er altså færre end dengang ifølge en opgørelse af kontanthjælpssystemet over dem, der har brug for økonomisk hjælp til forsørgelse.
Går man til den finanslov, vi har her, og det, der forudskikkes at virkningen vil være næste år, vil der være nøjagtig det samme antal på overførselsindkomster som i 2001, men der vil være et fald i antallet af kontanthjælpsmodtagere på næsten 20.000 i den periode.
Vi går altså ikke til en situation, hvor antallet falder, men hvis vi fjerner SU, og det går jeg ud fra at vi skal gøre, når vi taler om overførselsindkomster – vi er i virkeligheden glade for dem, der er på SU, ikke? – og hvis vi fjerner dem, der er på folkepension, er antallet, der er tilbage, på nøjagtig samme niveau som i 2001.
Det, der vil ske, når vi kommer ind i 2006, er, at der vil være et fald på i alt 40.000 personer.
Så med den finanslov, der vedtages, vil vi have en situation, hvor antallet af personer på overførselsindkomst, som ikke er på SU eller får almindelig folkepension, vil være 40.000 færre.
Derfor synes jeg, at SF også skal overveje, om ikke det er det argument, man skal tænke på, når man trykker på knappen ved afstemningen om den samlede finanslov.
Ole Sohn (SF), 2005-12-14:
Jeg er fuldstændig enig; meget kan man gøre selv.
Det, der er samfundets opgave, en statsopgave, en regeringsopgave, er at anspore til, at man fremmer en sund udvikling.
Med hensyn til kritikken af de socialt udsatte: Jamen altså, jeg har ikke hørt nogen som helst i Folketinget sige på noget som helst tidspunkt, at man ikke ønsker, at folk skal i arbejde, og at man ikke vil skabe så gode vilkår, at man ansporer folk til at komme i arbejde, og at man ikke vil skaffe så mange arbejdspladser som overhovedet muligt.
Det er jo slet ikke det, der er virkeligheden.
Det, der er virkeligheden, er, at på trods af at vi glædeligvis har fået en øget beskæftigelse og en lavere arbejdsløshed, så er der faktisk kommet flere på kontanthjælp.
Og af de flere, der er kommet på kontanthjælp, er der inden for de sidste år, hvor det er gået bedre i samfundet, faktisk 22.000, som regeringen og Dansk Folkeparti har presset ned på en ydelse, hvor de rammes af kontanthjælpsloftet, hvilket gør, at familierne lever i relativ fattigdom.
Marianne Jelved (RV), 2005-12-14:
Jeg kan forstå, at Det Radikale Venstres ordfører virkelig har provokeret finansministeren ...
. ... så nu gør jeg det ganske enkelt: Kan finansministeren bekræfte, at i 1993, da den daværende økonomiminister overlod posten som økonomiminister til mig, var ledigheden på vej op på 350.000 ledige; der var et underskud på de offentlige budgetter i størrelsesordenen i hvert fald 30 mia. kr., og at det ikke lige er sådan til at ændre fra den ene dag til den anden?
Der gik faktisk et par år, og selvfølgelig må gælden stige i de år.
Kan finansministeren bekræfte, at regeringen har brugt en del af råderummet i »Danmark 2010«-planen, den oprindelige, til at finansiere noget af sin skattelettelse med og dermed har indskrænket råderummet?
Det har Det Radikale Venstre været imod.
Kan finansministeren bekræfte, at det endnu ikke er lykkedes regeringen at styre stigningen i det offentlige forbrug?
Rasmus Prehn (S), 2005-12-14:
Skal det forstås sådan, at finansministeren her i Folketingssalen benægter, at der i 2006 tages penge fra Landsbyggefonden for at aflaste statens finanser, så der kan gives ydelsesstøtte?
Skal det forstås sådan, at finansministeren ikke vil vedkende sig ansvaret for, at man rent faktisk tager lejernes penge for at aflaste statens finanser?
Skal det også forstås sådan, at finansministeren lægger afstand til de mange indsigelser, der er kommet fra en række interesseorganisationer, og at finansministeren ikke er interesseret i at anerkende den kritik, der er kommet fra Danmarks Lejerforening, fra Lejernes Landsorganisation, fra lejerforeningen BOSAM, fra Boligselskabernes Landsorganisation, fra den konservative forhenværende social- og finansminister Palle Simonsen og fra formanden for Rådet for Socialt Udsatte, Preben Brandt?
Negligerer finansministeren fuldstændig den kritik, og vil han ikke anerkende, at han med sin egen finanslov tager lejernes penge i form af et indgreb i Landsbyggefonden for at aflaste statens finanser?
Thor Pedersen (V), 2005-12-14:
Hvis det nu var et billede med kasser, ville man kunne se, at der bliver taget penge fra statskassen, og at de bliver overført til støttet byggeri.
Der lægges ikke penge til støttet byggeri over i statskassen, der er tale om et træk på statskassen.
Det er rigtigt, at det kombineres med anvendelse af midler fra Landsbyggefonden, hvis formål har været at sikre gode boliger til lejerne, hvad enten vi taler om den gamle boligmasse eller den nye boligmasse, og det er præcis det formål, vi forfølger: Pengene skal nyttiggøres, så endnu flere lejere får glæde af dem.
Men der er stadig en statslig medfinansiering, og jeg synes, der er fundet en meget fin balance.
Hvad der skal ske efter 2006, skal vi jo forhandle om.
Men jeg synes, vi har et fantastisk godt udgangspunkt i aftalen med Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre, og jeg forstår slet ikke, at Socialdemokratiet har sagt: Vi interesserer os ikke for boligsektoren, og vi vil slet ikke være med ved bordet.
Det forstår jeg overhovedet ikke, og jeg tror, de kommer til at fortryde det.
Det, jeg egentlig er faldet over, er, at hr. Morten Helveg Petersen siger, at regeringen prioriterer sine løfter højt, altså at regeringen agter at gennemføre det, den har lovet.
Jeg er meget glad for, at det er gået op for Det Radikale Venstre, at det faktisk er vores agt at gennemføre det, vi lover, og kan vi gøre endnu mere godt, vil vi også gerne gøre det.
Sådan er det.
Angående Velfærdskommissionen vil jeg sige, at det er sådan: Ønsker man, at noget skal gennemføres, eller ønsker man ikke, at det skal gennemføres?
Man har lov til at bruge sin politiske erfaring: Ønsker man at få projekter gennemført i Folketinget nu eller siden hen, eller ønsker man ikke at få projekter gennemført?
Det er vel det, der er kendetegnet for politisk erfaring, og den erfarenhed må man jo sige at statsministeren har, selv om nogle siger, at han mangler politisk mod eller dømmekraft eller lederskab.
Jeg har aldrig kunnet se, at det at springe ud fra Rundetårn skulle være udtryk for særligt lederskab eller for særligt mod.
Jeg mener i virkeligheden, at det, det drejer sig om, også når det gælder politisk lederskab, er at se, hvilke forbedringer man er i stand til at føre igennem i det danske folkestyre.
Målet må vel være at se, hvad der kan forene Folketinget, og hvad man kan få igennem.
Det afgørende er jo ikke retorikken, men hvilke forbedringer for danskerne man rent faktisk er i stand til at gennemføre.
Det, danskerne skal leve af, er jo forbedringer og ikke retorik.
Det er altså i virkeligheden det samme med vore valgløfter.
Det er dem, vi som minimum gennemfører, og jeg synes, det af både principielle grunde og reale grunde er meget klogt af statsministeren netop at fokusere på, hvilke bæredygtige ting Folketinget kan samles om.
Så kan det godt være, at nogle topdirektører ikke kommer til at opleve, at topskatten fjernes her og nu.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-12-14:
For psykisk syge kan der have været det forhold, at de har vanskeligt ved at passe et arbejde, at de har vanskeligt ved at få et arbejde og fastholde det.
For dem kan der gælde nogle helt særlige forhold, og det er det, debatten er gået på.
Men det har selvfølgelig skabt lidt forvirring om, hvor Det Konservative Folkeparti står, og derfor har jeg jo slået fast, at Det Konservative Folkeparti ønsker at fastholde et kontanthjælpsloft.
Line Barfod (EL), 2005-12-14:
Jeg synes altså ikke, det skal have lov at stå alene, når finansministeren taler om godt samarbejde på baggrund af det forløb, der har været.
Dermed har ministeren sat Folketinget fuldstændig uden for indflydelse og har fået mulighed for et kæmpeindgreb i det kommunale selvstyre, og det har ikke meget med samarbejde at gøre.
Derfor må det stå helt for ministerens egen regning at tale om samarbejde.
Det er i hvert fald kun en del af salen, som ministeren mener han har kunnet samarbejde med.
Hermed sluttede forhandlingen.
Thor Pedersen (V), 2005-12-14:
Når jeg nødes til det, vil jeg egentlig bare takke for det samarbejde, der har været.
Det vil jeg gerne have lov til, og det er også til embedsværkssiden, hvor jeg synes, der er lavet et fantastisk godt forarbejde.
Jeg vil også takke for den forståelse, der har været i hele processen i arbejdet med finansloven, og for de forlig, der er indgået.
Jeg synes, der har været mange positive oplevelser, og de overskygger fuldstændig det, som man kan sige kunne være bedre.
Mit ønske er blot at sige til alle, at jeg synes, man kan læse finansloven med tryghed i juledagene, og så ønsker jeg alle en rigtig god jul.
Jeg vil bare lige sige, at med hensyn til pligt til at arbejde synes jeg, det er meget nyttigt at vide, at hvis man ikke har vilje til at tage et arbejde og i øvrigt er rask, får man ingen penge, og så kan man ikke forsørge sig selv i Danmark.
Det må erkendes, at det er meget svært at forsørge sig i Danmark uden penge overhovedet, og hr. Morten Østergaard må også vide, at det er meget svært.
Det har som regel fra gammel tid været et krav til indvandrere i alle indvandrerlande, at de har skullet være i stand til at påtage sig et arbejde og forsørge sig selv.
Det gælder de traditionelle indvandrerlande, og hvis vi ser på Australien og USA, har det været et absolut krav, at man skulle kunne forsørge sig selv, og det er der noget sundt i.
Man kommer vel egentlig ikke til Danmark, fordi der er et særlig godt socialt sikkerhedsnet, men for at få en bedre tilværelse gennem det, man selv er i stand til at frembringe, og så det er et spørgsmål, hvordan pligt skal forstås.
Her må jeg sige, at det i virkeligheden er en kulturel pligt: Hvis man er rask, skal man også være i stand til at forsørge sig selv.
Så vil jeg ikke give karakter for døvhed eller ikkedøvhed.
Det er ikke nødvendigt, og vi skal også have en ny karakterskala, men jeg vil dog tro, at lydhørheden er, om ikke minus så dog meget tæt på nul.
Morten Østergaard (RV), 2005-12-14:
Jeg kan kun erklære mig fuldstændig enig med finansministeren, men så virker det bare lidt paradoksalt, at integrationsministeren i morgen fremsætter et lovforslag, hvor man beder udlændinge om at skrive under på følgende: Jeg ved, at både mænd og kvinder har pligt til at uddanne sig, arbejde, betale skat og varetage forældreansvaret for deres børn samt deltage i demokratiske processer.
Der er altså en lille uenighed i regeringen, for ifølge finansministeren har man ikke pligt til at arbejde i Danmark, fordi vi ikke har borgerløn.
Derfor ville jeg måske opfordre finansministeren til at tage kontakt til sin ministerkollega.
Nu har Velfærdskommissionen jo arbejdet længe og er kommet med mange gode forslag.
Det er jo en kommission, som regeringen selv har nedsat, men dens rapport fik jo en lidt uvenlig modtagelse af statsministeren, som jeg tror sagde, at eksperterne enten var politisk tonedøve eller bare døve i almindelighed.
Jeg vil gerne spørge finansministeren, hvilken slags døvhed man besidder, hvis man overhører både Velfærdskommissionens og Globaliseringsrådets anbefalinger, bl.a. at inddrage en skattereform i velfærdsdiskussionerne.
Er det en slags økonomisk tonedøvhed?
Thor Pedersen (V), 2005-12-14:
Jeg ved ikke, hvad hr. Morten Østergaard fokuserer på.
Vi har ikke borgerløn i Danmark, og jeg mener heller ikke, vi skal have det.
Men det gode er jo i virkeligheden, at hvis der bliver mangel på arbejdskraft, er det sådan, at hvis folk vil i arbejde, har de også mulighed for at komme i arbejde.
De grupper, der har svært ved at komme ind på arbejdsmarkedet får bedre mulighed for det, og de, der måske ikke kan bestride et fuldtidsarbejde, kan få lov til at få et arbejde, de kan magte.
Jeg ser frem til, at det kommer dertil, og jeg ser også lidt længere, hvor det bliver meget synligt, at vi har brug for de indvandrergrupper, der står uden for arbejdsmarkedet i dag, og der bliver brug for at sige til Jensen på 60 år: Vil du ikke godt blive lidt længere?
Vi er nødt til at beholde dig, for der er ikke nogen til at erstatte dig, så vil du ikke godt blive lidt længere?
Jeg ser meget frem til, at det, der indtil nu har været kulturen på arbejdsmarkedet, bliver fuldstændig ændret.
Morten Østergaard (RV), 2005-12-14:
Finansministeren var i et tidligere svar inde på, at der skal skabes mulighed for, at så mange som muligt kan komme i beskæftigelse, og gjorde ved den lejlighed et nummer ud af, at der ikke skal være tvang involveret i det.
Kan finansministeren verbalt skrive under på, at der i det danske samfund ikke er nogen pligt til at arbejde, uddanne sig eller i øvrigt deltage i demokratiske processer, medmindre man ønsker offentlig forsørgelse og ad den vej naturligvis er forpligtet til at tage et job og uddanne sig osv.?
Thor Pedersen (V), 2005-12-14:
Jeg skal ikke afvise, at hr. Jens Peter Vernersen er nået til side 132.
Men jeg ved ikke, hvor mange sider der er sprunget over inden da, og jeg vil bare anbefale, at man læser videre end side 132.
Det, sagen drejer sig om, er, at det godt kan være, at man kan måle alting i forhold til BNP, men at det ikke er vores målsætning, at den offentlige sektor i de næste 50 år skal udgøre den samme andel af BNP som i dag.
Vores ønske er, at vi til stadighed hvert eneste år kan forbedre den offentlige service og for så vidt også bruge flere penge, men at den samlede produktion skal stige endnu mere og dermed give grundlag for, at danskerne over tid kan opleve, at skatterne falder og ikke stiger.
Det er målet.
Når det gælder forskning, er det rigtigt, at andelen stiger.
Vi har afsat det højeste realbeløb nogen sinde, og vi har sat os det mål i regeringen, at i 2010 vil vi bruge 1 pct. af BNP, selv om man kan sige, at det er mærkeligt at måle noget i forhold til BNP, for
hvad nu hvis BNP falder?
Men vi har altså sat os det mål, at vi vil bruge mindst 1 pct. af BNP, og det er noget helt andet end det, der blev defineret i Barcelona.
Vi vil finde de penge, og de bliver fundet, hvad enten hr. Jens Peter Vernersen kan lide det eller ikke kan lide det.
De penge vil blive fundet, og det kommer man også til at se.
Jens Peter Vernersen (S), 2005-12-14:
Finansministeren sagde, at han ikke vidste, hvor jeg var henne, men jeg kan oplyse, at jeg er på side 132 i Økonomisk Redegørelse.
Her kan man se, at det offentlige forbrug falder, og uanset hvor lang tid finansministeren bruger på at forklare, at der bruges mere, bliver der altså brugt en mindre del af den samlede kage på det offentlige område.
Hvis vi specielt ser på forskningsområdet, sagde finansministeren ganske rigtigt, at det er steget fra 0,75 pct. til 0,76 pct.
Men målet er jo 1 pct. af bruttonationalproduktet i henhold til Barcelonaaftalen.
Det er altså det mål, vi skal sigte imod, og så kan det altså ikke nytte, at finansministeren siger, at der bruges flere penge, når sagen er, at i forhold til det, der er aftalt, bruger vi ikke det, vi skal bruge.
Vi når formentlig ikke 1 pct. i løbet af ganske kort tid – eller gør vi?
Thor Pedersen (V), 2005-12-14:
Jeg ved ikke, hvor hr. Jens Peter Vernersen var henne, da jeg var inde på det tema, men vi sparer ikke.
Vi gennemfører det, vi har planlagt, og vi forsøger at styre det.
Der er ikke tale om at spare på det offentlige forbrug, der er tale om, at vi bruger de flere penge på totalområdet, som det egentlig er planlagt at bruge, og det er jo noget ganske andet.
Men det er rigtigt set af hr. Jens Peter Vernersen, at strategien lige præcis er at sikre, at væksten i samfundet bevirker, at den del, der bruges til offentlig forsørgelse og offentlige serviceudgifter, bliver en mindre andel af den samlede kage, selv om det, der bruges i det offentlige, totalt set vokser hvert eneste år.
Sandheden er jo, at vi beskatter alt for højt her i Danmark, hvad enten vi taler om afgiftssiden eller beskatning af personlig indkomst.
Vi har nået et niveau, hvor alle kilder stort set er udtømt, og hvor presset på afgifter og på beskatning af personlig indkomst er for stort.
Derfor har vi et ønske om over tid at reducere de samlede skatter – ikke ved at reducere den offentlige service, for den skal stadig vokse, men ved at sikre, at den samlede produktion vokser endnu mere.
Det vil betyde, at danskerne bliver endnu friere og får en velstand, der i større grad er uafhængig af, hvad politikerne måtte beslutte, altså over tid en frihedsgrad, der er større end den, danskerne har i dag.
Jens Peter Vernersen (S), 2005-12-14:
Man kan altid se og høre, når finansministeren har en dårlig sag, for så bliver ministeren mere og mere dynamisk.
Når det skal forklares, at der er givet mere til det ene og det andet område, forskning osv., er det, som om finansministeren ser bort fra, at det, man normalt sammenligner med – altså hvor stor en del af bruttonationalproduktet der gives – ikke betyder så meget mere.
Jeg hørte det også fra tidligere ordførere.
Men sagen er jo, at der gives en mindre og mindre andel af bruttonationalproduktet til offentligt forbrug.
Man kan se i finansministerens egen publikation, at fra 2005 til 2007 vil det offentlige forbrug falde med 8 mia. kr., så nogle steder bliver der altså givet mindre.
Det må finansministeren vel indrømme.
Og så må finansministeren vel også acceptere, at uanset hvor meget 2010-planen diskuteres, er det bedre at investere sig til et overskud end at spare sig til et overskud.
Det er den konklusion, kloge folk efterhånden er kommet frem til, at vi skal investere.
Men spørgsmålet er: Gør man det med denne finanslov?
Når vi ser på det offentlige forbrug, kan det i hvert fald tyde på, at man sparer i stedet for at investere.
Thor Pedersen (V), 2005-12-14:
Jeg mener, det er meget klogt at fraskrive sig det uvirkelige; det mener jeg virkelig.
Jeg mener, det er meget klogt at være realist, og jeg mener navnlig, at når man skal bedømme de forslag, man forelægger Folketinget, er det meget klogt at være realist og se på, hvad man tror, man kan få igennem: Hvad er det for et spor, der kan trække forslaget gennem den politiske verden?
Det tror jeg er meget klogt at tage udgangspunkt i.
Det er nok også klogt at fokusere på dem frem for på noget, som man på forhånd ved ikke kan trække projektet videre.
Jeg mener, det er meget dumt at lægge op til noget, som i virkeligheden blot vil kuldsejle.
Det skulle gerne være sådan, at der er en mening med det, man har sat i gang, altså at det er muligt at gennemføre det, i stedet for at forsøge at gennemføre noget, som man på forhånd ved er umuligt.
Det er da at foregøgle vælgerne, hvad dansk politik faktisk går ud på med det Folketing, der sidder nu, eller med det Folketing, der kommer i den næste valgperiode.
Morten Helveg Petersen (RV), 2005-12-14:
Jeg tænker nu mere på de 40.000 eller måske 50.000 ekstra arbejdspladser, der kan skabes.
Det burde da være en opgave, der var værd at tage fat på, og det er derfor, jeg ikke forstår, at regeringen på forhånd afskriver de rigtige redskaber, for hvis man fraskriver sig de redskaber, er man jo nødt til at gøre endnu mere på andre områder, hvis man vil tage det, Velfærdskommissionen fremlægger, alvorligt.
Vi vil kun diskutere de to temaer, som vi har defineret og plukket ud på forhånd.
Men mener finansministeren virkelig, at det er klogt?
Er det virkelig svaret på fremtidens udfordringer?
Thor Pedersen (V), 2005-12-14:
Jeg vil lige sige, at det, der bruges af offentlige midler, er 12,2 mia. kr.
Beløbet har aldrig været større.
Altså, vi deler det op i, hvad der finansieres privat, og hvad der finansieres offentligt.
Det er det største reale beløb nogen sinde.
Måler vi det op i forhold til BNP, som mange går op i, så er det 0,76 pct., hvor det i år er 0,75 pct.
Men det reelle er, at for dem, der forsker, har der altså aldrig før været flere penge til forskning, end der er i dag.
Vi har så sat det mål, at vi vil op på 1 pct. af BNP i 2010, men det afgørende for dem, der er i miljøet, er: Kommer der flere penge til miljøet, eller kommer der færre.
Der har altså aldrig været flere penge til formålet end nu.
Jeg er enig i, at kritik er en rigtig god ting.
Det er jo derfor, jeg holder meget af den opposition, vi har.
Jeg synes, det er rigtig godt.
Jeg synes altså, jeg har rost den.
Jeg synes, det er nødvendigt.
Der er også en grænse for, hvor venlig hr. Henrik Sass Larsen kan være, og jeg er næsten lige ved at tro, at han var lige på grænsen, ikke over, men lige på grænsen.
Kritik skal der til, den driver os, for selvfølgelig er der ting, man kan gøre bedre, og det er jo det, man får at vide igennem kritik, det er jeg helt enig i.
Det er målet.
Derfor er vi meget modtagelige for kritik, fordi den ansporer os til at gøre ting bedre.
Jeg tænker på det, at man siger, at det er meget dyrt.
Når jeg ser, hvad familier, der går på indkøb, tager ned fra hylderne af colaer, og når jeg ser, hvad de koster, og hvad det egentlig er, man er villig til at betale for usunde ting, som er dyre i forhold til sunde ting, så siger jeg altså, at vaner er nogle, der begynder helt tilbage i barndommen.
Hvad er det for en vane, vi har i forbindelse med spisning og i forbindelse med motion?
Motion koster jo i sig selv ingenting, så man kan sige, at i hele forløbet frem til skoletiden ligger der et fælles ansvar for det, kommunen tilbyder, og det, forældrene tilbyder.
Så kan det senere blive medarbejdere, der har et ansvar, og arbejdsledelsen, der har et ansvar, og så ender det til sidst i de ældre år med, at det er et plejehjem, der har et medansvar.
Der er meget af det, der er godt, der ikke koster noget, når vi taler om sund levevis.