runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 2003-10-10:
SF's ordfører har ret i, at en af forskellene mellem SF og Enhedslisten er, at vi ikke helt så meget er til fals for slesk tale og billig portvin.
O.k., billig portvin måske, men i hvert fald ikke slesk tale, og det er jo det, der er i det her forfatningsudkast.
Men det er vi ikke til fals for, det vil jeg godt indrømme.
Men jeg forstår jo ikke, hvordan SF overhovedet kan overveje ikke at have som et meget ultimativt krav, at følgende afsnit skal ud, for at SF kan være med.
Jeg vil godt læse op: »Medlemstaterne forpligter sig til gradvis at forbedre deres militære kapacitet.
Der oprettes et europæisk agentur for våben, strategisk forskning og militær kapacitet, der skal klarlægge de operationelle behov, fremme foranstaltninger til opfyldelse heraf, bidrage til at påpege og eventuelt iværksætte alle nyttige foranstaltninger til styrkelse af forsvarssektorens industrielle og teknologiske basis, deltage i udformningen af en europæisk kapacitets- og forsvarsmaterielpolitik samt bistå Rådet med at evaluere forbedringen af den militære kapacitet.«
Når jeg læser det her, opfatter jeg det ikke umiddelbart som det, jeg traditionelt forstår som SF-politik.
Men det er muligt, at partiet har vedtaget noget på et landsmøde sidste bededagsferie, som jeg ikke helt har fået fat på, men o.k. så sig det: Det her er SF-politik, og det vil SF kæmpe for, og det gør ikke noget, at det kommer ind i den nye forfatning for den union, man er i gang med at opbygge.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-10-10:
Nede på rækkerne har vi lige diskuteret, om vi skulle foreslå, at det skulle være »Snart dages det brødre« i stedet for.
Men først til fru Charlotte Antonsen: Hvis, hvis, hvis nu?
Jeg har for det første ikke formuleret det som nogle krav, men det er da klart, at vores grad af positiv holdning til forfatningstraktaten stiger, jo mere den bevæger sig i den retning, som jeg har stået og fortalt heroppe om er SF's ønsker og anbefalinger til arbejdet i regeringskonferencen.
Så spørger fru Charlotte Antonsen også: Var SF ikke også selv ude i noget med en gradbøjning af forsvarsforbeholdet.
Det, SF har sagt på det område, er, at den reelle stramning af forsvarsforbeholdet, der skete i slutningen af 1990'erne, var vi faktisk imod.
Det har aldrig været intentionen i forsvarsforbeholdet, som det blev diskuteret tilbage i 1992, at Danmark ikke skulle kunne deltage i minerydning, at Danmark ikke skulle kunne deltage i evakueringer af europæiske borgere fra krigszoner i den tredje verden.
Det er noget aldeles anderledes end det, der foregår i øjeblikket, hvor fru Charlotte Antonsens parti sammen med De Konservative og sammen med Socialdemokratiet er i gang med at lave en a la carte-ordning.
De partier, der har ønsket åbne grænser i Europa, vil ikke selv gå ind og påtage sig medansvaret for at formulere en fælles flygtningepolitik.
De vil have retten til at sidde ude på sidelinjen og så nippe af det, de synes der er tilpas skrapt og tilpas i tråd med den politik, man fører sammen med Dansk Folkeparti.
Det er milevidt fra den diskussion, SF har taget og har ført også offentligt om forsvarsforbeholdet.
Så kort om det med de kristne værdier: Hvorfor er det så vigtigt? Fordi EU er et verdsligt samarbejde.
Vi ønsker ikke, at der i det verdslige samarbejde skal indgå passager eller artikler om kristne værdier.
Vi ønsker ikke et EU, der gennem det signalerer, at her er der lukket for medlemslande, hvor de kristne værdier ikke er de bærende, eller hvor man har en anden religion - den kan så spille en større eller mindre rolle - men dog en religion, som de fleste i det land tilhører.
Den udvikling ønsker vi simpelt hen ikke.
Peter Skaarup (DF), 2003-10-10:
Som sagt synes jeg, det er i orden, at SF åbenbart ikke kan tage stilling til oplægget fra regeringskonferencen, før vi kender det.
Men til gengæld står det uklart for mig, hvorfor SF ikke kan tage stilling til konventets resultat; udkastet, der ligger på bordet nu; det, vi sidder og snakker om; den forfatning, som omdeles til folketingsmedlemmer og andre interesserede.
Hvorfor kan SF ikke sætte sig ind i den og finde ud af, om den er god eller dårlig?
Hvad er godt?
Hvad er skidt?
Jeg spurgte om nogle konkrete ting, som jeg godt ville have en melding fra fru Anne Grete Holmsgaard om.
Det er jo det med antallet af parlamentarikere, som nu falder.
Danmark får færre europaparlamentarikere.
Vi får mindre indflydelse som et af de små lande.
Der bliver en fast præsident.
Er det noget, SF er enig i, altså at der skal være en præsident for EU og en udenrigsminister?
Der bliver en procedure for, hvordan landene kan melde sig ud, men på betingelse af at de andre lande godkender betingelserne for det.
Der bliver en procedure for mulige sanktioner mod medlemslandene.
Der bliver en fælles europæisk forsvarspolitik på sigt, herunder et europæisk militæragentur.
Er det virkelig noget, SF kan støtte?
Det vil jeg godt have en melding om.
Er SF i øvrigt enig i, at EU skal have en nationalmelodi og et flag?
Er det SF-politik?
Tove Videbæk (KRF), 2003-10-10:
Det er jeg sådan set lidt optaget af, for hvad er egentlig SF's begrundelse for at lægge så meget vægt på det?
Hvorfor denne modstand mod det kristne værdigrundlag, som en række lande i Europa jo kæmper for at få med i traktaten?
Det vil jeg egentlig meget gerne høre fru Anne Grete Holmsgaard uddybe lidt nærmere.
Charlotte Antonsen (V), 2003-10-10:
Jeg er også meget nysgerrig.
SF har fremsat et forslag til vedtagelse, hvor man i lighed med, hvad ordføreren sagde, peger på tre områder, hvor man gerne vil have nogle ændringer af konventteksten.
Kan man så omvendt regne med, at SF er med og siger ja til traktaten, hvis disse tre områder bliver opfyldt, eller kan ordføreren pege på andre konkrete områder
i teksten, som SF er imod?
Nu ved jeg ikke, om der blev hørt efter, men jeg vil gerne kort gentage de tre punkter, som SF selv nævner som nogle punkter, hvor man ønsker en anden tekst, nemlig om kommissær, om selskabsskatter og om miljøafgifter.
Hvis de tre punkter bliver ændret, er man så med på den konventtekst, der ligger i dag?
Den har SF jo læst.
Så hørte jeg sådan noget snak om den danske undtagelse.
Det undrer mig lidt, at man kalder det et forureningsudspil, eller hvad det var for noget, for i virkeligheden er det jo inspireret af et gammelt udspil på forsvarsområdet fra hr. Søvndal, hvor man jo netop ønskede at gradbøje forsvarsforbeholdet ved at sige, at danskerne kunne få lov at holde en folkeafstemning, hvor vi kunne være med i Petersbergdelen af forsvarsforbeholdet, men ikke i den mere hårde del.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor man er så negativ i sit syn på det nye retlige forbehold.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-10-10:
Jeg kan jo fint forstå hr. Søren Søndergaard, for hvis man har besluttet sig for, at det her er man bare inderligt imod, så handler det jo bare om at diske op med alle kravene, for så har man sådan set placeret sig der, hvor det er ret ligegyldigt, hvad der sker. Så det er jo sådan set ren rumpe at trutte i.
Al ære for det, men det er altså bare ikke SF's linje i den her sag.
Vi er tilhængere af udvidelsen, og derfor har det stor betydning for os, om der kommer et traktatgrundlag, som er et fornuftigt traktatgrundlag, eller om der kommer et, hvor vi må stå og sige, at det kan vi desværre ikke anbefale.
Med hensyn til militæret vil jeg sige til hr. Søren Søndergaard: Det hele står sådan set i resultaterne fra vores landsmøde i 2003 på bededagen, så i dem vil jeg bare anbefale hr. Søren Søndergaard at læse det.
Der står sådan set også, hvad vi mener om Petersbergopgaverne.
Sagt til hr. Thor Gunnar Kofoed: Jamen når nu vi går ind for flertalsafgørelser på nogle områder og mener, at det skal udvides på nogle områder, ville det så ikke også være logisk at sige, at så er det bare et flertal, der beslutter - altså i Europa, forstår jeg - om den her traktat skal gælde eller ej?
Nu er det altså sådan, at EU's spilleregler er, at skal man ændre en traktat, er det altså enstemmighed, der gælder.
Det står faktisk i den nuværende traktat, og det synes vi faktisk er et ganske fornuftigt princip.
Så til fru Elisabeth Arnold: Skal SF ud i endnu et landsmøde for at kunne tage stilling?
Men en ting er i hvert fald helt klart: Vi ved, hvad vi mener inden en folkeafstemning, og vi ved, hvad vi anbefaler inden en folkeafstemning.
Jeg ved selvfølgelig godt, at i princippet er det enkelte folketingsmedlem kun bundet af sin egen overbevisning, men når man nu er medlem af et parti, er det sådan set ret fornuftigt at arbejde for, at der er rimelig sammenhæng i det parti, så man kan sige sine ting med lidt større styrke, end hvis man bare var en enkelt person.
Thor Gunnar Kofoed (V), 2003-10-10:
Jeg forstår nu, at SF er kommet med en række anbefalinger, og det respekterer jeg fuldt ud.
Og så er man også positiv.
Man synes, det er en positiv ting, at man går over til flertalsafgørelser.
Så er der bare et punkt, hvor jeg ikke helt forstår SF.
Hvis jeg forstår det rigtigt, så respekterer SF altså - hvis den nye traktat bliver forhandlet på plads og man finder frem til enighed efter konferencen - at sådan er det nye udkast.
Det er flertallet i Europa, der ønsker det.
Men SF respekterer jo flertalsafgørelser, og så må SF i sagens natur også gå ud og anbefale den forhandlingsløsning, der kommer frem, for ellers respekterer SF jo ikke flertalsafgørelser.
Eller er der noget, jeg har misforstået i det her?
Søren Søndergaard (EL), 2003-10-10:
Jeg kan selvfølgelig sagtens forstå, at man siger, at man ikke kan tage endelig stilling, før man ser det endelige resultat.
Men jeg kan ikke forstå, at man ikke meget klart kan sige, hvad det er for nogle betingelser, der skal opfyldes, for at man kan godkende det endelige resultat.
Derfor undrer jeg mig lidt over den holdning, som kommer fra SF's ordfører, fru Anne Grete Holmsgaard, altså at man gentager: Vi har skam overhovedet ikke nogen krav.
Vi har nogle ønsker, og der er ingen krav.
Vil det sige, at man kan forestille sig, at SF kan være med til en unionstraktat, en unionsforfatning, som f.eks. indebærer et krav til landene om øgede militære udgifter?
Det er jo en af de ting, der står: øget militærkapacitet.
Men enhver ved jo, at øget militærkapacitet betyder øgede militærudgifter.
Øget militærkapacitet kommer ikke fra himlen, den kommer ved hjælp af penge fra skatteyderne.
Så spørgsmålet er meget enkelt: Kan man forestille sig, at SF kan være med til en unionstraktat, hvor det indgår?
Eller kan fru Anne Grete Holmsgaard allerede nu løfte sløret så meget, at hun kan sige, at hvis den slags ting indgår, så er SF ikke med?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-10-10:
Fru Charlotte Antonsen sagde, at det vel ikke kunne have så stor betydning for os, hvad der kom til at stå i det færdigforhandlede forslag til traktat og forbeholdene.
Det kan det faktisk godt have.
Jeg synes desværre, regeringen har bevæget sig ind på en forureningskurs i forhold til at få overført forbeholdene, og jeg vil da i hvert fald sige, at hvis det spiller en rolle for regeringen, at SF er i en position, hvor man kan anbefale et ja, så synes jeg faktisk, det er vigtigt at lytte til, hvad vi siger her.
Jeg synes, der på mange måde er nogle rigtig gode ting i udkastet.
Der er nogle værdier, som er forpligtende.
De giver en retning, som vi betragter som en god retning for EU.
Charteret er lagt ind i det, og der er en række områder, hvor der gås over til flertalsafgørelser.
Det er vi meget sympatisk indstillet over for.
Det her er faktisk noget, vi har udgivet et dokument om allerede tilbage i februar 2003, så der er såmænd ikke så meget mystik i det. Så er der også nogle ting, vi er kritiske over for, som jeg har været inde på her.
Vi er kritiske over for, at der ikke er stemmeret til alle kommissærer, og vi betragter det som et meget vigtigt spørgsmål.
Vi er kritiske over for, at der ikke er flertalsafgørelser i forbindelse med miljøafgifter, for at realisere en bæredygtighed forudsætter, at man faktisk har det redskab.
Og vi er kritiske over for en række andre ting, som jeg ikke kan nå at komme ind på her. Så spørger hr. Claus Larsen-Jensen mig: Jamen hvad nu, hvis de ting, man har stået heroppe og anbefalet, ikke kommer igennem, hvad vil SF så gøre?
Jeg har sådan set sagt meget klart, at det ikke er krav, men det er anbefalinger.
Men det er klart, at trækker det i den ene eller den anden retning, får det en ganske stor betydning for, hvad SF vil anbefale i sidste ende, når vi ser det færdige resultat.
Og ja, jeg er da udmærket klar over, at der også var en tilpasning i forbindelse med Amsterdamtraktaten, hvor der blev flyttet mellem søjlerne, men det var unægtelig en anden form for tilpasning af det retlige forbehold end det, vi står over for nu, og som Socialdemokratiet desværre har været med til at bringe os ud i, fordi Socialdemokratiet ikke valgte at bruge sin meget store magt på den afgørende tirsdag for 3 uger siden, hvor Socialdemokratiet kunne have valgt at bruge den.
For hvad ville regeringen egentlig have stillet op, hvis Socialdemokratiet bare havde sagt: Nej, det er vi ikke med til?
Den ville havde været nødt til at indgå en aftale med Socialdemokratiet og på dets præmisser.
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-10-10:
Jeg har fuld respekt for, at SF gerne vil afvente det resultat, man skal tage stilling til.
Jeg forstår også, at SF stiller en række forslag, men det, der er det afgørende, er: Hvis nu ikke de forslag bliver gennemført, selv om man stiller dem, er det så ensbetydende med, at så vil man ikke være i stand til at sige ja til traktaten?
Det er jo ret afgørende.
Det andet er: Er man ikke bekendt med, at da man lavede Amsterdamtraktaten, lavede man også en tilpasning af forbeholdene til den nye traktattekst?
Sidste spørgsmål vedrører Petersbergopgaverne.
Altså hvad er logikken i, at man gerne vil deltage i alle opgaver, der ligger inden for Petersbergopgaverne og dermed det, der er omfattet af forsvarsforbeholdet, og at man så ikke ønsker i givet fald at ophæve det pågældende forbehold?
Hvis man ønsker den globale rolle, hvad SF gør, forstår jeg, for EU - ikke bare, havde jeg nær sagt, alene på forsvarsområdet, men er jeg klar over på den brede vifte af udenrigspolitiske instrumenter, man kan spille på: ulandsbistand, kontakter osv. bredt med landene - hvordan kan EU så få den rolle, hvis EU ikke selv er i besiddelse af den nødvendige indflydelse og kapacitet til at kunne løfte de opgaver uden at skulle spørge storebror på den anden side af Atlanten?
Charlotte Antonsen (V), 2003-10-10:
Jeg har også forsøgt at høre godt efter SF's nye toner.
Det, jeg hører, og det vil jeg så bede ordføreren om at bekræfte, var et forsigtigt ja.
Man konstaterer, at det konventudspil, der ligger på bordet, er udkastet.
Det vil sige, at det tegner til, at den nye traktat kommer til at minde meget om det udkast, der ligger på bordet.
Så opstiller man en række ting, som man jo også lægger vægt på, som man ønsker, som det lige blev sagt.
Hvis vi altså bevæger os i den omegn, så tyder det på, at SF nu omsider vil mande sig op til at kunne stemme ja til traktaten.
Det kan vel aldrig være sådan for SF, at en mulighed for en dansk undtagelse skal afholde SF fra at sige ja til en traktat.
Altså undtagelserne er og bliver jo det danske folks, det er jo ved folkeafstemninger, vi afgør det.
At man så opstiller nogle optioner eller nogle muligheder i traktaten for at gennemføre dem på den ene eller den anden måde, er vel ikke det, SF siger skal afholde SF fra at sige ja.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-10-10:
Først til hr. Claus Larsen-Jensen, der spurgte, om han hørte rigtigt, når han hørte mig sige, at SF helst vil kunne anbefale en traktat.
Det, SF har sagt, og det, jeg også har sagt, er: Vi vil ikke tage stilling til, om vi anbefaler det ene eller det andet, før vi ser det færdige udkast.
Så det, jeg gav nogle klare meldinger om, er, hvilken retning vi ønsker udkastet skal gå i, når der forhandles om det.
Med hensyn til forbeholdene: Jamen jeg synes, det er så enkelt.
Forbeholdene må føres over, som de er.
Så spørger hr. Claus Larsen-Jensen: Skal der ikke være en eller anden forankring i traktatteksten?
Jo, det skal der, og jeg er da ikke spor uvidende om, at det er besværligt, for der er gået lang tid, siden de danske forbehold blev stemt igennem.
Men det ser jeg som noget væsentligt andet end det, statsministeren introducerede med det særlige flygtningeforbehold eller den engelske model eller modernisering.
Ukært barn har tilsyneladende også mange navne.
Så spørger hr. Claus Larsen-Jensen
: Hvad med Petersbergopgaverne.
Ja, det er faktisk sådan, at dem har SF bevæget sig frem til at være ret positiv over for.
Nu ved hr. Claus Larsen-Jensen jo også, at vi har et internationalt landsmøde her i oktober, om ganske få uger, hvor vi også tager stilling til det her spørgsmål.
Til hr. Thor Gunnar Kofoed: Der mener jeg sådan set, at jeg er dækket ind af det første, jeg sagde til hr. Claus Larsen-Jensen om, hvad SF vil anbefale.
Men så til det andet spørgsmål, hvor hr. Thor Gunnar Kofoed sagde, at nu stod SF her og kom med en række krav, der skulle opfyldes.
Nej, det gjorde jeg faktisk ikke.
Jeg brugte ikke ordet krav en eneste gang på mine ti minutter.
Jeg sagde: Vi har nogle gode råd til regeringen, og vi mener, det er den vej, regeringen skal gå.
Vi mener, at regeringen skal bruge krudtet på nogle bestemte områder og ikke på fifleri med at få et særligt femte forbehold ind som en mulighed i traktatteksten, hvilket jo, det er jo klart nok, også vil stille os i den situation, at vi må komme ind i nogle svære overvejelser over, hvad vi så skal anbefale.
Til hr. Jesper Langballe vil jeg sige som svar på spørgsmålet, hvorfor det dog er så vigtigt med den kommissær, at det er vigtigt, fordi EU består i et samarbejde mellem en række nationer, som afgiver suverænitet for at løse nogle problemer i fællesskab.
Når det skal fungere godt, så er det
vigtigt, at man har tillid til hinanden, så er det vigtigt, at de erfaringer, som man har fra de enkelte lande, er med.
Jeg er da fuldt ud klar over, at vi ikke kan pålægge den danske kommissær en bestemt holdning, det kan hollænderne heller ikke, men det har en meget stor betydning for sammenhængskraften i EU og for tilliden til, hvad der foregår.
Jesper Langballe (DF), 2003-10-10:
En af de ting, fru Anne Grete Holmsgaard var enig med statsministeren i, i hvert fald enig med statsministeren i hans nye kurs,
er den, at hvert land skal have en kommissær.
til at stille: Hvorfor?
Hvilken betydning har det egentlig?
Altså det er jo udtrykkeligt forudsat, at en kommissær i Europa-Kommissionen overhovedet ikke må varetage nationale interesser, men skal varetage de fælles interesser.
Hvad skulle det overhovedet betyde?
Jeg vil da sige for mit vedkommende som forfatningsmodstander, at jeg ville da have meget mere fidus til en engelsk euroskeptiker, end jeg ville have til Poul Nielson.
Men altså sådan kan vi have hver vores prioriteter, eftersom hvordan vi står i forhold til EU.
Men mit spørgsmål lyder: Hvad betyder det egentlig?
Og kunne det egentlig ikke tænkes, at når statsministeren pludselig lægger sådan en vægt på det, så er det, fordi statsministeren vil kunne komme hjem til den danske befolkning efter regeringskonferencen og sige: Her har jeg vundet en enestående sejr.
Nu får hvert land sin kommissær.
Og dermed er et spørgsmål afklaret, som i virkeligheden har været afklaret hele tiden.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-10-10:
Jeg har et enkelt spørgsmål til beslutningsprocessen i SF, og jeg har fuld forståelse for, hvis der ikke er noget stort ønske om at svare direkte på mine spørgsmål.
Men der skulle være et landsmøde senere på måneden, hvor man skulle konferere med sit bagland om, hvordan man skulle forholde sig til disse forhandlinger.
Derfor er mit spørgsmål: Når nu forhandlingerne er slut, skal der så indkaldes til endnu et landsmøde eller endnu et møde med SF's bagland, hvor man så skal have sanktioneret, hvad man skal mene om det?
Jeg ved godt, at det måske er at gå meget tæt på de demokratiske processer internt i et enkelt parti, men der er jo en grundlovsbestemmelse, der siger, at folketingsmedlemmerne alene er bundet af deres egen overbevisning og ikke af nogen forskrifter fra deres vælgere.
Så derfor vil jeg gerne spørge, om SF skal ud at spørge
endnu en gang, og i så fald: Hvor længe skal vi så vente på svaret?
Jens Rohde (V), 2003-10-10:
Ja, det er jo næsten for ondt.
Nu var fru Pia Kjærsgaard i så godt humør i går, så lad os nu få et svar.
Det er jo egentlig et mærkeligt svar, hr. Kristian Thulesen Dahl har givet om udmeldelse eller ikke udmeldelse.
Jeg læste engang en reklame, hvor der stod: Mazda, verdens mest perfekte bil.
Men det er jo noget sludder.
Det kan jo ikke gradbøjes.
Enten er man perfekt, eller også er man ikke perfekt.
Enten er man gravid, eller også er man ikke gravid. Enten har man indflydelse, eller også har man ikke indflydelse.
Enten har man stemmeret, eller også har man ikke stemmeret.
Hr. Kristian Thulesen Dahl tror, at det her er noget, man kan gradbøje.
Vi har en bedre stilling, ja, måske når det gælder forhandlingerne, hvis vi siger nej, end Norge har.
Men hvis man ikke er med, så har man vel heller ikke indflydelse. Så har man vel heller ikke stemmeret - eller hvad?
Hvad er det for en konstruktion, der ligger lige midt imellem, som hr. Kristian Thulesen Dahl forestiller sig? Mit hoved kan ikke rigtig rumme det, så måske kan hr. Kristian Thulesen Dahl hjælpe mig på vej.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-10-10:
Det er utroligt at høre på, at jeg i mine besvarelser skulle bruge ufine kneb på den ene eller på den anden måde, når det, jeg bliver udsat for, er det stik modsatte, nemlig at man fuldstændig fordrejer, hvad det er, jeg siger.
Dansk Folkeparti har ikke sagt, at målet for Danmark er en udmeldelse af EU, som fru Charlotte Antonsen nu siger.
Det har tydeligt fremgået, at vi anbefaler et nej til forfatningen, det er soleklart, men vi har en klar forventning om, at andre lande også siger nej til forfatningen, og at vi ikke vil komme i den situation, at vi skal træffe det valg imellem, om vi ønsker at tvinge de andre lande til at afvise den forfatning, de ønsker, eller bede om en udmeldelse.
Det er jo det scenarie, jeg, fordi jeg ønsker at svare på de spørgsmål, der stilles, går ind i, også fordi jeg mener, jasiden har et ansvar for at fortælle, hvad de mener om det.
Det kan man da ikke bruge til at sige, at vores målsætning så er en udmeldelse.
jo rent faktisk på de spørgsmål, der blev stillet.
Det var omkring grundloven og omkring respekt for identitet osv., hvor jeg svarede præcist, at vi finder, at grundlovens § 88 må tages i anvendelse - og EU-rettens forrang.
Lad mig så sige til hr. Henrik Vestergaard med hensyn til svaret på de bekymringer, der rejses: Jamen det har vi jo formuleret mange gange.
Det er jo, at EU respekterer, at det er i de nationale parlamenter, man for alvor har demokratisk legitimitet, at den folkelige debat, der udspringer i Danmark, forholder sig til, hvad der tages af beslutninger herinde.
Den forholder sig ikke til beslutninger, der tages i EU-systemet eller i Europa-Parlamentet.
derfor, hver gang man siger, at en beslutning skal træffes på EU-niveau i stedet for på nationalt niveau, så har man frataget danskerne muligheden for reel indflydelse og diskussion af, hvad der foregår.
Sådan foregår det i praksis.
Det har stået i Venstres program.
Det citerede vi før, men det har man åbenbart glemt nu og taget ud, og man kan ikke pege på et eneste område, hvor det så er lykkedes at få noget tilbageført.