runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Troels Lund Poulsen (V), 2004-05-27:
Så vil jeg sige til hr. Villy Søvndal, at hr. Villy Søvndal jo nok kan erindre, at jeg ikke sad i Folketinget på det tidspunkt, men derfor kan jeg jo godt have undersøgt sagen, hvad angår landminer.
Og sådan som det er blevet oplyst mig, er det sådan i dag, at forbuddet mod personelminer er tiltrådt af to tredjedele af verdens lande, men det omfatter kun en tredjedel af verdens befolkning, som således er beskyttet imod de her miner, fordi de lande, der bruger, eller rettere sagt misbruger landminer, ikke har tiltrådt konventionen.
Så er det, man kan spørge: Hvordan kan vi sikre, at vi får flest muligt civile beskyttet, så de ikke bliver udsat for det, som vi diskuterer her i dag?
Jeg vil da gerne sige til hr. Søren Søndergaard, at den fejlmargen, man kan diskutere, og som man også har diskuteret internationalt i forbindelse med klyngeammunitionen, skal man selvfølgelig altid se på.
Det kan jo ikke accepteres, at man har en våbentype, som har en meget stor fejlmargen.
Det ser
man jo også på i de drøftelser, der i øjeblikket er i Genève. Så vil jeg også sige, at jeg synes, man skal erindre hr. Søren Søndergaard om, at man også må se på, hvad alternativet er, for som jeg sagde tidligere i min ordførertale, eller jeg tror, det var i et svar til hr. Villy Søvndal, så tror jeg ikke på, vi her i Folketinget i dag kan stoppe krig på jord. Gid det var så vel.
Men det tror jeg ikke lykkes her i dag med de beskedne ressourcer, der er samlet her i Folketingssalen.
Derfor må man også sige, at i det tilfælde, der stadig væk er krig, hvilket der jo desværre vil være, selv om vi har den her debat i dag, så må man se på alternativet, og hvis det er større og mere kraftig ammunition, som gør endnu mere skade, må man så afveje det i forhold til det, som jeg har fremlagt på vegne af Venstre og Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti.
Søren Søndergaard (EL), 2004-05-27:
Jo, men det kunne være, at klyngebomber tjente et formål
i 1864 og på sådan nogle tidspunkter, hvor hære var stillet op over for hinanden og så mødtes de og lavede en konfrontation
, og der kan sikkert også - det vil hr. Helge Adam Møller måske komme ind på - være enkelte situationer, hvor det stadig væk er tilfældet i dag.
Men i langt de fleste tilfælde, som vi f.eks. ser i Irak, hvor vi snakker om kampe, der foregår i byer, hvor adskillelsen mellem civilbefolkning og det militære mål i mange tilfælde kun er ganske få meter, eller 10 meter, 15 meter, 20 meter, er det klart, at et våben som klyngebomber er et meget, meget upræcist våben, som rammer i flæng.
Det var jo derfor, jeg valgte at læse den historie op først.
specielt teknisk, at den løsningsmodel, som man fremlægger, nemlig den løsningsmodel, der hedder selvdestruktionsmekanismer, jo ikke vil løse den mangel på præcision, der eksisterer i forbindelse med afkastning, affyring, selv ikke hvis de virker.
Den vil jo stadig væk eksistere.
Abdallah var jo ikke blevet reddet af, at der havde været en selvdestruktionsmekanisme.
Troels Lund Poulsen (V), 2004-05-27:
Nu kan det her jo meget hurtigt udarte sig til en meget teknisk og meget militær debat.
Jeg må sige, at jeg har ikke lavet nogen større afhandling om anvendelse af klyngeammunition og dens præcisionssikkerhed.
Men det er jo klart, at hvis man tager nye typer af klyngeammunition, så har de jo en væsentlig større sikkerhed sammenlignet med de ældre typer klyngeammunition, som vi også diskuterer her i dag. Så vil jeg også gerne sige til hr. Søren Søndergaard, at jeg synes, det ikke er at lytte til, hvad der bliver sagt, når hr. Søren Søndergaard vælger nu at sige det, som hr. Søren Søndergaard gør, og angriber både USA og England, når man bl.a. har hørt udenrigsministeren sige følgende: At den humanitære folkeret forbyder, at civilbefolkningen gøres til genstand for direkte militære angreb.
Der er ikke mere at sige om den sag.
Søren Søndergaard (EL), 2004-05-27:
Det, der jo er det interessante ved det, er, at hvis vi tager Irakkrigen og Afghanistankrigen, så er det vores venner, vores allierede, der bruger klyngebomber, der slår civile ihjel. Det er ikke nogen slyngelstater. Dem plejer Venstre jo ellers at være så meget efter.
Det er ikke sådan nogen slyngelstater og terrorister osv., der har kastet alle de her klyngebomber, der er problemet i Irak og Afghanistan.
Det er England og USA. Men jeg forstår, at Venstres tiltro til, at England og USA vil nå frem til sådan en mere human opfattelse på det her punkt, er meget begrænset.
Jeg har et enkelt spørgsmål til hr. Troels Lund Poulsen: Mener hr. Troels Lund Poulsen, at klyngebomber er et præcisionsvåben?
Villy Søvndal (SF), 2004-05-27:
Igen er det en tale, der er fuldstændig magen til den, vi hørte i 1997 omkring landminer, nemlig at Danmark ikke skulle gå foran.
Hvorfor skal Danmark ikke gå foran?
Også dengang var det en lille gruppe af lande i forhold til Ottawakonventionen, men forudsætningen for, at den konvention kunne blive virkeliggjort, var, at lande rykkede, deriblandt Danmark, altså at der var lande, der var villige til at gå foran i humanitetens navn.
Konsekvensen af at argumentere for nødvendigheden af de her våben er jo, at man anerkender nødvendigheden af at dræbe i flæng.
Troels Lund Poulsen (V), 2004-05-27:
Jeg vil gerne starte med at sige til hr. Villy Søvndal, at Venstre selvfølgelig ikke accepterer, at man bruger klyngebomber mod civile.
Men jeg vil også i den forbindelse sige til hr. Villy Søvndal, at jeg ikke tror, vi her i dag i Folketinget kan sørge for at skabe evig fred på jord.
Det tror jeg ikke kan være muligt med den debat, vi har her i dag.
Havde det været sådan, så havde tingene været meget lettere.
Derfor er det heller ikke helt uambitiøst, hvad hr. Villy Søvndal siger.
Jeg har klart redegjort for i min ordførertale, og det har udenrigsministeren også, den aktive indsats, som Danmark gør i forhold til den linje, jeg har skitseret.
Derfor vil jeg bare sige, at jeg synes, det er vigtigere, at vi følger den linje, i stedet for at vi kommer i en situation, hvor vi går foran med en fane, men hvor vi ikke får gjort vilkårene bedre for de mange, der kan blive ramt af det her problem.
Det er jo netop derfor, vi har fremlagt det her beslutningsforslag, som lægger op til, at Danmark arbejder internationalt på det, der er skitseret i det vedlagte forslag.
Jeppe Kofod (S), 2004-05-27:
Brugen af klyngebomber er på linje med antipersonelminer et kæmpe problem for civilbefolkningen, herunder uskyldige børn, der rammes uforholdsmæssigt hårdt.
Mange menneskerettighedsorganisationer har påpeget problemet, bl.a. Human Rights Watch.
De anslår eksempelvis i en rapport fra december sidste år, at klyngebomber i Irakkrigen har dræbt eller såret mindst 1.000 civile.
Problemet er ikke blot bombernes mangel på præcision, når de bruges i tætbefolkede områder, men også, som det er nævnt tidligere, at 16 pct. af bomberne i f.eks. Irakkrigen ligger ueksploderede hen, når det gælder klyngebomber.
Således anslår rapporten, at der ligger mindst 100.000 ueksploderede bomber, der udgør en stor fare for irakerne.
Men det er jo ikke bare i Irakkrigen, at klyngebomber udgør et problem.
n 30 pct. af disse er ikke eksploderet og ligger stadig dødsensfarlige hen, nærmest som landminer.
Der har alene sidste år været rapporteret 11.000 ulykker, og 1/3 af landet er erklæret risikoområde som følge af ueksploderet ammunition.
Ud over de uhyggelige konsekvenser for civilbefolkningen er omkostningerne til oprydningen selvsagt enorme.
I Irak har Folkekirkens Nødhjælp med dansk støtte foretaget oprydning og kan bekræfte de dårlige erfaringer med klyngebomber.
Som bekendt forbyder folkeretten ikke brugen af klyngebomber, men anvendelse af disse er undergivet de generelle regler om, at angreb skal begrænses til militære mål.
Og i den sammenhæng må man sige, at brugen af klyngebomber kan være stærkt problematisk. I november sidste år dannede henved 100 organisationer i Haag Klyngebombekoalitionen, der arbejder imod anvendelse af klyngebomber.
I det hele taget er der, ikke mindst på baggrund af Irakkrigen, skærpet international opmærksomhed på de negative humanitære konsekvenser, der er ved brugen af klyngebomber
Det er derfor, Socialdemokratiet er medforslagsstiller til forslaget til vedtagelse, da vi mener, at den danske regering aktivt bør kunne arbejde for et moratorium for produktion, salg og anvendelse af klyngebomber.
Villy Søvndal (SF), 2004-05-27:
På en måde minder diskussionen om en diskussion, vi havde fuldstændig magen til i 1997.
Da havde vi en diskussion om landminer.
Jeg vil bare sige til Venstre, at jeg forstår det simpelt hen ikke.
Jeg forstår ikke, at noget politisk parti vil ud i en argumentation, der hedder, at man vil acceptere, at våben, der rammer så tilfældigt, som i flæng slår fuldstændig uskyldige civile ihjel i tusindvis, er nødvendige som middel i en krig.
: Hvad er argumentet for, at det er nødvendigt at bibeholde våben, der som klyngebomber rammer fuldstændig tilfældigt, rammer i flæng, rammer uskyldige, rammer kvinder, rammer børn?
Troels Lund Poulsen (V), 2004-05-27:
Jeg vil gerne starte med at takke for initiativet til denne her forespørgsel, som berører et vigtigt politisk område, som flere også allerede har været inde på.
Så vil jeg også gerne starte med at takke udenrigsministeren for den meget grundige besvarelse, han netop har givet Folketinget.
Lad mig opsummere Venstres holdning i forbindelse med denne her forespørgselsdebat:
Derfor skal vi også fortsætte den danske indsats, både teknisk og økonomisk, i forbindelse med rydning af ikkeeksploderet ammunition.
Venstre vil arbejde for at øge det internationale samarbejde.
Venstre noterer sig ligeledes med tilfredshed, at der med vedtagelse af den femte protokol under FN's våbenkonvention i november 2003 er taget et stort skridt frem i begrænsningen af de afledte skadevirkninger af klyngeammunition.
Heri slås det fast, at der er en forpligtelse for stater til at rydde og destruere eksplosive krigsefterladenskaber, som er forårsaget af efterladt klyngeammunition.
Her kan det jo konstateres, at Danmark allerede har taget en række initiativer, der skal sikre, at gamle typer klyngeammunition destrueres. Derfor har vi selvfølgelig også en god mulighed for internationalt at gå foran i kampen for at etablere et internationalt juridisk bindende forbud mod alle former for klyngeammunition, der ikke er udstyret med en selvdestruktions-, selvdeaktiverings- eller selvneutraliseringsmekanisme.
Lad mig så også benytte denne her lejlighed til at komme med et par bemærkninger til det forslag, som nogle partier har fremsat fra Folketingets talerstol her i dag om et totalforbud mod alle former for klyngeammunition. Venstre er ikke af den opfattelse, at totalforbud vil sikre en sådan løsning.
Dels skal man være opmærksom på, at der stadig væk er lande, der er hovedansvarlige for produktion og anvendelse af det pågældende våben, og som ikke ville acceptere et totalforbud, og derfor kan der også ud over det i fravær af pålidelig klyngeammunition blive anvendt andre våbentyper af potentielt endnu skadeligere karakter.
Derfor synes Venstre, at det giver bedre mening at forfølge den politiske strategi, hvor man arbejder for at skabe en universel og effektiv løsning på de humanitære problemer, som klyngeammunitionen er årsag til.
Lad mig afslutte min ordførertale med at tilkendegive, at Danmark fortsat skal være meget engageret i at støtte humanitær minerydning.
Vi har en forpligtelse til at gå foran, som vi har gjort gennem mange år.
Vi har også en tradition for at være en stærk international bidragyder på det her område, og dette arbejde bliver jo ikke mindre vigtigt i fremtiden.
Så alt i alt gør Danmark en stor indsats internationalt i kampen mod klyngebomber, og lad mig på den baggrund på vegne af Venstre, Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse »Folketinget opfordrer den danske regering til at fortsætte den hidtidige indsats i alle internationale fora for hurtigst muligt at etablere et internationalt juridisk bindende forbud mod alle former for klyngeammunition, der ikke er udstyret med selvdestruktions-, selvdeaktiverings- eller selvneutraliseringsmekanismer«.
Helge Adam Møller (KF), 2004-05-27:
Nu forstod jeg på Socialdemokratiets ordfører, at der på grund af brug af klyngebomber i Irak var dræbt ca. 1.000 mennesker.
Og jeg betvivler ikke det tal.
Men kan hr. Jeppe Kofod ikke bekræfte, at hvis man i stedet for havde anvendt de våben, som man har gjort siden første verdenskrig, almindelige artillerigranater, granater smidt fra flyvemaskiner, som er endnu mere upræcise og spreder deres ulykker endnu mere,
så var der måske blevet dræbt 2.000 eller 3.000?
Det er våben, som er fuldstændig legale, som vi har i Danmark, som amerikanere og irakere og englændere og tyskere og hollændere har.
Er det ikke korrekt, at der var blevet dræbt endnu flere, hvis man havde erstattet klyngebomberne med et andet våben?
Søren Søndergaard (EL), 2004-05-27:
Tak, hr. formand.
Som begrundelse for denne her forespørgsel vil jeg godt oplæse en lille passage, som stod i Politiken den 18. marts 2004, som lød som følgende
Abdallah Yaqoob på seks år sov, da engelske soldater fredag 25. marts sidste år angreb Hay al-Zeitun-kvarteret i den irakiske by Basra med klyngebomber.
Granatsplinter fra klyngebomberne røg ind gennem vinduet
og skar Abdallahs venstre arm næsten af og flænsede hans mave åben.
Det lykkedes familien at flygte til hospitalet og redde Abdallahs liv, men armen stod ikke til at redde.
Soldaterne brugte klyngebomber, fordi irakiske soldater gemte sig i Abdallahs kvarter i millionbyen Basra i de første dage af den USA-ledede krig mod Iraks diktator Saddam Hussein.
Menneskerettighedsorganisationen Human Rights Watch har opgjort, at mindst 1.000 civile irakere blev dræbt af klyngebomber under Irakkrigen.
Antallet af sårede er ukendt.
Abdallahs venstre arm er begravet i nærheden af familiens hus
i Basra.«
Besvarelse
Flemming Oppfeldt (V), 2004-05-28:
Den nye, store barselorlovsordning, den fleksible barselorlov, er blevet en formidabel succes.
10.000 har allerede benyttet sig af ordningen.
Det er en succes, Venstre ikke vil være med til at rokke ved.
Vi vil ikke udvande ordningen, vi vil ikke skære den i salamistykker.
Det er i den nuværende ordning sådan, at forældrene kan fordele den i flere orlovsperioder inden for barnets første 9 leveår.
Der er også mulighed for, at forældrene efter aftale med arbejdsgiveren kan fordele orloven endnu mere fleksibelt, f.eks. i forbindelse med barns sygdom.
Alt det er noget, som vi trygt overlader til forældrene selv at finde ud af, og vi vil ikke presse et bestemt antal orlovsdage ned over familierne.
Hvis man f.eks. tager det socialdemokratiske forslag, vil 230 barselsdage blive reduceret helt ned til 190 kombinerede barsels- og omsorgsdage.
Det vil sige, dette forslag vil forringe børnefamiliernes vilkår med 40 dage, og vi må spørge Socialdemokratiet: Hvor forsvinder de 40 dage hen?
Jeg kan bare sige, at Venstre kan ikke acceptere den løsning, Socialdemokratiet har fremlagt.
Vi må sige til Socialdemokratiet: Rør ikke ved barselorlovsordningen.
Lotte Bundsgaard (S), 2004-05-28:
Det er jo dejligt at høre Danmarks liberalistiske parti, som taler om mange og flere valgmuligheder til det enkelte menneske, tage afstand fra et forslag, som faktisk vil give den enkelte børnefamilie flere valgmuligheder.
Den enkelte børnefamilie skal kunne vælge den nuværende ordning - den er der mange som synes er god - men de skal også kunne vælge en af to andre ordninger, hvor de kan være sikre på, at hvis de vælger en lidt kortere barselorlov, får har de en mængde omsorgsdage.
Hvis der nu er nogle ude i det danske samfund, som godt kunne tænke sig det, og når det ikke vil koste flere penge, hvorfor så ikke give dem den valgmulighed?
Har Venstre ikke tiltro til, at den enkelte børnefamilie selv kan vælge?
De vil kunne vælge den nuværende ordning, eller de vil kunne vælge mellem to andre, og det, de to andre giver, er jo sikkerhed for, at man kan få de omsorgsdage, man har brug for.
Alle vi forældre ved jo, at det gør hverdagen ekstra presset, hvis børnene er syge mere end én dag.
Det er meget svært for os at blive hjemme hos dem, vi kan i hvert fald ikke gøre det uden at melde os selv syge. Det kan også være, vores børn bare har brug for, at vi er derhjemme, og hvorfor skal børnefamilierne ikke kunne vælge det? Hvorfor holder Venstre fast i, at man ikke skal give børnefamilierne flere valgmuligheder?
Flemming Oppfeldt (V), 2004-05-28:
Det er da et rimelig klart synspunkt.
Der er masser af fleksibilitet i den nuværende ordning, og omsorgsdagene vil vi godt fastholde som aftalestof for arbejdsmarkedets parter.
Venstre kan godt skelne mellem frit valg og forringelser, og det forslag, der er fremsat her, er en klar forringelse af den nuværende barselorlovsordning, der er gennemført med succes, og som vi er ved at gøre erfaringer med.
Derudover er der på en lang række punkter gennemført frit valg med hensyn til institutionspladser og med hensyn til at passe sit barn selv, og det er i øvrigt punkter, som Kristendemokraterne har støttet.
Nu har vi jo tidligere på dagen hørt, at Socialdemokratiet vil beskære børnepengene for at finansiere nogle af sine forslag, og her har vi et nyt forslag.
Vi har den nuværende ordning med 230 barselorlovsdage, og et af punkterne i forslaget her går ud på, at de kan veksles til 130 barselsdage og 60 omsorgsdage, dvs. i alt 190 dage.
Der er altså en manko på 40 dage, og jeg vil bare sige, at i Venstre kan vi ikke se, det er noget fremskridt at fratage børnefamilierne disse 40 dage. Vi skal jo meddele her under førstebehandlingen, om vi i sidste ende vil stemme ja eller nej, og jeg og Venstre stemmer ikke ja til et forslag, der fjerner 40 dage fra børnefamilierne.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-05-28:
Jeg skal undlade at blande mig i spørgsmålet om de 40 dage, men det må vi have gjort rede for på et senere tidspunkt.
Jeg vil heller ikke gøre rede for min stilling til beslutningsforslaget her og nu, men blot sige, at jeg har lige fået et lille hæfte fra regeringen i hånden.
Det hedder »Frihed til at vælge«, og der står: »Regeringen ønsker at skabe bedre og mere fleksible rammer for børnefamilierne ved at indrette ordninger, så pengene i højere grad følger barnet.
Med de gennemførte initiativer får forældre således en større frihed til at vælge, hvor og hvordan deres børn skal passes.
Det giver børnefamilierne bedre rammer for at kombinere familieliv og arbejdsliv på en mere fleksibel og hensigtsmæssig måde.«
Jeg havde egentlig forventet, at den store, brede enighed havde bredt sig under debatten om beslutningsforslag
nr. B 200, for nu skulle der virkelig skabes frit valg og fleksibilitet.
Hvor er den blevet af fra Venstres side?
Lotte Bundsgaard (S), 2004-05-28:
Jeg vil egentlig foreslå hr. Flemming Oppfeldt at læse beslutningsforslaget.
Der er tre forskellige ordninger, og den ene ordning er den nuværende.
Det vil sige, at hvis man gerne vil opretholde det antal orlovsuger, man har nu, i den lange periode, kan man gøre det med den fleksibilitet, der er indbygget i ordningen.
Det er rigtigt, at man selv skal overveje: Vil jeg have lidt færre orlovsdage og til gengæld være sikker på, at jeg kan være hos mine børn, når de har brug for, at jeg er der?
Men hvorfor vil Venstre gøre sig til herre over de danske børnefamilier og sige, at de valgmuligheder skal børnefamilierne ikke have, for vi ved bedre i Venstre?
Hvorfor vil man ikke lade den enkelte mor eller far vælge imellem de tre muligheder, som ikke koster mere end den nuværende?
Jeg er helt sikker på, at der er mange mødre og fædre, der vil sige: Hvor kunne det dog være rart at nøjes med f.eks. 9 måneders barselorlov og til gengæld være sikker på, at jeg kan være der, når mine børn har behov for det.
Hvorfor er Venstre klogere end den enkelte mor eller far?
Jeg vil godt fortælle socialministeren, at ganske almindelige lønarbejdere, som har et job, de måske er glade for, som gerne vil blive på deres arbejdsplads, men som gerne vil være hos deres børn, når børnene har behov for det, ikke kan det i dag, fordi det er overordentlig svært at aftale det med arbejdsgiverne.
Der sætter vi handling bag alle de ord, som alle eksperter og mange af os politikere har om, at vi skal være der, når vores børn har behov for det.
I hvert fald synes jeg, at socialministeren skal sige det højt og tydeligt.
Ministeren skal i stedet for at tale om, at børnene skal have bedre vilkår så sige, at det alligevel skal være arbejdsgiveren, der har den sidste mulighed for at sige, om det kan lade sig gøre eller ej.
Sidst vil jeg sige, at når socialministeren taler om en dårlig handel, så synes jeg egentlig, vi skal lade børnefamilierne vælge den model, der passer bedst til dem.
De kan vælge den nuværende barselorlov, eller de kan vælge to af de andre.
Lad os lade alle de dygtige mødre og fædre, vi har rundt i det ganske danske land, beslutte: Hvad passer bedst til vores familie, hvordan kan vi gøre det bedst for vores børn.
Men socialministeren er åbenbart ikke interesseret i at give familierne nogle flere valgmuligheder.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-05-28:
Det glæder mig i hvert fald, at hr. Lars Barfoed har tillid til regeringen.
Det er da i hvert fald positivt.
Hr. Lars Barfoed nævnte, at det her med omsorgsdage er overenskomststof, og det har jeg da også forståelse for, men kunne hr. Lars Barfoed ikke fortælle, hvad forskellen er på, om ting er overenskomststof, eller de ikke er overenskomststof, hvis de ellers er til fordel for barnet. Eksemplet med barselfonden, det er vel også overenskomststof?
Og så vidt jeg har forstået, er regeringen også ved at gå ind
i den sag nu.
Det er vel ikke sådan, at vi skal holde os fra alt, bare fordi man kan sige, at det er overenskomststof?
Ole Sohn (SF), 2004-05-28:
Det er klart, at en arbejdsmarkedspension for en, der tjener 500.000, alt andet lige vil være større end en arbejdsmarkedspension for en, der tjener 200.000 selv ved den samme procentsats.
Den vil selvfølgelig også være der fremover.
Det, vi peger på, er, at når man opbygger et arbejsmarkedspensionssystem, som dækker hele arbejdsmarkedet, og det er den måde, vi har valgt at indrette vores pensionssystem - jeg vil i øvrigt i parentes bemærket sige, at man så kan diskutere historisk, hvem der var for og imod, da man startede - så kan vi i hvert fald konstatere, at det er det, der gør, at det danske samfund er væsentligt mere robust end samfundene i en lang række af de andre europæiske lande, som ikke har sparet op.
På den måde har vi foregrebet nogle udfordringer, som vi står over for.
Men vi synes, det er rimeligt, at de forudsætninger, der lå til grund, dengang man startede arbejdsmarkedspensionsreformen i slutningen af 1980'erne, også bliver indfriet.
Det var netop, at man skulle sikre, at der blev givet en dækning til dem, som var midlertidigt ledige i kortere eller længere tid eller hele arbejdslivet igennem.
Det er sådan set bare det, vi har peget på.
Jeg erkender, at man altid kan diskutere, at når man som opposition laver et beslutningsforslag, så har man ikke det samme apparat til rådighed som et ministerium, og det er derfor, man laver et beslutningsforslag.
Det er netop for at få undersøgt og klarlagt, hvori problemerne ligger, og hvordan vi kan løse det.
Lars Barfoed (KF), 2004-05-28:
Min hensigt med at spørge til det her med indkomstforskellene før og efter, man er blevet pensionist, er jo også at sige, at det, der vel set med mine øjne burde være hensigten, er løbende at sikre, at de, som har den laveste indkomst som pensionister, trods alt har en fornuftig købekraft, så de kan leve en fornuftig tilværelse.
Det har alle krav på i et velfærdssamfund.
Men det er af mindre betydning, hvor mange der så har endnu mere, og hvor meget mere de har.
Det synes jeg er et mindre problem.
Det, jeg hører SF sige, er sådan set, at det er selve indkomstforskellen, der er problemet.
Da var den bare endda endnu større.
Hvorfor er det så, SF lige nu synes, det er et stort problem, at når man bliver pensionist, så er der en indkomstforskel, for den har jo været der livet igennem for de pågældende?