runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-10-28:
Kan hr. Kristian Thulesen Dahl eller andre få øje på, om der skulle være et af forbeholdene, der ikke er der?
Jeg kan ikke.
De er der.
Men ingen i det her land - ingen, heller ikke hr. Kristian Thulesen Dahl - får mig til at sige ja til, at der er ting, der ikke må diskuteres, at der er ting, der skal gemmes ovre i hjørnet neden under gulvtæppet, ting, vi ikke bør diskutere.
Det er ikke et demokrati værdigt, og slet ikke dette Ting værdigt.
Det bedste, jeg føler jeg kan gøre i denne her situation, må jeg sige til hr. Kristian Thulesen Dahl
, er ikke at føre en debat heroppe om, hvorvidt forbeholdene nu er der eller ej, for de er der, men det er at føre en debat om de problemer, det her land kan risikere at løbe ind i om nogle år, hvis vi ikke tager en ordentlig, åben og fri debat med befolkningen om vores økonomi og vores fremtid.
Det, jeg er dybt, dybt optaget af, er, at vi er helt sikre på, at dette lands velfærd, dette lands beskæftigelse, virksomhedernes konkurrenceevne fremover har vi tænkt på i alle henseender, har vi diskuteret med hinanden åbent og direkte og ærligt.
Og hvad ville være et mere naturligt tidspunkt at starte den debat på end netop nu, hvor vi har den finansielle krise, hvor vi har optakt til en ny debat også i det europæiske samarbejde?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-10-28:
Statsministeren sagde også i forbindelse med Amsterdamtraktaten »før, under og efter«, det hørte vi til bevidstløshed: Forbeholdene stod uantastet før, under og efter forhandlingerne, debatten og afstemningen om Amsterdamtraktaten.
Det her »efter«, at de også stod uantastet da,
det varede såmænd ikke så mange måneder, for statsministeren er allerede nu på vild flugt fra bl.a. euro-forbeholdet, som statsministeren jo nu bekræfter her i Folketingets spørgetid. Nu skal man ikke undervurdere statsministeren, og mange af de argumenter, som statsministeren bringer til torvs i diskussionen om det fornuftige i at have forbeholdet, er jo ikke nogle nye og ukendte størrelser.
Man har da vist hele tiden, at der var både fordele og ulemper ved at være med og ikke være med i euro-projektet, så det kan jo ikke komme bag på statsministeren.
Derfor kan statsministeren spille ud med det, han hele tiden har ønsket, nemlig at Danmark skal være fuldgyldigt medlem af den fælles mønt. Og så vil jeg blot lige spørge statsministeren: Hvornår kommer svaret på det løfte, statsministeren gav efter den 28. maj om, at man ville komme det store skeptiske EU-mindretal i møde?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-10-28:
Jeg tillader at se mig selv som statsminister for hele landet, og derfor er jeg naturligvis nødt til, når vi nu ser den finansielle krise baske med vingerne på vore vinduer, at tænke meget nøje på Danmarks situation i en verden, der nu økonomisk er meget mere barsk, meget mere brutal, end vi har set det før.
Vi er meget nødt til at tænke på Danmarks fremtidige økonomiske placering.
Hvordan sikrer vi vores beskæftigelse?
Hvordan sikrer vi os mod udenlandske spekulationer, der i løbet af et øjeblik kan vælte virksomheder, der i løbet af et øjeblik kan tømme virksomheder?
Så mit svar er: Det er på tide, at vi tør diskutere.
Jeg har aldrig sagt ja til, at vi ikke skulle diskutere.
Vi skal kunne diskutere, vi skylder befolkningen at gøre det, og vi skylder vores velfærdssamfund og fremtidens stabilitet at gøre det.
Hvis vi ikke gør det, kan vi risikere at komme i en situation en dag om nogle år, hvem ved, hvor det finansielle spekulationspres på os er så hårdt, at man med rette kan sige til mig, til regeringen: Hvorfor tænkte du ikke på det noget før?
Hvorfor gik du ikke i gang med en debat, der foregreb, at vi kom i den situation?
Jeg ønsker at varetage dette lands interesser - også i en global verden - stærkest muligt.
Deraf det nye initiativ til en åben, fordomsfri debat med fuld respekt for vores forbehold.
Dem bestemmer danskerne over, som de altid har gjort det.
Men det er jo ikke det samme som at sige, at vi ikke skal tænke på vores fremtid og diskutere frit og åbent.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-10-28:
Den 28. maj i år havde vi en folkeafstemning om Amsterdamtraktaten.
Dengang og umiddelbart efter, at danskerne havde stemt, sagde statsministeren til det faktum, at der var et meget stort mindretal, der stemte nej til Amsterdamtraktaten, at nu skulle man komme mindretallet i møde.
Nu skulle man føre en dansk EU-politik, der kom det store skeptiske mindretal i møde i forhold til Amsterdamtraktaten.
Mit spørgsmål til statsministeren her i dag er derfor selvfølgelig: Hvordan har regeringen siden den 28. maj imødekommet det meget store mindretal? Mener statsministeren, at det er sket ved, at han de senere dage har rejst tvivl om både vores forbehold over for den fælles EU-mønt, euroen, samtidig med at statsministeren nu har skabt tvivl om det danske forsvarsforbehold?
Eller hvordan mener statsministeren i øvrigt, han har imødekommet det store mindretal?
Er det i forhold til nærhedsprincipdebatten, hvor Udenrigsministeriet jo har meddelt Folketingets Europaudvalg, at det er praktisk umuligt at finde et eneste konkret eksempel på en EU-regel, der skal tages af bordet, altså et bud fra dansk side på, hvordan nærhedsprincippet kan udmøntes?
Eller hvordan er det, statsministeren forestiller sig at komme mindretallet i møde?
Faktum er efter min opfattelse, at statsministeren indtil nu overhovedet ikke er kommet mindretallet i møde.
Og vi venter med spænding på, hvordan statsministeren vil udmønte det løfte, han umiddelbart efter den 28. maj gav det meget store mindretal, der stemte nej til Amsterdamtraktaten.
Egil Møller (DF), 1998-10-28:
Jeg vil godt starte med at rose by- og boligministeren for denne fremragende redegørelse om de handicappedes adgang til de fysiske omgivelser.
Jeg kan bare nævne en enkelt ting: Man bør vel nok også fra statens side gå foran, så statens bygninger nu også bliver tilgængelige for alle handicappede.
Det gælder for så vidt også den bygning, vi befinder os i her.
Vil by- og boligministeren påvirke, og kan ministeren påvirke så meget i finanslovforhandlingerne, at det kan opnås?
Jeg kan give det tilsagn til by- og boligministeren, at Dansk Folkeparti gerne vil hjælpe regeringen med at afsætte de nødvendige midler; men det kræver også, at vi bliver indkaldt til finanslovforhandlingerne.
Så skal vi nok hjælpe regeringen med at få det flertal, der skal til for at afsætte de nødvendige midler, og det glæder vi os til.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-10-28:
Nu var spørgsmålet om, hvilke løfter der er brudt, stillet til hr. Frank Aaen, men jeg skal da gerne svare.
Den er ikke gennemført endnu, hr. statsminister.
Så det er bare ét løfte, der er brudt, og det skal yderlige ses i forhold til, at det er udtalt to gange.
Det med, om man går sammen med højre eller venstre side af salen, synes jeg da er en mærkelig form for argumentation.
Det vigtige er vel, om denne regering kan leve op til de løfter, som statsministeren vandt folketingsvalget på.
Her ville jeg, hvis jeg var statsminister, sætte mig ned en søndag aften med en kop kaffe og en cognac og overveje, om jeg har gjort det her godt nok i forhold til, hvad jeg lovede vælgerne.
Er det ikke sandt, at valget blev vundet på, at det danske velfærdssamfund skulle udvikles, ikke afvikles?
Der blev givet konkrete løfter til vælgerne om, at nu skulle velfærden på dagsordenen.
Er det ikke også korrekt, at de kommuneaftaler, der er lavet, er en sikkerhed for, at kommunerne ikke kan leve op til den børnepasningsgaranti, som statsministeren har lovet flere gange fra Folketingets talerstol.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-10-28:
Jeg kan i hvert fald godt mærke, at hr. Holger K. Nielsen er på stemmefiskeri lige i øjeblikket.
Det kan godt være, det giver lidt en fjorten dages tid, hr. Holger K. Nielsen, måske, men det holder ikke.
Jeg vil gerne prøve meget præcist at sige om børnepasningsgarantien: Jeg har ikke lagt skjul på, at det vil regeringen gerne have en aftale med kommunerne om.
Og det kunne vi ikke få.
Kommunerne ville ikke medvirke til en aftale om børnepasningsgaranti.
Jeg siger det én gang til, så det forhåbentlig siver ind.
Det, vi kunne gøre, var, at vi kunne levere økonomien til kommunerne, så de kunne levere den.
Og det har vi gjort.
Så kommer vi til spørgsmålet om søndag aften og et glas cognac.
Det er ikke lige mig - der er så noget andet, der er mig.
Men det skal jeg ikke komme nærmere ind på.
Men hvis man læser avisen - jeg tror, der var en af de større aviser her i søndags, forrige søndag, der havde lavet en lille tabel, der hed regeringens løfter.
Og så var det sådan bom, bom, bom dernedad.
Ikke tja, men bom, bom, bom dernedad.
Og det viste sig i virkeligheden, at samme avis havde ekstremt store vanskeligheder med at finde noget, regeringen ikke havde holdt eller var i færd med at leve op til.
Så regeringen holder det, regeringen har sat i gang, hr. Holger K. Nielsen.
Beklager, alt andet er ikke holdbart.
Charlotte Antonsen (V), 1998-10-28:
Jeg vil gerne spørge statsministeren om to ting.
For det første: Er statsministeren enig i, at man for alvor vil kunne få gang i debatten om ØMU ved at fastsætte en afstemningsdato?
Er det ikke det, der normalt får debatten i gang i Danmark?
Og er det ikke på tide, når vi har haft det frygtelige forbehold i 5 år, at vi så får en afstemningsdato
, så vi faktisk spørger den danske befolkning, om de stadig siger, som de gør i meningsmålingerne, nemlig at vi skal med i euroen?
Har vi ikke besluttet at lægge vores politik op ad de andre landes?
Dermed har vi jo ikke noget råderum, vi har ikke nogen frihed til at devaluere - det har vi i hvert fald besluttet ikke at gøre - og så er der jo kun fordele tilbage, nemlig i form af en rentenedsættelse, hvis vi gik ind i euroen, er det ikke rigtigt?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-10-28:
Jeg står her helt tilfældigt med et lille notat, som belyser sammenhængen mellem pensionistgrupperne og lavindkomsterne og den nye boligstøtte og ydelsesreform, som by- og boligministeren nu lægger op til på regeringens vegne.
Vi kan komme tilbage til detaljerne, men lad mig helt overordnet sige to ting om det lovforslag, som inden så længe kommer til behandling her.
er opmærksom på, at vi de næste 5-10 år vil se mange, mange, mange tusinde flere pensionister, end vi har set i fortiden. Og hvis vi derfor herindefra ønsker at bidrage til, at udgifterne til boligstøtte ikke eksploderer - og så ved vi godt, hvis det sker, hvem det så går ud over, når man skal til for alvor at spare, så går det ud over de svageste - hvis vi vil undgå det, så er det, vi i vores boligydelsesberegninger har taget hensynet til formue ind.
For meget store formuer på ½ mio. kr. og derover, jamen så tages der i højere grad hensyn til, hvad samfundet så giver i støtte til huslejen.
Det er det ene, jeg vil sige.
Det andet, jeg vil sige til spørgeren, er: Husk nu, at der er to ting, som er udslagsgivende for, hvor meget samfundet giver i boligstøtte til den enkelte.
er, hvad man betaler i husleje.
Og hvis vi ser de to ting i sammenhæng, så kan vi faktisk godt kigge vore ældre pensionister i øjnene og sige: Samfundet er fortsat solidarisk i forhold til vores ældre pensionister, der har bygget det her land op.
Egil Møller (DF), 1998-10-28:
Det er ikke længe siden, jeg hørte statsministeren udtale: Vi skal prioritere.
Det kan vi være helt enige i, det skal vi netop.
Og så vil jeg godt bede statsministeren bekræfte, at boligydelsen til de svage grupper i vores samfund ikke nedsættes i forhold til det niveau, vi kender i dag.
Gyda Kongsted (V), 1998-10-28:
I Venstre ser vi positivt på de mange gode tiltag, der nævnes i ministerens redegørelse om handicappedes adgang til de fysiske omgivelser, og som er målrettet på reel ligebehandling og lige muligheder for alle i det danske samfund.
Danmark tiltrådte i 1993 FN-resolutionens standardregler om lige muligheder for handicappede, og i lyset af dette kan man vel sige, at tiden nu må være inde til, at vi i Danmark også vil efterleve intentionerne i resolutionen.
På Boligudvalgets rejse til Jylland og Fyn her i efteråret var det derfor glædeligt for Boligudvalgets medlemmer ved selvsyn at kunne konstatere dette. Der er imidlertid fortsat kommuner, der slet ikke indtænker handicappede og kørestolsbrugere i deres planlægningsfase for kommunale anlæg, så Venstre kan kun være enig med ministeren i, at der skal en generel holdningsbearbejdning til på mange niveauer i det danske samfund, herunder en opstramning af retshåndhævelsen.
Holdningsbearbejdning vil kunne ske dels gennem en vejledning i samarbejde med Kommunernes Landsforening og dels gennem uddannelse og efteruddannelse af arkitekter og ingeniører, hvilket ministeren selv kommer ind på i redegørelsen.
Venstre vil derfor gerne pege på én sten, nemlig bygningsreglementets uklare tekst, der kan skabe tvivl om, hvorvidt et byggeri også opfylder lovens krav i alle henseender.
Venstre skal sluttelig opfordre ministeren til at overveje en mere klar og forenklet tekst i bygningsreglementet samt øvrige reglementer, der vil kunne fremme en reel ligebehandling og lige muligheder for alle borgere i Danmark til at kunne bevæge sig frit rundt i offentlige bygninger og institutioner samt på gader og veje.
Hans Hækkerup (S), 1998-10-28:
Forsvarets Efterretningstjeneste har oplyst, at i den udstrækning der i tjenestens arkiv har eksisteret registre af den nævnte karakter, er de destrueret og eksisterer ikke længere.
Det betyder også, at det materiale fra Hans Hetler, som har været i Forsvarets Efterretningstjenestes besiddelse, er destrueret.
Søren Søndergaard (EL), 1998-10-28:
Den 10. juni 1977 - det var i øvrigt en varm sommerdag - destruerede oberst Marius Sund det såkaldte E 1013-kartotek i FE's hovedkvarter nede i Elefantstokken nr. 10.
Sådan har historien i hvert fald lydt. Nu er jeg kommet lidt i tvivl, for det hed sig jo også, at et andet kartotek var blevet destrueret med hensyn til de ting, der vedrørte lovlige oplysninger om lovlige politiske aktiviteter, nemlig politiets register, og på baggrund af den tvivl og på baggrund af den undersøgelse, som vi skal have, vil jeg godt spørge forsvarsministeren, om han kan garantere, at de oplysninger, der lå i Forsvarets Efterretningstjenestes kartoteker om lovlig politisk virksomhed, rent faktisk er blevet destrueret, og at der ikke er blevet taget kopier af dem, som er lagt andre steder, f.eks. i en ambassade i udlandet.
»Kan ministeren garantere, at de oplysninger som indgik i Forsvarets Efterretningstjenestes arkiver om danskeres lovlige politiske virksomhed - blandt andet indsamlet af højreekstremisten Hans Hetler - virkeligt er blevet destrueret og ikke fortsat eksisterer i en eller anden form et eller andet sted?«
Jeg forstår det på den måde, at forsvarsministeren garanterer, at det er destrueret, og det er jeg selvfølgelig glad for.
Alligevel kunne jeg godt tænke mig at spørge forsvarsministeren, om han er vidende om, hvorvidt der et eller andet sted i Forsvarets Efterretningstjeneste, lad os kalde det af historiske grunde, ligger et par udfyldte eksemplarer af det såkaldte formular E 1013-register.
Jens Heimburger (KF), 1998-10-28:
Som medlem af Folketinget siden marts måned vil jeg sige, at jeg er da glad for, jeg ikke sidder i kørestol, for det er besværligt nok at finde rundt herinde.
Nu lever vi i nye tider.
Holdningen er til stede både internationalt, herhjemme, rundtomkring og i partierne.
Der er selvfølgelig grænser for, hvad man kan gøre på det her område, men holdningen er til stede.
For vores vedkommende er vi også positive eller tilfredse med redegørelsen.
Vi synes, den er konstruktiv, og vi synes, den er fremadrettet, og vi er også positive over for de konkrete initiativer, som ministeren foreslår til sikring af tilgængelighed inden for forskellige områder og sektorer.
Vi kan jo også forstå på nogle af de handicaporganisationer, som har henvendt sig til os, at det er nødvendigt med løbende opfølgning og præcisering over for kommunerne.
Jeg har ikke selv tjekket det, men jeg tror da de fleste interesseorganisationer, når de siger noget, og også handicaporganisationerne.
Meget tyder på, at det drejer sig om, at vi i højere grad skal have håndhævet de beslutninger, der er taget her i salen.
Jeg mener ikke, man skal skære alle kommuner over en bred kam, men noget kunne tyde på, at der er nogle, der ikke har været så konsekvente i at håndhæve de regler, vi har fastsat.
Derfor tilslutter vi os også tanken om højere bødestraffe, hvis det er sådan, at man simpelt hen, jeg vil ikke sige skøjter hen over reglerne, men hvis man i hvert fald bøjer dem, således at de gældende handicapkrav ikke bliver respekteret.
Jeg vil ikke sige, at vi er til grin, hvis ikke vi gør noget ved det, men noget i den stil.
Det her drejer sig mere om at håndhæve nogle regler end at finde på nogle nye.
Vi synes også, det er påkrævet, at det indskærpes over for kommunerne, at der som udgangspunkt ikke skal dispenseres fra handicapkrav til nybyggeri, og det offentlige og de kommunale myndigheder må gå forrest i det her.
Det er klart, at mange handicappede oplever, at kommunerne dispenserer for mange gange fra de her handicapkrav.
Jeg er ikke klar over, hvor stort omfanget er, men vi bliver jo i dette efterår mødt med adskillige eksempler på, at kommunerne ikke gør tingene godt nok.
Når man så spørger f.eks. på hjemmehjælpsområdet: Gælder det alle kommuner?
Så er det måske en Morsøsag eller en Viborgsag, der er ved at udvikle sig.
Det kræver selvfølgelig - i hvert fald inden vi går alt for vidt med bål og brand - at vi får et overblik over, hvor stort problemet er.
Pernille Frahm (SF), 1998-10-28:
Jeg er enig med statsministeren i, at vi i denne debat skal holde os til det reelle, og det reelle er jo et spørgsmål, der tager sit udgangspunkt i velfærdsdebatten i forhold til valgløfterne. Jeg kan forstå, at statsministeren ikke mener, at kaffe og cognac er noget, der hører med ind under velfærden, så jeg vil da gerne invitere på nogle bajere og nogle chips en aften sammen med nogle af de pensionister, som må undre sig over, hvordan statsministerens valgløfter - som i høj grad var medvirkende til, at statsministeren vandt valget - til alle Danmarks lejere om, at der ingen huslejestigninger kommer, hænger sammen med planerne om at skære 500 mio. kr. på boligydelsen.
Og lad nu være med at bilde de stakkels pensionister ind, at det kan man hente ind ved kun at skære ned over for de rige, for det hænger jo ikke sammen.
Men det kan være, at vi ikke behøver at holde den her aften med øl og chips, hvis pensionisterne og jeg kan få svaret nu fra statsministeren. Hvordan hænger det sammen?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-10-28:
Så, så, så, vil jeg sige til hr. Kristian Thulesen Dahl, det skal nok gå alt sammen.
Jeg synes, man skal holde fast i det reelle: Fra 1993 er der sket et skift, et stort, iøjnefaldende skift.
I de 5 år, der er gået, er de kurver, der skulle gå opad, og som vi sagde skulle gå opad, gået opad: større beskæftigelse, bedre service, større tryghed i dette land.
Og de kurver, der skulle gå nedad, gik nedad: mindre arbejdsløshed først og fremmest.
Så er der noget, som vi ikke har nået endnu, det ved enhver, og der er ikke nogen regering siden Anden Verdenskrig, der ikke har været i den situation.
Men vi er en regering, der er nået tættere på alle de løfter, vi har udstedt, end nogen anden.
Det vil jeg påstå, og det kan jeg dokumentere.
Der er noget andet, som jeg også kan dokumentere.
Når jeg tænker på, hvad hr. Kristian Thulesen Dahls parti kunne få sig selv til at sige under folkeafstemningsdebatten om alle de forskrækkeligheder, vi kunne komme ud i, hvis vi sagde ja til Amsterdamtraktaten, så har hr. Kristian Thulesen Dahl og hans parti virkelig et troværdighedsproblem: Uhadada, vi havde slet ikke nogen grænse mere, og uhadada, vi blev totalt overrendt af Europahæren, og uhadada, der var slet ikke noget, der hed Danmark mere.
Det, som jeg har lovet også de EU-skeptiske mennesker, er: Bliver der et stærkere miljøsamarbejde?
Bliver der et stærkere nærhedsinput i vores måde at arbejde på?
Bliver der et bedre beskæftigelsessamarbejde?
Ja, det er i fuldt sving. Har Dansk Folkeparti totalt uret i sin påstand om Schengensamarbejdet?
Ja, det har det; det viser praksis.
Så er der nogen, der har problemer, er det hr. Kristian Thulesen Dahl og hans parti.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-10-28:
Nu bliver det her sådan en anden type åbningsdebat, hvor vi bare får svarene med det samme, og det kan jo være meget rart, hvis vi altså får svarene.
Jeg skal i hvert fald med det samme bekendtgøre for statsministeren, at Dansk Folkeparti anmelder en forespørgselsdebat om ØMU'en.
Vi vil meget gerne have debatten, kan jeg bekræfte over for statsministeren, både om det og om alle mulige andre samfundsrelaterede emner
, så statsministeren skal ikke beskylde Dansk Folkeparti for ikke at ville tage debatten, tværtimod.
Det, som vi beskylder statsministeren for, er at løbe fra de løfter, som statsministeren har givet for ganske få måneder siden, både på velfærdsområdet generelt, som også hr. Frank Aaen var inde på, og også i forhold til EU-debatten.
Må jeg bare minde statsministeren om, nu hvor jeg får muligheden for det efter taletidsreglerne, at han endnu ikke har givet blot ét eksempel på, hvorledes han har løftet det budskab til befolkningen om, at nu skulle der føres en politik, der kom den EU-skeptiske del af befolkningen i møde, ikke ét eksempel.
Det samme gælder, når statsministeren taler om nærhedsprincippet i EU.
Her har det heller ikke kunnet lykkes os at finde bare ét eksempel fra regeringen på, at der er en EU-regel, som regeringen, når nu man snakker så meget om nærhedsprincippet, mener kan tages af bordet, i det hav af EU-regler, der findes.
Jo, der er mange løftebrud fra regeringens side, og statsministeren forsøger at løbe i vild flugt fra det faktum, at han bryder det ene løfte efter det andet, som han har afgivet til befolkningen.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-10-28:
De er gået til de områder, vi ville have pengene til at gå til.
Hvis vi ser på de offentlige udgifter fra 1993 og frem til 1998, så tror jeg, fru Tove Fergo vil være enig med mig i, at de er gået lige præcis dér, hvor et bredt flertal var enige om de skulle gå, i hvert fald til det, regeringen ønskede pengene skulle gå til.
De er gået til børneområdet, de er gået til sygehusområdet, de er gået til ældreomsorgsområdet, og de er gået til undervisningsområdet.
I store træk er det dér, vi er.
Hvis fru Tove Fergo havde haft et andet forslag til, hvad pengene skulle gå til i den forløbne periode, havde jeg gerne set det.
Jeg tror ikke, man er uenig.
Vi ville sikre, at kvaliteten blev bedre, vi ville i de 5 år, der er gået, sikre, at samfundets økonomiske fremgang også kom disse store serviceområder til gode, og det er den kommet.
Det er ikke nok endnu, og det bliver det vel aldrig, men det er en retning, der markant er mange gange bedre end det, vi så igennem 1980'erne.
Ser vi på sygehusvæsenet i 1980'erne, og til vi fik det overdraget i 1993, hvilken tilstand var det så ikke i?
Sygehusvæsenet havde de sidste 3-4 år af 1980'erne og i begyndelsen af 1990'erne virkelig mærket, hvor galt det kunne stå til, fordi det ikke havde et samspil med en regering, der forstod, at sygehusvæsenet i Danmark koster.
Tove Fergo (V), 1998-10-28:
Jeg vil godt holde lidt fast i økonomien og alle de mange ekstra penge, der er kommet ind i de offentlige kasser.
160 mia. kr. ekstra er der kommet ind i amternes og kommunernes og statens kasser siden 1993.
Og så vil jeg da bede statsministeren om at forklare befolkningen, hvordan det kan være, at vi så den ene aften efter den anden bliver præsenteret for det ene spareforslag efter det andet fra kommunerne og fra amterne og måske også fra staten.
Hvordan hænger det sammen hr. statsminister?
Med den øgede beskæftigelse og de øgede skatteindtægter, offentlige indtægter, de offentlige kasser har fået, hvordan hænger det sammen?
Hvordan kan det være, der ikke længere kan være hjælp til de svageste ældre i kommunerne?
Hvordan kan det være, der stadig væk er ventelister på behandlingen på hospitalerne osv.?
Jeg behøver ikke at stå og gentage alle historierne, som vi dagligt bliver præsenteret for.
Det kunne være nyttigt for befolkningen og for os her i Folketinget at få at vide, hvad pengene er gået til.