runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-05-22:
Det er meget, meget klart, hvad regeringen har lovet på sundhedsområdet.
Regeringen gjorde den iagttagelse, da den kom til som ny regering efter 9 år med socialdemokratiske ministre på posten, at mere end en kvart million danskere årligt har måttet tåle at vente mere end 3 måneder på at komme i sygehusbehandling.
Det har regeringen ønsket at gøre noget ved gennem tre ting: For det første at stille yderligere ressourcer til rådighed for landets sygehusejere - den største saltvandsindsprøjtning, der er set til dato, 1,5 mia. kr.; for det andet at signalere til amterne, at denne regering er meget parat til at indrømme amterne de frihedsgrader, der skal til, for at amterne på en hensigtsmæssig måde kan få brugt de ekstra ressourcer; for det tredje at hjælpe amterne på vej ved systematisk at afdække, hvilke barrierer der måtte være i det eksisterende sundhedssystem.
Det var baggrunden for, at der blev nedsat et rådgivende udvalg, som efter 100 dage afleverede en rapport, der viste, at de største barrierer, der findes i det danske sygehusvæsen, er dem, der sidder mellem ørerne på alle os, der er en del af sektoren.
Med de tre initiativer har regeringen vist vejen, og nu er det op til landets sygehusejere at demonstrere, at man er udstyret med flere ressourcer, og at man har set signalet om flere frihedsgrader og anvisningen på, hvordan det kan lade sig gøre at få skruet tempoet op.
For yderligere at skabe motivation og for yderligere at betrygge den enkelte patient har vi skabt en model, hvor patienten efter den 1. juli har mulighed for at søge et andet sted hen, hvis han har ventet mere end 2 måneder.
Forudsætningen for at søge et andet sted hen er naturligvis, at der også er et andet sted at søge hen, og det er derfor, det er så centralt, at Amtsrådsforeningen på vegne af landets amter nu får lagt energi i at få indgået de aftaler, der skal til.
Jeg er som sagt bekendt med, at man forhandler konkret med en god håndfuld, og at der ligger henvendelser fra yderligere et antal sygehuse i ind- og udland.
Jeg vil inden for de nærmeste dage drage omsorg for, at der nu kommer yderligere skub i det arbejde, og ambitionen må naturligvis være, at flest muligt sygehuse i ind- og udland er bekendt med denne mulighed, at flest muligt sygehuse har været i dialog med Amtsrådsforeningen, og at flest muligt sygehuse har indgået en aftale. Det glæder mig selvfølgelig ikke bare, at der er mange behandlingssteder, men også at deres behandlingsvifte, herunder smertebehandling, er så bred som overhovedet muligt, og jeg føler mig helt tryg ved, at spørgeren og jeg har en fælles interesse i det.
Lone Møller (S), 2002-05-22:
Det skal da kun glæde mig, hvis der også er et tilbud om smertebehandling.
Ministeren siger, at regeringen aldrig har lovet en garanti for alle.
Men er det ikke korrekt, at der i regeringsgrundlaget klart står: »Borgerne skal have en reel og konkret garanti for behandling af alle sygdomme inden for en fastsat periode ...«, og så står der lidt om pr. 1. juli og 2 måneder?
Jeg mindes ikke, at vi har drøftet, om det skulle være det ene eller det andet.
Jeg er i hvert fald gået ud fra, og det tror jeg også befolkningen er, at alle har en garanti pr. 1. juli.
Det er det ene spørgsmål, og hvis jeg må stille det sidste her, har jeg vist ikke flere.
Som det fremgår af i hvert fald den debat, der har været i medierne, ser det ud til, at det står meget, meget skralt til med uddannelse af smertelæger.
Overvejer regeringen at sørge for at udvide den kapacitet, så vi også kan sikre, at denne patientgruppe får behandling?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-05-22:
Hvis jeg først lige må tage udgangspunkt i den måde, som selve spørgsmålet er formuleret på, hvoraf det jo fremgår, at regeringen pr. 1. juli har lovet alle patienter behandling inden for 2 måneder, så vil jeg gerne om det sige helt indledningsvis, at regeringen ikke har lovet smertepatienter behandling inden for 2 måneder pr. 1. juli. Regeringen har ikke lovet nogen patienter behandling inden for 2 måneder den 1. juli.
Det siger jeg, fordi det åbenbart er nødvendigt at skære ud i pap igen og igen og nu altså igen.
Hvad er det, regeringen har lovet?
Regeringen har, som det også klart fremgik af spørgerens motivering her i salen, lovet at arbejde utrætteligt på at nedbringe ventetiderne ved at skabe større produktivitet på landets sygehuse gennem en saltvandsindsprøjtning på 1,5 mia. kr. og ved at give patienten ret til at søge behandling andre steder efter den 1. juli, hvis man må tåle at vente mere end 2 måneder på behandling i det offentlige sygehusvæsen.
Dette sker for at udstyre den enkelte patient med øgede rettigheder, men selvfølgelig også for at skabe et yderligere incitament hos landets sygehusejere til at skrue op for produktionen, hvis man kan sige det på den måde, fordi landets sygehusejere må tåle, at efter den 1. juli får patienterne ret til at søge behandling andetsteds på amtets regning.
Det er det, vi har lovet, det er det, vi står ved, og det er klart, at det næste afgørende skridt er, at vi nu hurtigst muligt får nogle aftaler mellem sygehusejerne og private behandlingssteder, private sygehuse og klinikker i både indland og udland.
Jeg vil godt her på kanten af taletiden, hvor den røde lampe blinker - for så kan vi måske spare en omgang - nå at sige, at jeg er bekendt med, at Amtsrådsforeningen har fået henvendelser fra 17 udbydere, 10 danske og syv udenlandske, og er i meget konkrete forhandlinger med de syv af dem.
Jeg er også bekendt med, at i denne vifte af behandlingssteder, der har henvendt sig til Amtsrådsforeningen, er der i hvert fald én, som har smertebehandling på programmet, og jeg har en forventning om, at landets sygehusejere repræsenteret ved Amtsrådsforeningen i en fart får indgået det aftalekompleks, som er forudsætningen for, at patienterne kan udnytte deres rettigheder pr. 1. juli.
Jeg vil gerne tilkendegive her, at jeg faktisk ikke er ultimativt tilfreds med den kadence, der er i arbejdet, og derfor vil jeg - ikke foranlediget af spørgsmålet her, men foranlediget af de oplysninger, jeg lige har videregivet - tage temaet op med Amtsrådsforeningen inden for de allerallernærmeste dage, så vi får sat det op i gear og får sikret, at viften af private behandlingssteder, der er til rådighed den 1. juli, er så bred som overhovedet muligt.
Lone Møller (S), 2002-05-22:
Før valget blev det udtalt, at alle patienter skal have ret til at blive undersøgt inden for 1 måned, behandlet inden for 2 måneder, og hvis det offentlige ikke kan leve op til disse løfter, kan patienten endelig vælge at bruge et privat eller et udenlandsk sygehus.
Penge til behandling følger patienten.
En ultimativ ret til behandling inden for 2 måneder er ikke nok.
Den skal suppleres med en garanti, ellers er den værdiløs.
Det er et citat fra »Tid til forandring«, et oplæg om mere velfærd og valgfrihed i Danmark fra Venstres folketingsgruppe august 2000.
Vi har jo siden også vedtaget noget lovgivning på området, og det, man så kan konstatere i henhold til dagspressen, er bl.a., at patienter, der venter på smertebehandling, ikke kan få opfyldt deres ønske.
Og jeg vil selvfølgelig gerne spørge, hvad ministeren agter at gøre ved det.
Jørn Jespersen (SF), 2002-05-22:
»Kan ministeren bekræfte, at det var forkert, da han i Folketingets spørgetid den 8. maj 2002 oplyste, at VMP II indeholder generelle økonomiske kompensationer til landbruget for at overholde den almindelige miljølovgivning, og oplyse regeringens planer om fremover at kompensere landbruget for at overholde generelle miljøkrav inden for rammerne af forureneren betaler-princippet?«
Lone Møller (S), 2002-05-22:
»Hvordan vil ministeren sikre, at smertepatienter også kan få behandling i løbet af højst 2 måneder, da regeringen pr. 1. juli har lovet alle patienter behandling inden for 2 måneder?«
Skriftlig begrundelse
Smertepatienter venter i dag op til tre år på at komme i behandling, og da de ikke har nogen mulighed for at tage til udlandet eller på privathospital for at få hjælp, ser det ikke ud til, at denne gruppe får glæde af regeringens ventelistegaranti.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-05-22:
Jeg er glad for at kunne spore den grad af tålmodighed, der ligger i den måde, spørgsmålet er formuleret på med hensyn til, hvornår jeg skulle besvare spørgsmålet.
For jeg er jo ikke i talende stund vidende om i detaljen, hvordan det enkelte amt har prioriteret at skrue op for aktivitetsniveauet.
Det ligger jo heller i ånden på den model, der er skruet sammen.
Modellen går jo ud på at sikre, at der nu kommer en øget aktivitet ude på de amtskommunale sygehuse og i øvrigt privat på amtskommunal regning med henblik på at få ventelister høvlet af.
Og i respekt for det kommunale selvstyre og det forhold, at det er amterne, der driver landets sygehuse, så er det jo op til det enkelte amt nærmere at definere, hvordan man vil gøre tingene. Men jeg vil meget gerne over for spørgeren enten direkte eller i relation til Folketingets Sundhedsudvalg indhente de ønskede oplysninger og stille dem til rådighed.
Så senest på det tidspunkt vil man i hvert fald få vished for, hvilken øget aktivitet det har givet anledning til i landets amter.
Lone Møller (S), 2002-05-22:
I tilfælde af, at der ikke er iværksat nogen initiativer, vil ministeren så iværksætte en plan hurtigst muligt inden for rammerne af de 1,5 mia. kr.?
Tak for det.
Jeg vil så gerne spørge, om det vil være muligt for ministeren, ikke her og nu, men måske i udvalget at give et overslag over, om der er nogen steder, man rent faktisk har fået bevilget penge til netop at opruste diabetesbehandlingen.
Det var det.
Må jeg stille et spørgsmål til?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-05-22:
Tak for spørgsmålet, som jeg kan svare bekræftende på.
Det vil jeg ikke bare sikre mig, det har jeg sådan set allerede sikret mig, for det er jo sådan, at retningslinjerne for udmøntningen af det statslige tilskud til øget aktivitet på sygehusområdet her i år har forligget i en færdig form siden den 5. april, og at principperne er meget klare og er kommunikeret ud i et cirkulære, som beskriver, hvordan udbetalingen af det statslige tilskud fra den her pulje på 1.438.000 kr. for at være helt præcis kan anvendes, når vi erfarer, at det bliver mere målrettet.
Det helt overordnede er jo, at de med enkelte særlige præciserede undtagelser kan anvendes til alt elektivt, somatisk, herunder også medicinsk sygehusbehandling, der foregår ambulant eller under indlæggelse, og som finansieres af en amtskommune på egne eller fremmede sygehuse, på private klinikker m.v.
Derfor kan jeg bekræfte, at det vil være muligt for amterne
gennem en opprioritering af indsatsen på diabetesområdet at få del i de afsatte 1,5 mia. kr. helt på linje med, hvad der gælder for andre typer elektive behandlinger.
Tilsvarende gælder for sårbehandling, hvor der herudover er mulighed for at afregne en række af de mere ressourcekrævende og tungere behandlinger med særskilte ydelser, som ligger højere end den generelle takst.
Så jeg kan svare bekræftende på spørgsmålet, og det turde være landets amtskommuner bekendt.
Lone Møller (S), 2002-05-22:
Det er sådan, at vi ifølge Sundhedsstyrelsen har omkring 130.000 diabetikere i Danmark.
Det er også sådan, at regeringen har afsat 1,5 mia. kr. til nedbringelse af ventelister i amterne.
Og der er også, da vi behandlede loven, givet et svar fra ministeren om, hvorvidt de kunne bruges på andre områder, hvor der var et behov.
Meldingerne, som jeg har fået ude fra landet, er, at det har været meget svært at få afsat penge til at styrke diabetesbehandlingen.
Derfor er mit spørgsmål til ministeren, om ministeren vil sikre, at amterne er klar over, at det ligger inden for rammerne af de 1,5 mia. kr.
»Vil ministeren sikre, at retningslinjerne for den pulje på 1,5 mia. kr., som regeringen har vedtaget, bliver udformet således, at amterne kan hente penge i den til at indføre en årlig øjenkontrol af alle diabetikere for at reducere blindhed samt sikre en effektiv sårbehandling, så langvarige sygdomsforløb og amputationer kan undgås blandt diabetikere?«
Skriftlig begrundelse
Der er ifølge Sundhedsstyrelsen 130.000 diabetikere i Danmark.
Med høj risiko for blandt andet blindhed og amputationer er diabetes en alvorlig sygdom, der giver sundhedssektoren store udfordringer.
Regeringen har stillet 1,5 mia. kr. til rådighed for amterne for at nedbringe ventelisterne.
Amterne har udtrykt tvivl om retningslinjerne for puljen, og ministeren bør præcisere muligheden for, at de ekstra afsatte midler også kan bruges til diabetikeres forebyggende behandlingstilbud.
Jørn Jespersen (SF), 2002-05-22:
Konklusionen er: Her er der tale om et førsteudkast.
Vi ved ikke, hvad der bliver vedtaget.
De budgetmæssige konsekvenser er ikke nærmere afklaret.
Det må indgå i de kommende forhandlinger.
Det er barsk virkelighed, der er gennemført.
Tak for tilståelsen.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Hans Christian Schmidt (V), 2002-05-22:
Jeg skal for retfærdighedens skyld oplyse, at det bemærkes, at der her er tale om et førsteudkast.
Udgiftsskønnene kan derfor blive ændret i forbindelse med de forestående udvidelsesforhandlinger.
Endvidere er der i tabellen ikke indarbejdet EU-bidrag
fra de nye medlemslande, idet de budgetmæssige konsekvenser heraf ikke er afklaret på nuværende tidspunkt.
Indarbejdelse af de nye landes bidrag vil reducere EU's nettoudgifter forbundet med udvidelsen.
Det fremgår ikke specifikt, hvor mange midler der af EU's budget vil blive anvendt på natur og miljø for 2004 og fremover, men i strukturfonden indgår som nævnt tidligere bl.a. investeringer i miljøområdet.
Det er i øjeblikket under overvejelse, hvordan støtte på det institutionelle område kan fortsætte efter 2004.
Det er klart, at når vi har de tal, så får vi også meget bedre muligheder for en debat, og der synes jeg så, vi kan tage den på det tidspunkt.
Lone Møller (S), 2002-05-22:
Jeg skal takke for ligesom at få en orientering om, hvordan det ser ud.
Nu er det jo sådan, at selv om vi har afsat penge til at nedbringe ventelister, så gør det jo heller ikke noget, hvis vi samtidig kan iværksætte nogle initiativer, som måske både kan give en væsentlig bedre livskvalitet og også besparelser for samfundet, og det gør de jo i hvert fald ifølge de meldinger, vi har fået fra de opgørelser, der ligger, om, hvordan man hurtigt kunne få nogle penge ind på at opruste diabetesbehandling.
Så jeg skal takke for tilsagnet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-22:
Bebrejder hr. Bjarne Laustsen regeringen, at vi lytter til berettiget kritik, og at vi indretter vores forslag derefter, når vi opdager, at her kan vi gøre det bedre?
Når hr. Bjarne Laustsen hele tiden fremhæver, at der var 20.000 mennesker her, så forklarer jeg, at vi har lyttet til nogle af de bekymringer, og at vi har taget dem til efterretning.
Jeg ville da også ønske, at det politiske liv fungerede på den måde, at når man havde gennemført noget godt, så kom der et fakkeltog til Christiansborg, og så kunne man gå ud og takke for støtten til det, sådan som man kan se, det foregik i gamle dage, hvor man kom og takkede regeringen og Folketinget for at have gjort nogle gode ting.
Men jeg må jo desværre konstatere, at sådan fungerer det
Det er mest, når folk er utilfredse, at vi hører fra dem.
Omvendt har jeg i mine mange år i politik lært, at man også godt kan tillade sig at tage det til indtægt, at det går meget godt, når man ikke hører protester, så jeg synes, vi har gjort det rigtig godt med det her lovforslag.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bjarne Laustsen (S), 2002-05-22:
Ministeren siger, de har lyttet.
Det er der mange, der har sagt i den sag her.
Der er kommet mange ensidige meldinger om, at det, der skal lyttes til, er at tage forslaget af bordet, enten fordi man selv er interesseret i at løse problemet, eller fordi man vil lade fornuften råde ude på den enkelte arbejdsplads.
Det har vi jo set.
Selv om ministeren påstår, at i 6 pct. af overenskomsterne er der ikke fri adgang til at aftale deltid, - hvad der irriterer ministeren meget - findes der ikke et eneste forslag fra nogen, der har fremsat ønske om det med baggrund i de eksempler, som ministeren kommer med: Konen, manden er syg, teenagebørnene, hunden er syg, og den lille kat har fået et føl, eller hvad det er.
Der findes ingen eksempler på nogen, der har ønsket at gå på deltid, som ikke har kunnet komme det.
Lige meget hvor mange gange man holder den her tale, så findes der ingen eksempler på det.
Det er utidig lovgivning, det er utidig indblanding.
Det er da mærkeligt, at regeringen er blevet presset til at stille alle de her ændringsforslag.
Det er da ikke noget, Venstre og De Konservative selv har fundet på.
Det er heller ikke noget, ministeren har fundet på.
Det er udelukkende
oppositionen, der har sagt, at hvis det her lovforslag skal kvalificeres, bliver man nødt til at komme med nogle ændringer.
Hvorfor er man ikke selv kommet med dem, allerede inden man fremsatte lovforslaget, nu når man bryster sig af, at ...
Carsten Hansen (S), 2002-05-22:
Det, som jo er interessant, må jeg sige til beskæftigelsesministeren,
er, at man kalder det rådgiver.
Det er jo ikke en bank, vi taler om.
Selv om beskæftigelsesministeren ikke har været meget ude i virkeligheden i de sidste mange år, så er det jo ikke en bankrådgiver.
Det er baseret på et mere end 100-årigt aftalesystem.
Hvorfor kan man ikke lige så godt lade det gå
over i aftalesystemet, ministeren har jo opfordret til, at man laver aftalerne.
Er det sådan, at man med det her ønsker at knægte aftalesystemet, at forbigå det?
Kunne vi ikke få et klart svar, uden at vi får læst lovforslag og tillægsforslag til lovforslag op her i salen?
Kunne ministeren ikke sådan give udtryk for, hvad han mener?
Det kunne da være rart at høre.
Der var for ikke ret lang tid siden en, der kom til at kalde mig Bjarne Hansen, nu blev det så Carsten Laustsen.
Bjarne Laustsen (S), 2002-05-22:
Jeg var lige ved at tro, jeg var blevet hybrid, men sådan er det ikke endnu i hvert fald.
Jeg skal takke, fordi jeg måtte få ordet.
Jeg vil ikke bruge ordet uforskammet, det vil jeg ikke tage i min mund, men jeg synes, det er et meget, meget klart og enkelt spørgsmål.
Ministeren har nu efter lange overvejelser fundet frem til, at ministerens oprindelige forslag var ufuldstændigt, fordi det skabte uklarhed, og ministeren skriver selv i bemærkningerne for at skabe fuldstændig klarhed over det, at lønmodtageren kan få sin tillidsrepræsentant med.
Det er fint nok.
Det, det så handler om, er: Hvilken rettighed har den pågældende tillidsrepræsentant under dette møde?
Kan han sige fra på medlemmets vegne, hvis medlemmet er usikker?
Kan tillidsmanden så på baggrund af de oplysninger, der falder på mødet, sige: Det her synes jeg er en dårlig aftale for dig, jeg synes, du skal holde nallerne væk, du skal forblive på fuld tid, for det tilbud, du har fået, er ikke godt nok.
Er det tillidsmandens ret?
Klart og enkelt.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-22:
Jeg vil gentage, hvad forslaget går ud på: For at udrydde enhver tvivl foreslår jeg, at der i § 4 a, stk. 2, indsættes en udtrykkelig bestemmelse om, at det står en lønmodtager frit for, om lønmodtageren under forhandlinger med arbejdsgiveren om en eventuel deltidsansættelse ønsker at være ledsaget af en rådgiver.
Forslaget betyder, at hvis lønmodtageren ønsker at være ledsaget af en rådgiver, f.eks. tillidsrepræsentanten, under forhandlingerne, har lønmodtageren ret til dette.
Hvis lønmodtageren ikke ønsker at være ledsaget af en rådgiver under forhandlingerne, har lønmodtageren også ret til dette.
Det er i al sin gribende enkelhed indholdet i forslaget.
Carsten Hansen (S), 2002-05-22:
Vi har selvfølgelig diskuteret det her tit, må jeg sige til bekæftigelsesministeren, men kunne jeg ikke få en bekræftelse på, at forskellen på at implementere det her via en lov eller via en aftale er, at hvis det er aftalesystemet, så er det tillidsmandens klare ret at være med, og lønmodtageren kan tage sin tillidsmand med.
Hvis det er sådan, at det er ren lovgivning, som ministeren jo lagde op til, og oven i købet en meget skrap en, som blev modereret en lille smule undervejs, så er det sådan, at hvis arbejdsgiveren ikke vil have tillidsmanden med, så kan han sige nej tak til det.
Det er måske det, Venstre er gået efter.
Det kunne være, vi kunne få et opklarende svar på det.
Bjarne Laustsen (S), 2002-05-22:
Det er jo en kendt sag, at man i udvalget er kommet til at stille de samme spørgsmål to gange, og vi har også oplevet, at ministeren er kommet til at give det samme svar flere gange.
Sådan er det jo i en debat, der optager folket derude og medlemmerne af dette Ting herinde utrolig meget.
Men det, der er interessant, er: Hvilken rettighed følger der med, at lønmodtageren kan bede sin tillidsrepræsentant om at deltage i de forhandlinger?
Er det sådan, som § 11 i industriens overenskomst siger, at organisationen, hvis ikke den aftale, man er i stand til at opnå med arbejdsgiveren, er god nok, kan sige nej tak?
Det, jeg gerne vil have ministeren til at bekræfte, er jo selvfølgelig, hvilke rettigheder der er forbundet med det her.
Man kan i det hele taget undre sig over det makværk, som regeringen har været i stand til at præstere i den her sag.
Høringen gav også udtryk for, at det var utidigt, at det var gået for stærkt, at det var hastværk, det var lastværk at få bragt det her forslag til verden.
Hvorfor kommer man først med alle de her ting bagefter, for ministeren og undertegnede har jo tidligere haft drøftelser om, hvorvidt det her forslag, »frihedspakken«, handlede om at fjerne noget lønmodtagerbeskyttelse?
Nu viser det sig bare, at man kan tage tillidsmanden med som en anden anstandsdame til forhandlingerne, men det giver ingen rettigheder i øvrigt.
Tillidsmanden har ingen andre rettigheder end at sidde og lytte til, hvad lønmodtageren og arbejdsgiveren siger.
Det, det handler om for en tillidsmand, er jo at kunne rådgive sine medlemmer omkring alle de forfærdelige ting, som denne regering kunne tænke sig at pådutte dem, at sige, at hvis de laver en frivillig aftale med deres arbejdsgiver, så medfører det, at de får karantæne i deres a-kasse, og oplyse om, hvilke muligheder der er for at vende tilbage til fuldtidsbeskæftigelsen og vice versa.
Alle de der forskellige ting er det da meget naturligt, at man drøfter med sin tillidsmand, og hvis ikke man får fyldestgørende svar på alle de der spørgsmål, så er det naturligt, at tillidsmanden siger til sit medlem, at han ikke skal indgå det der.
Er det ikke en direkte hindring, som ministeren fremstiller det?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-22:
Tak for oplysningen.
Altså jeg tror, at spørgerne misser pointen i det her forslag.
Pointen i det her forslag er, at en lønmodtager har en ret, og når en lønmodtager har en ret til at aftale det med sin arbejdsgiver, så kan der selvfølgelig ikke være andre, der tilsidesætter den ret, for så er det jo ikke en ret.
Derfor vil jeg gerne sige, at hvis lønmodtageren ønsker at få tillidsrepræsentanten med, og det ville jeg personlig synes var meget naturligt, så er det naturligvis tillidsrepræsentantens pligt, hvis det er en for dårlig betingelse, den pågældende går ind på, at sige: Ved du hvad, det her skal du da ikke, du skal tænke dig om syv gange, inden du accepterer de her vilkår, for konsekvenserne er sådan og sådan.
Altså det er jo soleklart, og det er da voksne mennesker, vi taler om, jeg tror oven i købet, at mange af dem vil være ældre medarbejdere på arbejdsmarkedet.
Det kan være en dame, hvis mand er gået på pension, og de ønsker så at tilbringe lidt mere tid sammen i sommerhuset eller rejse lidt mere og tage ud og besøge børnene, eller en ældre medarbejder, der ønsker at nedtrappe før pensionsalderen.
Det er jo folk, der udmærket er i stand til at vurdere den slags ting.
Men det kan da også været relevant for nogle at spørge bankrådgiveren, om det er en god idé at gå på deltid med det indtægtstab, der følger af det.
Så jeg ville altså synes, at det var utrolig godt, at man konsulterede tillidsmanden og tog ham med.
Arbejdsgiveren kan ikke nægte tillidsmanden at være med, hvis lønmodtageren insisterer på, at han er med, og selvfølgelig skal lønmodtageren lytte til de gode råd, der bliver givet omkring det her. Så enkelt er det, og jeg tror, at i det virkelige liv derude vil det, vi taler om her, foregå meget smidigt.