Jan Petersen (S), 1998-12-16:
Jeg tror imidlertid ikke, at vi kan føre den debat uden en vis sammenhæng med de overordnede mål, der er i finansloven, så derfor vil jeg gøre nogle få bemærkninger allerede i dag om dansk økonomi. Vi vil begå en stor fejltagelse, hvis vi lægger til grund, at dansk økonomi og dermed den her finanslov skal konfronteres med en lavkonjunktur i de kommende år.
Og nok udvikler betalingsbalancen sig noget værre end forventet, da finansloven var til første behandling i september, men der er ingen saglig grund til panik. Derimod er der brug for stor omhu i styringen af den økonomiske politik, fordi der er ubekendte i den globale økonomi, som kan påvirke vores muligheder i fremtiden, og der er efter de seneste års kraftige fremgang i beskæftigelsen og
i forbruget tydelige kapacitetsproblemer i økonomien
I en sådan situation er der altid så mange kloge mennesker, der pudser bakspejlet.
Hvad sagde vi? kunne det jo lyde.
Heldigvis er vi i den situation, at vi ved, hvad der er blevet gjort før, når vi havde problemer med kapaciteten i dansk økonomi, og det opfordrer jo ikke til gentagelse, så de fejl, vi begik i Danmark under opsvinget i 1980'erne, skal ikke gentages.
Det har vi helt enkelt ikke råd til hverken menneskeligt eller økonomisk.
Derfor er vi i Socialdemokratiet enige, når økonomiministeren siger, at det, regeringen har foreslået og får gennemført i 1999, er det, der er brug for, og vi er også enige med økonomiministeren i, at der ikke er brug for yderligere indgreb med den viden, vi har nu. For Socialdemokratiet er der en klar sammenhæng i forårets skattereform, kommuneaftalerne og så det finanslovforlig, hvis ændringer vi har til drøftelse nu.
Vi er nødt til at sikre grundlaget for ny fremgang i beskæftigelsen, og det kan vi kun gøre ved at gå ned i gear, og det gør vi i 1999.
De fleste partier her i Folketinget har medvirket på en eller anden måde, og med tanke på de hede kampe i Folketingssalen i juni og en sikkert lige så hed kamp i morgen vil jeg i det stille glæde mig over, at regeringen får sin økonomiske politik gennemført, og at vi derfor kan og skal sikre landet en grundlæggende sund økonomi også i fremtiden.
Finanslovforslaget og åbningstalen varslede temaerne for efterårets politiske arbejde.
Arbejdsmarkedsreformen skulle fremrykke tilbudene til de ledige og dermed investere i de ledige menneskelige ressourcer, som der er brug for på arbejdsmarkedet.
Med ændringsforslagene finansieres arbejdsmarkedsreformen, og det kan man jo langtfra kalde nedskæringer.
Der er tværtimod tale om udgifter.
Ændringerne i efterlønnen er også et nødvendigt bidrag til, at arbejdsmarkedet og dermed beskæftigelsen kan vokse i fremtiden.
For de 60-årige er der sikret en fortsat adgang
til efterløn, og samtidig er der indarbejdet nye elementer i efterlønsordningen i form af en belønning ved arbejde ud over det 61. år og modregning for mulige pensionsrettigheder over 200.000 kr.
Den store tilgang til efterløn de senere år er med finanslovforliget også søgt finansieret gennem kontingentstigninger, kontingentændringer.
Det er der også ændringsforslag om, som indgår i finanslovforslaget.
Målet om et mere rummeligt arbejdsmarked er også med i finansloven med regeringens forslag om øget virksomhedsrevalidering og bl.a. også et bedre grundlag for arbejdspladsfastholdelse i den offentlige sektor.
De forslag udmøntes også i form af ændringsforslag.
Så er der boligstøttereformen, som først og fremmest skal sikre, at vi på sigt ikke skal betale store offentlige tilskud til ældre, hvis formue gør dem i stand til at betale selv.
Boligstøttereformen gennemføres som foreslået af regeringen.
På medicinområdet får regeringen sit forslag igennem med øget tilskud til medicinudgifter til mennesker med stort medicinforbrug, mens tilskud til det mindre medicinforbrug reduceres.
Sundhedssektoren har også påvirket de politiske forhandlinger og indgår derfor også i finanslovaftalen.
Vi fastholder med den del af aftalen den frie og lige adgang til sundhedsvæsenet.
Jeg vil også nævne, at der er ændringsforslag på kriminalforsorgen, som dels indeholder en tiltrængt renovering over årene af kriminalforsorgen, nybyggeri af et fængsel, og at der er skabt økonomisk grundlag for at øge aktiviteterne i den fri kriminalforsorg og også øge brugen af samfundstjeneste som en afsoningsform.
Der er også en række andre konkrete ændringer, som kunne fremhæves, men det er nok så vigtigt også at beskæftige sig med, hvilke forslag der ikke er med blandt ændringsforslagene.
Dér er det interessant, at der ikke er udsigt til flertal for milliardbesparelser på arbejdsmarkedsområdet.
Der er ikke milliardbesparelser på uddannelsesområdet, herunder arbejdsmarkedsuddannelsesområdet.
Der er ikke milliardbesparelser på ulandsområdet.
Der er heller ikke tidligere kendte forslag som øget udlicitering, regelforenkling og afbureaukratisering med store beløb.
De forslag eksisterer ikke blandt ændringsforslagene.
I det hele taget har forhandlingerne om det her års finanslov været præget af stor idérigdom, når det gælder udgifter.
Derimod har det været yderst beskedent med forslag, der kunne øge indtægterne eller skaffe finansiering for de øgede udgifter, man kom med.
Det er et regeringspartis ansvar, at en finanslov kan hænge sammen og dermed levere både indtægter og udgifter.
Det betyder også, at overskuddet, som der er på både de offentlige finanser og på de statslige finanser, er til stede og skal være det og skal være stigende, og det er det sandelig også.
Skal vi på længere sigt gøre den næste generation en tjeneste - og det skal vi - så er der ingen vej uden om overskud på de offentlige finanser, herunder de statslige finanser.
Jeg synes, vi skal lykønske hinanden med, at den udvikling nu for alvor tager fart, at vi begynder at afdrage gælden til den næste generation.
I år blev der så et bredt politisk forlig med de borgerlige partier.
Det har for os i Socialdemokratiet den fordel, at vi dermed forpligter partier på reformer, som kan holde forhåbentlig mange år frem, partier, som har talt anderledes i de senere år om de nødvendige reformer, som de nu har skullet forholde sig til.
Det er fair nok - hvis der er noget, der hedder fairness i politik - men det har selvfølgelig også sin pris at indgå et sådant forlig, og vi har givet indrømmelser, også indrømmelser, om hvilke man kan sige, at det bedste er, at de er tidsbegrænsede.
Jeg tænker her på loft over grundskylden
for landbruget
Jeg er sikker på, at oppositionen selv vil fremhæve, hvor fordelene for forliget har været for dens vedkommende.
Så er der selvfølgelig ændringsforslag, som vi egentlig med hjertet synes virker ganske sympatiske, som det i et eller andet hjørne kunne være rart at have diskuteret videre, men som ikke kunne være med den her gang.
Vi kunne være enige i intentionerne bag flere af ændringsforslagene, ja, det er vi.
Om de skulle have den form, hvis vi gik nærmere ind på dem, kan man diskutere, men det blev ikke nu.
Nogle af forslagene vedrører forbedret service og hjælp over for børn, ældre og syge.
Det behov, der er for, at velfærdssamfundet gør det bedre dér, er vi enige i.
Jeg skal minde om, at aftalen med amter og kommuner indeholder realvækst, men vi må - for at være sikre på, at det kan hænge økonomisk sammen på længere sigt også i amter og kommuner - have et grundlæggende sundt økonomisk udgangspunkt for at forbedre den offentlige service.
Og talen har jo ofte været: Bedre service, men der er for mange offentligt ansatte.
De områder, hvor den offentlige sektor vokser også i 1999, også med flere mennesker ansat i den offentlige sektor i 1999, er jo lige præcis de områder, hvor efterspørgslen efter ordentlig offentlig service er til stede, nemlig børneområdet, ældreområdet og sygehusene i sundhedssektoren.
Så er spørgsmålet, om netop øgede offentlige bevillinger som foreslået her og der i ændringsforslagene ville løse problemerne, om det ville løse problemerne overalt i landet, hvis bare vi forøgede bevillingerne sådan som foreslået.
Ja, man kan sige, at det er jo ikke overalt i landet, det er jo ikke i hvert eneste hjørne, at den offentlige service er elendig, sådan som man ofte får indtryk af, når det præsenteres i den politiske debat.
Der er kommuner, som leverer ordentlig hjemmehjælp, der er kommuner, der leverer ordentlig dagpasning, og der er sågar også amter, der har et ordentligt sundhedsvæsen.
De eksisterer.
Men der er selvfølgelig også steder, hvor der kan findes de historier, vi alle bliver kede af.
Men at tro, at vi bare ved at strø om os med yderligere bevillinger får klaret de problemer, tror jeg er en fejltagelse, for det er ikke nødvendigvis bare penge, der er brug for.
Det er muligt, at der er brug for flere hjemmehjælpere, men så skal de uddannes.
Det er muligt, at der er brug for flere pædagoger; det tager lidt tid at uddanne en pædagog.
Det er muligt, at der er brug for flere sygeplejersker.
Det tager også tid at uddanne en sygeplejerske, og det tager i hvert fald lang tid at uddanne en læge.
Så selv om vi øger bevillingerne, hvis det var det, der var tilfældet, så er det ikke sikkert, vi fik mere ud af det for de penge. Dermed er det så altafgørende i dansk økonomi i øjeblikket og herunder også i styringen af den offentlige sektor og forbruget i den offentlige sektor, at vi kommer ned i gear, sådan at kapaciteten bliver til rådighed, så det rent faktisk kan betyde, at der kommer bedre service for borgerne.
Der er også blandt ændringsforslagene spændende ideer på miljøområdet, og der er selvfølgelig også ændringsforslag, som vi har meget lidt sympati for.
Det gælder f.eks. forslagene om, ja, det er vel næsten en konkurrence mellem Fremskridtspartiet og Dansk Folkeparti om, hvem der kan spare mest på ulandsrammen.
Jeg synes, det har været et godt grundlag for at diskutere finanslov også i det her år, at der i Folketinget er et meget stort og solidt flertal for, at ulandsrammen skal holde, et flertal, som rækker ind til de borgerlige midterpartier og helt ud til Enhedslisten.
Det flertal er solidt, og derfor er det rart at kunne konstatere, at den type forslag ingen parlamentariske muligheder har under nogen forhold.
Det er heller ikke særlig sympatisk at se ændringsforslagene, der vil skære i den almennyttige boligsektor, der jo netop har beboere, der er afhængige af, at den eksisterer, og at den kan finansieres.
Der er også ikke nærmere angivne besparelser på Arbejdsministeriets område, besparelser, som efter formuleringen skal stoppe ledighedsfabrikkerne, eller hvad det er, de kalder det.
Der er forslag om at spare på de ordinære børnetilskud.
Det er i øvrigt stillet af et parti, der vil gøre sig til talsmand for at ville værne om de små, og så foreslår man, at de ordinære børnetilskud beskæres.
Interessant!
For os i Socialdemokratiet må jeg afslutningsvis sige i dagens debat her, at vi får den finanslov, som rækker fremad,
som håndterer de aktuelle problemer, vi har i dansk økonomi, som indeholder en skattereform, der fordelingspolitisk var fornuftig, og som sikrer en lavere realvækst, men dog en realvækst i kommunerne.
Vi har taget de skridt, der er nødvendige for at gøre dansk økonomi sikker i et farvand, der kan være uroligt i den internationale økonomi, også mere, end vi bryder os om.