runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lotte Thiim Bertelsen (SF), 2006-11-15:
Nu har jeg ikke de præcise tal, men jeg skal gerne eftersende dem til hr. Tom Behnke.
For det er sådan, at vi faktisk har lavet en plan, og vi har lavet en samlet finansiering for, hvordan man skal få velfærdssamfundet til at hænge sammen, også i 2040.
Ja, det er flere penge, men det er også en samlet pulje, fordi man vil lave om på nogle andre ting.
Det er jo heller ikke nogen hemmelighed, at SF ude i fremtiden gerne vil finansiere noget af pensionen ved at sætte skatterne lidt op for de rigeste her i landet.
Tom Behnke (KF), 2006-11-15:
Jeg har et enkelt spørgsmål.
SF’s ordfører siger, at SF ville have satset mere på forebyggelse, og så kunne man jo godt, hvis man sidder og læser referatet fra den her debat uden at have set forslagene i sin sammenhæng, tænke: Hvilken størrelse er det, vi taler om?
Der er det måske værd lige at nævne, at regeringen har sat 3 mia. kr. af – 3 mia. kr.!
Så er det, jeg godt kunne tænke mig at høre: Hvor meget er det, SF vil sætte af?
Er det bare et spørgsmål om at skulle overgå det, eller er der realiteter i det?
Hvor meget mere kan man egentlig lave end alt det, der kan laves for 3 mia. kr.?
Lotte Thiim Bertelsen (SF), 2006-11-15:
Formålet med det her lovforslag om forhøjelse af pensionsalderen er jo i og for sig blot at få folk til at arbejde 2 år ekstra.
Det er vi sådan set ikke uenige i i SF, for der kommer flere ældre, og gennemsnitsalderen stiger jo faktisk også, og det er glædeligt, som flere andre ordførere også har påpeget.
Men i SF mener vi, at metoden er helt forkert.
Vi mener ikke, at man kan se på det her forslag uafhængigt af efterlønsordningen.
Som andre har været inde på, nedsatte man pensionsalderen fra 67 til 65 år i 1999.
Det er altså ikke særlig længe siden.
På det tidspunkt nedsatte man ikke efterlønsalderen tilsvarende.
Men nu, hvor man regulerer den anden vej, skal efterlønnen følge med, og samlet set bliver efterlønsperioden jo kortere end før 1999.
De mennesker, der desværre ikke engang er blevet berørt af, at efterlønnen er blevet forringet, rammer man ved at sætte pensionsalderen op.
Dels er der selvfølgelig de højtuddannede og vellønnede, som ikke nødvendigvis har brug for efterlønnen, og som har valgt den fra, dels er der også ganske mange mennesker, der har levet et liv, som ikke giver dem ret til efterløn, et liv uden for a-kasserne.
De har ofte ikke været medlemmer af en a-kasse i sådan et omfang, at de har ret til efterløn.
Det er sikkert ikke mennesker, som har energi og overskud til at tage et par ekstra år på arbejdsmarkedet.
Dem rammer man også ved at udskyde pensionsmulighederne med det her forslag, de skal nu vente endnu længere på at gå på pension.
I SF vil vi gerne gøre noget for at holde folk længere på arbejdsmarkedet, men vi ønsker bare at gøre det den anden vej rundt.
Vi vil gerne have, at der satses noget mere på forebyggelse, vi vil gerne have, at der satses på et bedre arbejdsmiljø, vi vil have seniorpolitikker på arbejdspladserne, og generelt vil vi gerne have skabt et mere rummeligt arbejdsmarked.
Vi ved godt, at der nu er blevet afsat en pulje, og det er vi selvfølgelig glade for.
Men vi mener selvfølgelig, det er alt for lidt, og vi tvivler på, at det er et område, som sådan har den store prioritet, når man skal være helt ærlig.
Vores beregninger viser, at man kunne nå rigtig langt ad den vej med forebyggelse og seniorpolitikker.
Og vi mener også, at det ville være en vej, som ville sikre større livskvalitet og bedre arbejdsglæde.
Derfor synes vi, at det er ærgerligt, at man går den her vej med tvang og pisk, når man nu havde den anden mulighed.
Lise von Seelen (S), 2006-11-15:
Vil ordføreren forklare mig, hvorfor man vil foretrække en aldersbestemt grænse for folkepensionen og ikke for efterlønnen?
Hvad er den principielle forskel på, at man ønsker det ene og ikke det andet?
Når ordføreren siger, at det skal være for de mest nedslidte, vil det jo betyde, at man skal have en forudgående sagsbehandling og godkendelse.
Jeg skal bare være helt sikker på, at jeg har forstået det rigtigt, altså at det er den rettighed, som man i dag har til efterløn, som De Radikale ønsker at erstatte.
Bente Dahl (RV), 2006-11-15:
Det skal ikke være en ret at få seniorpension.
Vi skal have behovsbestemt seniorpension for de nedslidte netop for at ramme målgruppen bedre, end vi rammer den i dag.
Lise von Seelen (S), 2006-11-15:
Fru Bente Dahl siger, at De Radikale gerne så efterlønnen afskaffet.
I stedet ville De Radikale gerne have en seniorpension.
Jeg vil gerne spørge fru Bente Dahl, om den seniorpension skal være en rettighed, eller om den skal være en ydelse, som man skal igennem et nåleøje for at få andel i, for så ville det jo være to meget forskellige størrelser, man sammenlignede.
Tom Behnke (KF), 2006-11-15:
Vi har endelig fået en tiltrængt velfærdsreform, hvor man har forsøgt at tage højde for, hvordan situationen er i dag, og for, hvordan situationen bliver i fremtiden, således at vi i dag kommer til at lægge de sten, vi skal træde på i fremtiden, for at vi også der har en god velfærd for alle i det her samfund.
Vi har fra De Konservatives side den holdning, at vi ikke kan og ikke bare vil smide regningen i børneværelset, det er ikke rimeligt.
Det må være os, der lever nu, os, der har mulighederne nu, som yder den indsats, der skal til, og som forbereder fremtiden.
Det er jo blevet konstateret, at vi lever længere.
Hurra for det, hvor er det skønt, at vi lever længere.
Jeg synes, det er ærgerligt, at nogle ordførere nærmest skaber en gravkammerstemning i forbindelse med det, at vi lever længere.
Det skal vi da ikke sidde og hænge med hovederne over, tværtimod.
Men det er det, jeg hører nogle ordførere gør.
Når vi er i den situation, at vi lever længere, og at vi er friske længere, har vi også muligheden for at bidrage til det fælles samfund længere, altså vise en ægte solidaritet, hvor vi står sammen om, at de, der kan, yder en indsats, således at der er plads til alle her i samfundet.
For forudsætningen for, at de, der har brug for hjælp og støtte i dagligdagen, kan få hjælp og støtte, er jo, at de, som kan yde en indsats, også gør det og bidrager til samfundet, at de bidrager til, at vi alle kan være her.
Og når man nu er så lykkelig at have den mulighed for at kunne blive længere på arbejdsmarkedet, skal man da også gøre det, det er da logisk og en selvfølge.
Det, vi jo dybest set gør med forslaget her,
er vel egentlig bare at rulle tiden tilbage til før 1999.
Det er jo ikke så lang tid siden.
Dengang var det sådan, at folkepensionsalderen var 67 år, så har den i en kort periode her været sat ned til de 65 år, og nu ruller vi egentlig bare tilbage til de 67 år.
Det synes vi er ganske naturligt, og det fungerer jo også i overensstemmelse med de beregninger, der er lavet.
Men ikke nok med det – for det må jeg sige var en ret simpel øvelse, som egentlig ikke burde tage ret lang tid – man laver noget, som er rigtig genialt, man laver en fremtidssikring af det her system ved simpelt hen at gå ind og lave nogle beregningsmetoder, der handler om at se på, hvad gennemsnitslevealderen er i fremtiden.
Med mellemrum tager vi det så op til vurdering i Folketinget.
Det er altså en fremtidssikring af loven – ikke at det sker pr. automatik, for det vil stadig væk være således, at det er Folketinget, der skal træffe beslutningerne, men det er altså en fremtidssikring, hvor vi nu lægger skinnerne for de principper, vi ønsker at bygge fremtidens velfærd på.
Det er absolut to lovforslag, som nyder fuld opbakning og støtte fra De Konservatives side.
Pia Kristensen (DF), 2006-11-15:
Man kan jo sige, at Socialdemokraterne heller ikke har været på banen tidligere.
Nu forholder det sig sådan, at der indkaldtes til forhandlinger om en velfærdsaftale, og Dansk Folkeparti havde ikke nået at komme i forkøbet med andre løsninger på det her problem.
Grunden til, at vi gik med til forhandlingsbordet, var, at vi ønskede at få indflydelse og få lavet en ordning, der ligger så tæt på den ordning, vi har i dag, med efterløn for 62-årige og folkepension for 65-årige, og det synes vi er lykkedes ret godt.
Lise von Seelen (S), 2006-11-15:
Man ved, hvad man ikke vil have, man vil ikke have forandringer på folkepensionen eller på efterlønnen, men man har ikke selv nogen andre løsningsforslag at komme med, og derfor sætter man sig hen til bordet og forhandler med de folk, som har nogle andre løsninger.
Er det virkelig rigtigt, at Dansk Folkeparti, når de kunne se problemet, slet ikke har haft nogen bud på, hvad de så ville stille op med det, og på, hvilke løsningsmodeller de var kommet i tanker om?
Pia Kristensen (DF), 2006-11-15:
Ja, det er godt spørgsmål, det har vi faktisk ikke arbejdet med.
Nu er der kommet mange undersøgelser på det her område, som viser, at der er blevet flere ældre, og at der vil blive færre yngre til at kunne forsørge den ældre generation.
Som jeg sagde i min ordførertale, er vi derfor meget bevidste om, at man skal finde en løsning på fremtidens problemer om 10, 20 og 30 år.
Og det kan vi ikke overlade til vores efterkommere, det er noget, vi skal finde ud af her og nu.
Men da der så skulle være forhandlinger om både efterløn og folkepension, ønskede vi at gå med og sætte os ved forhandlingsbordet, fordi vi ønskede at lave en ordning, der ligner den, vi har i dag, også med en god overgangsordning, og det synes jeg vi har fået ud af det.
Så jeg synes, at det er et godt kompromis.
Lise von Seelen (S), 2006-11-15:
Jeg blev simpelt hen bare så nysgerrig efter at vide, hvad det var, fru Pia Kristensen mente, da ordføreren nævnte, at Dansk Folkeparti altid har stået for ikke at ville ændre folkepensionen og efterlønnen, og at man hellere havde ønsket andre løsninger end den, der egentlig ligger her.
Hvad var det for andre løsninger, Dansk Folkeparti hellere ville have set?
Bente Dahl (RV), 2006-11-15:
Vi mener, at tiden er løbet fra den form for efterløn, som blev vedtaget i 1979.
Vi mener ikke, den rammer, som den var ment til at gøre i 1979.
Vi mener, at der er flere raske og rørige mennesker, som kunne blive på arbejdsmarkedet, men som i øjeblikket foretrækker at gå på efterløn, sådan som vores samfund har ændret sig.
Det er en af grundene til, at vi synes, at efterlønnen skal afskaffes – over en længere periode, som jeg sagde før, så det ikke kommer bag på nogen.
Men vi skal gøre den behovsbestemt for at ramme målgruppen bedre, altså, nedslidte skal rammes bedre.
Vi går ind for, at alle skal kunne få folkepensionens grundbeløb med samme begrundelse som i 1930’erne, hvor man gennemførte det, om, at vi ikke skal have et fattigdomssamfund.
Morten Østergaard (RV), 2006-11-15:
Til det første er jeg bare nødt til at gentage, at det, hr. Søren Krarup og Dansk Folkeparti har fået gennemført, er, at der nu ikke bliver mulighed for at udøve et skøn i forhold til PTSD-ofre,
fordi de bliver afvist på forhånd.
Det, der jo ligger i det, er, at man ligesom har udelukket sig fra at udøve det skøn.
Så må jeg sige, at jeg næsten synes, jeg kan høre hr. Allan Niebuhrs tæer krølle sig sammen og bore sig ned i gulvet, når vi hører Dansk Folkepartis indfødsretsordfører sige, at ingen dialog er mulig med lægestanden; der er lukket på forhånd.
Det fortæller os jo, at alt det sniksnak, vi har hørt i forbindelse med forespørgselsdebatten i februar osv., intet har på sig.
Der har aldrig været nogen intention om at føre en dialog med lægerne om de erklæringer.
Det er det, man står tilbage med, og De Konservative står tilbage med en narresut.
I modsætning til Dansk Folkeparti var lægerne indstillet på en dialog om, hvad de kan gøre for at lave deres erklæringer på en måde, der tilfredsstiller flertallet i Indfødsretsudvalget.
Det var dialog.
Det skulle man i Dansk Folkeparti tage at overveje.
Det kan somme tider være et udmærket redskab til at opnå nogle resultater.
Det er jo ikke sådan, at der er nogle, der mener, at der skal være en automatik i det.
Nej, det, vi siger, er, at det bør være sådan, at folk med den sygdom, som i visse tilfælde kan være kronisk, og hvor læger siger, at det har betydning for, om de kan leve op til bl.a. sprogkrav og sprogindlæring, skal have mulighed for, at deres sag forelægges udvalget, så hr. Søren Krarup kan udøve sit skøn.
Men ikke engang den indrømmelse gives Det Konservative Folkeparti, som igen måtte lade sig banke på plads.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-11-15:
Det er ikke i alle sagerne, de unge er lovet fortrolighed, men hr. Morten Østergaard bliver ved med at påstå, at ved at gå ind i de sager vil han få svar på, om 24-års-reglen har en effekt mod tvangsægteskaber eller ej, selv om der ingen sammenhæng er.
De har nemlig ikke fået afslag på familiesammenføring på grund af 24-års-reglen.
Hr. Morten Østergaard får altså ikke det svar, han bliver ved med at påstå han vil få ved at lave en undersøgelse, fordi den vil give svar på, om 24-års-reglen forhindrer tvangsægteskaber.
Det svar får han ikke ved at kigge i de sager, uanset hvor dybt han dykker ned i dem.
Morten Østergaard (RV), 2006-11-15:
Men lad det nu ligge.
Jeg vil gerne have ministeren til at erkende, at der er to ting i det, hun sagde, der er decideret forkerte.
For det første: Det fremgår ikke af sagens akter, at der for den overvejende del af de 61 sagers vedkommende er foregået noget som helst andet end et afslag på familiesammenføring.
Hvor har ministeren den viden fra?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-11-15:
Med hensyn til diskussionen om, hvad der sker i andre lande i Europa, er der altså igen mange i oppositionen, som er meget optaget af, hvad der ikke virker, i stedet for at komme med bud på, hvad de mener vil virke.
Men hvis vi ser på, hvad der sker i flere og flere lande i Europa, er det sådan, at selv om de til dels har kunnet se, hvad vi har lavet i Danmark, har de brugt flere år på at diskutere, om der findes andre redskaber.
Og hvad er det for et redskab, som flere og flere lande finder frem til at de er nødt til at tage i brug?
Det er at hæve aldersgrænsen for, hvornår man kan få familiesammenføring, og det er da pudsigt.
Morten Østergaard (RV), 2006-11-15:
Tak, fordi jeg blev viet en så stor plads i ministerens besvarelse.
Angående det svenske frirum tror jeg ikke, vi skal beskæftige os så meget med den svenske lovgivning, men bare konstatere, at man jo gør ganske mange ting i Sverige.
Men fordi man her vælger at gøre tingene på en anden måde, hvad man i øvrigt gør i rigtig mange lande i Europa, betyder det jo ikke, at den måde, vi gør det på her i landet, i sig selv er ensbetydende med, at alle andre ingenting gør.
Så må jeg sige, at det jo ikke er mig, der har sagt, at 24-års-reglen ikke virker over for tvangsægteskaber.
Ministeren sagde den 24. oktober til Jyllands-Posten: 24-års-reglen har virket efter hensigten, og vi indførte reglen for at bekæmpe tvangsægteskaber.
Spørgsmålet må være: Hvorfra ved ministeren det?
Hvordan kan ministeren vide, at der er blevet færre tvangsægteskaber?
Derudover vil jeg sige, at det, vi lægger op til her, er at undersøge samtlige konsekvenser.
Ved ministeren, hvor mange der er flyttet ud af landet?
Ved ministeren, hvor mange danske statsborgere der nu lever familieliv uden for Danmarks grænser som følge af reglerne?
Det er samtlige konsekvenser, vi vil undersøge, men det vil man ikke vide af.
Angående de 61 sager vil jeg bare sige, at jeg forhåbentlig får lejlighed til at komme mere ind på dem.
Efter at have gennemlæst sagerne vil jeg i hvert fald sige, at ministeren talte imod bedre vidende, da vi diskuterede dem sidst, og hun sagde, at man ikke kan undersøge de sager uden at bryde fortroligheden med de involverede.
Morten Østergaard (RV), 2006-11-15:
Jeg synes, at fru Henriette Kjær på glimrende vis illustrerer den strudsepolitik, der bliver ført på det her område.
Det er jo meget sjovt, at netop inden for det her område har man længe beskyldt Det Radikale Venstre for ikke at ville se realiteterne i øjnene, ikke at ville beskæftige sig med virkelighedens verden.
Det, man højst kan få, er et telefonnummer til et eller andet, og det fremgår i hvert fald ikke af flertallet af sager, at der på nogen måder er rådgivet om den slags ting.
Det er derfor, jeg siger: Det er en selvvalgt uvidenhed, det er jo, fordi man ikke ønsker at se, hvad konsekvenserne af den politik er, for så ville man kunne se, hvor let det ville være.
Hvis de unge mennesker, som vi har stødt på i den gennemgang af sager, har en uddannelse, og hvis de tjener penge, ville jeg sove roligt om natten, for nogle af dem var i en situation, hvor jeg var stærkt i tvivl om, om det var tilfældet.
Henriette Kjær (KF), 2006-11-15:
Hvorfor skulle jeg gå med over til en undersøgelse?
Det er da højst sandsynligt nogle meget ulykkelige skæbner, det har vi jo læst i avisen – på trods af at vi ikke har været ovre og se dem, har vi dog læst om dem.
Hvad nytter det at læse om dem?
Vi ved, at der er nogle problemer, og det er jo det, hr. Morten Østergaard ikke kan redegøre for.
Hr. Morten Østergaard kan sidde og undersøge, at der er en, der er i arbejde; at der er en, der er i uddannelse; og at der er en, der er på overførselsindkomst.
Det siger da intet om den persons psykiske tilstand, hvordan vedkommende har det.
Det gør det da ikke.
Man kan sagtens fungere og tjene penge, uden at man nødvendigvis har det godt, og der kan man sagtens leve og være kontrolleret af sine forældre.
Det siger da intet.
Man kan ikke lave sådan en undersøgelse, som hr. Morten Østergaard gerne vil lave.
Morten Østergaard (RV), 2006-11-15:
Vi ved fra gentagne lejligheder, at Det Konservative Folkeparti og særlig fru Henriette Kjær og hr. Allan Niebuhr er meget optagede af, at regeringens udlændingepolitik har et menneskeligt ansigt.
Hvis det virkelig stod til troende og ikke bare var noget, man førte frem en gang imellem, når et eller andet var faldet en for brystet, kunne fru Henriette Kjær have været taget med over og kigge i de 61 sager, for så ville fru Henriette Kjær ligesom jeg være blevet overbevist om, at der er masser, man kan gøre.
Hvorfor har man bare vasket hænder og givet dem et afslag på familiesammenføring?
Det kunne man starte med at undersøge.
Man kunne se, om det i dag var folk, der havde en uddannelse eller betalte skat eller noget andet uden i øvrigt at kontakte dem.
Jeg kan jo sige til fru Henriette Kjær, for hun får igen en chance for at stille spørgsmål: Jeg stiller mig gerne til rådighed for at gå alle 61 sager igennem igen sammen med borgerlige politikere, der måtte ønske at få noget indsigt i det her og få ideer til, hvordan en undersøgelse kunne skrues sammen.
Henriette Kjær (KF), 2006-11-15:
Undersøgelse, undersøgelse, undersøgelse
– ikke noget med at være konstruktiv.
Hr. Morten Østergaard må jo også have en fornemmelse af, hvad det er, der gør, at de her tvangsægteskaber finder sted, og at de arrangerede ægteskaber finder sted, men der er intet konstruktivt bud på, hvad vi så kan gøre.
Hvis man laver en undersøgelse af de her sager, man har været ovre og se i Integrationsministeriet, vil man muligvis finde ud af, at der er nogle, der ikke er blevet gift i Danmark, de er blevet gift i Pakistan.
Så kan man undersøge, hvordan forholdet er.
Der bor de så, mand og kone, og man kan måske interviewe dem og spørge: Er du glad for at bo her?
Nej, det er jeg ikke, jeg ville hellere have boet i Danmark og sådan noget, og det var godt nok også træls, jeg kom ind i det her ægteskab.
Man kan ikke gøre noget, man kan ikke retsforfølge dem.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvad det er, hr. Morten Østergaard mener, vi kan få at vide med den undersøgelse.
Jeg ved jo godt, der er nogle, der er kommet ind i et tvangsægteskab, der har fået afslag på familiesammenføring i Danmark.
Morten Østergaard (RV), 2006-11-15:
Inden det nu bliver til helt pip med både svaler og skader og gråspurve, vil jeg sige, at den kritik, som hr. Jesper Langballe giver udtryk for, er rettet direkte mod integrationsministeren og den handlingsplan, som hr. Jesper Langballe formentlig selv har lagt stemme til, fordi det var et led i regeringens og Dansk Folkepartis handlingsplan mod tvangsægteskaber.
Jeg tror dog, at den indsats, der er gjort hos de unge – og ikke hos forældrene i øvrigt – har været meget effektfuld, og jeg synes, hr. Jesper Langballe skyder på den forkerte i den sag.
Men det, der er situationen her – og det er jeg glad for vi får bekræftet – er, at hr. Jesper Langballe er i selvvalgt uvidenhed, for han tør ikke se på konsekvenserne af den her lovgivning.
Men sandheden er, at man ikke ved det, og de, der burde vide det, siger, at man faktisk ikke ved det med de her regler.
Jesper Langballe (DF), 2006-11-15:
Jovist er de kriminelle.
Det er klart, at når man gør noget kriminelt, er man kriminel.
Men det, jeg prøver på at sige, er, at det her er nogle kulturelle kræfter, der er så voldsomme, at det er direkte latterligt at tro, at man ved at tage rundt og holde pædagogiske foredrag skulle få de fædre, der ellers ville have dræbt deres døtre, til at sige: Åh nej, men det har han da for resten ret i, foredragsholderen!
Der er da en pointe der, det skal vi hjem og tale med mor om.
Hr. Morten Østergaard siger, at jeg vil forblive i en selvvalgt uvidenhed.
Ærlig talt
, hvis nu hr. Morten Østergaard kommer her i Folketinget med et forslag om, at vi helt nøjagtigt skal have talt, hvor mange gråspurve der er i Danmark, så vil jeg sige: Nej, det gider jeg altså ikke, det vil jeg ikke være med til at give penge til.
Sker der nogen skade ved det?
Hvorfor vil hr. Langballe forblive i sin selvvalgte uvidenhed?
Morten Østergaard (RV), 2006-11-15:
Det er lige før, jeg skulle ansøge om lov til at tale lidt længere, for der var mange spørgsmål.
Først vil jeg sige, at problemet for hr. Jesper Langballe i den her diskussion er, at det ikke er mig, der påstår, at jeg har sandheden; det er jo hr. Jesper Langballe.
Jeg siger: Lad os undersøge det.
Men det er hr. Jesper Langballe, der mener at vide, hvad der er rigtigt og forkert, på trods af at vi i hvert fald – og det er det, jeg har prøvet at illustrere – kommer med divergerende udsagn, når vi taler om det herskende flertal, og når vi taler om dem, der bevæger sig derude, hvor de unge piger og unge drenge er.
Så til spørgsmålet om, hvorvidt foredragene hjælper: Det tror jeg.
Men hvis hr. Jesper Langballe har kritik, kunne han jo på et af de mange møder, han kommer til i Integrationsministeriet, overveje at rejse den der, for foredragene er altså en del af den handlingsplan, som også hr. Jesper Langballe formentlig har lagt stemmer til.
Må jeg så ikke sige, at hr. Jesper Langballe uforvarende kommer til at træde ved siden af i forhold til den problematiske tilgang, som det herskende flertal har til det her, ved at sige, at her ikke er tale om kriminelle, blot folk med en anden kulturel baggrund.
Vi vil meget gerne have, at man begynder at retsforfølge nogle af dem, der tvinger deres børn ind i ægteskaber.
Men i stedet giver man dem afslag på familiesammenføring og tror, man kan bekæmpe problemet ude ved grænseposterne.
Jesper Langballe (DF), 2006-11-15:
Det er lidt af den samme følelse, jeg får her.
Hr. Morten Østergaard henviser til to organisationer, der tager rundt i udlændingemiljøerne og holder foredrag mod tvangsægteskaber.
Skal jeg forstå det sådan, at de mennesker og hr. Morten Østergaard tror, at deres foredrag hjælper?
Er hr. Morten Østergaard ikke klar over, at vi her er oppe imod nogle kræfter, der er så bandsatte, at de kan få fædre til at slå deres børn ihjel?
Det er en handling, der er så afskyelig, at den sprænger vores fatteevne fuldstændig.
Og det er ikke specielle psykopater eller behandlingskrævende mennesker eller kriminelle.
Det er bare mennesker med en anden kultur og en anden religion.