Ole Stavad (S), 2002-10-22:
For nogle af os er det en begivenhed.
Vi markerer det bl.a. her i Folketinget og i Danmark ved, at vi i morgen holder en høring.
Vi har givet høringen overskriften »Gravskrift eller fremtidsvision«.
Bag den titel ligger der selvfølgelig, at vi også i forhold til vores nordiske samarbejde har et behov for at standse op, kigge på det, spørge os selv: Får vi noget ud af det?
Er det nordiske samarbejde stadig væk vigtigt i en verden, der bliver mere og mere international, og i et Europa, hvor netværket bliver tættere og tættere og karrene mellem landene bliver tættere og tættere forbundne? Det er jo en del af sandheden, hvis man skal forholde sig nøgternt til det nordiske, at når man fortæller, at man har den store ære at være formand for den danske delegation i Nordisk Råd - som jeg har - så er det jo ikke just noget, som skaber stor furore, og som folk bliver imponeret over, at man gennem sine mange år har fået tilkæmpet sig en så væsentlig post. Tværtimod er der måske en tendens til, at der trækkes en lille smule overbærende på smilebåndet.
Derfor er der god grund til at stille spørgsmålet, for man bør aldrig nogen sinde opretholde noget for bare at opretholde det.
Min egen og Socialdemokratiets indgang til spørgsmålet efter »Gravskrift eller fremtidsvision« er, at vi i fuldt mål og måske endda endnu stærkere end nogen sinde tidligere har behov for det nordiske samarbejde og den nordiske forankring med de værdier, vi deler, på trods af at vi i mange sammenhænge har indrettet os forskelligt.
Jeg vil gerne prøve i tre hovedpunkter at ridse den fremtidsvision op, som vi i den socialdemokratiske folketingsgruppe ser som noget, vi gerne vil være med til at investere i, for den anden del af overskriften er sandheden.
Hvis vi skal nå noget med det nordiske samarbejde, så skal vi ville noget med det. Jeg har hørt kolleger, der tidligere har været medlem af Nordisk Råd, stille sig op og sige, at det dog er noget af det mest dødssyge, de har deltaget i.
Min reaktion er, at det synes jeg er en meget hård dom over dem selv, for hvis det er sådan, at man i øvrigt har engagement og kraft og vilje til at ville bruge det nordiske samarbejde til noget, så er alle håndtagene der, og vi kan bruge det.
Vi vil i den socialdemokratiske folketingsgruppe meget gerne være nogle af dem, der går i spidsen for at bruge det.
Derfor de tre hovedpunkter.
Punkt 1: Det indennordiske samarbejde, samarbejdet imellem vore fem nordiske lande og de tre selvstyrende områder.
Man kunne bruge hinandens uddannelsesinstitutioner, vi afskaffede pas, når vi rejste imellem de nordiske lande, før nogen anden fik den idé andre steder - det har vi jo fået og udviklet i Europa, efter at vi gjorde det først i Norden - vi har kultursamarbejde, vi har erhvervssamarbejde, vi har samarbejde på kryds og tværs, og vi har lavet en lang række aftaler for nordboere, som bevæger
, uanset om vi kommer fra det ene eller det andet nordiske land.
Her har vi stadig væk en opgave, og det har vi jo fået dokumenteret meget klart og tydeligt, siden vi havde en tilsvarende debat for et år siden, med den Norrbackrapport, som er blevet præsenteret for os.
Det er en lille smule tankevækkende, at når man går ud og spørger de ca. 40.000, der bevæger sig på tværs - arbejdsmæssigt, bopælsmæssigt og på anden måde - af de nordiske grænser i løbet af et år og spørger dem, om de synes, alting er enkelt og ting fungerer, og om det er regler, der er til at forholde sig til, eller de løber ind i problemer, så er deres svar, at de oplever ganske mange problemer, at de støder ind i meget bureaukrati, at der er en stor mangel på viden om de aftaler, der er indgået, og at man i øvrigt også løber ind i en række problemer, som vi ikke har fået løst eller ikke har fået løst godt nok.
Når man så spørger ovre hos systemerne, så er systemernes svar, at de sådan set synes, det fungerer rigtig godt.
Dem skal vi have gjort noget ved, og derfor er vi nødt til målrettet, konkret og præcist at følge op på Norrbacks rapport, og det vil jeg gerne have mulighed for og lov til at stå i spidsen for, som jeg har gjort i den referencegruppe, vi har nedsat i Nordisk Råd.
Hvis det skal lykkes, er vi nødt til at inddrage Folketinget og Folketingets udvalg på en helt anden måde, end vi har gjort hidtil.
Derfor håber jeg også på opbakning
til den anbefaling, den rekommandation, der kommer fra Nordisk Råd ved sessionen i næste uge, om, at det, når lovforslag fremsættes i vore nationale parlamenter, må være helt naturligt, at vi dér gør opmærksom på problemer af nordisk karakter på samme måde, som vi allerede gør det i forhold til EU.
Det er jo noget, der inddrager hele feltet: kultur, uddannelse, erhverv, skat, det sociale område og pensioner, når nordboere bevæger sig på tværs af landegrænser osv.
Der er nok at tage fat på.
Punkt 2: Vores nærområder, som vi har arbejdet meget med og meget tæt sammen med i mange forskellige sammenhænge både på ministerplan og på parlamentarikerside, siden Muren faldt.
Jeg tror, vi har lov til at sige, at det samarbejde, vi har haft dér både parlamentarisk og på ministerniveau i forhold til eksempelvis de tre baltiske lande, har været afgørende for, at vi nu står og kan forvente og regne med og håbe på, at udvidelsen i EU med ti lande og derunder alle de tre baltiske lande falder på plads i København i december her senere i år, om to måneder. Derfor har vi alligevel stadig væk en stor opgave at følge op på - også efter udvidelsen, efter at vi er blevet 25 lande - i vores nordiske samarbejde, og i den sammenhæng kommer vi, tror jeg, til at koncentrere endnu flere kræfter i forhold til Rusland.
Hr. Jens Christian Larsen var tidligere i sit indlæg
inde på den nordlige dimension, hvor vi også har russerne med, og det at sørge for, at når vi bliver 25 lande i EU, så er det ikke en grænse, der lukker af for et tæt samarbejde med russerne.
Det tror jeg er vigtigt for vores egen sikkerhed, og det tror jeg i øvrigt også er vigtigt for vores egen succes.
Vi har fra nordisk side nogle muligheder for at komme i dialog med russerne på en anden og bedre måde, end man har andre steder.
Eksempelvis opfordrede man os, da vi besøgte Kommissionen i Bruxelles i maj måned i år, meget til, at vi intensiverede den dialog, fordi vi var mindre farlige og kunne mere i forhold til russerne, end de kunne fra Kommissionens side.
Og endelig er der punkt 3, og det er ikke mindre vigtigt: Med 25 lande i EU - kigger vi nogle år frem, tror
jeg, vi er over 30 lande i EU -
Her har vi et stærkt udgangspunkt.
Og som hr. Jens Christian Larsen sagde, har balterne jo indrettet sig med Baltisk Forsamling, så at vi dér vil kunne blive en region, ikke vendt imod de andre i Europa, men i et tæt samarbejde med Europa kan være med til at få et stort EU med 25-30 eller flere lande til at blive funktionsdygtigt, til at blive dueligt, til at kunne fungere.
Derfor har vi også dér, synes jeg, en vision, som vi ikke kun skal snakke om, men som vi også skal være meget konkrete med hensyn til, hvordan vi følger op på.
Jeg tror, hr. minister, at vi for det første i fællesskab skal bestræbe os måske på lidt færre udredninger.
Lidt mindre papir ville ikke skade sagen.
For det andet skal vi være mere konkrete i det, vi gør, og i det, vi vil.
Vi skal have en mere præcis opfølgning, når vi har truffet nogle beslutninger om, hvad vi vil, og vi skal involvere vore nationale parlamenter på en langt stærkere måde, end vi har gjort hidtil.
Altså, vi skal være mere konkrete, kontante og målrettede i vores nordiske samarbejde.
Det kan gøres uden at sætte de bløde værdier i det nordiske samarbejde over styr.
Tværtimod vil det gøre det nordiske samarbejde både mere vedkommende og mere betydningsfuldt for vore nordiske borgere, som det hele til syvende og sidst handler om.