Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-12-16:
Jeg vil gerne starte med at korrigere en ellers truende misforståelse.
Hvis jeg snøfter heroppe fra talerstolen, er det under ingen omstændigheder, fordi jeg er ked af det, men fordi jeg er blevet lidt forkølet.
Der kunne ellers godt være et og andet, man kunne blive lidt ked af, og det skal jeg så komme ind på her i mit ordførerindlæg. Jeg har flere gange både i dag og i går, da vi havde debatten om ændringsforslagene, forsøgt at komme i en form for dialog med enten hr. Jan Petersen som Socialdemokratiets ordfører eller finansministeren som regeringens repræsentant om forløbet af finanslovforhandlingerne.
Det er ikke rigtig lykkedes, men jeg håber da, det kan lykkes nu i forbindelse med den debat, vi har her.
Jeg må indtil videre konstatere, at det længste, vi kom i går, var, at hr. Jan Petersen mandede sig op til at sige: Jah, tja, bum.
Men det er altså ikke godt nok som svar på et meget klart spørgsmål, der er stillet mange gange.
Det, at Dansk Folkeparti ikke har været inviteret til finanslovforhandlingerne, blev i går i første omgang gjort til et spørgsmål om, at man jo kunne se ud fra vore ændringsforslag til finansloven, at dem kunne man ikke bruge til noget.
Så redegjorde jeg for, at dem kunne hr. Jan Petersen ikke rigtig have kendt på et tidspunkt, hvor vi ikke blev inviteret til finanslovforhandlinger.
Det er selvfølgelig også et synspunkt at have, og det kan såmænd også være meget legitimt.
Men så bladrede vi tilbage i Folketingets forhandlinger, og det er jo sådan, at vi allerede den 7. september 1999 - altså i sidste folketingssamling - havde førstebehandlingen af finansloven efter den nye ordning, der nu har kørt et par år.
Og hvis man slår op på tirsdag den 7. september 1999 i Folketingets forhandlinger fra sidste folketingsår, kan man se, at jeg bl.a. har redegjort for, hvad Dansk Folkeparti ville i forbindelse med finanslovforhandlingerne, og hvordan vi så på regeringens finanslovforslag, og jeg var meget tilfreds med, at finansministeren gav udtryk for nogle positive tanker om det, jeg havde sagt.
Hvis jeg må citere finansministeren fra debatten, sagde finansministeren på side
Se, her var der jo ikke noget med, at det ikke var et tilbundsgående oplæg eller noget, man kunne tage afsæt i.
Næh, det var en bemærkning, der blev afgivet efter en debat om lige præcis regeringens finanslovoplæg.
Det havde sammenhæng med, at statsministeren på et tidspunkt valgte at gå til et barsk angreb imod Dansk Folkeparti og proklamere, at Dansk Folkeparti ikke er et stuerent parti og derfor naturligvis heller ikke kunne deltage i finanslovforhandlingerne.
Jeg har gjort det før, men jeg vil også gerne her endnu en gang citere, denne gang fra Berlingske Tidende den 15. oktober i år, hvor Berlingske Tidende skriver: »Selv har Poul Nyrup Rasmussen ellers taget kraftigt afstand fra Dansk Folkeparti og på forhånd udelukket partiet fra forhandlingerne om næste års finanslov.
Det er sket med den begrundelse, at Dansk Folkeparti ikke er stuerent.«
Og senere i artiklen hedder det: »Finanslovforhandlingerne handler om meget andet end udlændingepolitik, men ifølge Poul Nyrup Rasmussen kan det under ingen omstændigheder komme på tale, at Dansk Folkeparti får lov til at sidde med ved bordet.
I finansloven er der bestemt mange felter, hvor det er afgørende at have hjertet med.
F.eks. kommer der til at indgå spørgsmål, som både direkte og indirekte får betydning for, hvor mange penge vi afsætter til hele integrationsområdet i år 2000 og 2001.«
Sådan sagde statsministeren, og dette er selvfølgelig den egentlige årsag til, at Dansk Folkeparti ikke har været inviteret til finanslovforhandlinger.
Den form for isolationspolitik her i Folketinget tager vi i Dansk Folkeparti naturligvis kraftigt afstand fra.
Men selve det forløb og selve det, at det altså er på baggrund af en sådan vurdering af, hvem der er stuerene, og hvem der ikke er stuerene, man inviterer til finanslovforhandlinger, betyder jo, at det mest naturlige spørgsmål at stille under en debat som denne for os at se er et spørgsmål, som vi selvfølgelig også forventer at få et klart svar på, inden vi er færdige med forhandlingen: Hvad betyder det for fremtiden?
Så kan vi jo lige så godt få det klart på bordet nu.
Eller er det i virkeligheden sådan, som jeg tror, at når Dansk Folkeparti sidste efterår blev inviteret til forhandlinger om dette års finanslov og ikke blev inviteret i år, er det i virkeligheden, fordi regeringen slet ikke har brug for Dansk Folkepartis mandater i år?
Det stod jo klart lige fra forhandlingernes start, at Enhedslisten ville bide sig fast ved forhandlingsbordet.
Det var i hvert fald det udsagn, der kom, og med det udsagn vidste regeringen jo udmærket godt, at så var der ikke behov for i samme grad som sidste år at have Dansk Folkeparti til at sidde med ved forhandlingsbordet.
Den kritik, som i dette efterår er kommet til udtryk over for Dansk Folkepartis udlændingepolitik, bl.a. fra statsministerens side, er jo ikke ny.
Ok, den hørte vi også i efteråret 1997, og den hørte vi også i foråret 1998 frem til folketingsvalget, altså før det tidspunkt, hvor vi blev inviteret til finanslovforhandlinger sidste år.
Så jeg tror i virkeligheden, det hele handler om kold og kynisk beregning af, hvornår man har brug for hvilke mandater, og så tog man lidt af en gratis omgang her i efteråret ved at definere, hvem der er stuerene, og hvem der ikke er stuerene.
Tager jeg fejl i denne vurdering, hører jeg det
naturligvis gerne, men under alle omstændigheder forventer jeg som sagt, at vi, inden vi er færdige med behandlingen her i dag, har fået et klart svart på, hvordan det stiller sig for fremtiden med hensyn til statsministerens inddeling af Folketingets partier, alt efter hvem der er stuerene og hvem der ikke er stuerene. I øvrigt skal jeg sige, at når regeringen besinder sig og indkalder Dansk Folkeparti, kommer vi selvfølgelig meget gerne til forhandlinger.
Vi bærer ikke nag, vi skal nok sidde
med, og vi skal nok forhandle seriøst og sagligt, som vi også mener vi gjorde sidste år. Og hvad kan man så i øvrigt lære af finanslovforløbet og den finanslov, der ligger på bordet nu?
Ja, man kan efter vores opfattelse lære én klar ting, og det er, at basis for regeringen hedder SF og CD, som det også er kommet til udtryk i finanslovaftalen.
Allerede fra foråret stod det klart, at SF og CD havde et ganske særligt forhold til flere dele af finansloven, som man mere eller mindre i fællesskab ville forhandle med regeringen om.
Man kan også se på de aftaler, der så er kommet ud af det, at det arbejde har båret frugt for de to partier.
Al den stund CD gik ind i en regering for at holde SF uden for indflydelse og gik ud af regeringen igen, fordi SF havde for stor indflydelse, er det selvfølgelig bemærkelsesværdigt, som det er kommet til udtryk, men det er jo en politisk vurdering, som partierne gør sig løbende.
Under alle omstændigheder må det være et signal til Venstres formand, hr. Anders Fogh Rasmussen.
Efter vores opfattelse er det mere og mere omsonst at blive ved med at tale om den firkløverregering, den firkløvergendannelse, som hr. Anders Fogh Rasmussen så gerne vil have.
Selvfølgelig, det kan da være, at CD skifter igen - det er jo svært at gennemskue - men under alle omstændigheder har CD i hvert fald i forbindelse med finanslovforhandlingerne valgt at forhandle med SF i stedet for at bygge den bro, man ellers altid gør sig så meget til talsmand for.
Jeg vil gerne knytte et par kommentarer til politiforliget, som er en del af finansloven, og som jo også er meget, meget vigtigt for Dansk Folkeparti:
Forliget er indgået, og selv om man kan sige, det er en lidt særegen konstruktion, har vi forstået af debatten i går, at Venstre og De Konservative er at betragte som forligspartnere.
Det vil sige, at i den 4-årige periode, politiforliget løber i, er politiets rammer lagt fast, og det er lidt ærgerligt, synes vi.
Hvis vi kan se frem til et folketingsvalg om senest et par år, kunne der jo blive et nyt flertal, og det kunne give mulighed for at lave nogle andre rammer for politiet, som var bedre end dem, der er kommet til udtryk i den aftale, der er lavet.
Men nu ser der altså ikke ud til at være mulighed for det inden for den næste 4-årige periode, og det må vi selvfølgelig tage til efterretning.
Men det er vores indtryk i Dansk Folkeparti, at forliget kun er udtryk for lapperi i forhold til det, der er nødvendigt for politiet.
Må jeg minde om, at mange steder har man tømt landdistrikterne for politi for at hjælpe bysamfundene med deres problemer.
Må jeg minde om, at i mange situationer har folk måttet opleve, at når de har haft indbrudstyveri i deres hjem og har ringet til politiet, har politiet ikke ressourcer til at komme ud og se, hvad der er sket, og optage rapport.
Nu reparerer man så lidt på de forhold, og vi støtter - som vi også gjorde i går ved afstemningen om ændringsforslagene - naturligvis de forbedringer, der også er indeholdt i aftalen.
Man reparerer lidt, men samtidig har man jo skabt en berettiget forventning hos befolkningen om et langt, langt mere synligt politi, som kan fungere meget mere præventivt end det, der er tale om i dag, og er det muligt med forliget?
Må jeg minde om, at de seneste tal for voldsanmeldelser er kraftigt stigende, antallet af røverier er stigende, indbrud i folks hjem er stigende og voldtægt og blufærdighedskrænkelser er stigende.
Ja, der er stort set stigninger over hele linjen, og er det politiforlig, der er indgået, tilstrækkeligt til at dæmme op for de stigninger, få antallet af lovovertrædelser bragt ned og virkelig få has på de kriminalitetsproblemer, vi har i det danske samfund med bandekriminalitetsproblemer osv.?
Vi tror det ikke i Dansk Folkeparti.
Flere og flere bydele fungerer i dag på helt egne vilkår.
Nørrebro er et eksempel, som tit er fremhævet, og det skal da også fremhæves her i dag, at så sent som i morges, da vi slog op på Ritzau, kunne vi læse et citat fra bladet Brandmanden, som fortalte, at ambulancefolk nu ikke tør køre på Nørrebro, alene på grund af trusler.
Normalt har det været politiet, der har været bange for at rykke ind, eller måske var der politikere, der ikke kunne få lov til at gå i fred på Nørrebro, men nu har vi minsandten også at gøre med, at ambulancefolk ikke skal kunne føle sig trygge derude.
Næstformanden i Brandfolkenes Klub København, Evan Petersen,
Og det har aldrig givet os problemer, vi er aldrig blevet opfattet som part i en konflikt, alle har kunne skelne mellem vores rolle og f.eks. politiets.
På Nørrebro har vi imidlertid at gøre med en meget følelsesladet gruppe, der reagerer meget spontant, mens de andre grupper har været mere bevidste om, hvad og hvem de gik efter.
Det virker, som om de unge indvandrere opfatter os som en del af det »system«, som de kæmper imod, siger Evan Petersen.
« Og det er nok lige præcis her, vi rører ved noget af kernen i de problemer, som jo ikke bare ambulancefolk, men i virkeligheden politiet som dem, der skal gøre noget ved tingene, står over for og har så store problemer med.
Og man kan selvfølgelig gisne om, hvorvidt det politiforlig, der så er lavet, er tilstrækkeligt til at løse de her problemer.
Vi tror det ikke i Dansk Folkeparti.
Vi tror, der skal mere til.
Dansk Folkeparti har i længere tid søgt at sætte fokus på ældres vilkår i det danske samfund.
Det vil vi fortsætte med, og ud over politiets vilkår var ældreområdet jo et af de områder, vi klart sagde at vi ville prioritere, hvis vi var inde i finanslovforhandlingerne.
I stedet kan vi nu se en finanslov, hvor et af resultaterne er, at man nu strammer skruen for de folk, som mister deres ægtefælle næste år.
De omkostninger, der er ved at gå fra at have to til at have én indkomst,
bliver nu sværere at bære.
Den efterlevelsespension, som har været fastsat, og som har været givet indtil i år, falder nu bort.
Vi synes fortsat, man burde have givet folk mulighed for i en tid, hvor der ingen tvivl er om, at der er stor sorg, at få en rolig overgang fra at have to indkomster til kun at have én indkomst.
Vi synes i virkeligheden, at når man nu skulle finde penge et eller andet sted, så er det et noget sølle sted for regeringen at finde en nedskæring.
Man kan diskutere, på hvilket niveau inden for det offentlige ansvaret ligger placeret, men under alle omstændigheder er det jo også en sag, som Folketinget må tage sig af.
Der er igennem de seneste 10 år sket store nedskæringer
i antallet af plejehjemspladser
Vi mener i Dansk Folkeparti, at det burde gå den anden vej.
Vi mener faktisk, at de ældre bør have mulighed for at bo i egnet bolig og ikke i egen bolig længst mulig, hvis ikke de selv ønsker det.
Det er der ikke mulighed for, så længe plejehjemspladserne ikke er flere, end de er.
Der er også områder, hvor det jo ikke nødvendigvis koster meget mere end i dag at lave en forbedring for de ældre.
I den kollektive trafik kan man gøre meget for at gøre den mere ældrevenlig, uden at det nødvendigvis koster de store penge.
Samtidig skal vi også huske på, at når man indretter plejehjem, kan det at indrette toværelsesstuer i stedet for kun et enkeltværelse give besparelser, som faktisk kan finansiere en stor del af ekstraudgiften ved at lave bedre plejehjem.
Vi har et konkret eksempel, et sted,
som vi har været ude at besøge, hvor eksempelvis tilkaldene om natten til de ældre blev ca. halveret, fordi man indrettede plejehjemmet på andre måder.
Jeg vil lige afslutningsvis komme ind på to områder, hvoraf det ene nok ligger lidt uden for den debat, der har været indtil nu.
Det er nemlig omkring euroen.
Regeringen gør jo klar til en ny folkeafstemning, som skal fjerne kronen, hvis det står til regeringen, og i realiteten indeholder finansloven også rammerne for regeringens forarbejde for det.
Vi synes, det er en usmagelig måde, regeringen bruger embedsapparatet og regeringsapparatet på til at fremme sine egne politiske ønsker i forhold til, om Danmark skal bevare sin egen valuta. Vi har allerede nu også fået kundgjort, hvordan regeringen og Økonomiministeriet regner med i det kommende år at udsende et hav af pjecer, som skal gøde jorden for den folkeafstemning, regeringen vil have.
Til sammenligning, ja, så har regeringen haft umådelig svært ved, ja, indtil nu har det været umuligt for regeringen at finde de få hundrede tusinde kroner, der skulle til, for at Rådet for Europæisk Politik har kunnet lave en uafhængig analyse af fordele og ulemper ved kronen eller ved euroen.
Der er en skærende kontrast, men det er, må vi jo sige, også en del af finanslovssammenhængen at tage det her med ind og dermed jo selvfølgelig også udtrykke afstandtagen til den måde, regeringen håndterer det på.
Til slut vil jeg lige sige noget om det, der jo har været størstedelen af debattemaet her i dag, nemlig skatten.
De hjemmefabrikerede indlæg er blevet holdt, og så bliver man jo heller ikke unødigt distraheret af de svar, der eventuelt bliver givet undervejs.
For jeg synes faktisk, at hr. Thor Pedersens indlæg om et skattestop var rimelig klart, og vi synes da, det er en god målsætning, at der ikke indføres nye skatter og afgifter uden tilsvarende kompensation.
Der er ikke nogen i det her samfund, der tror på store, hurtige skattelettelser, samtidig med at vi vil have et godt velfærdssamfund, der giver os den service inden for eksempelvis politi og ældreområdet, som jeg lige har nævnt.
Men der er mange, der håber på en realistisk målsætning, der gør, at skattetrykket under ingen omstændigheder stiger og helst over en årrække kan få en faldende tendens.
Derfor støtter Dansk Folkeparti den målsætning, der ligger i det, der er udtrykt, og vi synes, det har været så klar tale, at vi føler, der er noget at holde bl.a. Venstre fast på.