Helga Moos (V), 2001-05-21:
Jeg synes da, at det lyder godt med noget dialog.
Det er det, vi trænger til.
Og så trænger vi til, at de regler, der ligger, også bliver brugt i den gode forstand, sådan at vi får åbnet for, at der ikke er nidkærhed i embedsførelsen ude i amterne.
Men vi trænger også til at få lidt mere rummelige rammer for, hvad man må, og hvad man ikke må.
Og igen vil jeg da godt, selv om det er sagt før, sige, at det i forbindelse med det her beslutningsforslag ikke handler om hverken neonlysreklamer eller noget som helst rædselsfuldt ude i det åbne land.
Det ønsker vi jo heller ikke.
Det er, som om der er tre elementer i det.
Det ene er den her med, om det er pænt eller grimt. Det andet element er, at det virker, som om man er bange for, at folk får for mange oplysninger om, hvad der foregår ude på landet.
Vi skal da have trafik, for at man kan køre hen til noget.
Vejene ligger der, fordi man skal kunne køre fra et sted til et andet sted.
Så er det da en idé, at man ved, hvad det er, der ligger i det område, man opholder sig i.
Så jeg synes, at vi jo har bevæget os et skridt.
Til at begynde med havde vi de røde vejskilte, der viser, i hvilken retning man kører, om man kører fra Vejle til Silkeborg, eller hvor man kører hen.
Så har vi fået de blå vejskilte med den samme skrift og den samme, hvad skal man kalde det, udformning, men de er blå.
De viser hen til et bibliotek, eller de viser f.eks. hen til et forsamlingshus.
Et forsamlingshus kan godt være en privat virksomhed.
Men der har man så alligevel valgt, at man godt kan lave skiltning til virksomheder med de blå farver.
Det er de samme skilte, der bliver brugt til seværdigheder.
Det vil sige, at vi har fået skabt en form for skiltning, som godt kan harmonere med den almindelige færdelsskiltning, retningsskiltning for regulering af færdslen.
Så jeg kan ikke se nogen modsætning.
Vi kunne lave en serie brune skilte.
Vi er så glade for jordfarver i det her land.
Vi skal helst ikke have for mange skinnende farver, men det er så i orden.
Hvis vi elsker jordfarver, så brug dem da - og piktogrammer, det generer mig ikke en smule.
Jeg er vant til at se skiltet for seværdigheder, skiltet for camping, jeg kan godt skille det ad i farten, det er faktisk nemmere at skille ad end bogstaver.
Så lad os dog arbejde videre i de retninger.
Vi skal vide, at der er liv i landdistrikterne, og vi skal sikre, at de virksomheder, som ligger derude, som har valgt at komme til at fungere i nedlagte landbrugsbygninger osv., også har en mulighed for at formidle, at de er der, også på en måde, så man ikke skal helt ned i fart for at ligge og køre rundt i et område for om muligt at kunne kigge helt ind til en bygning, der ligger inde på marken, for at se, om det kunne være dér, den virksomhed, som man søger, ligger, fordi skiltningen er så ringe, at man ikke kan finde den, når man kører ude på den almindelige vej.
Og så har vi altså også gårdbutikkerne, altså de dér, der sæsonmæssigt sælger grønne asparges og gule majs.
Jamen vi skal da kunne finde dem.
Vi vil godt have de friske varer, så skal vi da også have en mulighed for at kunne køre ud og finde de varer i landskabet.
Det lød på fru Lis Greibe, som om hun aldrig har nået at se de vejnavneskilte, der er på enhver sidevej til en amtsvej, f.eks. når man kører derudad nede i Sønderjylland.
Så kør en tur fra Aabenraa til Ribe og se, hvor mange sideveje der er.
De har alle sammen det lille blå skilt, hvor der står et eller andet vejnavn.
Det er ikke til at læse med almindelige 80 km/t., der skal man sætte farten ned.
Og hvis man har været inde og slå op på Internettet og fundet Kraks kort over, hvordan man skal køre ud til en eller anden adresse, så er man stadig væk lidt i tvivl om, hvor langt man er nået, så man er nødt til til at sætte farten ned for at nå at læse de vejskilte.
Så vi er altså vant til, at der er folk, der søger efter et eller andet ude i landskabet, som har nedsat hastighed.