Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-01-25:
Danmark er et ordentligt samfund og et trygt samfund at leve i.
Vi skal ikke tegne et billede
af vores land, Danmark, som et samfund hærget hver eneste dag og i alle dele af landet af vold og af uro, for det er jo ikke sandt.
Danmark er et trygt land at leve i.
Et af de tryggeste lande at leve i i hele verden.
Danmark er ikke et voldshærget land som lande i Sydamerika eller i Afrika.
Vores gode land er fortsat et ordentligt og et trygt land.
Det taler vi jo også selv om, når vi er på besøg i udlandet.
Der er vi jo ikke bange for at have rosende bemærkninger tilovers for vores samfund.
Og det er der bestemt heller ikke nogen grund til.
Der er måske en tilbøjelighed til indimellem hele tiden at hakke på vores samfund, rakke ned på det danske samfund, give et billede af vores samfund, som jo ikke er et sandt billede.
Jeg synes, vi i dag også kan tillade os at være lidt stolte af, at der er et land her, som hænger ordentligt sammen, som er tryggere at færdes i end lande rundt om os.
Når jeg så har sagt det, så er det også for at holde orden på størrelsen af de problemer, vi har i vores samfund.
Når jeg har sagt det, så er det også for at ledsage det af følgende bemærkninger: Omvendt skal vi naturligvis heller ikke give det indtryk, at det er fuldstændig problemfrit, vores land.
Det er ikke et eventyrland, hvor vi alle kun vil det gode og hinanden det bedste.
Ikke engang H. C. Andersen beskrev jo vores land sådan.
Det, jeg gerne i dag vil starte med, er at få tegnet et korrekt og rigtigt billede af vores samfund, og derfor har jeg startet sådan.
Vi skal ikke male et urealistisk skønmaleri af Danmark,
men vi skal sandelig heller ikke tegne en karikatur af Danmark, en karikatur, hvor frygtens og voldens forfærdelige ansigt får lov at fylde alt, alt for meget.
Vi skal spidse pennen, så det er det reelle billede, det rigtige billede af Danmark, og dermed de reelle problemer, der viser sig.
Lad os så se på de reelle problemer, vi har, for der er selvfølgelig problemer visse steder i vores samfund.
Ikke i hele samfundet, men visse steder i samfundet.
Det ser vi også i andre lande.
Jeg gav under min åbningsredegørelse, da vi startede vores folketingssamling her i oktober sidste år, helt klart udtryk for, at vi hverken kan eller vil acceptere forråelsen eller den vold, der visse steder er i vores samfund.
Vi skal være lige så konsekvente over for voldsforbrydelsen, som vi skal være det over for de årsager, der fører frem til disse ulykkelige hændelser. Siden denne regerings tiltrædelse den 25. januar 1993 har vi da også prioriteret netop dette arbejde meget, meget højt.
Og jeg vil gerne her i starten nævne et par enkelte eksempler.
I 1994 og igen i 1997 blev straffen for henholdsvis den gentagne og den grove vold skærpet meget markant.
Det har også kunnet ses i domstolenes praksis nu.
Domstolene skrider i dag hårdere ind over for voldsforbrydelser, end de gjorde tidligere.
Jeg tror også mange, mange mennesker kan huske, at vi for nogle år siden havde en debat om rockerborgene, rockervolden i nogle af vore boligkvarterer.
Vi var i regeringen meget optaget af at få skabt - genskabt - trygheden, for der var familier, der var bekymrede for deres børn og sig selv ved at bo lige op og ned af sådanne rockertilholdssteder.
Boligforeningerne, boligkvartererne og deres familier behøver ikke længere at frygte vold derfra i de byområder, hvor vi så eksempler dengang.
Jeg kunne også nævne indsatsen over for narkopushere og det arbejde, vi her har gennemført.
Jeg vil også understrege indledningsvis, at vi har samlet brugt meget arbejdsindsats på at forbedre og på at udbrede det dygtige samarbejde, vi har mellem politiet og de sociale kræfter. SSP-samarbejdet i kommunerne kaldes det.
Og vi er gået videre ad den vej, fordi det er den rigtige vej at gå.
Vi har udviklet det, vi kalder SSP-Plus,
altså et yderligere forstærket kriminalpræventivt arbejde over for de unge 18-24-årige, så de ikke kommer ud på den glidebane, der fører dem ud i kriminalitet og vold.
Hvad har regeringen så taget af nye initiativer?
Ja, jeg ved, justitsministeren vil redegøre nøje herfor.
Problemerne med vold er ikke løst, og jeg tror også, at vi skal se for os, at det vil tage sin tid.
Men arbejdet for at gøre det og indsatsen for at begrænse det skal ikke mangle og mangler
heller ikke.
Herunder heller ikke indsatsen over for både unge danske og unge nydanske, unge indvandrere.
Jeg skal derfor begrænse mig til at henvise
til regeringens arbejde, som blev offentliggjort i første fase for ikke så få uger siden, nemlig indsatsen over for de helt unge i form af et udrykningshold, som nogle har haft lidt nedladende bemærkninger til, men som jo i grunden er en meget fornuftig indsats.
Dér kommer vi med vores udrykningshold, hjælper med erfaring, med indsigt og med gode råd og også praktisk hjælp.
Og det andet
Vi har brug for at bygge broer mellem grupperne i vort samfund.
Vi har ikke brug for at skabe nye kløfter, vi har ikke brug for at puste til ny angst.
Det er meget, meget vigtigt, at integrationsarbejdet får den brede opbakning, som regeringen arbejder så intenst for.
Jeg lyttede til debatten før mellem erhvervsministeren og spørgerne.
En overgang fik jeg nærmest det indtryk, at man var imod, at indvandrerne fik arbejde i Danmark.
Det går jeg ud fra ikke er tilfældet.
For det gælder jo for indvandrere, som det gælder for alle andre i det danske samfund, at det at få arbejde er i Danmark noget af det allerallerbedste, der findes, for den enkelte og for samfundet.
Må jeg bare nævne to, men der er flere: For få år siden var der en diskussion om volden i Avedøre Stationsby; den optog masser af forsider i aviserne og optog med rette også mange borgere.
I dag har jeg set, at borgmesteren derude i området ofte henviser til Avedøre Stationsby, hvor vi har set grupperne gå sammen.
Vi har set dygtige, engagerede socialarbejdere gå sammen med lokale beboerforeninger, og vi har set de unge knægte, unge drenge og unge kvinder komme ind i en god løbebane, komme ind i en god aktivitet.
Der er også nogle spændende erfaringer fra Varde, som jeg hørte socialministeren berette om i dag.
Og nøglen i det hele er hver gang at få de unge i arbejde, at få dem i uddannelse, at få tegnet en fremtid og
et perspektiv.
Vi ved godt fra os selv, at det er det, der skal til.
Lad mig derfor slutte for mit vedkommende her i denne runde med at sige, at for at få bygget de broer og den forståelse og gjort den indsats, som jeg tror er så vigtig, er det nødvendigt, at vi alle sammen medvirker: at kommunerne er med, at amterne er med, at arbejdsmarkedet er med, fagforeningerne, arbejdsgiverne, virksomhederne, at de frivillige organisationer er med, idrætsklubberne, foreningerne, at familierne er med, at den enkelte er med, at indvandrerorganisationerne også er med, og jeg ved, at de alle sammen er indstillede derpå.
Vi har brug for at løse de reelle problemer i fællesskab, og jeg er glad for at kunne sige, at de meldinger, regeringen har fået, og som justitsministeren også vil videreudbygge, er gode.