Karen Jespersen (V), 1997-11-06:
Der har under debatten været nogle enkelte spørgsmål bl.a. fra hr. Tom Behnke vedrørende de senildemente.
Der har været spurgt til diagnosen senildemens, hvad der er et meget relevant spørgsmål, for det ser ud til, at en ganske stor del af dem, der får diagnosen senildement, i virkeligheden lider af andre ting.
Og det vil sige, at man kan forebygge det, der ellers optræder som demens.
Derfor kan jeg fortælle hr. Tom Behnke, at der i år er bevilget et beløb til et projekt i Odense Kommune, der i samarbejde med Odense Universitetshospital afprøver et screeningsprogram vedrørende demens, som kan anvendes ude i kommunerne og bruges til at stille en mere præcis diagnose og hjælpe nogle mennesker, som ellers får en forkert diagnose, nemlig demens.
Det tror jeg kan være et meget vigtigt projekt.
Hr. Tom Behnke spurgte også om, hvad vi gør i forhold til de demente, som vi en gang imellem oplever kan forlade plejehjem, eller hvor de ellers bor, og hvilke muligheder der er for at tilbageholde dem.
Det er et problem, der bliver set på i et særligt udvalg, der handler om magtanvendelse over for psykisk syge, hvor de demente altså kommer ind under en større kategori af mennesker.
Det udvalg er færdigt med at arbejde omkring nytår Hr. Bruno Jerup talte om, at antallet af plejehjem var blevet reduceret over de senere år, og det er rigtigt, at der er sket en omlægning.
Men jeg kan sige til hr. Bruno Jerup, at vi nu faktisk er oppe på et antal plejeboliger, som er højere end det antal plejehjemspladser, der var i midten af 1980'erne, da det antal var på sit højeste.
Det er et mål, vi netop har nået her i 1997.
Jeg er også enig med hr. Bruno Jerup i, at der er brug for at informere de ældre bedre om de muligheder, de har.
Og nogle af de initiativer, der er taget, sigter netop på det.
Jeg vil ellers sige om debatten i det hele taget, at jeg synes, der er kommet meget enslydende meldinger og ønsker om en generel serviceforbedring for de ældre
, både når det gælder den pleje, de får i eget hjem og i plejeboliger.
Det er et særlig vanskeligt område, for vi taler om en pleje, som er meget målrettet mod det enkelte menneskes behov og derfor ikke kan sættes på formler i en lovgivning.
Det er simpelt hen umuligt i en lovgivning i detaljer at beskrive, hvad det er for en pleje, et menneske har brug for, men vi er nødt til at have nogle mere generelle bestemmelser i lovgivningen, men så er det også vores pligt at være med til at hjælpe kommunerne med at udmønte de generelle bestemmelser i en så god individuelt målrettet pleje som overhovedet muligt.
Det er her, vi for alvor er ved at udvikle nogle nye styringsinstrumenter, det, vi kalder de bløde styringsinstrumenter, hvor vi ikke bare slipper initiativet, den dag lovgivningen er vedtaget her i Folketinget og vejledningen er skrevet, men at vi følger den lovgivning, vi vedtager her, videre ud i den enkelte kommune og prøver at hjælpe kommunerne med at få den lovgivning til at fungere så godt som overhovedet muligt i forhold til den enkelte borger.
Det er det lidt langsommelige, tunge arbejde, der består i sammen med kommunerne at sørge for, at den lovgivning bliver ført så godt ud i livet som muligt.
Men heldigvis kan vi også se nu, at det kan lade sig gøre, og vi er ved at udvikle nogle måder
at gøre det på.
Så bliver jeg nødt til for at være helt sikker på, at der ikke er misforståelser, der kan køre videre, at sige, at jeg ellers troede, at jeg gjorde det meget klart, at når jeg siger, at 60 mio. kr. er helt forkert, er det i forhold til, at det er et beløb, man får udbetalt mere end det, man ellers ville have udbetalt i folkepensionen.
Men når man sammenligner de beløb, som fru Pia Kjærsgaard nævnte, skal de ses i relation til, at de mennesker ikke fik en rød reje at leve for, men at de havde fået folkepensionen.
Og i forhold til det beløb er der tale om nogle år, hvor det faktisk er mindre, mens de andre år kan være nogle få millioner større, og det fremgår af et andet svar til Folketinget.