runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-01-20:
Til det sidste spørgsmål, som hr. Keld Albrechtsen stiller, må jeg sige, at jeg har ikke kommenteret de konkrete personspørgsmål, og at jeg heller ikke synes, det vil være korrekt af mig at gøre det.
Det kan ikke være min opgave at tage stilling til personalesager i Kommissionen.
Det er i givet fald noget, som Europa-Parlamentet som kontrolinstans over for Kommissionen må tage sig af.
Jeg må derfor sige, at jeg ikke kan forholde mig til den pågældende person.
Det rigtige må være, at Europa-Parlamentet og Kommissionen har dét som anliggende.
Rådet og dermed den danske regering må sørge for, at der nu bliver taget hånd om en opstramning af procedurerne, hvilket jeg også nævnte for fru Pernille Frahm for et kort øjeblik siden.
Og til fru Pernille Frahm, som opfølgende spurgte om regeringens intention og målsætning og om Rådet, må jeg for det første sige, at regeringen jo altid har haft som sin ambition at gå forrest i kampen mod svindel og svig med EU-midler.
Fru Pernille Frahm kan sikkert huske, at vi lagde stramt ud i forbindelse med forhandlingerne om Amsterdamtraktaten og da også fik indført nogle bestemmelser i selve traktaten, som gør, at man i dag kan gå hurtigere, mere direkte og mere effektivt til sagen, når svindel skal bekæmpes.
For det andet kan jeg nævne for fru Pernille Frahm, at det fortsat er regeringens ambition at være blandt de stærkeste, når det gælder konkret arbejde for at få bekæmpet svig og svindel.
Så jeg tror ikke, der er tvivl om, at både regeringen og Rådet er opsatte på, at der som sagt skal ske noget praktisk.
Og vi har en stærk allieret i form af Europa-Parlamentet.
Pernille Frahm (SF), 1999-01-20:
Nej, jeg frafalder.
Undskyld.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-20:
Statsministeren mener ikke, at han som statsminister skal blande sig i spørgsmålet om personalepolitikken i Kommissionen, men så må jeg spørge statsministeren: Hvis ikke medlemslandene vil kontrollere Kommissionen, hvem skal så?
For Parlamentet, som man måske havde visse forhåbninger til, magter jo åbenlyst ikke den opgave, og det betyder i realiteten, at Kommissionen vil kunne slippe af sted med at fyre en embedsmand, som har gjort sin tjenestepligt og afsløret svig og svindel, uden at der er nogen, der vil blande sig i det.
Hvis det skal være en retsstat, må der jo være nogle, der kan gøre noget, når der sker et sådant overgreb, og så kan det da ikke være rigtigt, at en regering bare sidder passivt og ser til.
Jeg vil godt spørge statsministeren, om det her ikke giver anledning til nogle forfatningsmæssige betragtninger om, at Europa-Kommissionen nu er blevet en stat i staten, som efter forgodtbefindende kan gøre, som den vil, uden at være under kontrol fra anden side.
Pernille Frahm (SF), 1999-01-20:
Det bliver så med dobbelttilløb, men spørgsmålet er jo også interessant set i en konstitutionsramme, for hvem er det, der har retten til at fyre en kommissær, som nationalstaten har udpeget, og som har nationalstatens opbakning, hvis ikke det netop er ministrene i Rådet, som jo repræsenterer nationalstaterne, der gør det?
Derfor undrer det mig, at man har den tilbagelænede holdning til problematikken, som statsministeren nu også fysisk giver udtryk for.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-01-20:
Til fru Pernille Frahm må jeg sige: Jeg rejser mig jo op; det gør jeg da.
I øvrigt skal vi jo inden længe tage stilling til en ny Kommission, så det går nok alt sammen.
Og det er jo også sådan - det går jeg ud fra at vi er enige om - at den nye traktat, Amsterdamtraktaten, faktisk styrker både Europa-Parlamentets og Rådets muligheder for kontrol og for at være med til at bekæmpe svig.
Det gør den faktisk.
Amsterdamtraktaten udstyrer os blandt andet med flertalsafgørelser vedrørende beslutninger om i givet fald at skride ind over for svig, altså en væsentlig forbedring i forhold til den tidligere traktat.
Og det vil selvfølgelig blive brugt, og det betyder, at vi kan gå hurtigere frem, hvad jeg mener er en absolut fordel.
Så når det gælder Kommissionen, er Kommissionens sammensætning med hensyn til kommissærerne en sag for sig, og det er rigtigt, at det er regeringernes opgave.
Og vi skal som sagt sammensætte en ny Kommission, der skal tiltræde ved årsskiftet, som fru Pernille Frahm godt ved. Hr. Keld Albrechtsen vil gerne have, at jeg direkte og personligt skal forholde mig til samtlige ansatte i Kommissionen, men det har jeg altså ingen mulighed for, og jeg synes heller ikke, det vil være klogt.
Vi har Europa-Parlamentet til at holde kontrol med Kommissionen med hensyn til disse personalesager og Det Europæiske Råd til at tage stilling til de generelle, principielle spørgsmål, og Rådet vil følge svigbekæmpelsen op, og det synes jeg er en fornuftig arbejdsdeling.
Der er ikke tale om at læne sig tilbage; der er tale om at være aktivt medvirkende til, at det går ordentligt til.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Svend Heiselberg (V), 1999-01-20:
Jeg vil godt spørge fødevareministeren, om det er rigtigt, at man skal på flere dages kursus for at få lov til at sælge en rød pølse.
Jeg vil også spørge fødevareministeren, om fødevareministeren ikke synes - ligesom, tror jeg, mange andre politikere - at man faktisk bliver lidt til grin ved at løbe rundt med alt det, som embedsmændene pådutter både ministre og politikere.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-01-20:
Åh ja, så er vi kommet til »Agenda 2000«.
Hvis jeg husker ret, sagde man om Letland, at hvis de nuværende konstaterede fremskridt fortsætter, er der udsigt til, at Letland kan komme op i den første gruppe, om jeg så må sige.
Og man udtalte sig faktisk også positivt om Litauens fremskridt.
Så jeg synes, vi i de konkrete tilfælde har lov til at sige, at Kommissionen har stået på vores side, når det gælder det positive, konstruktive arbejde for udvidelsesprocessen.
Så er der diskussionerne om »Agenda 2000«.
Også dér synes jeg, man fra Kommissionens side klart har markeret, at der skal gennemføres en reform af landbrugspolitikken, og at der skal gennemføres en reform af strukturpolitikken, som er forudsætningen for, at »Agenda 2000, »Dagsorden 2000«, kan komme på plads.
Og det harmonerer da også med både det tyske formandskabs og vores ønske om at komme igennem med den dagsorden, og det er jo også en vigtig brik i arbejdet for, at der ikke sker nogen forsinkelser af udvidelsesprocessen på lidt længere sigt.
Pernille Frahm (SF), 1999-01-20:
Jeg mener, at vi står med et kolossalt problem, for det er en stor opgave, og der vil blive et slagsmål mellem landene, når man skal gennemføre »Agenda 2000«, for det er en omfordeling af ganske store pengebeløb, vi taler om.
Så spørgsmålet er, om man virkelig tror på, at en Kommission, der har været igennem den proces, som den har været igennem nu, er i stand til at tage det slagsmål med landene.
Og derfor opfordrer jeg til, at Ministerrådet og statsministeren i Ministerrådet får ført frem, at man skal gøre sig nogle overvejelser om, hvorvidt det er de rigtige folk til at udføre det her stykke arbejde, hvorvidt den her proces vil kunne komme til at forløbe sådan, så vi kan få gang i den optagelse.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-01-20:
Jeg forstår meget vel baggrunden for fru Pernille Frahms spørgsmål.
Vi har et fælles ønske om, at udvidelsesprocessen ikke må blive forsinket.
Det er jeg hundrede procent enig i.
Men hvis man et øjeblik forestiller sig alternativet, nemlig at vi nu og her skulle finde en helt anden Kommission, vil jeg gerne sige, at det vil tage så megen tid, at det ville risikere at sætte forhandlingsprocessen om »Agenda 2000« i stå, og det vil dermed under alle omstændigheder bringe os i en værre situation. Dertil kommer, hvad jeg synes er det vigtigste, at det tyske formandskab har forpligtet sig meget på at ville løse den sag, der hedder »Agenda 2000«.
Om det kan lykkes, kan ingen sige i dag, men vi kan ikke forestille os lige nu i hvert fald stærkere anstrengelser fra medlemslandene og det tyske formandskab for at få det løst i løbet af de kommende måneder.
Derfor vil jeg sige - simpelt hen ud fra et overordnet ønske om at få løst »Agenda 2000« som led i vores overordnede arbejde for at styrke udvidelsesprocessen - at jeg tror, vi skal holde os på det spor, vi har, og mase på af al kraft for at finde de kompromiser, der skal til.
Jeg synes egentlig, at det tyske formandskab har formuleret det meget godt. Man har sagt: Lad nu alle 15 lande åbent og direkte lægge deres ønsker til »Agenda 2000« på bordet og lad os så finde de nødvendige kompromiser.
Det er den fase, vi er i nu, og det er det arbejde, der skal gøres i Rådet.
Det er først og fremmest dér, kompromiset skal findes.
Pernille Frahm (SF), 1999-01-20:
Det er jo en ganske hård proces, vi skal i gang med, med den her udvidelse.
Især er det jo en ganske hård proces for ansøgerlandene.
Ikke desto mindre er der nogle af dem, som er ret sikre på, at de vil være parate til at indgå helt og fuldt i samarbejdet år 2000.
Deres store spørgsmål er: Vil Unionen være parat til at modtage dem?
Vil »Agenda 2000« være på plads?
Vil EU overhovedet vide, hvilke krav der skal til, for at man kan optage nogen?
Mener statsministeren set i lyseet af det, at en svækket Kommission vil være i stand til at få gennemtrumfet de forhandlinger, der skal til, så man kan sige klart ja eller klart nej til nye ansøgerlande og klart redegøre for betingelserne for, at de kan blive optaget?
De sidste ugers pressedækning af EU-politikken har været præget af den magtkamp, der har været mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen, og spørgsmålet er stillet, fordi det besynderlige ved den magtkamp er, at Ministerrådet er fuldstændig fraværende i diskussionen.
Og på baggrund af det kompromis, eller hvad man skal kalde dét, der er blevet indgået mellem Parlamentet og Kommissionen, vil jeg gerne høre, hvad statsministeren vil gøre for, at Rådet følger op, at den undersøgelse faktisk bliver gennemført i den ånd, der er beskrevet, og ikke den ånd, som man kunne frygte.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-20:
Jeg vil godt spørge statsministeren, om ikke situationen med hensyn til udvidelsen nu er så dyster, at man i hvert fald kan konstatere, at der faktisk ikke var dækning for den meget optimistiske beskrivelse af udvidelsen, som statsministeren gav udtryk for i debatten op til Amsterdamtraktaten.
Er det ikke korrekt, at Amsterdamtraktaten faktisk har vist sig at være en meget afgørende hindring for udvidelsen; at det faktisk først og fremmest er Amsterdamtraktaten, som i dag står i vejen for udvidelsen, fordi den jo indeholder denne nye regeringskonference, som tyskerne vil have, og som skal gå ud på at give EU flere magtbeføjelser?
Statsministeren gør fuldstændig korrekt opmærksom på, at Amsterdamtraktaten ikke er trådt i kraft, men derfor kan vi jo godt se, hvordan Amsterdamtraktaten kommer til at fungere som en stopklods, som en blokade for udvidelsen.
Jeg vil godt spørge statsministeren, om det ikke er korrekt, at den tyske regering ønsker indkaldt en regeringskonference med det formål at behandle de institutionelle reformer, som man kalder det, og at det er et krav fra mange landes side, at man skal have gennemført disse institutionelle reformer, før man reelt kan komme i gang med udvidelsen, og at det derfor er en hindring for udvidelsen.
Det kan man da se allerede nu, før Traktaten overhovedet er trådt i kraft.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-01-20:
Jeg ser helt tilfældigt, at der også er stillet en række spørgsmål til udenrigsministeren, og jeg ved, at det er tæt på udenrigsministerens hjerte ligesom det er tæt på mit, så der vil komme en række fremragende svar på de spørgsmål, der måtte komme opfølgende.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-20:
»Deler den danske regering den socialdemokratiske EU-ordfører Jakob Bukstis synspunkt, nemlig at den tyske udenrigsminister og EU-formands udtalelser i Europa-Parlamentet den 12. januar 1999 ikke er nyttige for den folkelige opbakning til EU og ØMU i Danmark og er udtryk for et imperiebyggeri?«
Skriftlig begrundelse
Den tyske udenrigsminister og nuværende EU-formand, Joschka Fischer, sagde i sin tale til Europa-Parlamentet tirsdag den 12.1.99. at det var nødvendigt med yderligere integration i EU-arbejdet.
Det skulle ske på det udenrigs- og sikkerhedspolitiske område, og der skal kunne tages flertalsafgørelser på alle områder undtagen i forbindelse med traktatændringer.
Ifølge Berlingske Tidende den 13.1.99 sagde han, at der på EU-topmødet i Køln den 3.-4. juni i år skal laves en køreplan for de nye traktatændringsforslag så der kan holdes en ny regeringskonference i 2001.
Formålet er for Fischer at sætte EU i stand til at agere hurtigt, egenhændigt og effektivt på den internationale scene.
Denne tale er faldet den socialdemokratiske EU-ordfører Jakob Buksti for brystet.
Han siger til Børsen den 14.1., at »det, vi hører fra Joschka Fischer, er ikke nyttigt.
Imperiebyggerne i EU burde holde en lav profil, for deres visioner er ikke gavnlige for den folkelige opbakning hverken i Danmark eller andre steder«.
Buksti siger ligeledes til Børsen, at Tyskland med sit udspil »... er på vej væk fra det nuværende EU, der er opbygget af selvstændige stater«.
Indholdet i den tyske udenrigsministers tale er i klar modstrid med de løfter, som den danske statsminister gav den danske befolkning lige før afstemningen den 28. maj om Amsterdamtraktaten om, at nu kom der ikke mere union.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-01-20:
Det skal jeg forsøge at leve op til.
Under sin præsentation af det tyske formandskabs program i Europa-Parlamentet kom Joschka Fischer ind på spørgsmålet
om reformer i EU-samarbejdet.
Han sagde om det institutionelle spørgsmål, om den næste regeringskonference, at der på Det Europæiske Råds møde i juni 1999 skal træffes beslutning om at indkalde en regeringskonference for at løse de institutionelle spørgsmål, der ikke bliver afklaret i Amsterdam.
Det er der ikke noget nyt i.
Det fremgår klart af Amsterdamtraktatens protokol om institutionerne, at der forud for udvidelsen skal ske en reduktion i antallet af kommissærer, således at hvert land får en kommissær.
Det betinges af en ændring i stemmevægtene, enten ved nye stemmevægte eller ved dobbelt flertal.
En afklaring af disse spørgsmål forudsætter afholdelse af en regeringskonference og en ændring i traktaterne.
Det Europæiske Råd fastslog i Wien, at der i Köln skal træffes beslutning om, hvornår og hvordan de uløste institutionelle spørgsmål skal håndteres.
Samtidig redegør Fischer for en række tanker, som han og det tyske formandskab gør sig om udviklingen i det europæiske samarbejde på længere sigt, f.eks. om en styrkelse af den demokratiske udvikling, styrkelse af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, en europæisk sikkerheds- og forsvarsidentitet og en styrkelse af samarbejde om retlige og indre anliggender.
Netop på det udenrigs- og sikkerhedspolitiske område er der en interessant udvikling i gang.
Det vender vi jo tilbage til under forespørgselsdebatten om et øjeblik.
Jeg synes, der er grund til at understrege, at der er tale om en række udtalelser og visioner fra den tyske udenrigsministers side om udviklingen af det europæiske samarbejde på længere sigt.
Det er visioner og ideer, der i øjeblikket ikke er på dagsordenen i EU.
Regeringen har heller ikke mulighed for at tage stilling til dem.
Lad mig så til sidst fremhæve, at regeringen gerne ser en hurtig afklaring af de uløste institutionelle spørgsmål efter Amsterdam.
Det var ikke dengang Danmark, der blokerede for en løsning i Amsterdam.
Vi ønsker at finde en løsning.
Det gjorde vi dengang.
Det gør vi nu.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-20:
Det står mig efter ministerens svar ikke helt klart, om ministeren faktisk er enig med hr. Jacob Buksti i de udtalelser, han er kommet med, om at Joschka Fischers tale var unyttig og et udtryk for imperiebyggeri.
Jeg vil da gerne have at vide, om statsministeren er enig med hr. Jacob Buksti. Så vil jeg godt spørge statsministeren, om det ikke er korrekt, at Joschka Fischer faktisk har udvidet dagsordenen for, hvad man ønsker at få på den regeringskonference, for så vidt jeg har forstået, ønsker Tyskland nu også at få drøftet et spørgsmål om at få indført flertalsafgørelser på alle områder i Traktaten, bortset fra selve traktatændringsbestemmelserne.
Det er da en voldsom udvidelse af dagsordenen og et voldsomt integrationsskridt.
Jeg tror, det er det, hr. Buksti hentyder til, når han taler om imperiebyggeri.
Jeg vil godt spørge ministeren, om det ikke er sådan en udvidelse af dagsordenen, der er tale om.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-01-20:
Jeg synes, jeg skylder at oplyse over for hr. Keld Albrechtsen, at jeg er udenrigsminister og ikke statsminister; men det var jo en fortalelse.
for øget brug af kvalificeret flertal
Det, Fischer rent faktisk siger, er jo, at enstemmighed bør begrænses til områder såsom traktatændringer.
Danmark var under regeringskonferencen jo rede til at acceptere flertalsafgørelser på flere områder, end man faktisk kunne blive enige om på konferencen.
Erfaringen viser, at det er svært at opnå enighed blandt medlemslandene om helt generelt at overgå til at bruge kvalificeret flertal.
Lad mig blot nævne et eksempel:
Beslutninger, der har indvirkning på forsvarsområdet, her understreget af det seneste fransk-britiske udspil fra St. Mano, at samarbejdet på dette område fortsat skal være mellemstatsligt, og at beslutninger herved fortsat skal træffes ved enstemmighed, også på dette område selvklart.
Pernille Frahm (SF), 1999-01-20:
Jeg er egentlig lidt forundret over, at udenrigsministeren ikke bare siger, at han deler den bekymring og deler den irritation, som hr. Jacob Buksti gav udtryk for.
For er det ikke rigtigt, at de tanker, som Joschka Fischer har givet udtryk for, jo ikke er tanker, som han står alene med?
Det er jo tanker, som er langt fremtrædende i den europæiske debat, at man skal have en tættere integration, at følgerne af ØMU'en - eller euroen - naturligvis bliver »et tigerspring fremad for integrationen«, for nu endnu en gang at citere chefredaktøren for Børsen.
Er det ikke rigtigt, at det er nogle ting, der ligger på tegnebordet, og at det selvfølgelig ikke er særlig behageligt for den danske debat, at det er det, der ligger i luften?
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-20:
Skal jeg opfatte ministerens forsøg på, om jeg så må sige, at mindske skadevirkningen af Joschka Fischers udtalelser således, at ministeren i virkeligheden er enig med hr. Jacob Buksti, men at han har valgt en anden strategi, nemlig at forsøge at bagatellisere Joschker Fischers udtalelser?
Man kan jo vælge enten at melde klart ud og sige, at det bryder man sig ikke om, eller man kan vælge at lade som, at Joschka Fischer nærmest ikke har sagt noget.
Men jeg ville meget have foretrukket, naturligvis, at den danske regning havde fulgt hr. Jacob Bukstis linje i det spørgsmål, således at det kunne stå klart, at der er tale om en udvikling, som Danmark ikke støtter.
Men når man hører ministeren i dag, så kommer man altså i tvivl, om regeringen i virkeligheden har et klart synspunkt ligesom hr. Jacob Buksti, eller om regeringen er i skred; om regeringen i virkeligheden er ved at indstille sig på en ny regeringskonference, hvor EU skal have en voldsom yderligere magt.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-01-20:
Til fru Pernille Frahm vil jeg gerne sige, at jeg er da helt bekendt med, at der i den europæiske debat er tilhængere af at gå længere i integrationsmæssig henseende.
Det er i hvert fald ikke nyt.
Det er ikke det mindste ubehageligt at diskutere det.
Det gjorde vi også forud for Amsterdamtraktatens færdiggørelse.
til slut i Amsterdam, at selv om der var tanker fremme i den europæiske debat, var det, der sejrede, jo det resultat, vi kender fra Amsterdamtraktaten.
Det er derfor ikke spor ubehageligt at have den diskussion, tværtimod.
Jeg synes, vi skal forholde os til den.
Det er den danske regerings standpunkt, at det klogeste er at få gjort op med det, der er tilbage fra Amsterdam, og ordne det og gerne gøre det hurtigt.
Jeg prøver ikke på at bagatellisere Fischers udtalelser; det ville ikke være hverken høfligt eller klogt.
Han har en soleklar ret til på den tyske regerings vegne i Europa-Parlamentet at redegøre for nogle overvejelser, man har gjort sig i Tyskland på længere sigt.
Det kunne jeg ikke drømme om at kritisere ham for.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-01-20:
Veterinær- og Fødevaredirektoratet har i en skrivelse af 3. december 1998 stadfæstet, at kravet om hygiejneuddannelse af nyansatte medarbejdere i kiosker fastholdes.
Derfor går mit første spørgsmål til ministeren ud på, om det er en umulighed med den her kendelse for ikkehygiejneuddannet personale f.eks. at stå i et klubhus i en idrætsforening, at Lises mor, Susannes far, Pers far står der en gang om ugen, om den her kendelse betyder, at de ikke må stå og sælge grillpølser?
Det skal være mit første spørgsmål.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-01-20:
Begrundelsen for kravet om uddannelse i fødevarehygiejne er faktisk ganske fornuftig.
Det handler jo om, at alle fødevarevirksomheder, uanset om de drives af frivilligt eller af lønnet personale, sælger fødevarer, som forbrugerne ikke blive syge af.
Uddannelsen i fødevarehygiejne blev indført tilbage i januar 1997, fordi der var et erkendt behov for en bedre hygiejne hos det personale, der arbejder med fødevarer.
Dette behov er der stadig, og uddannelse i fødevarehygiejne skulle jo dermed gerne reducere antallet af syge mennesker.
Vi ved alle, at cafeterier og kiosker i idrætsklubber ofte sælger mere end blot pølser med brød.
Vareudvalget er ganske bredt og omfatter forskellige råvarer som kød, grønsager og brød. Tilberedningen af kød og grønsager indebærer en række risici, som man bliver nødt til at tage alvorligt, og det kræver, at personalet har den nødvendige viden om bakteriers vækst, om opvarmning, nedkøling af fødevarer og en gennemførelse også af egenkontrol.
Så når hr. Brian Mikkelsen spørger, om jeg er enig i, at kravet om hygiejneuddannelsen for medarbejdere i kiosker betyder, at idrætsforeninger ikke mere kan benytte ikkehygiejneuddannet frivillig arbejdskraft i kioskerne, ja, så kan jeg sige, at idrætsklubberne fortsat vil kunne anvende frivilligt personale uden hygiejneuddannelse, når blot de pågældende personer udelukkende er beskæftiget med eksempelvis servering, rengøring, brygning af kaffe og te, opvarmning og emballering af fødevarer og andet, som ikke indebærer en direkte sundhedsrisiko.
Personer, der beskæftiger sig med tilberedning af fødevarer som f.eks. burgere og pitabrød, skal derimod uddannes i fødevarehygiejne.
Det følger af den sundhedsmæssige risiko, der er forbundet med tilvirkningen af netop disse fødevarer.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-01-20:
Det virker helt urimeligt og helt ude af proportioner, at fødevareministeren her i dag siger, at alle, der står og serverer pølser, pitabrød og burgerboller, skal gennemgå en hygiejneuddannelse på 3 dage på et AMU-kursus.
Derfor vil jeg spørge ministeren, hvis Lises far, Susannes far, Pernilles mor, hvis de står - ikke fast, men en gang imellem - og sælger fra den lokale idrætsklubs bod, om det ikke er muligt, at de ikke skal igennem et 3 dages AMU-kursus, fordi de gør den lokale forening en tjeneste.
Svend Aage Jensby (V), 1999-01-20:
»Vil statsministeren oplyse, hvornår, på hvis initiativ, af hvem og til hvilket formål det i Morgenavisen Jyllands-Posten den 10. januar 1999 gengivne notat om muligheder for at få adgang til Stasiarkiverne er udarbejdet?«
Skriftlig begrundelse
Der henvises til Morgenavisen Jyllands-Posten den 10. januar 1999.