runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anni Svanholt (SF), 2000-02-01:
Der er ingen tvivl om, at mennesker, der har været udsat for incest eller anden form for seksuelt misbrug i barndommen, har brug for professionel hjælp i form af psykologhjælp eller anden form for hjælp til at bearbejde de traumatiske oplevelser.
Man ved jo også fra flere undersøgelser, at de fleste krænkere selv er blevet seksuelt krænket og udsat for omsorgssvigt, og derfor mener vi, det er meget vigtigt netop at få brudt misbrugskæden gennem behandling, så de pågældendes egne børn ikke bliver nye ofre, hverken for omsorgssvigt eller for seksuelle overgreb.
Det forslag, som Kristeligt Folkeparti her har fremsat, vil gøre en indsats for den voksne gruppe.
I dag er det jo ikke muligt for denne gruppe at få hjælp efter sygesikringslovens bestemmelser.
I SF er vi meget positive over for, at der skal gøres en ekstra indsats for incestofre, og vi er også meget glade for, at Kristeligt Folkeparti er kommet frem med forslaget.
Vi synes, at der kræves en grundig vurdering af de tilbud, der gives i dag, set i sammenhæng med centrenes funktioner og i øvrigt også i forhold til det, der kan komme af udspil fra regeringens side, som vi har hørt om i dag.
Vi synes også, det ville være oplagt at kigge på den ordning, der eksisterer i henhold til sygesikringslovens bestemmelser.
Men er det de rigtige grupper, kan man spørge.
Kunne det være andre, og skulle hjælpen gives på en anden måde?
Vi synes faktisk, det ville være en god idé at få kigget på det, få evalueret ordningen og få noget at vide om, hvordan den virker, inden man i givet fald begynder at tage nye grupper ind.
Vi er som sagt meget positivt indstillede over for intentionerne i forslaget og vil gerne gå ind i nogle vurderinger under det kommende udvalgsarbejde, eventuelt med henblik på senere bevillinger i en kommende finanslov eller lignende.
Henriette Kjær (KF), 2000-02-01:
Der er ingen tvivl om, at hvis man er offer for incest eller andet misbrug i barndommen, vil der senere i livet komme et tidspunkt, hvor man har behov for at få talt tingene igennem og eventuelt også har behov for professionel hjælp.
I Det Konservative Folkeparti har vi f.eks. været meget fortørnede over, at man skal betale skat af de tilskud, der målrettet er givet fra f.eks. en fond, således at man kan få sit behov for psykologhjælp dækket.
Vi stiller derfor forslag
om, at der ikke skal betales skat af donationer under 25.000 kr., hvor pengene beviseligt går målrettet til psykologhjælp til incestofferet. Vi har også støttet, at de frivillige organisationer, der arbejder på dette felt, får tilskud via de forskellige puljer, der findes.
Men der er behov for en grundigere debat om det, der er foreslået her, og der er brug for at få kortlagt, præcis hvilke muligheder der er i dag, samt om det at gå til enekonsultationer hos en psykolog er den eneste model, der kan arbejdes videre med.
Vi kan ikke sige klart ja til det beslutningsforslag, der ligger her, men vi er bestemt indstillede på at være positive under udvalgsbehandlingen og takker
Kristeligt Folkeparti for at have rejst debatten.
Tove Fergo (V), 2000-02-01:
Det er på mange måder et sympatisk forslag, og der skal ikke herske tvivl om, at Venstre er helt opmærksom på problematikken og også mener, at den skal tages alvorligt.
Vi skal se på, hvad vi kan gøre for at hjælpe mennesker, der er blevet misbrugt, og som vi har hørt både ministeren og Socialdemokratiets ordfører sige, er det netop utrolig vigtigt, at kæden bliver brudt, så et menneske, der er blevet misbrugt i barndommen, ikke selv bliver misbruger af børn.
Det skal der gøres noget ved.
Men samtidig er vi også opmærksomme på - det har vi også fået bekræftet her i dag fra regeringens side - at der er igangsat et tværministerielt arbejde til bekæmpelse af seksuelle overgreb mod børn.
Vi vil derfor foreslå, at intentionerne i Kristeligt Folkepartis forslag behandles i sammenhæng med det arbejde, der foregår i det tværministerielle børneudvalg, og at spørgsmålet tages op i den sammenhæng.
Det er sikret, at der er penge til et sådant arbejde, ved, at der er bevilget 45 mio. kr. i forbindelse med satspuljen over de næste år til netop seksuelt misbrugte og til det både forebyggende og behandlende arbejde, der foregår mange steder i landet i selvhjælpsgrupper, selvejende institutioner og private centre.
Vi er, som ministeren og Socialdemokratiet har givet udtryk for, ligeledes bekymrede ved at udvide sygesikringens regler for psykologhjælp.
Det er, som det tidligere er sagt, jo netop akut hjælp, der er tale om, og Kristeligt Folkepartis forslag går ikke på akut hjælp, men, om jeg så må sige, på gamle skader, som er blevet afdækket gennem årene, og som nu trænger til at blive behandlet.
Der skal ikke herske nogen som helst tvivl om, at Venstre ser meget positivt på intentionerne i forslaget.
Vi kan ikke støtte det, som det foreligger her,
men vi vil gerne se det i en større sammenhæng.
Sandy Brinck (S), 2000-02-01:
Siden juli 1996 har det været muligt at få psykologhjælp via sygesikringen inden for en tidsmæssig grænse på 6 måneder.
Tilbudet var ment som et supplement til de tilbud, der findes i det sociale system og i psykiatrien med fokus på de akutte krisesituationer.
Hvis man ophævede 6-måneders-grænsen for de mennesker, der har været udsat for seksuelle overgreb i barndommen og dermed opgiver sigtet på de akutte kriser, ville man efter vores mening også være nødt til at vurdere andre psykiske belastninger, forsømmelser eller udnyttelser i barndommen, og det ville være en økonomisk bombe under ordningen, som vi ikke vil tage ansvar for.
Beslutningsforslaget stemmer dermed meget dårligt overens med hensigten, altså det akutte sigte, samtidig med at det stemmer dårligt overens med de økonomiske rammer, et flertal har stillet op for sundhedssystemet.
Med beslutningsforslaget ville der reelt blive oprettet en parallel til den hjælp til psykologbistand, man kan få via sociallovgivningen.
Sygesikringssystemet ville komme til at overlappe de hjælpeforanstaltninger, der findes i sociallovgivningen og psykiatrien, og det finder vi ikke hensigtsmæssigt for patienten, der således ville stå over for en uklar opgave- og dermed ansvarsfordeling systemerne imellem.
Den sammenhæng synes vi forslaget bør ses i.
Vi er meget enige med forslagsstillerne om vigtigheden af at bryde misbrugskæden, så det misbrugte barn ikke selv bliver misbruger af børn som voksen, og derfor skal der også fra Socialdemokratiets side lyde en opfordring til Regeringens Børneudvalg, der arbejder med området, til at se på mulighederne for at bryde misbrugskæden, også ud fra en forebyggende betragtning.
Men alt i alt kan Socialdemokratiet altså ikke støtte beslutningsforslaget, som det er fremsat.
Carsten Koch (S), 2000-02-01:
Jeg skal takke for tilslutningen, som jo har været ganske bred.
Der er ikke så meget mere at sige, men jeg står til rådighed, hvis der skulle være spørgsmål under udvalgsbehandlingen.
Tom Behnke (FRI), 2000-02-01:
Jeg tror, det vil være unødigt trættende at gentage, hvad forslaget indeholder, så jeg vil straks springe frem til konklusionen: Frihed 2000 støtter lovforslaget.
Tove Videbæk (KRF), 2000-02-01:
Dette lovforslag består af to forskellige forslag, og første del af forslaget, vedrørende embedslægeinstitutionen og obduktionerne, har vi nogle spørgsmål til under udvalgsarbejdet.
Anden del af lovforslaget hænger sammen med Europarådets konvention af 4. juni 1997 om beskyttelse af menneskerettigheder og menneskelig værdighed i forbindelse med anvendelse af biologi og lægevidenskab, altså konventionen om menneskerettigheder og biomedicin.
Vi ønsker ikke, at et barn skal kunne presses til at gå med til en transplantation.
Frank Aaen (EL), 2000-02-01:
Enhedslisten kan også støtte det her forslag med de argumenter, andre ordførere har været inde på.
Der er en enkelt argumentation, som fremgår af høringssvarene, som jeg synes det er relevant at sige at man skal høre efter.
Det er nemlig den argumentation fra Børnerådet om, at det, vi gør i dag, jo i virkeligheden er at afskære unge mennesker fra at træffe beslutning vedrørende deres eget liv.
Jeg tror, at man altid, når man træffer beslutning om sådan nogle indskrænkninger af andres mulighed for medbestemmelse og indflydelse, skal være sikker på, at det er korrekt, at man gør det.
Og i det her tilfælde, som Børnerådet også skriver det, er det jo sådan, at man skal tage vare om, at børn ikke på et tidspunkt, hvor de ikke er modne til det, kan komme til at træffe en beslutning, som for dem er uoverskuelig i dens konsekvens.
Og vi må sige, at vi her har et område, hvor man kunne komme ud for en situation, hvor der bliver lagt et helt urimeligt pres på et ungt menneske, som det i virkeligheden ikke er i stand til at overskue følgerne af, og derfor er vi enige i lovens hensigt: at sætte en grænse for, hvad et ungt menneske kan være med til at træffe beslutning om.
Det er vigtigt, at vi er bevidste om, at vi her foretager en indskrænkning af et ungt menneskes mulighed for selv at bestemme.
Men det er klogt at lave den afgrænsning, så vi støtter altså forslaget.
Morten Helveg Petersen (RV), 2000-02-01:
Det fremsatte lovforslag er bl.a. en konsekvens af den ændrede arbejdsdeling på det retsmedicinske område, som de ansvarlige ministerier blev enige om i august sidste år.
Lovforslaget betyder altså, at embedslægerne formelt set ikke længere skal deltage i den praktiske gennemførelse af retslægelige obduktioner.
Det er jo en tilpasning af lovgivningen i forhold til den hidtidige praksis, og det er en praksis, som vi fra radikal side ikke har noget specielt ønske om at ændre, så det kan vi tilslutte os.
Den anden del af forslaget er, som nævnt af adskillige ordførere før, en udmøntning af den bioetikkonvention, som vi har diskuteret i udvalget.
Også den udmøntning, som ligger i lovforslaget, kan vi støtte fra radikal side. Så vi er positive over for forslaget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-02-01:
Med hensyn til lov om embedslæger vælger vi så efter den aftale, der er truffet, yderligere at trække en ting til væk fra embedslægerne.
Og det kan jo så få mig til at blive nysgerrig med hensyn til, hvad der egentlig er tilbage til embedslægerne, og hvordan vi bruger embedslægeinstitutionen herhjemme.
Så det kunne jeg godt tænke mig at bruge lovforslaget til, når det kommer i udvalg: at undersøge, om det nu også er indrettet så fornuftigt og til brug for det, som man fremover kunne tænke sig var nødvendigt.
For CD har ikke nogen sådan klippefast overbevisning om, at embedslægevæsenet er nødvendigt.
Så jeg ville da bruge det til at se på det.
Men vi har ikke nogen kommentarer til en rent praktisk ændring, men altså generelt set til, om man skal bruge embedslægevæsenet til noget.
Så er der spørgsmålet om den bioetikkonvention.
Det drøftede vi jo i udvalget, for vi var faktisk ikke klar over, at man herhjemme kunne transplantere nyrer fra levende under 18 år til forældre f.eks., i hvert fald til nærtstående slægtninge.
Det viste sig jo så også, at det heller ikke havde været praktiseret, hvorfor man ikke fra ministeriets side mente, det var nødvendigt at gå ind og foretage en præcisering.
Men ministeren lovede os, at vi kunne få en sådan præcisering, og det er så den, vi får nu, og det synes
jeg er godt.
Så kan der alene blive tale om f.eks. knoglemarvsdonation til forældre, altså regenererbart væv.
Det synes vi godt om, så det kan vi tilslutte os.
Birthe Skaarup (DF), 2000-02-01:
Som andre har været inde på, er der to elementer i det her forslag, og det første er vedrørende de retsmedicinske opgaver, hvor retslægelige obduktioner fremover vil blive foretaget uden embedslægernes deltagelse, men hvor obduktionerne i stedet for udføres af en sagkyndig læge.
Det har vi Dansk Folkeparti ikke nogen problemer med at tilslutte os.
Den anden del af forslaget, vedrørende adgangen til transplantation af ikkegendanneligt væv fra unge under 18 år, kan for nogen sikkert rejse nogle problemstillinger.
Det er sådan, at når man ser på patientrettighedsloven, har unge mellem 15 og 18 år selvbestemmelsesret, uanset hvilken som helst anden behandling de skal tage stilling til, såfremt den unge forstår konsekvenserne af sin beslutning. Nogle unge er i stand til at overskue konsekvenserne, når de er 15 år, mens andre kan både være 18 år og ældre, før de er modne nok til at overskue nogle handlinger, til trods for principperne om børns med- og selvbestemmelsesret.
Der er i høringssvarene givet udtryk for nogle problemstillinger, og bl.a. rejser Etisk Råd et problem omkring adskillelsesprincippet, der kan sikre, at personale ikke mistænkes for at gå den nyresyges ærinde, altså en beskyttelse af både donor og personale.
Det synes vi i Dansk Folkeparti er et godt princip, og det synes jeg
at man skal prøve at holde i hævd, også her i landet, således at Etisk Råds information her kunne finde indpas i vores system.
Men vi har som sagt ikke de store problemer med det her forslag.
Vi har de her bemærkninger, hvor vi godt lige vil bede om en tilkendegivelse.
Anni Svanholt (SF), 2000-02-01:
Sundhedsministeriet og Forskningsministeriet og Justitsministeriet er i august 1999 blevet enige om at foretage en omlægning af en række retsmedicinske opgaver.
Det betyder bl.a., at embedslægerne ikke længere skal deltage i den praktiske gennemførelse af retslægelige obduktioner.
Derfor skal der foretages denne ændring i ligsynsloven.
Der er altså alene tale om en konsekvens af, at embedslægerne med virkning fra 1. oktober 1999 er fritaget for deltagelse i den praktiske gennemførelse af retslægelige obduktioner, og denne konsekvensændring kan SF støtte.
Det andet spørgsmål, det andet forhold i loven, er, at da Folketinget vedtog beslutningsforslag nr. B 5 den 11. maj 1999 om Danmarks ratifikation af Europarådets konvention af 4. juni 1997 om beskyttelse af menneskerettigheder og menneskelig værdighed i forbindelse med anvendelse af biologi og lægevidenskab - den hedder konvention om menneskerettigheder og biomedicin - gav Folketingets Sundhedsudvalg i sin betænkning til beslutningsforslaget udtryk for, at der i lov om ligsyn, obduktion, transplantation m.v. bør ske præciseringer, så disse svarer til konventionens intentioner.
Med denne præcisering står det helt klart, at der ikke kan foretages transplantation fra en person under 18 år af ikkegendanneligt væv, og det vil sige, at en mindreårig ikke kan donere sin nyre.
Og den præcisering støtter SF.
Henriette Kjær (KF), 2000-02-01:
I Det Konservative Folkeparti har vi ikke meget at sige om dette forslag.
Og da vi er enige i praksis og nu også i loven, har vi intet at bemærke.
Preben Rudiengaard (V), 2000-02-01:
Jeg skal forholde mig til lovforslagets essens, som omfatter to dele.
Lovforslaget indeholder, at embedslægerne ikke fremover skal deltage i de retslægelige obduktioner.
Det er en konsekvens af de arbejdsopgaver, som pr. 1. oktober 1999 blev omlagt fra embedslægerne.
Venstre finder, at denne tekniske korrektion er i tråd
med virkeligheden, og har ingen bemærkninger til, at loven opdateres på dette område.
Jeg skal meddele, at embedslægerne i øvrigt kun i begrænset omfang hidtil har deltaget i de retslægelige obduktioner, hvilket har været betinget af ressourcer og afstandsforhold.
Det andet forhold: Det er således, at i den gældende ligsynslov fremgår af § 13, at der kan udtages ikkegendanneligt væv fra en levende person under 18 år, såfremt forældremyndighedsindehaveren giver samtykke hertil.
Her drejer det sig f.eks. om en nyre, og hvorledes forholder
det sig så?
Og det er det, vi skal tage stilling til
, såfremt det er en af forældrene, der har behov for denne nyre. Vi har nu ratificeret Europarådets konvention af 4. juni 1997, og det gjorde vi ved vedtagelse af beslutningsforslag nr. B 5 den 11. maj 1999.
Her besluttede vi nemlig - og det er vigtigt - at der kun må transplanteres gendanneligt væv fra unge under 18 år, eller sagt på en anden måde for at bruge nyren: Der må ikke transplanteres f.eks. en nyre.
For det første skal vi leve op til konventionen, for det andet beskytter vi nu de unge under 18 år, og for det tredje sætter vi ikke den unge eller forældremyndighedsindehaveren i et dilemma.
Der har været en række spørgsmål om, hvorvidt korrektionen strider mod indholdet i lov om patientrettigheder, der giver unge under 18 år mulighed for selv at afgøre, om man vil medvirke til behandling eller ej.
Her er det et spørgsmål om, hvorvidt en syg ønsker at modtage behandling eller ej.
I konventionen, som jeg har nævnt, er det en beskyttelse med hensyn til ikke at skulle afgive et organ fra et sundt og rask menneske, så derfor er det helt klart, at konventionen lægger op til en beskyttelse af den unge i dette tilfælde.
På denne baggrund vil jeg meddele, at Venstre ikke finder nogen betænkeligheder ved lovforslaget og kan tilslutte sig, at lovgivningen bringes i tråd med virkelighedens verden og de tiltrådte konventioner.
Sandy Brinck (S), 2000-02-01:
Den første ændring har baggrund i praksisændring omkring embedslægernes deltagelse i den praktiske gennemførelse af retslægelige obduktioner.
Omlægningen af embedslægernes betjening af politi og retsvæsen har længe været til drøftelse, og der er i efteråret 1999 opnået enighed om at omlægge en række retsmedicinske opgaver.
Omlægningen indebærer, at embedslægerne fra oktober 1999 ikke skal deltage i den praktiske gennemførelse af retslægelige obduktioner.
Embedslægernes rolle ved denne udførelse er reguleret i ligsynsloven, hvorfor den lov nu skal tilpasses til praksis.
Den anden ændring er en direkte opfølgelse af Folketingets vedtagelse af beslutningsforslag nr. B 5 den 11. maj 1999, hvor Folketinget godkendte ratifikationen af Europarådets konvention om menneskerettigheder og biomedicin.
Denne konventionstiltrædelse var genstand for en lang og grundig sagsbehandling, ikke mindst vedrørende beskyttelse af mindreåriges forhold som organdonorer.
Selv om der ikke i Danmark har været udført transplantationer af ikkeregenererbart væv fra mindreårige, var indstillingen fra Socialudvalget, at denne praksis skulle stadfæstes ved ændring i lov om ligsyn og transplantation, sådan at der heller ikke i fremtiden kan foretages sådanne transplantationer fra personer under 18 år.
Ændringen til § 13, stk. 2, er således en opfølgning af Sundhedsudvalgets indstilling.
Den socialdemokratiske gruppe kan anbefale begge ændringer og dermed også lovforslaget.
Da Socialdemokratiets ordfører, fru Karen J. Klint, ikke kan være til stede i dag, skal jeg fremføre følgende: Lovforslag nr. L 167 vedrører to ændringer i lov om ligsyn, obduktion og transplantation m.v. Den første ændring har baggrund i praksisændring omkring embedslægernes deltagelse ...
Christian H. Hansen (DF), 2000-02-01:
Det var bemærkningen fra hr. Hans Peter Baadsgaard om, at når det fremgik af konklusionen, at lærerne har udtalt, som det tidligere er nævnt heroppefra, at de ønskede 1 pct. af eleverne placeret uden for normalklasserne, så vidste man ikke, hvor repræsentativ den holdning egentlig var.
Så er jeg nødt til at spørge hr. Baadsgaard: I den rapport her, hvor det er 20 pct. af folkeskolerne, der er udspurgt, hvor meget andet er efter hr. Baadsgaards mening så ikke repræsentativt, eller drejer det sig om, at de konklusioner, man kan bruge, drager man fordel af, og de andre er så bare ikke repræsentative?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-02-01:
Jeg skal for god ordens skyld gøre opmærksom på, at der ikke findes særlige regler for adgang til arkivalier for perioden 1940-1945.
Jeg har ikke mulighed for som kulturminister at vurdere sagsbehandlingen i de enkelte ministerier; det er op til de enkelte ministerier og den enkelte minister at tage stilling til, om arkivalierne skal udleveres eller ej.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Peter Skaarup (DF), 2000-02-01:
En af de ting, det jo også drejer sig om efter Holocaust-konferencen i Stockholm, er, om det er rimeligt, at vi her i landet fortsat tilbageholder oplysninger fra krigsarkiverne om Anden Verdenskrig.
Ministeren siger, at der er nogle forskellige hensyn at tage, der kan gøre, at vi ikke skal give de oplysninger.
Når vi i den forbindelse f.eks. taler om de 31 krigsforbrydere, der havde deres virke i Danmark under Anden Verdenskrig, men som nu for størstepartens vedkommende er døde - der er vist ifølge tyske oplysninger 27 eller 28 af dem, der er afgået ved døden - kunne jeg godt tænke mig at høre: Hvad er det for nogle hensyn, vi skal tage over for de personer, hvoraf de fleste er afgået ved døden, mens de, der er tilbage, er godt oppe i firserne? Hvorfor vil regeringen ikke tage initiativ til at gøre
de oplysninger offentligt tilgængelige, så slægtninge til personer, der var ofre for de krigsforbryderes kriminelle handlinger, kan få adgang til at vide, hvad der egentlig foregik dengang?
Hvor er de hensyn henne?
Vi kan i hvert fald ikke se dem i Dansk Folkeparti.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-02-01:
Med den lovgivning vi har, ja, så mener jeg, at der er givet det nødvendige antal dispensationer.
Man kan jo altid vurdere, om den lovgivning, vi har, er tilstrækkelig åben, og om de interesser, der skal tilgodeses, rent faktisk bliver tilgodeset, men jeg er faktisk overbevist om, at de myndigheder, der er med til at forvalte arkivlovgivningen, gør det så godt og grundigt som overhovedet muligt.
Aase D. Madsen (DF), 2000-02-01:
Det var netop Tilgængelighedsudvalgets dispensationsgivninger, jeg ville ind på.
Mener ministeren, at de er givet i fornødent omfang, når man hører den stærke kritik af, at der netop ikke er tilgængelighed til arkiverne for f.eks. slægtninge af krigsforbrydere, der har forsøgt at komme ind i arkiverne, men er blevet nægtet adgang til dem.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-02-01:
Jeg har ikke tænkt mig at skynde mig mere, end vi allerede gør i regeringen.
Arbejdet er sat i gang, og Tilgængelighedsudvalget afleverer hvert eneste år en rapport om, hvordan det står til med tilgængeligheden, og hvordan de enkelte ministerier og de enkelte offentlige myndigheder opfylder muligheden for at få adgang til arkiverne.
De rapporter, der foreligger indtil nu, viser med al ønskelig tydelighed, at det går i den rigtige retning, det vil sige, at tilgængeligheden bliver større og større og der gives flere og flere tilladelser til at få adgang til arkiverne.
Jeg synes også, det er vigtigt at være opmærksom på, at der er nogle forskellige hensyn, der her må vejes op mod hinanden.
Der er hensynet til den enkelte, som arkiverne rummer informationer om, og så er der hensynet til almenvellet, hensynet til samfundsinteresser og hensynet til forskningens interesser.
Det er de to forskellige interesser, vi er nødt at veje op mod hinanden, og det gjorde vi så sent som ved den sidste revision af arkivloven.
I forbindelse med den kommende revision må vi endnu en gang se på, om der er grundlag for at gøre adgangen lettere, men jeg føler mig meget tryg ved, at vi rent faktisk har et Tilgængelighedsudvalg, som hele tiden vurderer, om vi gør tingene godt nok.
Aase D. Madsen (DF), 2000-02-01:
Jeg er jo ordfører på det område, og det forskrækker mig lidt, at ministeren vil vente med denne revision til folketingssamlingen 2001-02.
Der pågår jo en diskussion i øjeblikket, hvor tyskerne gerne vil lukke op for arkiverne og amerikanerne allerede har lukket op for arkiverne, hvorimod justitsministeren har sat sig imod det.
Jeg kan i øvrigt citere fra Berlingske Tidende fra forleden dag, hvor der står, at undervisningsministeren har aftalt med statsministeren, at sagen skal tages op i regeringen, og derfor ønsker jeg at høre, om kulturministeren vil støtte, at der nu kommer en hurtig afklaring, og at vi ikke skal vente til folketingssamlingen 2001-02 og derved beskytte krigsforbryderne.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-02-01:
Jeg kender ikke det pågældende citat og vil derfor ikke kommentere det, men jeg kan sige, at vi står over for en revision af arkivlovgivningen.
I løbet af næste samling går forberedelserne i gang, og vi diskuterede så sent som i sidste uge her i salen, hvordan vi skal gribe hele revisionen af arkivlovgivningen an, herunder adgangen til arkiverne og hvor lang tilgængelighedsfristen skal være.
Der har været forslag fremme om at sænke tilgængelighedsfristen fra 30 til 25 år, og det er noget af det, vi må diskutere i forbindelse med revisionen af arkivloven.