Frank Jensen (S), 1998-11-27:
Beslutningsforslaget pålægger regeringen af fremsætte et forslag til ændring af våben- og eksplosivstofloven.
Uden i øvrigt at foregribe begivenhedernes gang skal jeg oplyse, at jeg - som det også fremgår af regeringens lovprogram - i begyndelsen af næste måned agter at fremsætte
et lovforslag på dette område.
Men selv om jeg langt hen ad vejen er meget enig i beslutningsforslagets målsætning, kan jeg ikke stemme for forslaget.
Og det er da heller ikke tanken, at det lovforslag, som jeg vil fremsætte, skal indeholde de tiltag, som beslutningsforslaget her skitserer.
Som det vil være forslagsstillerne bekendt, anmodede Justitsministeriet allerede i vinter Rigspolitichefen om at etablere et centralt våbenregister, og dette arbejde er nu i fuld gang.
Jeg kan i den forbindelse oplyse, at Rigspolitichefens dataafdeling er så langt fremme med arbejdet, at man forventer at have kravspecifikationerne for et nyt edb-system færdigt tidligt i det nye år. Så vil udviklingsarbejdet blive sendt i udbud, og herefter kan selve programmeringsarbejdet gå i gang.
Rigspolitichefen forventer, at det centrale våbenregister vil kunne være i drift i slutningen af år 2000.
Jeg tror faktisk, at etablering af et centralt våbenregister i vidt omfang vil opfylde de formål, som beslutningsforslaget søger at fremme.
Således vil de våben, som i dag er registreret i politiets decentrale våbenregistre og i skytteforeningernes våbenregistre,
blive sammenkørt i et enkelt, landsdækkende register med onlineadgang for politikredsene.
Politiet får på den måde et effektivt kontrolredskab og efterforskningsmæssigt arbejdsredskab.
Jeg har har naturligvis bemærket, at beslutningsforslaget på en række punkter går videre end det allerede iværksatte initiativ.
Det gælder bl.a. forslagsstillernes ønske om at registrere de glatløbede haglgeværer.
Det er imidlertid vanskeligt uden videre at opdatere disse våben i et centralt våbenregister.
Først og fremmest har politiet i dag ikke kendskab til, hvem der besidder disse våben, da de ikke er registreret i forvejen.
Endvidere har Rigspolitichefen peget på et andet væsentligt problem af teknisk karakter, nemlig at nogle glatløbede haglgeværer ikke er påført fabrikationsnummer eller anden tydelig identifikation, som jo er en forudsætning for, at man kan registrere dem.
Politiet vil derfor skulle anvende meget betydelige ressourcer på opgaven, skønsmæssigt mellem 90 og 135 årsværk, hvilket svarer til en udgift på minimum 25-35 mio. kr. Uanset de nævnte problemer må regeringen imidlertid medgive forslagsstillerne, at kontrol- og efterforskningsmæssige grunde taler for under en eller anden form at foretage en registrering af de glatløbede haglgeværer. Justitsministeriet har derfor anmodet Rigspolitichefen om ved etablering af det centrale våbenregister at sikre, at de glatløbede haglgeværer skal kunne indlægges på et senere tidspunkt.
For ikke bare at skyde problemet med de uregistrerede haglgeværer foran sig vil Justitsministeriet i forbindelse med den forestående revision af det administrative regelsæt på våbenområdet overveje at pålægge en registreringspligt ved overdragelse af glatløbede haglgeværer, og det vil betyde,
Jeg er udmærket klar over, at en fuldstændig registrering af de glatløbede haglgeværer efter en sådan model vil tage mange år.
Til gengæld vil den kunne klares uden de skitserede forbrug af ekstra ressourcer, og det vil senere kunne følges op med initiativer med henblik på at få de resterende glatløbede haglgeværer registreret.
I øvrigt synes forslagsstillerne at forudsætte, at også våben tilhørende forsvaret, herunder hjemmeværnet, skal indlægges i det centrale våbenregister. Våben- og eksplosivstoflovens bestemmelser om våbentilladelser gælder imidlertid ikke for militære myndigheder.
Disse våben er derimod registreret i forsvarets eget register.
Og jeg mener ikke, at der er saglige argumenter for generelt at registrere forsvarets våben i det nye centrale våbenregister under Rigspolitichefen.
Den opgave bør forsvaret fortsat selv varetage.
Kun hvis der stjæles våben fra forsvaret, finder jeg det naturligt, at disse våben i forbindelse med politianmeldelse optages i registret.
Dette er dog også forudsat ved etableringen af et centralt våbenregister, og politiets kontrol- og efterforskningsmæssige interesser vil kunne varetages tilfredsstillende på denne måde.
Derimod mener jeg, at der kan være behov for at registrere civile statsmyndigheders skydevåben i det centrale våbenregister, og jeg vil derfor i forbindelse med forslaget til ændringer til våben- og eksplosivstofloven fremsætte forslag om, at der skabes hjemmel til at pålægge civile statsmyndigheder at lade deres skydevåben registrere.
Forslagsstillerne har ikke nærmere begrundet forslaget om at registrere salg af ammunition.
Men jeg kan oplyse, at der allerede i dag skal ske registrering ved salg af ammunition til visse typer af våben, idet der skal ske påtegning herom på våbentilladelserne.
I forbindelse med den forestående revision af våbenbekendtgørelsen vil jeg derfor overveje, om det kan være hensigtsmæssigt at pålægge våbenhandlere at registrere hvert enkelt salg af ammunition i den våbenbog, som de efter lovgivningen skal føre.
Jeg har forstået, at forslagsstillerne ønsker, at de nuværende våbenkontorer, der er i hver politikreds, skal erstattes af et landsdækkende våbenkontor.
Det forekommer mig at være helt i modstrid med de generelle målsætninger for samfundsudviklingen.
Og politiet har af indlysende årsager en landsdækkende, decentral struktur, og denne struktur bør efter min opfattelse ikke ændres på et enkelt sagsområde.
Jeg kan i den forbindelse tilføje, at Rigspolitichefen forventer, at det centrale våbenregister, som nu etableres, vil medføre en bedre, mere ensartet og forenklet administration af våbenlovgivningen.
Det kan ske ved at indbygge elektroniske hjælpemidler i registret til behandling af våbentilladelser, herunder bl.a. lister over, hvilke skydevåben der ikke skal kunne meddeles våbentilladelse til.
For så vidt angår beslutningsforslagets andet punkt, som handler om en begrænsning af retten til at besidde skydevåben og om en godkendt uddannelse som en forudsætning for at få våbentilladelse og ret til at erhverve skydevåben, er det min opfattelse, at forslagsstillerne skyder over målet, om jeg så må sige.
Jeg er naturligvis enig i, at af sikkerhedsmæssige grunde er det helt nødvendigt, at samfundet ud fra ønsket om at undgå ulykker med skydevåben og for at sikre sig mod kriminelle elementer stiller forholdsvis strenge krav med hensyn til, hvem der skal kunne erhverve og besidde skydevåben.
Men når det er sagt, finder jeg imidlertid ikke, at det er nødvendigt at gå helt så drastisk til værks, som beslutningsforslagsstillerne lægger op til.
På de områder, hvor der måtte være behov for stramninger eller præciseringer af de gældende regler,
bør det efter min opfattelse ske med udgangspunkt i det nuværende regelsæt, som i praksis fungerer udmærket.
Og indholdsmæssigt afviger det foreslåede »våbenkørekort« ikke afgørende fra miljø- og energiministerens regelsæt om jagtprøver og riffelprøver, som jo er en forudsætning for henholdsvis at kunne løse jagttegn og få tilladelse til jagtriffel.
Endvidere forestår de skytteorganisationer, som nyder en særlig status i henhold til våben- og eksplosivstofloven, selv instruktion af deres medlemmer, og det har jeg tillid til sker på en fuldt forsvarlig måde.
Jeg har forståelse for forslagsstillernes generelle ønske om at stramme og præcisere opbevaringsreglerne for våben i private hjem.
Det vil imidlertid kunne ske i administrative forskrifter og bør efter min opfattelse ske i samarbejde med de berørte jagt- og skytteorganisationer.
Og et sådant arbejde er allerede i gang, idet en arbejdsgruppe under Rigspolitichefen netop drøfter opbevaringsproblematikken med organisationerne. Som sagt er regeringen meget enig med forslagsstillerne i meget af det, der fremgår af forslaget, men der er også ting, der skiller os ad, og på den baggrund kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.