Torben Hansen (S), 2004-05-13:
Jeg vil først starte med at takke de partier, dvs. Enhedslisten, SF og Det Radikale Venstre, som bakkede op bag Socialdemokratiets forslag til pesticidhandlingsplan.
Det er vi selvfølgelig meget glade for. Det er selvfølgelig heller ikke overraskende, at de partier, der stod bag regeringens pesticidplan, ikke kunne bakke op om det her.
Det er der ikke noget overraskende i, men derfor synes vi ikke desto mindre stadig væk, at det er forkert, at de ikke ville være med til at hæve ambitionsniveauet på det her område for det danske grundvand og for danskerne.
I aftes kunne vi høre om den grønne firkant.
Jeg omdøbte den ud på aftenen til den sorte firkant.
Det har jo en lidt anden klang her i det københavnske.
Og efter at jeg har hørt hr. Mogens Nørgård Pedersens indlæg, må jeg jo konstatere, at det begynder at ligne en trekant med et linjestykke, der svæver lidt ved siden af.
Det synes jeg jo som gammel matematiklærer er yderst interessant.
Det lader altså til, at der er bevægelse, og at man et eller andet sted kan se, at der måske er nogle ting her, som ikke er helt hundrede procent i orden.
Det, vi også kan konstatere, er, at vi har en utrolig masse undersøgelser, der stadig væk vælter ud af skabet.
Det er undersøgelser, der viser, at det danske drikkevand ikke har det godt, og at der reelt også er mindre af det, end vi tidligere har regnet med.
I efteråret 2002 viste undersøgelser fra GEUS, at den samlede andel af små, private anlæg, der overskrider en eller flere grænseværdier, faktisk er et sted mellem 40 og 50 pct., og sidste år i maj kom
chokket, der viste, at den udnyttelige danske drikkevandsressource til danskerne rent faktisk næsten kun er halvt så stor som tidligere beregnet.
En af de hovedansvarlige bag det er pesticiderne.
De er en trussel mod vores grundvand, og anvendelsen af pesticider udgør også den største trussel mod opretholdelsen af vandforsyningen herhjemme, og mange vandværker og vandboringer ved vi, det viser tallene, er simpelt hen blevet lukket i de senere år på baggrund af pesticiderne.
Men pesticiderne er også en trussel mod vores natur, pesticider påvirker vilde dyr, pesticider påvirker også vores planter i negativ retning.
Vi kan også se i nogle af undersøgelserne fra Miljøstyrelsen, at der indtræffer afdriftsproblemer, når man sprøjter.
Det går ud over nogle af vores naturområder, det går ud over vores søer og åer og små bække.
Det synes vi er en stærkt, stærkt foruroligende udvikling, som sættes endnu mere i relief af den pesticidplan, der blev lavet den 10. oktober sidste år sammen med DF.
Den mener vi rent faktisk på mange måder er blottet ikke alene for visioner, men lige så meget for konkrete målsætninger.
Der er reelt kun én konkret målsætning, og det er nedsættelse af behandlingshyppigheden til 1,7 i 2009
, så vidt jeg husker.
Som jeg også tidligere har sagt i dag, har tidligere planer heddet pesticidhandlingsplaner.
Nu er vi i den situation, at de ikke længere hedder handlingsplaner, men pesticidplaner, og det viser jo meget godt, hvor noget af indholdet er drejet hen imod.
Landbruget sprøjter hvert år på cirka halvdelen af Danmarks areal, det viser bekæmpelsesmiddelstatistikken.
Der mener vi, at der er behov for betydelig mere ambitiøse mål på det område.
Vi har i det her forslag lagt op til, at behandlingshyppigheden skulle nedsættes til 1,4 i 2008.
Jeg mener også, at de tal og beregninger, der ligger fra Fødevareøkonomisk Institut, der viser, både hvad det koster, og at det rent faktisk også er muligt, er realistiske på det her punkt, for her har man netop også taget omkostningerne med.
Så vi kan godt nå ned på 1,4 i 2008.
Efter at det er blevet sagt, kan jeg forstå, at man nu også fra regeringen siger, at det da kan være, at vi skal gå fra 1,7 til 1,6.
Det betragter vi som et skridt i den rigtige retning, og så skal man jo bare tage et par skridt ekstra.
Der kan vi jo se, at et udvalg er kommet med, at 300 m ikke er udtryk for nogen naturnødvendig grænse.
Det kan være, at vandområderne strækker sig meget længere.
Det kan være, de er meget kortere.
Det kom frem allerede i januar, og dengang var der også enighed om, at man så skulle skabe hjemmel til at få lavet de zoner.
Det, der ligger for nuværende, er »mest muligt«.
Det er selvfølgelig meget, meget smukt, men mest muligt af hvad, og hvad er mest muligt?
Er det en nedsættelse på 1 pct.?
En nedsættelse på 50 pct.?
Og hvad skal man måle op imod?
Og hvad så, hvis nogle af forligspartierne synes, at 1 pct. er mest muligt, og så kan man ikke komme længere?
Der synes vi, at det kunne være meget fornuftigt af hensyn til den danske natur, af hensyn til det danske grundvand, at vi simpelt hen får lavet nogle konkrete reduktionsmålsætninger for det område. Langt hen ad vejen synes vi rent faktisk, at det her også er et spørgsmål om vilje, politisk vilje, fra regeringens side.
Skal vi fortsat leve med deprimerende undersøgelser hvert halve år, eller skal vi gennemføre nogle offensive beslutninger, der betyder, at der forhåbentlig også er rent, urenset drikkevand til danskerne om 10, 20 og 50 år?
Den ligger på den flade hånd.