runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Jeg siger tak for de indledende positive ord fra hr. Jørgen
For så vidt angår meldingen omkring kræftbehandlingen i Danmark, som jeg har været ude med, og som også statsministeren har været ude med, så har min tilgang til det været, at hvis vi har et behandlingstilbud, hvor vi har et fagligt, videnskabeligt grundlag for, at en behandling kan gøre nytte, så har udgangspunktet været, at så skal den behandling også tilbydes den pågældende patient.
Vi ved godt, at der på kræftområdet er nogle hængepartier, og det er også baggrunden for, at regeringen sammen med amterne har igangsat en kræfthandleplan med det sigte at genoprette de ubalancer, der er på de forskellige behandlingsområder, herunder også på medicinområdet.
Vi er gået i gang her første år, og vi må regne med, at det måske vil tage både 3, 5 og 7 år, og at det kræver væsentlige investeringer, inden vi har balance på området. For så vidt angår det medicinske område, som jo er særlig spændende, er det vel vigtigt at fastholde kursen: at det er den medicin, der ligger en faglig dokumentation for gør nytte, som vi skal ud og have lagt til rette i de behandlingstilbud, som amterne stiller op.
Det vil være min tilgang til de her ting.
Jeg er også i ministeriet
i gang med sammen med kræftstyregruppen at kigge lidt på, hvad det er for nye behandlingstilbud, der kommer på morgendagens dagsorden, så vi kan sikre også til de kommende kommunale forhandlinger her til foråret, at vi får lagt den rigtige ramme for budget 2002.
Jørgen Winther (V), 2001-01-23:
Jeg ville så utrolig gerne takke ministeren for de mange pæne ord.
Jeg kan desværre ikke gøre det, for det var jo kun flotte ord og flotte ord, der var ikke nogen handling bag.
Her er en behandling, der er fuldt ud dokumenteret, her er nogle patienter, der kan få gavn af denne medicin til behandling for deres kræftsygdom i tarmene.
Patienterne ligger i sengene, nogle af patienterne vil måske dø.
Statsministeren lovede for kort tid siden, at man omgående ville finde de nødvendige penge til det her.
Nu har jeg så sundhedsministeren her, og jeg siger kun: Det er nogle penge, der er behov for.
Og når nu ministeren er færdig med at lytte til fru Lone Møller, så kan jeg sige: Det er kun penge, der mangler her, derfor vil vi meget gerne have at vide, hvornår disse patienter kan få behandling.
Den ansvarlige overlæge siger, at de har behov for den.
Hvornår får de den?
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
I forbindelse med forhandlingerne om budget 2001 blev der sammenlagt stillet i størrelsesordenen 2 pct. til rådighed for sundhedsvæsenet og sygehusvæsenet i Danmark svarende til en lille milliard kroner. Det er rammerne, som gælder for amterne og for H:S. Vi har i udmeldinger, som jeg er kommet med som minister, lagt vægt på, at vi når det mål, at de behandlinger, der ligger en faglig dokumentation for kan gøre nytte, skal patienterne også have stillet i udsigt.
nogen ubalance i øjeblikket på medicinkontoen.
Vi skal da have undersøgt, hvor stort et problem det er.
Det er sådan nogle ting, vi skal have undersøgt, særlig i det perspektiv, at vi nu går ind i forårets forhandlinger.
Jørgen Winther (V), 2001-01-23:
Jamen, nu er ministeren altså ikke embedsmand mere, nu er ministeren både politiker og minister, og der står her, at vores medicinbudget skal øges med 10 mio. kr. her og nu
, hvis vi skal give patienterne de behandlinger, som er dokumenteret gavnlige for dem.
Vi kunne gå i gang med det samme, hvis vi havde penge til medicinen, for vi ved, at behandlingen vil hjælpe patienterne, siger professor, dr.med. Michael Rørth, der er klinikchef på onkologisk afdeling på Rigshospitalet.
Jeg kender Rørth som en særdeles troværdig læge, og jeg er også sikker på, at ministeren kender ham som en troværdig læge.
Derfor er det simple spørgsmål: Pengene mangler, patienterne er der, statsministeren har lovet: Menneskene før pengene, sundhedsministeren har sagt, man skal nok finde ud af det.
Hvorfor har man så ikke pengene?
Venstre har foreslået 1,5 mia. kr. på finansloven, partiet Socialdemokratiet stemte imod.
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
I planlægningen af genopretningen af balancen på de forskellige områder inden for hele kræftbehandlingen ligger der en erkendelse af, at det er ikke noget, vi når fra det ene år til det næste år, men at det er noget, det tager en årrække at få genetableret.
Derfor ligger der i den nationale kræfthandleplan og i den finansieringsplan, der er lagt til rette, at vi skal bruge nogle år til at få genoprettet tingene.
Vi har faktisk folkevalgte, der er sat til at have det politiske ansvar for at gennemføre den aftale, som vi regeringen og Amtsrådsforeningen imellem
For så vidt angår de konkrete ting: Hvis der er ubalance i øjeblikket på medicinkontoen, er det noget, jeg vil tage med hjem og kigge på til de kommende forhandlinger.
Ester Larsen (V), 2001-01-23:
Nu er det jo ikke en helt korrekt oplysning, ministeren kommer med om, at ministeren er uden indflydelse på H:S.
Det er det sygehusvæsen, som ministeren har den tætteste indflydelse på ved at have repræsentanter i bestyrelsen.
Mit spørgsmål går på, om der i svaret ligger et løfte om en massiv påvirkning af Sundhedsstyrelsen i retning af, at Sundhedsstyrelsen bliver langt, langt mere effektiv, end den er i dag, til at give ordentlig tidlig varsling om, hvad det er for nogle lægemidler, der er på vej.
Og hvad er der så egentlig i vejen for, at man i de forhandlinger, som føres mellem amter og regering, kunne reservere et beløb til kommende nye medicinske behandlinger?
Det er jo da forhåbentlig sådan, at der i løbet af et år kommer et gennembrud på et eller andet område.
Ministeren siger, at hvis der i øjeblikket er ubalance, vil man se på det.
Det er jo ikke nogen enestående situation.
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Til fru Ester Larsen: Jeg synes, det er en overordentlig spændende idé, om vi måske i Sundhedsstyrelsen i en dialog og et samarbejde med amterne og H:S på medicinområdet kan få det, vi på godt dansk ville kunne kalde en »early warning«, hvilket betyder at vi forsøger at kigge i glaskuglen og se, hvad det er for nye medicintilbud, behandlingstilbud, der er på vej, med det sigte at kunne at begynde at medinddrage dem i den økonomiske finansieringsplanlægning, som vi skal lægge til rette i den dialog mellem regeringen og amterne.
Jeg synes, det er en idé, som jeg meget gerne vil tage med og diskutere i de forhandlinger, vi står over for, mellem Amtsrådsforeningen og regeringen.
Tove Fergo (V), 2001-01-23:
Tak for det.
Altså jeg synes, man igen og igen hører regeringen udstikke løfter.
Nu hører vi igen sundhedsministeren komme med, at engang ad åre vil der blive mulighed for, at danske kræftpatienter kan få den behandling, som kræftpatienter kan få i vores nabolande.
Hvor længe skal befolkningen finde sig i det?
De mennesker, som er syge i dag, kan ikke leve af at høre regeringens og sundhedsministerens løfter for fremtiden.
Nu har regeringen haft magten i 8 år.
Hvor længe kan ministeren sidde og bare acceptere, at tiden går, ugerne, årene går for dødssyge mennesker?
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Til fru Tove Fergo: Nu har den nye minister siddet en måned cirka i dag.
Der ligger jo altså en erkendelse i regeringen og i amterne og H:S i lyset af den nye kræfthandleplan af, at vi er kommet til at halte bagud på kræftområdet.
Kræfthandleplanen skal formentlig løbe en 5-7 år med en økonomisk finansieringstilvækst i størrelsesordenen 500-700 mio. kr. om året, det er vel det, der er udsigten.
Det gør vi nøje op med henblik på at få de reelle udgifter også på medicinområdet med i de forhandlinger, der kommer og skal forberedes her til foråret.
I mellemtiden har den nye minister meldt ud, at hvis der skulle være patienter med livstruende sygdomme, som her og nu har brug for behandling, så lægges der op til en behandlingsgarantiordning, der indebærer, at kan Danmark ikke levere varen, så bliver der en mulighed for at blive visiteret til behandling i udlandet, noget, jeg håber at få Tingets positive tilslutning til.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-01-23:
Jeg vil bare gøre ministeren opmærksom på, at der jo også er andre grupper, som står i den situation med hensyn til en medicin, som er dokumenteret, men som de ikke kan få.
Så må de så rejse videre ud, hvis der er andre, der vil påtage sig den udgift.
Det forekommer jo urimeligt, når man er blevet visiteret, fordi det er påvist, at det her ville være en god idé. Så det drejer sig altså om andet end cancer.
Det drejer sig, som ministeren rigtigt siger, om udgiften til medicin som sådan.
Og så kommer den store lakmusprøve, og det bliver jo i kommuneforhandlingerne.
Jeg vil da håbe, at sundhedsministeren får en god lang snak med finansministeren
inden, for jeg har også læst Ugebrevet Mandag Morgen om de problemer, der kan være i tilliden til det danske sundhedssystem.
Jeg tror, at hvis der er vaklende tillid, så er det, fordi der er så langt imellem det, man lover, og det man gør.
Så hvis der går ret meget mere tid, så kommer vi til at stå med et reelt problem.
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Til fru Yvonne Herløv Andersen: Jeg er helt enig i, at en af de store tillidsdiskussioner, der på sundhedsområdet er værd at tage, er dette at skabe en reel, ærlig sammenhæng mellem det, både ministeren og andre stiller i udsigt, og det, vi så efterfølgende realiserer.
Jeg er helt opmærksom på, at der eksisterer andre sygdomme end kræftsygdomme.
Det drejer sig om alle sygdomme i det danske sygehusvæsen, som også vinklen skal lægges i forhold til.
Alt det, der er fagligt veldokumenteret, bør en velfærdsstat som den danske have råd til at tilbyde den danske patient; men ikke over i det område, der hedder
udokumenteret behandling, eksperimentel behandling
Vi sætter i regeringen - måske i modsætning til Venstre - grænsen, hvor det er fagligt veldokumenteret.
Kim Andersen (V), 2001-01-23:
Sundhedsministeren har i flere interview lovet befolkningen, at alvorligt syge mennesker skulle have den mulighed at kunne få dokumenteret behandling i udlandet.
En behandling, som ikke blot var helbredende, men som var i stand til at give den pågældende en bedre livskvalitet.
Ministeren ved, at der ikke er et eneste sygehusbudget, som ikke er under pres.
Er ministeren indstillet på at sætte midler af her og nu til at indfri løftet, så de patienter, der kan få dokumenteret behandling i udlandet, også kan blive sendt af sted?
Hvis ikke ministeren er i stand til at stille de midler til rådighed for sygehusejerne, amterne, her og nu, så må vi jo konstatere, at det er rent mundsvejr, ministeren har været ude med i utallige interview.
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Til hr. Kim Andersen kan jeg sige, at det forslag, jeg har været ude med - altså at give behandling til alle patienter, som har en livstruende sygdom, hvor et fagligt veldokumenteret videnskabsarbejde siger, at her kan der ske helbredelse, livsforlængelse eller kvalitet til livet - er et begreb, der er værd at arbejde med, også når det bliver fremført her i Tinget i dag.
Der er andre patientgrupper som sklerosepatienter og gigtpatienter, hvor vi bruger det brede sygdomsbegreb »kan det nytte?
Jeg kan sige, at der er nogle meget positive forhandlinger i gang i øjeblikket med Amtsrådsforeningen og regeringen, og kommer de frem til en bestemt ekstraudgift på det område, hvad de antagelig gør, så vil regeringen have pengene med.
Lone Møller (S), 2001-01-23:
Jeg vil spørge, om ministeren ikke kan bekræfte, at det også under borgerligt ledede regeringer har været helt normal og almindelig kutyme, at når man laver aftaler med amter og kommuner, så foregår det ved økonomiforhandlingerne og ikke i Folketingets spørgetime.
Så vil jeg gerne lige spørge, om ikke ministeren sådan daglig kan læse, at diverse læger mener, at hvis de får ekstra midler stillet til rådighed, så løses problemerne også over en nat.
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Jeg tør næsten ikke sige det, men som gammel embedsmand i Århus er det ikke en ukendt problemstilling, at der er læger, der fremsætter ønsker om at få flere penge.
Men jeg vil ikke bruge det en dag som i dag, for jeg synes, at det vigtigste er at holde fremtiden og perspektivet for øje, nemlig det, at vi må sørge for at sikre en grundetik i det her land.
Alle de patienter, der har en sygdom og et behandlingsbehov, hvor et behandlingstilbud kan gøre nytte, bør have den behandling tilbudt.
Sådan bør det være i en velfærdsstat.
Jeg er helt enig med fru Lone Møller i, at det normalt er sådan, at når parterne giver hinanden håndslag ved et forhandlingsbord, så har man en forventning om, at man går hjem og realiserer det, der er aftalt ved forhandlingsbordet.
Det går jeg også ud fra sker i 2001.
Gyda Kongsted (V), 2001-01-23:
Når ministeren siger, at han ikke har nogen indflydelse på H:S' bestyrelse, så vil jeg da spørge ministeren, om de seks repræsentanter, ministeren har i H:S' bestyrelse, kun sidder og drikker kaffe - som ministeren jo selv holder meget af.
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Det er rigtigt, at jeg elsker kaffe, vil jeg sige til fru Gyda Kongsted.
Jeg har også 15 års erfaring i den her branche, og jeg ved, at en god kaffesnak kan løse utrolig mange problemer.
Jeg skal beklage min fortalelse om, at ministeren og ministeriet ikke har indflydelse på H:S.
Jeg havde glemt, at der var en repræsentation fra ministeriet i bestyrelsen.
Jeg skal beklage min forglemmelse over for Tinget.
Jørgen Winther (V), 2001-01-23:
Jeg må sige, at ministeren har været en kæmpe megaskuffelse
her i Folketinget i dag.
Ministeren plus statsministeren har sagt i fjernsynet: Nu skal vi hjælpe de døende patienter.
Mennesket før pengene.
Alle de flotte ord.
Jeg vil sige til ministeren, at det er en skuffelse at høre, at der så er nogle patienter, der ikke kan få gavn af en behandling, som egentlig kunne findes, hvis bare der var penge.
Jeg kan bare sige, at kaffe altså ikke løser problemerne for disse patienter.
Det er nu, at disse patienter har behov for behandlingen, og en ansvarlig overlæge, som vi begge kender særdeles godt, og som er dygtig og kompetent, siger, at han ikke kan give patienterne medicinen, fordi der mangler penge.
Det er ikke kaffe, der er brug for, men det er handling, det er penge til patienterne, det er medicin til patienterne.
Det andet er flotte ord, der ikke duer.
Nu er ministeren blevet minister, og nu er det altså ikke bare flotte ord, nu er det fakta.
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Jeg vil sige til hr. Jørgen Winther: Jeg synes ikke, det er rimeligt, at vi i Folketinget diskuterer budgetforhandlingen på et konkret sygehus i Danmark på baggrund af en forside fra en af landsaviserne.
Vi har haft forhandlinger om, hvorledes tingene skal lægges til rette for år 2001.
Vi har meldt nogle visioner ud om, hvilken sundhedspolitik vi vil føre, som strækker sig ud over enkeltpatienter og enkeltsager, altså nogle visioner hvor det er tanken at føre det danske sundhedsvæsen videre frem med henblik på at styrke borgernes tillid til det danske sygehusvæsen.
Hver eneste af de ideer, der er lagt frem, hver eneste af de visioner, vi har taget op, er det tanken, at vi vil realisere én efter én.
Og den første, vi er på vej med, er at sikre, at patienter med livstruende sygdom får et reelt behandlingstilbud enten her i landet eller i udlandet.
På det punkt vil det første konkrete udspil komme. Jeg vil bare sige, at vi er opmærksomme på medicinforbruget.
Det vil vi samle op på.
Det skal vi have
med i de kommende forhandlinger.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Preben Rudiengaard (V), 2001-01-23:
Jeg vil gerne have lov til at stille ministeren nogle spørgsmål vedrørende den uenighed og de kompetencestridigheder, som man ifølge pressen har kunnet læse, der har været omkring Embedslægeinstitutionen for Århus Amt.
Efter min vurdering er sagen i bund og grund en faglig sag, og det faglige går på, hvad det er, der indgår i en embedslæges tilsynsforpligtelse.
Derfor vil jeg spørge ministeren direkte, om en embedslæge, som kommer ud på et plejehjem, kun skal vurdere behandling og pleje og fuldstændig skal lade hånt om omsorg.
Det er den ene af de ting, jeg vil tillade mig at spørge ministeren om.
Samtidig vil jeg spørge ministeren, om embedslægen ikke er pligtig til at foretage en holistisk vurdering af det samlede plejehjem.
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Til hr. Preben Rudiengaard: Jeg har også læst aviser, og jeg har også lagt mærke til, at der er planlagt en ændring i tilrettelæggelsen af arbejdet i embedslægeinstitutionen.
Det kan ikke være ministerens opgave at tilrettelægge arbejdet for hvert enkelt menneske hverken i embedslægeinstitutionen eller i det danske sygehusvæsen, men jeg har noteret mig, at Sundhedsstyrelsen sammen med Sundhedsministeriet har sat den sag i bero.
Det synes jeg er en god idé.
Jeg har lagt frem, at jeg synes,
det var en interessant model i regeringens afsluttende overvejelser at vurdere, om ikke man skulle placere ansvaret for denne tilsynsfunktion hos embedslægen og gøre det på en sådan måde, at det, man får indsigt i under et sådant plejehjemsbesøg, naturligvis skal med i sådan en samlet rapport.
En anden model kunne være, at det var noget, som kommunen fortsat selv havde ansvaret for.
Det er vigtigt for mig med den holistiske eller delfunktionelle tilsynsfunktion, at de ældre kan føle tryghed, pårørende kan føle tryghed, men også at de medarbejdere, som slider ude på plejehjemmene daglig, kan få tillid til, at den tilsynsfunktion, der tilrettelægges, har det ene mål at sikre en god kvalitet og en god omsorg for vore ældre.
Jeg går efter, at den funktion, socialministeren og jeg nu får snakket færdig og får lagt frem i regeringen, er noget, der omfatter det faglige, herunder især medicin, men også andre dele af hele omsorgsfunktionen.
Jeg er sikker på, når vi stikker erfaringsfingeren ned i jorden i en række andre amter i det her land, at det arbejde er man også i gang med her.
Og hvis det ikke er tilfældet, ligger der så oplagte rapporter og erfaringer - MTV-vurderinger understreger det, Nils Gulmann understreger det i sin undersøgelse - at så bør vi have de erfaringer, den viden med i de drøftelser, vi skal have - regeringen og Amtsrådsforeningen - om tilrettelæggelsen af det fremtidige sundhedsvæsen.
Preben Rudiengaard (V), 2001-01-23:
Så vil jeg gerne tillade mig at stille ministeren et spørgsmål på baggrund af det her, for nu er mine frustrationer øget: Jeg har jo kunnet konstatere, at man fra Socialministeriets side har lagt op til, at tilsynet skal have lov til at ligge, således at kommunerne holder tilsyn med deres egne plejehjem.
Nu hører jeg lige pludselig, at ministeren siger, at vi begynder at skulle have embedslægerne ind i det her.
Personlig er jeg af den opfattelse, at et ordentligt, validt tilsynssystem kører på, at der er en objektiv, neutral vurdering af det her system.
Derfor vil jeg spørge ministeren, om det er holdningsændringer i regeringen, jeg lige pludselig registrerer.
Ønsker man at bibeholde embedslægerne - det er det spørgsmål, jeg har nu - i forhold til, hvad der ellers er set fra ministerens kollega på socialområdet?
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Til fru Hanne Andersen: Det kan jeg svare bekræftende på.
Og jeg vil også sige, at hvis regeringen kommer frem med et forslag, der indebærer, at embedslægen får en rolle i tilsynet med plejehjemmene fremover, er det et af de meget spændende elementer at få udviklet, hvordan vi sikrer, at vi har en fornuftig medicinering af vore ældre ude på vore plejehjem. Hermed sluttede spørgsmålet.
Helge Adam Møller (KF), 2001-01-23:
Jeg tog stilling til, at det, hr. Svend Heiselberg sagde, var faktuelt forkert.
Det betyder, at det ikke var korrekt.
Det var ikke sandt.
Enten var det bevidst eller ubevidst.
For jeg siger, at Færdselssikkerhedskommissionen på side 19 har anbefalet, at hvis man indfører disse fotoovervågningssystemer på landsplan, så foreslår vi - netop for at man ikke skal kunne beskyldes for, at det er en maskine, som giver penge til finansministerens store kasse - at de millioner, der måtte komme ind, anvendes målrettet ude i den enkelte kommune til ting, der gavner trafiksikkerheden.
Det kan være bygning af en ny rundkørsel.
Det kan være en kampagne mod spritbilister i Nakskov, i København, i Næstved og i Holstebro.
Det er det, vi foreslår.
Men alligevel bliver hr. Svend Heiselberg ved med at sige, at pengene skal ned i finansministerens store kasse.
Det var det, jeg blandede mig i, ikke om ideen var god eller dårlig.
Vi har vores egen ordfører siden hen.
Margrete Auken (SF), 2001-01-23:
Det var godt at høre sidste del, for i første del fik man
næsten indtryk af, at holdningen »hvor der handles, der spildes« var ved at dominere De Konservatives holdning, altså at man sagde, at det ville gå ud over bilismen, den elskede bilisme, hvis vi skulle gøre noget ved det her.
Så skulle jeg altså lige underholde med, at det ikke er gået ud over den hellige bilisme i Sverige, hvor de allerede har nået det mål, vi har til hensigt at nå om 12 år.
I Norge, Finland, England og Holland har de faktisk fået en bedre færdselssikkerhed, end vi har.
Det er frygtelig pinligt, at vi ikke har det.
Men jeg går ud fra, at det lidt var en lapsus fra hr. Brian Mikkelsen, at det skulle være et angreb mod bilismen at ville nå frem mod de mål.
Det tror jeg heller ikke at han seriøst mener.
Så lige om fotofartfælderne: Vi skal ikke tage den debat.
Jeg ved godt, at De Konservative mener, at hvis de kører ulovligt dér, så er det lovligt, og hvis de bliver fotograferet dér, så er det overvågning.
Jeg vil bare én gang til sige noget til hr. Brian Mikkelsen, som jeg nu egentlig ikke tror kører ulovligt, for jeg ved, at han er flere børns far, og et eller andet sted virker hans hoved også.
Men man kan altså godt undgå fotofartfælderne, og det tror jeg hr. Brian Mikkelsen nogenlunde lykkes med, for jeg tror, han kører pænt.
Og jeg kan altså høre fra hr. Heiselberg, at han ikke kan finde ud af det.
Søren Kolstrup (EL), 2001-01-23:
Jeg bemærkede, at hr. Brian Mikkelsen talte om, at bilen er en nødvendighed.
Det var et stærkt ord: En nødvendighed.
Hr. Brian Mikkelsen påtager sig altså at sige, at en øget trafikmængde i samfundet, også inden for bilismen, er en nødvendighed.
Det skal jeg ikke diskutere med hr. Brian Mikkelsen nu.
Jeg skal bare sige, at det er et meget, meget stærkt udsagn.
Jeg tror, jeg er enig med hr. Brian Mikkelsen.
Men så kommer vi til diskussionen om fotofartfælder.
Den skal jeg ikke tage op, men jeg skal bare spørge hr. Brian Mikkelsen: Hvordan forholder hr. Brian Mikkelsen sig til det enkle forhold, at selv små reduktioner i den gennemsnitlige hastighed indebærer en radikal reduktion eller i hvert fald en meget betydelig reduktion af ulykkerne?
Hvad er hovedstødet?
Hvad er måden, hvorpå man virkelig kan reducere de ulykker, som jo også vil tage til, når hr. Brian Mikkelsen forestiller sig mere og mere trængsel på vejene - altså medmindre hele Danmark blev plastret til med motorveje?
Men der er vel et eller andet sted en grænse, eller det er der måske ikke?
Dorte Bennedsen (S), 2001-01-23:
Men det andet var tanken om et prøvekørekort.
Jeg tror, jeg sagde på et tidligere tidspunkt, at jeg næsten vil gå med til enhver idé på det her område, hvis den har en vis udsigt til at kunne reducere ulykkestallet, og jeg synes i og for sig, det var en ganske spændende tanke.
Det minder mig umiddelbart noget om klippekortet.
Man kan i virkeligheden sige et ungdomsklippekort, og jeg synes, det var en lidt spændende tanke, og jeg kunne da godt se ned på ministrene og spørge, om det der udvalg, der nu sidder og kigger på klippekort, ikke kunne tænke den variant med.
Problemet er jo ikke, at strafferammerne er for små.
Problemet er måske, at de ikke udnyttes, men der er jo faktisk en strafferamme på 4 år for det her.