runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Christian Schmidt (V), 1997-11-20:
Jeg tror sådan set godt, jeg kan forstå, hvad det er, fru Anni Svanholt siger, men jeg kan bare ikke forstå, hvorfor man vil behandle miljøet på den måde.
Det har jeg svært ved at forstå.
Jeg kan godt forstå, at SF er på glat is og det går lidt skidt for dem i denne debat, men jeg forstår ikke, at man alligevel ikke giver køb lige i det øjeblik og siger: Nu skal det være miljøet, der tjener på det.
Vi har sammen rejst i Østeuropa, og det var jo lidt svært at finde nogen, der var imod joint implementation.
Nu tænker jeg slet ikke på dem, der var derovre, for de kunne da alle sammen se, at de ville få en fordel ud af, at man ville komme over og investere og give dem ren teknologi.
De ville kunne lære af det og kunne udvikle det, og de kunne bruge det andre steder.
Nej, jeg tænkte lige så meget på, at jeg synes, der var langt imellem, at jeg mødte nogle blandt os, der var derovre, som kunne have noget imod det. Jeg kan ganske enkelt
Ville det ikke være muligt, at SF satte sig ud over det her og sagde: Hvis nu det er sådan, at der er miljøgevinster ved det, så kan vi gå ind for det.
Eller kunne SF gå ind og sige: Jamen vi vil
ikke nøjes med, at det bare erstatter reglerne.
Der skal være lidt mere miljø for pengene, end vi får i dag.
Vi er åbne for det, men jeg kunne godt tænke mig at høre, om SF kan åbne en dør, så vi kan komme i gang med de forhandlinger til gavn for netop og kun miljøet.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-20:
Nu begynder jeg at forstå ministeren: Det er på grund af de folk, vi er i selskab med, når vi fremsætter et forslag.
Vi har sådan lært lidt af Det Radikale Venstre, som jeg tror introducerede, at det afgørende ikke er, hvem man samarbejder med, men hvad man samarbejder om, og fordi vi på energipolitiske områder har nogle forskellige holdninger i forhold til Fremskridtspartiet og Dansk Folkeparti, forhindrer det os ikke i at gå sammen om nogle forslag.
Vi må jo søge de folk, der gerne vil være med og tidligere i debatter har givet udtryk for, at de er villige til at se på det her.
Helt i orden.
Vi kan sagtens arbejde sammen om det, og hvis Det Radikale Venstre eller Enhedslisten vil være med, er vi også klar til at arbejde sammen med dem.
For os er det vigtigste at få introduceret elementet joint implementation som et blandt mange virkemidler.
Det, man skal huske med CO2, er jo, at det er lige meget, hvor man fjerner CO2, det fordeler sig i løbet af et år over hele jorden.
CO2 er ikke en gift, der lammer mennesker, der er ikke nogen, der dør af den, så lad os gøre det, hvor det er billigst, så vi kan få fjernet mest muligt.
Det kan godt være, det er i Hanstholm, det kan være, det bliver i Thy, det kan være, det bliver i Ukraine.
Svend Auken (S), 1997-11-20:
n hver eneste gang, og jeg skal gerne hjælpe med at give udvalget en liste over de beslutninger, der er truffet, vi har skullet beskæftige os med konkrete midler til at nå det mål, som Schlüterregeringen i sin tid fastsatte, er Venstre og De Konservative gået imod.
Næsten hver eneste gang!
Nu kommer man og vil ophæve noget af det, som trods alt har en betydelig virkning for at nå målsætningen.
Selv med
afgifterne er det vanskeligt at nå målet, og vi er nødt til at tage nye initiativer hele tiden.
Når man gør det sammen med to partier, som har bekæmpet den danske klimapolitik med næb og kløer fra første færd og ved enhver given lejlighed, kan man da ikke undre sig over, at vi andre sætter spørgsmålstegn ved ens vilje til virkelig at gøre noget effektivt ved klimapolitikken.
Hvordan tror man, det vil virke, hvis vi kommer til Kyoto - nu får vi jo en lejlighed til at diskutere det på torsdag - med, at vi nu har opgivet at reducere vore egne emissioner og i stedet for ligesom andre lande, der heller ikke vil gøre noget ved deres egne problemer, siger, nu skal det hele klares, et begreb, der i øvrigt ikke internationalt er defineret og kontrolleret, ved joint implementation. At vi igen siger nej til at gøre noget alvorligt ved en omlægning af vores egne transport-, produktions-, leveformer og energiproducerende former i dette land for at nå et mål, som er blevet formuleret i sin tid, vil da gøre et utrolig dårligt indtryk.
Danmark har netop en meget høj international troværdighed, fordi vi har haft en fast linje, og vi har også været villige til at ville midlerne for at nå målet.
Det vil svække vores troværdighed, når det drejer sig om joint implementation, hvis vi løber fra dette, som jeg nok synes er det flotteste, som Danmark har gjort internationalt i de sidste mange år, når det drejer sig om det globale miljøsamarbejde.
Anni Svanholt (SF), 1997-11-20:
I Danmark har vi et ekstremt højt CO2-udslip, og trods flotte målsætninger er vi faktisk ikke nået særlig langt i Danmark, når vi ser på den konkrete reduktion. Derfor har vi selvfølgelig i Danmark et helt selvstændigt ansvar for at reducere CO2-udslippet, og samtidig skal vi naturligvis arbejde internationalt for at få bindende reduktionsmål.
Der skal gøres en stærk indsats i Kyoto for at få de bindende reduktionsmål af hensyn til klimaet.
Med hensyn til CO2-afgifter er det jo helt klart et nødvendigt middel for at få en reduktion af CO2-udslippet.
Da det her i Folketinget blev vedtaget at lægge CO2-afgift på erhvervslivet, blev det jo også fastsat til næsten 5 pct. af CO2-reduktionen.
Det er altså helt, helt nødvendigt at fastholde afgiften.
Danmark skal naturligvis også her arbejde internationalt for at få CO2-afgifter.
Det system, der kom ud af det, er nok ikke det mest hensigtsmæssige, fordi det er blevet utrolig indviklet og bureaukratisk, og niveauet for afgiften er faktisk for lavt efter vores mening.
Og med hensyn til joint implementation
: Den tankegang, der ligger bag det forslag, der her er fremsat, er, at de rige lande blot skal kunne frådse i energi ved fortsat at købe aflad i de fattige lande.
Det er den tankegang, der ligger bag, når man taler om, at man bare skal kunne trække en del fra i sit eget udslip.
Der er altså ikke tale om, at man skal gøre indsatsen selv i Danmark.
Den tankegang tager vi skarpt afstand fra.
Vi mener naturligvis, at det skal støttes, at der kan foretages investeringer i udviklingslandene til nedbringelse af drivhusgasser.
Men det er jo ikke de lande, der har de største udslip, hvis man ser på det pr. indbygger.
Det er relativt lavt, og kunne vi i Danmark bare komme ned på det niveau, som man har i Kina eller i Indien pr. indbygger, så ville det være ret flot. Men vi ser naturligvis gerne, at de penge, der er afsat til Øststøtte og MIKA-midler, altså miljøstøttemidlerne, bliver brugt til investeringer til understøttelse af vedvarende energi og til skove osv.
Men det kalder vi altså ikke joint implementation i den forstand, som forslaget her indebærer.
Det er slet ikke det, vi vil.
Det skal ikke være sådan, at vi i Danmark opfører os på samme måde, som man gør i USA.
Det er jo ellers den holdning, som USA kommer med til Kyoto, som forslagsstillerne ofte kritiserer for at være for slap.
Det her er altså et enormt tilbageskridt i forhold til det, vi har i dag.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-20:
SF må have nogle problemer, for hvis man er imod sådan noget som det her, støtter man jo indirekte atomkraft.
Det mener jeg SF ellers er ret meget imod, men det bliver jo konsekvensen af den politik.
Det er ikke sikkert, at de får dem, for det kan godt være, det hjemme i ilandene kan forrente sig meget bedre.
Men der er tale om en betydelig indkomstoverførsel, som jeg synes burde ligge meget tæt på SF's normale holdning om, at man skal sørge for at skabe større lighed i verden.
Lige pludselig har ulandene noget at handle med.
De har noget at tilbyde, som de ikke kunne tilbyde, hvis vi ikke gennemførte det her.
Det synes jeg da må gøre forslaget meget fristende for SF, der normalt eller i alt fald tidligere har talt meget om international solidaritet.
Anni Svanholt (SF), 1997-11-20:
Jeg synes, det var noget ejendommeligt sludder, som hr. Niels Jørgen Langkilde kom med med hensyn til SF's holdning.
Det var en total misforståelse af det, jeg faktisk sagde.
Og med hensyn til at overføre penge til udviklingslandene er det jo ikke ligefrem den holdning, der ellers præger Venstre og De Konservative.
De vil jo skære ned og spare på udviklingsbistanden.
Den tankegang, der ligger bag det forslag, der her er fremsat, er jo, at man vil have rabat.
Man vil have lov til fortsat at svine helt ubegrænset i Danmark og så bare lave nogle aftaler i udviklingslandene.
Det, vi siger, er, at vi skal reducere udslippet i Danmark, og det vil vi meget gerne være med til.
Vi har jo også på alle mulige måder været aktive med at få midler til vedvarende energi, Øststøttemidler, miljøstøttemidler for derigennem at gøre en miljøindsats. Men den tankegang, der ligger bag her, er jo noget helt andet: Man skal jo have rabat.
Det går vi ikke ind for.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-20:
Ja, men der er ikke tale om rabat.
Der er tale om, at det danske samfund har en forpligtelse til at få det her fjernet.
Rabat er normalt noget, man får, det er ikke noget, man betaler, og det er altså vilkårene her.
Vi skal betale.
Vi skal vedstå vores ansvar.
Det skal vi ikke løbe fra.
Jeg vil så sige, at vi ikke skal svine ubegrænset.
Det er ikke konservativ politik, det har det aldrig været.
Vi var nogle af de første, der rejste det her, og derfor bliver vi selvfølgelig ved med at fastholde, at vi skal sørge for at spare, og at vi skal sørge for at opføre os ordentligt. Men er f.eks. 230 mia. kr. ligegyldige for SF?
Hvad kunne vi ikke lave af Marshallhjælp for så store beløb?
Mig bekendt kommer der ikke mange CO2-udledninger fra et atomkraftværk.
Men hvis man beskatter alt, der har CO2-udledninger, så må man vel alt andet lige stille atomkraft og vedvarende energi og vindmøller for den sags skyld bedre i konkurrencen.
Det må fru Anni Svanholt dog medgive.
Hans Christian Schmidt (V), 1997-11-20:
Det, der lige fik mig på talerstolen igen, var, at jeg synes ikke, at det er en helt rimelig måde, som fru Anni Svanholt omtaler dansk erhvervsliv på.
Sådan som jeg forstod det, blev det sagt ordret, at hvis man gennemførte det her forslag, så ville man have lov til at svine helt ubegrænset.
Jamen der er da ingen i dansk erhvervsliv, der i dag sviner helt ubegrænset.
Man har noget udslip.
Men jeg tror da nok, at hvis man vil tage ud og besøge erhvervslivet, så vil man se, at man derude er meget miljøbevidst.
Man forsøger at investere i renere teknologi og i andre miljøtiltag.
Så vi kan da ikke gå ud og sige, at resultatet vil blive, at man vil få lov at svine helt ubegrænset.
Næ, det, der ville betyde noget, var
, hvis man ville investere i et andet land og så stadig væk kunne medregne det i sit nationale regnskab. Jeg tror, vi skal passe på, at det ikke går hen og bliver religion, at man ikke kan lave sådan noget.
Og jeg tror, det er til skade for Østeuropa.
Jens Vibjerg (V), 1997-11-20:
Jeg vil gerne sige, at jeg oplever beslutningsforslaget her lidt teknisk og vil derfor holde mig til nogle mere overordnede betragtninger.
Pkt. 1 om komitéproceduren: Vi synes, at det er en god idé, at den ændres.
Så det synes vi er en positiv ting her.
Pkt. 2: Her synes vi nok, at det er lidt som at sælge elastik i metermål.
Socioøkonomiske forhold kræver i hvert fald noget af en konkretisering, før vi ved, hvor vi er henne på det område.
Pkt. 3 om en afvejning af forholdet mellem miljøaspekter og det indre marked: Det er jo vigtigt, at det indre marked fungerer, så det er i hvert fald et af de punkter, der trænger til noget behandling.
Pkt. 4 om offentligheden: Jeg synes egentlig, at vi har en meget høj grad af offentlighed i den danske behandling, og vi må også sige, at der også er offentlighed omkring det, der kommer fra EU.
Jeg synes ikke, at det er vores opgave at blande os i, hvordan de enkelte lande behandler forslagene.
Om de langsigtede miljøkonsekvenser i pkt. 5: Der skal selvfølgelig være en vurdering af de langsigtede miljøkonsekvenser, men jeg mener også, at det er noget af det, man tager hensyn til.
Når man har diskuteret de langsigtede konsekvenser for f.eks. foderroen, har man jo i hvert fald været inde og kigge på pesticidforbruget og set, at det blev halveret over en 20-årig periode.
Pkt. 6 om mærkning: Det er jo hjerteblod for Venstre, at vi får mærket vores varer ordentligt og tydeligt
, så forbrugeren har et reelt valg.
Med hensyn til pkt. 7 om de nødvendige ressourcer: Det er jo lidt en floskel, for hvornår har vi ressourcer nok?
Men alt i alt synes vi, der er en række positive ting i forslaget, men det trænger unægtelig til en god udvalgsbehandling.
Anni Svanholt (SF), 1997-11-20:
Og når jeg taler om at svine, så taler jeg om, at vi i Danmark pr. indbygger har et udslip på op imod 12 t pr. år, og det er både i produktion, og det er i den måde, vi producerer strøm på her i landet, nemlig med kulkraft.
Det er jo dér, vi har de største problemer.
Det vil vi meget gerne gøre noget ved, og det skal vi gøre noget ved. Med hensyn til CO2-afgifterne er det et virkemiddel blandt andre, og det kan naturligvis ikke stå alene.
Vi mener, at man skal have en omstilling i hele samfundet, og der skal være incitamenter for virksomhederne til at producere mere pr. energienhed, sådan at det bliver mere energieffektivt, så de ikke falder i søvn, fordi det er for billigt.
Den afgift, de har i dag, er altså meget, meget lav.
Den er jo altså på 0,6 øre pr. kWt for de lette og vel 0,3 for de tunge processer eller noget i den retning.
Det er meget, meget lidt. Det kan ikke være det, der vælter hele læsset i industrien.
Hans Christian Schmidt (V), 1997-11-20:
Jeg vil opfordre ministeren til i langt højere grad at lade være med hele tiden at kigge på historie og sidde og filtre sammen, hvad man kan udlede af det eller andet, for så ser vi ikke begrænsningerne forude.
Det er da ligegyldigt, om ministeren synes, at de to partier, der er med her, ikke burde være det, og at han spørger, hvorfor de nu er det.
Det er jo helt ligegyldigt, det er miljøet, det drejer sig om her.
Vi har lige i eftermiddag haft en fælles dagsorden om UNGASS, og jeg må sige til ministeren, det er nødvendigt, at man lytter og går ind i debatten herom.
Jeg kan måske bedre høre, hvad det er, ministeren mener, nu hvor han har været oppe et par gange, nemlig at det drejer sig om, at man ikke må have lov til at godskrive det på sit nationale regnskab.
Igen må jeg sige, at ministeren jo står
helt alene.
Hvordan kan ministeren sige, at han godt vil være med til at kigge lidt på det, som dansk industri er kommet med, hvorefter ministeren så opgiver og siger, at han mener
noget andet.
Jeg synes altså, det er trist, og jeg vil opfordre ministeren til, at han tager fat om det her problem og arbejder positivt med det. Så må vi se, om vi kan få en løsning på det, som går i retning af det her forslag.
Vi er åbne for forhandling.
Martin Glerup (S), 1997-11-20:
Genteknologien er for mange en vanskelig sag præget af følelser og usikkerhed, og det er jo ingen overdrivelse at sige, at der i befolkningen er en udpræget skepsis over for gensplejsede produkter.
Vi har jo også på forskellig vis her i Folketinget haft stærke holdningsprægede diskussioner, når det har drejet sig om genteknologi.
Jeg mener, at der er tale om en sund skepsis, som er nødvendig, når man står over for noget nyt og ukendt og epokegørende, som genteknologien jo er.
Der er ingen tvivl om, at der både er fordele og ulemper ved genteknologien.
Men genteknologi rummer også risici for miljø og sundhed, og spørgsmålet er jo, når vi frigiver de kræfter, om vi så frigiver noget, vi ikke kan styre.
Det er jo det, som vi hele tiden må have i baghovedet og må overveje.
Vi kan så selvfølgelig ud fra den argumentation vælge at sige nej tak, og at vi ikke vil leve med den risiko, men det mener jeg ikke er holdbart, da genteknologien rummer store muligheder.
Derfor er Socialdemokratiet fuldtud tilhænger af den kritiske linje, som deles bredt af partierne her i Folketinget, og jeg mener også, at vi skal stille
betydelige krav til teknologien.
Vi må gå forsigtigt frem, så enhver tvivl kommer miljøet til gode.
Det nuværende direktiv om udsætning af genetisk modificerede organismer er på flere måder utilfredsstillende.
Der bør indføres en forbedret risikovurdering, som inddrager langtidseffekterne og de sekundære effekter.
Mærkningsreglerne skal, som miljøministeren sagde, præciseres.
Det er afgørende, at vi har en god mærkning på området, sådan at forbrugerne har et reelt valg, og de områder bør Danmark arbejde for, og samtidig mener jeg også, at vi skal styrke de demokratiske principper, sådan at teknologidebatten trænger ud over eksperternes og politikernes kreds.
Kommissionen har stillet i udsigt, at man inden udgangen af 1997 vil komme med et udkast til revision af direktivet om genmodificerede organismer.
Socialdemokratiet er af den opfattelse, at en vedtagelse af det beslutningsforslag, som miljøministeren jo gav sin meget venlige afvisning, kan hæmme de danske muligheder i de kommende forhandlinger.
Det vil ikke være en fordel.
Det er vigtigt, at vi står så stærkt som muligt i forhandlingerne, sådan at vi får rettet op på direktivet de steder, hvor kravene ikke er strenge nok. Socialdemokratiet har sympati for størstedelen af forslagets indhold, men vi mener, at det vil være dumt at fastlåse vores forhandlingsposition på forhånd, når vi befinder os så tæt på Kommissionens og derefter Rådets udspil.
På den baggrund kan vi ikke tilslutte os beslutningsforslaget.
Svend Auken (S), 1997-11-20:
Når man godkender, skal man tage stilling til en konkret risikovurdering.
Der kan godt være to midler, som begge kan klare den risikovurdering, men det ene middel kan have fordele på nogle punkter, mens det andet kan have fordele på nogle andre punkter.
Det vil være umuligt at sammenveje disse respektive fordele over for vidt forskellige forhold i et generelt virkende indeks, som man kan bruge med sikkerhed som grundlag for sin rådgivningsindsats eller til at differentiere beskatningen.
Tilsvarende tror jeg, at hr. Vibjerg - hvis hr. Vibjerg beskæftigede sig med lægemidler - kunne sige præcis det samme: vi har mange godkendte lægemidler med vidt forskellige egenskaber og bivirkninger osv. til kurering af den samme sygdom, men det ville være umuligt at angive generelt i et indeks, hvilke af midlerne der er de bedste.
Det afhænger meget af den konkrete situation, så derfor kan vi ikke gøre det.
Vi kan lave delindekser for enkelte områder, og det arbejder vi også med.
Vi kan også arbejde med internationalt for at blive så gode som muligt i vores rådgivning på disse felter, men vi kan ikke lave dette generelle belastningsindeks, og det har ikke noget med politisk uvilje at gøre.
Det har noget at gøre med, at vi simpelt hen ikke har det videnskabelige grundlag for at udarbejde et sådant
indeks.
Hans Christian Schmidt (V), 1997-11-20:
Vi er åbne over for ethvert forslag, og hvis det er sådan, at vi kan gå ind og forhandle nogle ting på plads, vil vi gerne tage imod den radikale invitation.
Så kommer vi gerne.
Vi har jo også et arbejde i gang omkring pesticider, så det er jo alle tiders.
Lad os da endelig gå ind og kigge på det.
Nu hørte jeg for første gang, at De Radikale gav luft og sagde, jamen lad os da prøve at gå seriøst ind og behandle forslaget.
Det er jeg godt tilfreds med.
Det ser vi frem til.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1997-11-20:
Jeg vil starte med at rose Dansk Folkeparti og Fremskridtspartiet for at være gået med på det her
beslutningsforslag
Det synes jeg er utrolig glædeligt.
Det er sådan set første gang vi oplever, at de to partier er med i diskussionen om CO2-problematikken, og hvad vi gør i forhold til den.
Egentlig er det også et tilsagn fra de to partiers side om, at man godt vil støtte noget ulandshjælp og Øststøtte osv. Man må jo sige, at det er den rene humanisme, som bliver udvist af Dansk Folkeparti og Fremskridtspartiet
sådan lige pludselig og meget overraskende og meget glædeligt.
Omkring joint implementation
kan vi i Det Radikale Venstre godt støtte joint implementation under forudsætning af, at det er noget, vi gør ved siden af, altså noget, vi gør ved siden af i forhold til de målsætninger, vi allerede har vedtaget.
Med andre ord har vi vedtaget, at vi skal reducere CO2-udslippet med 20 pct. inden 2005.
Det skal vi holde fast i, og det skal vi gøre med nationale redskaber.
Hvis vi så oven i købet hjælper andre lande med at reducere deres CO2-udledninger, så er det fantastisk fint.
Når vi ikke mener, at joint implementation kan erstatte de nationale tiltag, så er der to forskellige grunde til det.
For det første mener vi, at vi ikke kan være det bekendt, i og med at vi har så massivt et udslip, som tilfældet er.
Derfor har vi en forpligtelse til at gå foran.
Og for det andet betyder det her også noget på længere sigt i forhold til konkurrenceevne og teknologisk udvikling.
I og med at vi har CO2-afgiften, og i og med at vi har nogle ambitiøse målsætninger om CO2-reduktionen, så får vi også en teknologisk udvikling og dermed en teknologisk fornyelse, som senere hen kan hjælpe os i forhold til at få løst miljøproblemer både nationalt og internationalt.
Så det ville sætte den teknologiske udvikling i stå, hvis vi generelt på globalt plan blev enige om, at joint implementation er måden at løse miljøproblemerne på, når vi snakker CO2.
Så derfor er vi imod.
Endelig vil jeg så sige i forhold til den næste diskussion, vi får om regelforenkling, at CO2-afgiften og andre grønne afgifter er den mest effektive måde overhovedet at afskaffe alt det administrative bøvl og regler osv. på, for hvis markedspriserne for alvor kom til at afspejle miljøomkostningerne, så var det overhovedet ikke nødvendigt at have så mange regler på miljøområdet, som vi har for øjeblikket.
Svend Auken (S), 1997-11-20:
Det er klart, at hvis vi begynder at tale det samme sprog, nemlig spørgsmålet om helt at udfase anvendelsen af pesticider dér, hvor det ikke tjener et dyrkningsmæssigt formål, hvis det er det, vi begynder at tale om, er der jo en helt anderledes dialog.
Det, vi har haft imod det her forslag fra dag ét, er ikke hensigten med forslaget.
Det er, at man vil blåstemple nogle midler som værende mere skånsomme på ikkedyrkede arealer end andre.
Man har heller ikke eksemplificeret senere hen, at det skulle være særlig fornuftigt.
Det synes jeg.
Jeg lader det lige stå: at hr. Schmidt og Venstre er parat til at forhandle om en fuldstændig udfasning dér, hvor det ikke tjener noget dyrkningsmæssigt formål, altså ikke, at han har sagt ja til det, men han er parat til at drøfte det.
Det synes jeg faktisk var en meget flot melding, og så bliver der ikke brug for at diskutere, hvad der er skånsomt, og hvad der ikke er skånsomt, for så begynder vi at diskutere - undskyld udtrykket, fru Gerner Nielsen - en radikal løsning på problemet.
Jens Vibjerg (V), 1997-11-20:
Se, nu begynder det jo at blive spændende
, hvis det altså ikke ender, som det gjorde sidste gang, for da fik vi jo også fra Det Radikale Venstres ordfører et forslag i den retning, og vi så aldrig yderligere hverken fra den radikale hånd eller fra regeringens side.
Når Venstre og De Konservative kommer med et konstruktivt forslag - det er jo et beslutningsforslag - hvor vi beder regeringen tage et initiativ på det her område, og når vi viser en vej, så forstår jeg ikke, at regeringen ikke tager imod det med kyshånd og kommer med forslag.
Det kan da godt være, at regeringen har nogle ting at ville føje til sådan et forslag, som de synes er fornuftige, og så er, som vores miljøpolitiske ordfører siger, Venstre jo altid konstruktiv.