runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Hvis det sidste er begrundelsen for, at Det Konservative Folkeparti stemmer imod, så har jeg da en forhåbning om, at vi kan nå til enighed, for hvis bekymringen skyldes det, så må vi kunne skrive os ud af det.
Det, der er SF's hensigt med forslaget her, er jo at sikre de mennesker, som i dag kommer i klemme i systemet, de mennesker, som i dag ikke kan få den vejledning i systemet, som de har brug for.
Der er en række mennesker, som ikke er klar over, hvordan de her lovgivninger virker, som faktisk har brug for hjælp til bare at finde ud af, hvad det er for nogle ting, de skal klage over.
I den forbindelse vil jeg gerne spørge Det Konservative Folkeparti: Hvis vi kan få frygten væk for, at det her skal udvikle sig til, at der kræves advokathjælp for at kunne klage, er Det Konservative Folkeparti så med på ideen om, at man faktisk skal have dækket sine omkostninger?
Tom Behnke (KF), 2006-04-28:
Forslaget forudsætter, at borgere har omkostninger ved at benytte det administrative klagesystem på det sociale område, og at det kræver professionel hjælp at vinde en klagesag over det sociale system.
Det er simpelt hen ikke rigtigt.
Det administrative klagesystem er netop helt gratis.
I det administrative klagesystem gælder undersøgelsesprincippet, og det betyder, at det er klagemyndighedernes ansvar at sørge for, at der bliver indhentet tilstrækkelige oplysninger til at træffe en korrekt afgørelse om den hjælp, borgeren har ret til.
En borger, der klager over en kommunal afgørelse til et socialt nævn eller til Ankestyrelsen, har derfor ikke behov for professionel bistand, men kan blot sende en klage.
Klagemyndigheden skal så oplyse sagen, og borgeren behøver altså ikke afholde udgifter i den sammenhæng.
Regeringen lægger også vægt på, at klagesystemet i sociale sager er enkelt og gratis, det er det i dag, og det ønsker vi fra konservativ side ikke at lave om på.
Vi vil ikke risikere en domstolslignende behandling af klagesagerne på det sociale område, hvor professionel bistand forventes som en forudsætning for en klage, og hvor parterne forventes selv at fremlægge materiale og argumentere for afgørelsernes indhold.
Konsekvensen bliver over år, at man så skal have professionel hjælp, og at det offentlige bliver ens modstander.
Sagen er, at i dag ligger ansvaret hos kommunen og hos klageinstansen.
Med det her forslag flytter man det ansvar over til borgeren, hvorefter det bliver borgeren, der på sigt står med hele ansvaret, og så er borgeren pludselig i den situation, at han er nødt til at have professionel hjælp, at han er nødt til at få store økonomiske omkostninger ved at føre en klagesag.
Jeg tror ikke, at det er det, som SF ønsker at opnå, men det er præcis det, der vil blive konsekvensen af det her forslag, og derfor stemmer vi imod.
Pia Kristensen (DF), 2006-04-28:
Vi så helst, at der slet ikke var nogen grund til at klage over de afgørelser, der bliver truffet af kommunerne, men jeg tror også, at man aldrig nogen sinde kan lave et perfekt system, som er hundrede procent fejlfrit, for som sagt er det mennesker, der sidder ude bag skrivebordene og behandler de sager, og mennesker er forskellige.
Jeg tror, det har meget stor betydning, at det personale, der skal tage sig af den her opgave, er klædt godt på til opgaven.
Det må være det første skridt.
Så vil jeg sige: Det er kedeligt, vi har alle de klager, men det viser jo så også, at klagesystemet faktisk virker.
Line Barfod (EL), 2006-04-28:
Man kan så undre sig over, at man giver nogle penge med den ene hånd, og med den anden hånd er regeringen og Dansk Folkeparti så ude og stramme utrolig meget på kommunerne, så de ikke har penge.
Anbringelsesreformen rummede jo også en detailstyring, som partierne, når vi snakker kommunalt selvstyre, synes går for langt, men det kan man jo så afveje over for hinanden.
Selv om man siger, at lige på anbringelsesområdet sætter vi penge af til efteruddannelse, så er der jo en masse andre områder inden for det sociale, hvor det, der sker i øjeblikket, altså er, at de, der er så heldige at være medlem af en patientorganisation, fagforening osv., muligvis kan trække på nogle bisiddere.
Dermed får man en udvikling i retning af, at folk skal have en advokat eller en socialrådgiver med for at få deres ret.
Hvad vil Dansk Folkeparti gøre i forhold til den udvikling?
Der er det jo ikke nok med efteruddannelse på anbringelsesområdet.
Pia Kristensen (DF), 2006-04-28:
Vi har jo allerede gjort noget ved at tage nogle helt konkrete initiativer, og så må vi jo håbe på, at de sagsbehandlere, de socialrådgivere, der sidder ude på socialforvaltningerne, bliver efteruddannet, at de bliver opkvalificeret til den opgave, de skal varetage, så de magter opgaven.
Da vi forhandlede anbringelsesreformen, var satspuljepartierne meget enige i, at det var utrolig vigtigt, at sagsbehandlerne på området blev efteruddannet og opkvalificeret, og der blev faktisk sat midler af til det, for der var jo netop eksempler på, at der havde været en masse fejlbehandlinger på hele anbringelsesområdet.
Vi må jo gøre det samme på alle andre områder, og det er der sat penge af til, vi er i fuld gang med det derude.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Jamen hvilke konkrete ting er det Dansk Folkeparti ønsker at se?
Altså, man kan næsten bare sige til.
Jeg kender en bred, bred, bred vifte af konkrete sager med konkrete problemer.
Det kan være alting, der er problemet.
Nogle får ikke den skriftlige afgørelse, så de overhovedet kan klage.
Nogle gange er kommunerne for længe om at genbehandle sagerne.
Nogle gange er der ikke partshøring.
Nogle gange henviser man til forkerte paragraffer.
Jamen alting findes.
Som borger er man fuldstændig afmægtig, hvis man får en afgørelse uden begrundelse, får en henvisning til forkerte paragraffer osv.
Der er det, man som borger har brug for advokathjælp.
Derfor er der rigtig, rigtig mange borgere, som faktisk går til en advokat for at få noget hjælp til at få deres sag behandlet.
Kan Dansk Folkeparti ikke se, der er et behov for det?
Pia Kristensen (DF), 2006-04-28:
Nu har jeg ikke direkte brugt det udtryk, at der ikke var behov for at se på det her område, for det er der i allerhøjeste grad.
Vi modtager også mange henvendelser fra borgere, som klager over, at de har fået et afslag uden en egentlig begrundelse.
Det er faktisk det, de fleste klager til os går ud på.
Selvfølgelig skal der strammes op, og det mener jeg faktisk også vi har gjort ved, at vi har søsat nogle initiativer.
Nu har der været en debat tidligere i dag om en retssikkerhedskommission, jeg hørte lidt af den, og jeg hørte hernedefra, at der blev sagt, at man ikke skal lave nogen store kommissioner og syltekrukker, men hellere iværksætte nogle konkrete tiltag.
Det er vi i Dansk Folkeparti enige i.
Hvis vi ser, at der er nogle problemer, så vil vi hellere gå ind og gøre noget konkret.
Med hensyn til fleksjobbene er det da et problem.
Alene af den grund er Dansk Folkeparti ikke med i forliget om førtidspensionsreformen, for vi så, at der kunne blive nogle problemer, for mennesker i dag skal virkelig være meget, meget svage for at få en førtidspension, og der er jo heller ikke job nok til dem ude i kommunerne.
Men SF sidder jo i forligskredsen, og der kan man jo så prøve at rette op på de skævheder, der er på det område.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Jeg kan undre mig over, at Dansk Folkeparti siger, at der ikke er behov for det her.
Møder Dansk Folkepartis ordfører ikke de mennesker, som frustrerede og afmægtige står i systemet og beder om gode råd, beder om hjælp?
Det var det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål drejer sig om de fleksjob, fru Pia Kristensen snakker om.
Med hensyn til fleksjob er vi sammen om en aftale, der siger, at det kan motivere kommunerne, hvis det er sådan, at de er for dårlige til sagsbehandlingen, at det kan koste noget økonomisk, hvis de så at sige visiterer folk til et fleksjob.
Kan det ikke gælde omvendt?
Kan det ikke gælde sådan, at hvis man er for langsom, hvis det ikke er noget, der koster staten penge, men noget, der koster borgeren penge, så kan det også motivere kommunerne til at behandle folk rigtigt?
Hvorfor er det kun staten, der skal nyde godt af det?
Hvorfor skal man ikke tage hensyn til borgerne, hvis kommunen går i den anden retning?
René Skau Björnsson (S), 2006-04-28:
Jeg har med interesse læst forslagsstillernes bemærkninger til det her beslutningsforslag, og jeg må sige, at det, der rystede mig mest, var den udvikling i klagesager vedrørende sygedagpenge, der bliver skitseret.
Det er dybt bekymrende, at Det Sociale Nævn i 2005 har fastslået, at kommuner i Nordjyllands Amt i over halvdelen af tilfældene har foretaget en fejlvurdering i klagesagerne.
Og som forslagsstillerne ganske rigtigt pointerer, har vi at gøre med en gruppe mennesker, som i forvejen har svært ved at få enderne til at nå sammen i det daglige budget, ikke mindst hvis kommunen på et fejlagtigt grundlag har taget deres forsørgelse fra dem.
Og derfor kan den sidste udvej, en klagesag, samtidig være en umulig udvej, fordi man selv skal betale, uanset udfaldet af klagesagen.
Vi Socialdemokrater vil selvfølgelig gerne være med til at se nærmere på det her forslag, så vi sikrer, at de svageste i samfundet ikke bliver trampet yderligere på, mens de allerede ligger ned.
Vi ser umiddelbart positivt på at overføre reglerne om fri proces til også at gælde sociale sager.
Vi skal selvfølgelig være sikre på, at det her er den rigtige vej at gå.
Vi skal under udvalgsarbejdet have belyst det og vurderet fordele og ulemper nærmere.
Vi vil også have belyst tallene fra Nordjylland nærmere, ligesom vi har brug for en analyse af, hvordan det ser ud på landsplan, hvordan det ser ud med den gruppe, forslaget her omhandler, mængden af klager til kommunerne, mængden af omstødte domme i Det Sociale Nævn osv.
Viser det sig at være tilfældet, så støtter vi Socialdemokrater meget gerne op om forslaget.
Pia Kristensen (DF), 2006-04-28:
Vi vil fastholde, at vi er glade for det system, vi har i dag, fordi det er let tilgængeligt, og så er det gratis.
Det ønsker vi ikke at ændre på.
Vi modtager også mange konkrete sager, og jeg har prøvet at opgøre, hvad det er for nogle sager, der havner på mit skrivebord.
Den største procent udgøres faktisk af borgere, som har fået et afslag, men de har ikke fået en begrundelse for, hvorfor de har fået det afslag, og der medfølger aldrig en klagevejledning.
Så står de der og spørger: Hvad gør vi så?
Det kan vi da ikke lave om på med lovgivning.
Vi må jo ud og have fat i de sagsbehandlere, i de mennesker, der har med de her ting at gøre, og fortælle dem, at sådan og sådan er praksis altså.
Det lovforslag, vi vedtog i februar, L 82, strammer jo netop op på hele det her område, ved at kommunalbestyrelserne fremover meget detaljeret skal beskrive, hvilken ydelse der skal gives til den enkelte borger, og ændrer kommunen på det forhold, kan vedkommende henvende sig til det sociale nævn og klage.
Tina Petersen (DF), 2006-04-28:
Når jeg nu læser det her beslutningsforslag, som jeg kaldte en lap papir, så læser jeg gentagne gange om hjemmetræning, hjemmetræning, hjemmetræning.
Ikke en eneste gang i beslutningsforslaget står der noget om hjemmeundervisning.
Ud af de 40 metoder er der 3 metoder, som drejer sig om træning, resten er undervisningsmetoder.
Det er en af årsagerne til, at jeg ikke mener, det er et veldokumenteret beslutningsforslag.
Det er ikke så lang tid siden, hr. Martin Lidegaard var vidne til et andet beslutningsforslag, som jeg lagde på bordet, som hed B 51, og som omhandlede handicappede og retten til en ungdomsuddannelse.
Jeg vil sige til hr. Martin Lidegaard, at det på de her områder gælder om at være velbeskrevet, veldokumenteret og få sagt tingene på den korrekte måde.
Og det mener jeg stadig væk ikke det her beslutningsforslag giver udtryk for; ikke dermed sagt, at det er et dårligt forslag som sådan, men det er bare ikke veldokumenteret.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Med hensyn til erfaringsopsamling og forskning og at finde ud af, hvad der virker, og hvad der ikke virker, opfatter jeg overhovedet ikke nogen modsætninger, for det er bestemt vigtigt, at vi får samlet viden, og at vi får fremskaffet beviser.
Som sagt vil SF også gerne være med til at diskutere, hvem der i øvrigt kan være med i ordningen, og jeg vil godt gentage mit spørgsmål: Er der noget i forslaget, som Dansk Folkeparti er imod?
Er der noget som helst i det, som Dansk Folkeparti ikke kan støtte?
Jeg synes, man har sagt, at man er enig i alle tingene.
Så kunne vi efterfølgende tage en snak om de andre konkrete ting, som Dansk Folkeparti ønsker, og det vil SF meget, meget gerne være med til.
Tina Petersen (DF), 2006-04-28:
Jeg er ikke i tvivl om, at SF ønsker at være en del af flertallet, når forslaget først går igennem.
Men beslutningsforslaget er, som det foreligger her, efter min mening meget tyndt og ikke fuldt ud veldokumenteret.
Kategorierne kunne være meget mere udspecificerede, de metoder, der nævnes, har været anvendt herhjemme de sidste 10 år, og det synes jeg forslagsstillerne glemmer.
De har jo eksisteret de sidste 10 år, men interessen har ikke været der.
Men nu har regeringen og Dansk Folkeparti taget sagen op og er i fuld gang med at undersøge tingene.
Interessen kunne have været der
for længst
, men nu gælder det her om at få metoderne igennem, så alle forældre, uanset hvilket handicap deres børn så end har, kan få mulighed for at vælge frit.
Men det skal gøres ordentligt, og det kan desværre ikke gøres på halvanden side.
Jeg vil sige til hr. Thomas Krog, at det jo ikke er nogen hemmelighed, at den ordfører for Dansk Folkeparti, der står heroppe nu, selv hjemmeunderviser efter en af metoderne.
Jeg har faktisk inden for de sidste 10 år specialiseret mig og taget en uddannelse inden for et af områderne, og jeg kender nødvendigheden af, at alle forældre skal have den mulighed.
Jeg ved også ud fra den erfaring, jeg har, at dokumentationen er det vigtigste.
Herhjemme kræver man en dansk dokumentation, men man kunne sagtens lempe lidt og sige: I dag gør videncentrene herhjemme brug af forskere og psykologer udefra, som er anerkendt i hele verden, så hvorfor kan man ikke bruge deres dokumentationer?
Hvorfor ikke gøre opgaven lettere og gøre det hurtigere og nemmere at komme i gang på området, så forældrene kan komme i gang med at træne eller undervise deres børn?
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Jeg synes, jeg lyttede godt efter, men jeg kunne ikke høre Dansk Folkepartis ordfører komme med ét eneste argument imod det, der står i beslutningsforslaget, og på den baggrund kan det jo godt undre, at Dansk Folkeparti slutter med at sige, at man vil stemme nej til det.
Jeg vil gerne starte med at få afklaret: Er det rigtigt forstået, at Dansk Folkeparti egentlig er enig i samtlige de ting, der står i beslutningsforslaget, men at problemet er, at ikke alle er med?
Så vil vi gerne være med til at snakke om det, også fra SF's side.
Men er det korrekt forstået, at Dansk Folkeparti er enig i alt, hvad der står i beslutningsforslaget?
Tina Petersen (DF), 2006-04-28:
Jeg vil sige til hr. Martin Lidegaard, at for mig handler det om, at alle skal have den mulighed, og hvis vi tilslutter os B 118, giver vi en bestemt gruppe et fortrin for alle andre.
Hvorfor ikke gøre det her ordentligt fra starten, så vi herinde ikke skal fremsætte lovforslag på lovforslag?
Lad os da gøre det korrekt første gang.
Martin Lidegaard (RV), 2006-04-28:
Jeg er sådan set enig i mange af de ting, fru Tina Petersen fremfører, men jeg forstår bare ikke, hvorfor det skal gå ud over denne gruppe forældre.
Hvorfor må de ikke komme i gang med hjemmetræning lidt tidligere?
Det er ikke noget stort projekt for mig at få vedtaget forslaget i eksakt denne ordlyd
, så hvis vi måske kan mødes med Dansk Folkeparti om at afgive en beretning, får vi i hvert fald startet, så man ikke skal vente derude på, at vi får gjort os færdige herinde.
Tina Petersen (DF), 2006-04-28:
Jeg synes altså, jeg i min ordførertale gav meget stærkt udtryk for, at som B 118 foreligger her, tager det kun hensyn til hjerneskadede.
Der bliver godt nok nævnt fysisk/psykisk handicappede
, men tager vi eksempelvis et DAMP-barn, som falder ind under begrebet autisme, er barnet ikke omfattet af kategorien fysisk/psykisk – i gåseøjne – handicappede, fordi det ikke er et veldokumenteret begreb, og derfor er jeg bange for, at nogle grupper, eksempelvis autister, falder udenfor, så forældrene ikke får mulighed for at vælge en behandlingsmetode.
Vi vil gøre alt, hvad vi kan, for at det sker, så alle forældre får valgmulighed, også mulighed for at hjemmeundervise, for der er altså nogle forældre, der også underviser og ikke kun træner.
Martin Lidegaard (RV), 2006-04-28:
Først vil jeg lige rette en misforståelse.
Dette forslag handler jo slet ikke kun om Doman, det handler om alle metoder til hjemmetræning af hjerneskadede børn – bare så det står helt klart.
Men ellers forstår jeg sådan set på fru Tina Petersen, at hun er enig i at give forældrene denne mulighed, men gerne vil have udvidet målgruppen.
Problemet er bare, at hvis Dansk Folkeparti stemmer nej til forslaget, kan Dansk Folkeparti ikke være med til at give forældrene muligheden fra den 1. januar, for så kan der først blive fremsat et lovforslag til efteråret, så kan det først komme med i kommunalforhandlingerne i 2007, og så kan ordningen først starte i 2008.
Men hvis man stemmer forslaget ned, forlænger man altså ventetiden for alle de familier, der sidder derude, med yderligere 1 år, og det skal man bare lige være klar over.
René Skau Björnsson (S), 2006-04-28:
Da vores ordfører på sagen, fru Karen J. Klint, ikke kan være her i dag, skal jeg redegøre for Socialdemokratiets holdning til forslaget.
Domanmetoder og andre hjemmetræningsmetoder vinder indpas hos en lille gruppe familier, der har kræfter og lyst til at investere mange træningstimer for deres børn, når det sker som hjemmetræning, fordi børnene kan få flere træningstimer, end hvis de f.eks. var fuldtidsoptaget i en specialdaginstitution, hvor træningen indgår som en del af et ugeprogram eller lignende.
Tre fjerdedele af børnene, helt nøjagtigt 74 pct. af børnene i de 30 familier, der har deltaget i forsøget, har fået det bedre i kraft af hjemmetræningen, og det synes vi ikke kan siddes overhørigt.
Men vi er enige i, at det ikke alene er forældrene, der skal fastsætte betingelserne for hjemmetræningen.
Vi finder det vigtigt, at kommunen er med i vurderingen af barnets behov og de vilkår, barnets træning skal ske på.
Vi ønsker også at understrege her i salen, at en kommunal afgørelse om hjemmetræning naturligvis skal kunne ankes.
Det skal også understreges, at uanset valg af metode må hjemmetræning ikke føre til isolation af familien som sådan eller af det pågældende barn.
Derfor skal hjemmetræning suppleres med andre tilbud, hvis barnet har behov herfor.
Kommunen skal således ikke kunne bruge hjemmetræningen som et spareobjekt, og forældrene skal ikke kunne bruge hjemmetræning, bare fordi de ikke ønsker et andet tilbud.
For os er det barnets bedste, der tæller.
Samarbejdet om hjemmetræning er vigtigt, for at kommunen kan følge med i barnets udvikling og være forberedt på at have de suppleren de tilbud klar, når familien har brug for det.
Vi vil gerne understrege betydningen af, at der sker en opsamling af erfaringer med de forskellige metoder i hjemmetræningen, og da det er forholdsvis få børn med handicap, der kan afhjælpes med hjemmetræning, vil det være fornuftigt at samarbejde med netop Norge om resultatopsamling, idet man her har et tilsvarende projekt kørende.
Socialdemokraterne håber på opbakning til forslaget, så Danmark kan være foregangsland for udbredelsen af behandlingsviften til børn med hjerneskader.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Hvis kommunen ender med at sige til forældrene, at det tilbud ønsker den ikke at give dem, står forældrene uden en klagemulighed.
Det vil jeg godt bede hr. Hans Andersen bekræfte.
Den anden del af spørgsmålet, som jeg ikke rigtig synes ordføreren svarede på, angik den forskelsbehandling, som finder sted.
To forældrepar snakker sammen, og det ene forældrepar siger: Det her virker på vores barn, og vi tror på det.
Det andet forældrepar tager hjem for bare at opleve, at systemet ikke giver dem de samme muligheder.
Er det rimeligt, at vi i et land som Danmark forskelsbehandler familierne på den måde?
Hans Andersen (V), 2006-04-28:
For at svare på det sidste først: I forbindelse med et afslag på at træne efter denne hjemmetræningsmetode er det faktisk muligt at klage over den faglige argumentation for, at kommunen giver afslag.
Det er det ene.
Det andet er, at jeg har stor respekt for de familier, der ønsker at træne efter disse metoder, men det må bare være sådan, at vi ikke kan pålægge kommunerne at stille denne træning til rådighed, så længe der ikke er evidens for, at det ikke er skadeligt for børnene.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Der er ikke nogen, der skal pålægges noget.
Det handler om, at forældrene skal have mulighed for at sige: Jamen Marselisborgrapporten siger, at her får vi med al sandsynlighed en mulighed for at give vores barn noget træning, som kan give det et bedre liv.
Hvilke forældre ville ikke gerne gøre det?
Men de forældre bor tilfældigvis i en kommune, som siger: Vi har andre ting at bruge vores penge til, så det vil vi ikke.
Kan hr. Hans Andersen ikke forstå, at det må give nogle voldsomme frustrationer, specielt fordi beslutningen i kommunen først træffes efter nogle lange sagsforløb, hvor forældrene vil gøre alt, hvad der står i deres magt, for at give deres barn så gode mulighe der som overhovedet muligt?
Og når så afgørelsen er truffet i kommunen, har forældrene ikke engang mulighed for at klage til det klagesystem, som hr. Hans Andersen ellers roste tidligere i dag.
Hans Andersen (V), 2006-04-28:
Nu er det jo ikke således, at det kun er i få af landets kommuner.
Det synes jeg er positivt, og det er også det, der giver os grundlag for at gennemføre et forskningsprojekt.
Så synes jeg også, at vi som folketingsmedlemmer en gang imellem bliver nødt til at forholde os til, at der faktisk er en række kritikere, der siger, at der ikke er evidens for det her.
Der er faktisk mennesker, der har den opfattelse, at det ikke er gavnligt for børnene, og indtil det modsatte er bevist, vil jeg ikke pålægge kommunerne, at de skal give denne mulighed for hjemmetræning.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
I den aftale om fleksjob, der er indgået for nylig, som vi snart skal lovgive om her i Folketinget, er jo bl.a. De Konservative med til at sige, at hvis kommunerne ikke gør det ordentligt i forhold til fleksjob, så følger der en straf, i og med at man ikke får den refusion til fleksjobbene.
Det skulle motivere kommunerne til at gøre det ordentligt.
Det vil sige, at hvis en kommune er for hurtig i forhold til en borger og siger fleksjob, så kommer vi og tager pengene fra den.
Så er der ikke den motivation for kommunen til at tænke: Vi risikerer noget.
Det her gør kun noget, når det er for hurtigt, hvis det er i forhold til staten, men er det borgeren, det går ud over, så risikerer man ingenting.
Er det ikke uheldigt at stille det op på den måde?