Tove Videbæk (KD), 2003-11-19:
Jeg vil gerne sige tak for en meget positiv, god og også indimellem hjertevarm debat.
Debatten har jo tydeligt vist, at sundhedsordførerne her i salen ønsker at finde løsninger for de døende og for deres pårørende.
Og jeg vil naturligvis især sige tak til S, SF, Enhedslisten og til dels til De Radikale for støtten til forslaget.
Jeg må sige til forbeholdet fra De Radikale omkring, at vi har nævnt, at det er pr. amt, at det ser vi ikke det store problem i, for det er jo noget, der kan ændres hen ad vejen.
Og til det her med, at det danske sundhedsvæsen er under stort pres, og at vi pålægger det flere opgaver, må jeg sige, at det gør vi egentlig ikke, for det er jo opgaver, det har i forvejen.
De her døende er jo et eller andet sted i dag.
De er jo enten på en sygehusafdeling, på plejehjem eller i hjemmet med massiv pleje.
Så det er jo ikke ekstra opgaver, vi pålægger det danske sundhedsvæsen.
Så jeg tror på, at der i det lange løb, når etableringsfasen er overstået, ikke vil være ekstra udgifter i forhold til, hvad der er nu.
Og de svimlende beløb, som er blevet nævnt nu, er jo heller ikke endeligt det, som vi har nævnt i vores forslag.
Men tak alligevel.
Desværre er regeringen og Dansk Folkeparti ikke endnu klar til at lave lovgivning på området.
Men det håber jeg bestemt at regeringen snart bliver, om ikke før, så når man ser, at amterne ikke bider på og etablerer de nødvendige hospicepladser.
Og det gør de jo simpelt hen ikke, hvis de kan blive fri for det.
Jeg noterer mig da også, at ministeren i flere svar til mig har sagt, at han vil være villig til lovgivningsinitiativer, hvis ikke amterne samler sig sammen til at få etableret de hospicer.
Så vil jeg slutte med at sige, at vi i dag taler om de døende.
De døende kan jo ikke sådan klage over deres behandling.
De kan ikke organisere sig og danne en stærk lobbyvirksomhed.
For 1 uge siden havde Det Etiske Råd en konference i Landstingssalen om aktiv dødshjælp.
Her i dag taler vi om aktiv livshjælp, om at give omsorg lige så længe der er liv.
Vi taler om palliativ pleje, ikke bare hospice, men om lindrende pleje, uanset om man er på hospice, på sygehus eller derhjemme, nemlig at give den døende smertelindring, omsorg, ro, fred, tid til snak, en sidste god tid med de pårørende.
Vi ved alle sammen, at vi har for få hospicepladser i Danmark.
Det beregnes og står i rapporten, at vi bør have 257 pladser.
Vi har 57 nu, og på de hospicer, vi har, er der i alt 700 mennesker, der dør.
Dvs. at man måtte afvise seks gange flere, end man kunne optage på hospicet, altså for hver syv personer, der henvendte sig, kunne man tage imod én person.
De øvrige hospicer melder om afvisningsprocenter i forbindelse med henvendelser på ca. 60.
Godt hveranden døende afvises altså på de andre hospicer, og det tror jeg ikke der er nogen af os herinde som synes er acceptabelt.
Så jeg vil bare slutte med at citere overlægen fra Glostrup Sygehus, nu afdøde Halfdan Lefèvre.
Han sagde: Den situation, som gamle og døende befinder sig i her i landet, vil jeg sammenligne med en slags apartheid.
Vi har glemt dem, vi vender dem ryggen, mange dør ensomt bag en skærm på en tom hospitalsgang eller på et plejehjem, og mange dør en smertefuld død i hjemmet.
Men jeg er glad for, at vi har mange engagerede sundhedspolitikere her, så jeg håber, at vi sammen finder løsningen fremover.