Gitte Lillelund Bech (V), 2002-03-22:
Til hr. Carsten Hansen vil jeg sige: Hr. Carsten Hansen citerer Anne Holmen, og jeg har jo ligesom nævnt fra talerstolen lige før, at som jeg ser det, tilhører Anne Holmen den ene forskerskole.
Jørgen Christian Nielsen, som også arbejder på DPU og forsker på DPU, tilhører den anden forskerskole.
Anne Holmen siger, at hun ikke kan finde én forsker, der kan dokumentere, at modersmålsundervisning ikke virker.
Jeg vil sige, at hun måske så skulle kontakte sin kollega på nabokontoret, Jørgen Christian Nielsen, der i to forskningsrapporter for Undervisningsministeriet i 1997-1998 har konstateret, at man ikke generelt kan påvise, at deltagelse i modersmålsundervisning medfører, at de tosprogede elever får bedre kundskaber.
Med hensyn til satsningen i USA, som hr. Carsten Hansen nævner, vil jeg sige, at der jo er fri lejlighed for kommunerne til at vælge at gøre det.
Vi går ind for kommunernes frie valg.
Så vil jeg også svare fru Anne Baastrup: Jamen det er sådan, at hvis vi fra statens side pålægger kommunerne at løse opgaver, så giver vi også penge med ud, men når kommunerne har frit valg til at løse opgaverne, så giver vi
ikke nødvendigvis penge med ud.
Og i dette her tilfælde har kommunerne frit valg.
Hvis kommunen prioriterer, at den ønsker at opretholde modersmålsundervisning eller laver en integreret modersmålsundervisning som den, hr. Carsten Hansen påpegede fra USA, så har kommunerne frit slag til det. Men det er rigtigt, som fru Pernille Rosenkrantz-Theil er inde på, at så er man inde i prioriteringen i kommunerne. Det er i forvejen ligesom opgaven for kommunalbestyrelserne at lave prioriteringerne mellem, hvorvidt man giver penge til modersmålsundervisning, til de ældre, til børnepasning, til asfalt på vejene, til kloaksystemerne.
Det er kommunalbestyrelsens opgave at gøre det, og derfor ser vi det bare som et led i den kommunale prioritering i forvejen. Så glemte jeg at svare fru Anne Baastrup før.
Fru Anne Baastrup nævnte, at på den høring, vi har haft i Uddannelsesudvalget, var der ikke én, undtagen en lægmand, der talte for afskaffelse af modersmålsundervisning.
Nej, men det, jeg har refereret til, var, at der på den høring rent faktisk var en forsker, der fremlagde sine forskningsresultater.
Og forskningsresultaterne var, som jeg nævnte, at man ikke generelt kan påvise, at deltagelse i modersmålsundervisning medfører, at de tosprogede elever får bedre danskkundskaber.
Til hr. Aage Frandsen: Som jeg refererede, er jeg orienteret om, at undervisningsministeren vil tage en drøftelse inden tredjebehandlingen.
Til fru Lene Jensen: Det er fuldstændig korrekt.
Der har været så mange spørgsmål, så jeg slet ikke er nået til det med praktikeren Jan Jørgensen fra Frederiksberg.
her indebærer.
Hvis man på Frederiksberg siger, at man rent faktisk tror på, at det her er den rigtige vej at gå, fordi man synes, at man kan se, at det er en positiv vej at gå for at lave integration, så er Frederiksberg Kommune jo i deres gode ret til med det her lovforslag i hånden at sige: Vi vælger faktisk at tilbyde modersmålsundervisning; derudover er vi så forpligtede til, at vi skal give sprogstimulering ned til 3-års-alderen.
Men det kunne jo tænkes, at der var en anden kommune, der sagde: Nej, vi synes faktisk, at vi kan lave en integrationsindsats, som er anderledes, vi vil hellere sætte ind med tosprogede lærere i folkeskolen.
Andre vil gøre noget andet.
Så har man altså frie hænder til at gøre det.
Og det er jo lige præcis det, som er hele kernen, hele nøglen i forslaget her, at kommunerne får frihed til at lave den integrationsindsats over for de tosprogede børn, som de ønsker.
Så hvis Jan Jørgensen på Frederiksberg ønsker at fortsætte med modersmålsundervisningen, skal han være velkommen til det.
Det bliver så på det kommunale budget.
Jeg mener faktisk, at på Frederiksberg kan man gøre lige præcis, hvad man har lyst til, inden for det her område, netop med den her lovgivning i hånden.
Til fru Bodil Kornbek vil jeg sige, at børnene fra EU- og EØS-landene jo ikke skal have modersmålsundervisning i henhold til direktivet. Men de har ret til at få modersmålsundervisning, eller rettere sagt, direktivet skriver ind, at landene har forpligtet sig til, at man tilbyder modersmålsundervisning til børnene af de vandrende arbejdstagere.
Som det er tilfældet i dag, tilbyder vi jo i Danmark modersmålsundervisning til børn, hvis det er sådan, så den ene ægtefælle kommer fra udlandet og der derudover tales et andet sprog i hjemmet.
Derfor vil jeg sige, at vi synes, det er reelt, at det er kommunernes frie valg, om de vil gøre det, men vi synes ikke, at staten skal sende penge med ud til dem.