Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-11-03:
Da forslaget blev fremsat, var det jo i umiddelbar forlængelse af ikke mindst sagen i Esbjerg, hvor en Merete Jensen, som i øvrigt er medlem af Venstre, klagede sin nød direkte til beskæftigelsesministeren.
Så gik der ikke lang tid, før meldingerne fra både Venstre og beskæftigelsesministeren var, at nu måtte man se at få fremsat et forslag, så der kunne blive gjort op med de uretfærdigheder.
Enhedslisten går faktisk ind for en afskaffelse af arbejdsgivernes ret til at lede og fordele arbejdet.
Vi siger: Lad de ansatte selv tilrettelægge arbejdet, lad de ansatte selv sikre et sundt og sikkert arbejdsmiljø, lad de ansatte selv få det økonomiske udbytte af deres arbejde, og lad de ansatte selv tage et ansvar.
Men sådan ser verden jo ikke ud i dag.
Arbejdsgiverne har retten til at lede og fordele arbejdet, og det er selvfølgelig også baggrunden for, at arbejdsgiverne har ansvaret for, at arbejdet bliver udført forsvarligt.
Når jeg med hud og hår vil forsvare, at et sundt og sikkert arbejdsmiljø er arbejdsgiverens ansvar, vil jeg samtidig sige, at vi jo også må erkende, at det ikke alene giver arbejdsgiveren en ret, men også en pligt til i sidste ende at fyre den ansatte, der ikke vil overholde loven, og hvad dertil hører.
Hvad var nu baggrunden for, at dette forslag for alvor er kommet på banen?
Jo, det var to konkrete sager, hvor arbejdsgivere følte deres retssikkerhed truet, men da det kom til virkeligheden, viste det sig, at der ikke var fugls føde på de to sager.
De holdt simpelt hen ikke ved nærmere eftersyn.
Hvordan er det nu med de ansattes forpligtelser?
Kan de ansatte bare se stort på reglerne?
Nej, det kan de jo ikke.
For det første – og det tror jeg faktisk de fleste godt er klar over – er det dem selv eller i værste fald måske endda deres kollega, det går ud over, hvis det fører til en ulykke eller en arbejdsskade; vi skal jo huske, at det som regel ikke er arbejdsgiveren, men de ansatte, der udfører arbejdet.
I 2004 skete det i 31 tilfælde.
Forslagets konsekvens for arbejdsmiljøindsatsen vil være, at der egentlig ikke er nogen grund til, at arbejdsgiveren skal føre tilsyn med, om reglerne faktisk bliver overholdt.
Arbejdsgiveren kan roligt sige, at når de rigtige arbejdsredskaber og sikkerhedsredskaber er udleveret, og når folk har fået at vide, at de skal bruge dem, har han gjort alt, hvad han skal, og resten er på de ansattes eget ansvar.
Det hænger sammen med forslagets fejlslutning, som er udtrykt i det begreb, at en arbejdsgiver har gjort alt for at sikre arbejdsmiljøet.
En arbejdsgiver har aldrig gjort alt.
En arbejdsplads udvikler sig, som ansat kommer man konstant ud for nye arbejdsforhold, og derfor er tilsyn, forebyggelse, dialog i sikkerhedsorganisationen, samarbejde med sikkerhedsrepræsentanten og det at tage ved lære af erfaringerne fra arbejdspladsen så vigtigt.
Forslaget her kan få katastrofale følger.
Det kan få følger for sammenholdet og for arbejdet for et bedre arbejdsmiljø på arbejdspladserne; det vil skabe modsætninger mellem de ansatte, og det kan skabe en situation, hvor arbejdsgiveren siger, at han har gjort alt, mens den ansatte siger: Nej, der er ikke gjort alt, og jeg har ikke fået alt at vide.
Men så kan arbejdsgiveren føre vidner, og det kan jo godt være den ansattes kolleger.
Så afhænger det af, hvem der kan lide hvem, og først og fremmest af, hvem der betaler lønnen.
I sådanne situationer kan det selvfølgelig godt blive tilfældet, at vidnerne vil være påvirket af, om de har et arbejde, efter at retssagen er afsluttet, og derfor vil vidne til fordel for arbejdsgiveren, uanset hvad der er rigtigt og hvad der er forkert.
Den slags situationer vil opstå i stribevis.
Vi vil få stribevis af retssager, hvor det kan være meget svært at finde ud af, hvad der er rigtigt, og hvad der ikke er rigtigt, og om arbejdsgiverne har gjort alt.
Min konklusion er, at dette forslag med alle de problemer, det vil medføre, og alle de tvivlstilfælde, vi vil se, er grebet ud af luften.
Det forholder sig ikke til den virkelighed, der er på arbejdspladser under konstant udvikling, det er ren ideologi, og det vil i øvrigt også forringe arbejdsgivernes indsats for hver dag at sørge for forbedringer af det arbejdsmiljø, som hele tiden er under pres på en arbejdsplads i dagens Danmark.
Forslaget vil føre til et uoverskueligt retsforhold for de ansatte, og i mange tilfælde vil det være en pest for det sammenhold på den enkelte arbejdsplads, som vi alle sammen ved er forudsætningen for et ordentligt arbejdsmiljø.
Hvis forslaget skulle blive vedtaget, vil jeg opfordre de ansatte på alle landets arbejdspladser til at nægte at tage så meget som ét stykke værktøj i hånden, før de har gennemgået hele arbejdspladsen for ethvert tænkeligt arbejdsmiljøproblem.