runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 2000-05-17:
Jeg har nu i mere end halvanden time fulgt debatten og har undret mig meget over, at en del repræsentanter for nejpartierne er vendt tilbage til spørgsmålet om folkeafstemninger.
Jeg vil gerne spørge hr. Anders Fogh Rasmussen, om ikke også han har undret sig over, at folkeafstemninger nu bliver brugt som en trussel.
Nu er vi i månedsvis, ja, i årevis blevet afæsket datoer: Hvornår får vi så en dato for den folkeafstemning?
Hvornår sker der nu noget?
Ikke så snart er der sat en dato for folkeafstemningen, før man kommer igen og spørger: Hvornår får vi så den næste?
Hvis det bliver et nej, kommer der så flere, og hvornår kommer de?
Skal der gå en rum tid, mange år eller få år?
Er folkeafstemninger en trussel for demokratiet og for Danmarks selvstændighed?
Det vil jeg gerne lige bede hr. Anders Fogh Rasmussen om at elaborere lidt over.
Jann Sjursen (KRF), 2000-05-17:
Jeg vil godt understrege, at jeg ikke har beskyldt Venstre for at gå ind for et Europas forenede stater, og jeg kan forstå, at grænsen går lige præcis dér, men dermed mener
jeg sådan set også, at alt er sagt.
Så er der er ikke nogen grænse, så er det tilnærmelsesvis en gratis omgang, hr. Anders Fogh Rasmussen præsterer, for så går grænsen der, hvor Dronning Margrethe f.eks. ikke længere kan være statsoverhoved for Danmark.
Jeg mener, der er jo så reelt ikke nogen grænse for, hvad Venstre vil acceptere i den fortsatte udvikling i unionsarbejdet.
Selvfølgelig er Kristeligt Folkeparti fuldt indstillet på, at der skal samarbejdes i EU og i andre sammenhænge selvfølgelig også, men spørgsmålet er på hvilken måde, og hvordan beslutningerne bliver truffet.
Bliver de truffet i enstemmighed, bliver de truffet ved kvalificeret flertal eller hvad? Det er jo det, der er det afgørende, og der må jeg bare konstatere, som jeg gjorde tidligere i debatten, at i forhold til den politiske integration, i forhold til at overlade flere beføjelser til EU er der, som jeg ser det, ikke nogen grænse for Venstre.
Frank Aaen (EL), 2000-05-17:
Jeg bekræfter, at hr. Anders Fogh Rasmussen og Enhedslisten er uenige om den økonomiske politik, og jeg har lagt mærke til, at hr. Anders Fogh Rasmussen også er uenig med regeringen i dens økonomiske politik og kaldte beskæftigelsesindsatsen i 1994 for uansvarlig.
Det er jo godt at have den slags uenigheder, så diskuterer vi dem, og vi tager stilling, problemet er bare, at med et ja til euroen så afgøres den politik ikke her i Folketinget, men i Bruxelles.
Som hr. Anders Fogh Rasmussen så fint skrev det i Politiken i en kommentar: Sandheden er, at den kommende fælles mønt er udtryk for en gedigen liberal tankegang og vil sikre, at pengepolitikken ikke kan bruges til at føre uansvarlig økonomisk politik, som socialdemokratiske frontfigurer med Lafontaine i spidsen ellers taler for.
Jeg er altså helt enig i, at der kan være en diskussion om, hvad der er ansvarligt, og hvad der er uansvarligt, men mener hr. Anders Fogh Rasmussen ikke, at der er et demokratisk problem i, at hvis vi siger ja til euroen, så afgøres den uenighed om, hvad der er uansvarligt, og hvad der er ansvarligt, ikke her i Folketinget, men af en bankbestyrelse?
Er det ikke et demokratisk problem?
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-05-17:
Jeg vil gerne spørge hr. Anders Fogh Rasmussen, om han ikke kan bekræfte, at hovedformålet med regeringskonferencen er at gøre EU klar til udvidelsen med de øst- og centraleuropæiske lande, og når det kommer til diskussion om flertalsafgørelser, ja, så er der enstemmighed i henhold til Amsterdamtraktaten, og at vi dermed har den stærkeste beslutningsret, som vi overhovedet kan have på det pågældende område.
Det andet spørgsmål, jeg vil stille, er: Er det ikke også lidt meningsløst i dagens verden at forsøge at lave det til en konflikt mellem nationen og EU?
Er sagen ikke, at stadig flere områder, grænseoverskridende kriminalitet, miljøproblemer osv., kun kan løses, hvis vi tager hånd om dem på alle de politiske niveauer, hvor problemerne opstår, lokalt, nationalt i Europa og globalt, og at det i virkeligheden derfor er lidt vanskeligt at trække den der firkantede grænse mellem arbejdsdelingen på de områder?
Er det ikke det, der i virkeligheden stiller krav om udsyn og internationalisme?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2000-05-17:
Til hr. Knud Erik Hansen blot dette: Vi afgiver selvfølgelig formelt suverænitet ved at gå med i euroen.
Vi afgiver retten til selv at bestemme renten og retten til selv at bestemme valutakursen.
Det giver sig selv.
Som jeg sagde allerede i mit indlæg, er det, vi giver afkald på, ikke noget, vi bruger, mens det, vi vinder, er indflydelse ved bordet, hvor beslutningerne bliver truffet, så ved at afgive formel suverænitet, vinder vi reel indflydelse.
Det er kernen i det.
Til hr. Holger K. Nielsen: Venstres politik er uændret den, at vi synes, det bedste for Danmark er at komme af med alle undtagelserne, så vi fuldt og helt er med i EU-samarbejdet.
Det, jeg blot siger i dag, for at der ikke skal herske nogen tvivl om det, er, at vi selvfølgelig vil respektere, hvis det mod vores ønske bliver et nej den 28. september, så vi kommer ikke rendende med krav om en ny folkeafstemning kort tid efter.
Det næste, jeg så siger, er, at jeg tror også, den politiske realitet er, at bliver det et nej den 28. september, så bliver det meget svært at komme rendende med krav om folkeafstemninger om de øvrige forbehold, men jeg deler fru Mimi Jakobsens synspunkt, at det er da klart, at situationen for Danmark jo kan blive så pinagtig, at selv hr. Holger K. Nielsen måske - og jeg kan se, at han allerede i et interview i en dagens aviser siger, at forbeholdene rammer skævt - også må indse, at der er sket noget, siden han i sin tid selv var med til at lave det nationale kompromis.
Der kan jo være en så bred erkendelse af, at det er en helt tåbelig situation, Danmark er i, at der opstår et bredt ønske om at få en ny folkeafstemning, men jeg har bare gerne villet understrege, at selv om det er imod vores politik med et nej, så respekterer vi selvfølgelig, hvis det bliver et nej, hvis nogen skulle være i tvivl.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-05-17:
Jeg må altså tilstå, at da jeg hørte hr. Anders Fogh Rasmussens sidste indlæg, kunne jeg se forvirringen begynde
at pible frem fra krogene i denne her sal
Jeg er helt med på, at hvis det bliver et nej, så kommer man ikke rendende et halvt år efter med en ny afstemning om ØMU'en, men det interessante er, om der er en sammenhæng mellem folkeafstemningen den 28. september og så eventuelle folkeafstemninger om de øvrige undtagelser.
Der vil jeg godt have et klart svar fra hr. Anders Fogh Rasmussen.
Kan folk have vished for, at hvis det bliver et nej den 28. september, vil det også betyde, at Venstre vil modsætte sig, at der bliver folkeafstemninger om forsvarsundtagelsen og den retlige undtagelse?
Det kan besvares med enten et ja eller et nej.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-05-17:
Jeg stillede før det spørgsmål til hr. Anders Fogh Rasmussen, om det ikke bekymrede, at der faktisk med vedtagelsen af en tilslutning til euroen lå nogle tendenser mod en kraftigere økonomisk styring fra EU.
Så fik jeg at vide, at vi får da flere opgaver i EU, flygtningepolitikken og en hel masse andet.
Ja, selvfølgelig gør vi det, men det, der var spørgsmålet, var, og nu snakker vi euro: Betyder euroen, at vi faktisk kommer ud på en glidebane, hvor vi kommer til at afgive mere suverænitet?
Der synes jeg, at Venstre lukker øjnene.
Vi kan se på de ting, der er i gang i Europa i øjeblikket, hvor man meget kraftigt diskuterer nogle ting som lønstigninger, orlovsordninger, understøttelse, skattepolitik, og man er i gang med at koordinere det.
Hvis man ikke får koordineret det og samtidig har en fælles mønt, så bliver konsekvensen, at euroen ikke bliver stærk.
Det er jo det, vi kan se, og derfor kommer EU til at stå i en valgsituation mellem en svag euro og nogle stærkere instrumenter til at gribe ind med.
Det er den glidebane, som jeg hører Venstre overhovedet ikke vil gå ind i diskussionen om.
Det er altså en meget kontant realitet, som er i fuld gang i Europa.
Mimi Jakobsen (CD), 2000-05-17:
Jeg iler med at gratulere hr. Fogh Rasmussen med en af de bedste taler, jeg i hvert fald har hørt om EU i denne sal.
Der var specielt et punkt, der naturligvis særligt interesserer, og det er spørgsmålet om, hvad vi gør med kommende folkeafstemninger.
Er det ærligste svar, som man måske kunne have tilhvisket den nuværende statsminister i et godt øjeblik,
ikke at sige: Der kan opstå situationer, hvor enhver kan se, at Danmarks rolle er så pinagtig og så indlysende forkert placeret, på forsvarsområdet, på flygtningeområdet eller for den sags skyld på dette område, at det ville være enhver regerings pligt at forelægge befolkningen spørgsmålet en gang til?
Jeg er helt enig i fru Elisabeth Arnolds og hr. Anders Fogh Rasmussens synspunkt om, at en folkeafstemning altså ikke er en blodig fornærmelse mod befolkningen.
Det er et tilbud om medindflydelse.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2000-05-17:
Hr. Jann Sjursen spurgte endnu en gang, og jeg beklager, at jeg ikke tidligere havde tid til at besvare hr. Jann Sjursens spørgsmål, hvor grænsen egentlig går for Venstre.
Lad mig så sige det kort og kontant, at der, hvor grænsen går, og det har jeg beskrevet i flere omgange, er, at vi ikke vil være med til at lave et Europas forenede stater.
Vi vil ikke være med til at nedlægge nationalstaterne som selvstændige lande, og det er der, jeg har sagt: Hertil og ikke længere.
Man kan sige, at det er selvfølgeligt, og at man ikke burde bruge tid og kræfter på at slå det fast, men når jeg gør det, er det, fordi jeg har oplevet de mest uhyrlige ting fra nejkampagnens side, bl.a. den falske påstand, at Venstre har en skjult dagsorden om at ville have et Europas forenede stater og vil undergrave Danmark som selvstændig nation.
Derfor er jeg nødt til at bruge kræfter på det og slå fast, at det har vi ingen planer om.
Mon ikke de fleste kan se, at hvis vi skal lave effektiv miljøbeskyttelse, kan vi kun gøre det ved at gå på tværs af grænser, dvs. ved at gøre det i fællesskab og have et stærkt EU til at lave regler og til at håndhæve regler.
På samme måde er det med bekæmpelse af international kriminalitet.
Det kan vi jo også kun gøre på tværs af landegrænserne.
Fælles regler om fri handel kræver også, at vi laver noget på tværs af landegrænserne.
Vi skal være bedre til at forebygge, at der opstår krig og konflikt som det, vi har set i det tidligere Jugoslavien osv. Derfor kan vi da være helt sikre på, at der også i de kommende år bliver nye opgaver, men det er bare vigtigt at slå fast, at det er selvstændige lande, som selv beslutter at gå med i det, og de forbliver selvstændige lande.
Vi gør det, fordi vi synes, det er i vores egen interesse at være med.
Så må jeg bare sige igen til hr. Klaus Hækkerup, som jo næppe heller forventer, at jeg kan eller vil give et svar på, hvor mange år der så vil gå, før en beslutning kan tages op igen, at hvis der pludselig på et eller andet tidspunkt
opstår et massivt folkeligt krav om at gøre beslutningen om, fordi den danske krone bliver udsat for et massivt spekulationspres, så må vi jo gøre det, men jeg kan jo ikke sige noget om, hvor mange år der går.
Klaus Hækkerup (S), 2000-05-17:
Hr. Anders Fogh Rasmussen sagde i sin sidste svarrunde: Ved et nej kommer vi ikke rendende med en ny folkeafstemning.
Jeg vil godt spørge: Hvor mange år kommer man ikke rendende?
Vi har først fået at vide, at der gik en rum tid, derefter, at det var mange år, og derefter, at det var nogen tid.
Er der det 1-2 år?
Er det sådan et 5-, 6-, 7-års-perspektiv?
Eller er det sådan et 10-års-perspektiv, hr. Anders Fogh Rasmussen snakker om, når han siger, at der ikke kan blive tale om en ny folkeafstemning efter et nej?
Så vil jeg godt gentage mit spørgsmål fra før og bede om eksempler på, at Danmark i det knap halvandet år, vi har stået uden for euroen, har mistet politisk indflydelse, bare to eksempler, hvor det virkelig har kostet politisk hjerteblod for Danmark at stå udenfor.
Jann Sjursen (KRF), 2000-05-17:
Jeg stillede tidligere i debatten hr. Anders Fogh Rasmussen
et spørgsmål om, hvor grænsen går for Venstre i forhold til den politiske integration.
Jeg har ikke fået noget svar på det, men jeg kan konstatere, at der ikke er nogen grænse.
Hr. Anders Fogh Rasmussen taler fortsat om - med jubeltoner havde jeg nær sagt - at samarbejdet skal udvikles, vi skal bekæmpe kriminalitet, vi skal have fælles flygtningepolitik, vi skal også have fælles krisestyringsinstrumenter.
Hvordan får vi det?
Ved at øge beslutningseffektiviteten, kan jeg sige til hr. Anders Fogh
Rasmussen, ved at der træffes flere flertalsafgørelser i EU's Ministerråd, sådan som det jo også drøftes nu under regeringskonferencen om andre emner, som i virkeligheden har med finanspolitik at gøre, selv om hr. Anders Fogh Rasmussen bedyrede, at det skulle det ikke have.
På arbejdsmarkedsområdet, på socialområdet og også på det skattepolitiske område drøfter man det nu.
Derfor må jeg sige til hr. Anders Fogh Rasmussen, at når han siger, at Nicetraktaten alene vedrører spørgsmålet om en udvidelse af fællesskabet med de central- og østeuropæiske lande, er det ikke rigtigt.
Den vedrører mange andre spørgsmål, som ikke har en pind med det at gøre, men som er sat på dagsordenen for at løbe euroen i gang, fordi den kræver stadig stærkere politisk integration.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-05-17:
Jeg må nok sige, at jeg sad altså i virkeligheden lige et øjeblik med den samme utrolig positive fornemmelse, som hr. Holger K. Nielsen gjorde rede for tidligere.
Det var dog befriende, at vi nu fik en tale, der gjorde rede for, at det her handlede ikke om økonomi, det handlede om politik, og at vi selvfølgelig ikke bare stemte om euroen den 28 september; vi stemte om Danmark skal være en del af den politiske udvikling eller ej.
Så oplever vi umiddelbart efter en slåen bak vel tilbage
til noget af det, som vi også kunne høre for nogle uger siden, hvor hr. Anders Fogh Rasmussen pludselig i en Radioavis meddeler den danske befolkning, at det, vi stemmer om, er bare et praktisk lille redskab.
Vi stemmer, om vi skal udskifte kronen og nu fremover kalde den euro.
Det har jo tidligere heller ikke heddet kronen, det har heddet andre ting, og nu skal vi så bare til at kalde det euro.
Altså magen til slingrekurs om, hvad det her drejer sig om, skal man da lede længe efter.
Det er meget, meget vanskeligt at finde en linje i Venstres europolitik ud over, hvad der opinionsmæssigt måske føles skulle være til gavn for jasiden.
Derfor må jeg altså bede om lidt mere konsekvens også i forhold til det, som hr. Anders Fogh Rasmussen selv tidligere har gjort sig til talsmand for, nemlig at en valutaunion, hvilket al historisk erfaring jo i øvrigt også viser, kræver en overnational og central styring af økonomierne.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2000-05-17:
Hr. Frank Aaen spørger, om man ikke kan opfatte de krav, der skal opfyldes for at være med i euroen, som en garanti mod uansvarlig socialdemokratisk finanspolitik.
Det synes jeg er sådan en sær, negativ måde at udtrykke det på.
Det er, at man skal have sunde offentlige finanser uden for store underskud og uden for stor offentlig gæld.
Man skal føre en politik, hvor inflationen er holdt nede til gavn for de svageste i vores samfund og renten lav til gavn for konkurrenceevnen.
Til hr. Keld Albrechtsen skal jeg sige, at vi har aldeles ingen tanke om at slå bremsen i over for Nicetraktaten.
Tværtimod opfatter vi den som en god og rigtig ting for at åbne for udvidelse af EU med de øst- og centraleuropæiske lande.
Jeg må sige, at det er ret opsigtsvækkende, hvis det, hr. Keld Albrechtsen nu siger, er, at vi skal slå bremsen i for de nye demokratier i Østeuropa.
Skal de ikke have lov at komme med i vores fællesskab?
Det må jeg sige er opsigtsvækkende.
Endelig må jeg sige til fru Elisabeth Arnold, at jeg har undret mig på akkurat samme måde som fru Elisabeth Arnold over, at folkeafstemninger nu pludselig opfattes som en trussel.
Jeg opfatter det tværtimod som et tilbud om, at befolkningen netop får mulighed for at tage stilling, hver gang vi tager et skridt, hvor vi sammen med andre lande frivilligt siger, at nu er der nogle opgaver, vi godt vil løse i fællesskab.
Det er det, folkeafstemninger er til for.
Jeg synes, det er en god garanti for, at der er folkelig opbakning bag de skridt, vi tager.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-05-17:
Hr. Anders Fogh Rasmussen bliver ved med at gentage, at hvis man stemmer ja, så er det ikke en glidebane, og hr. Anders Fogh Rasmussen sagde jo forleden til Politiken: Hertil og ikke længere!
Så stillede jeg hr. Anders Fogh Rasmussen det spørgsmål, om det så betød, at Venstre ville garantere vælgerne, at hvis de siger ja den 28. september, så slår Venstre bremserne i over for Nicetraktaten, som kommer til december, og som jo bliver et skridt videre i retning af Europas forenede stater med nye magtbeføjelser til Unionen.
Jeg lagde mærke til, at det spørgsmål besvarede hr. Anders Fogh Rasmussen ikke.
Nu vil jeg godt bede ham om at besvare det.
Betyder det, at Venstre så vil sige nej til Nicetraktaten?
Venstre kender jo godt indholdet i de forslag, der ligger, om flertalsafgørelser på vigtige områder, f.eks. socialpolitikken og arbejdsmarkedspolitikken.
Jeg synes, hr. Anders Fogh Rasmussen skylder os et præcist og klart svar på spørgsmålet, om det virkelig er en glidebane eller ej.
Villy Søvndal (SF), 2000-05-17:
Jeg synes ikke, det var nogen god forklaring på, hvorfor en socialist konverterer til at blive monetarist, at henvise til, at der er andre steder i EU-Traktaten, der samler de beskæftigelsesmæssige dele op og sådan noget.
Det er selvfølgelig rigtigt nok, og man kan tillægge dem forskellig vægt, men lad det nu ligge.
Det afgørende er, at grunden til, at vi førstebehandler et lovforslag i dag, er, at vi lige præcis skal forholde os til, om Danmark skal tiltræde Den Økonomiske og Monetære Union.
Er det, fordi de har misforstået det hele?
Jes Lunde (SF), 2000-05-17:
Jeg vil da gerne svare hr. Claus Larsen-Jensen, at SF er tilhænger af fastkurspolitikken.
Men der er jo altså bare forskel på at sige, at det vil vi i al overskuelig fremtid, og så at sige, at det vil vi for evigt.
Den største del af fremtiden ligger jo trods alt nok efter det, der er overskueligt, og jeg har lidt svært ved at forstå, at tilhængerpartierne nu vil fremstille det, som om al dansk pengepolitik forsvandt i 1982, at dansk pengepolitik ophørte med at eksistere dengang.
Det blev hr. Claus Larsen-Jensen og fru Mimi Jakobsen rørende enige om for 10 minutter siden, men det er jo totalt vås.
Vi har en selvstændig dansk pengepolitik, og vi har mulighed for at føre den, hvis vi vil.
SF er enig i, at der ikke er nogen grund til at føre selvstændig dansk valutapolitik i øjeblikket og lave hverken devalueringer eller revalueringer.
Men derfra og så til at kaste instrumentet væk er der jo et dramatisk skridt, og det er det, befolkningen skal tænke over, når den skal stemme.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-05-17:
Jeg vil gerne sige til hr. Frank Dahlgaard, at nu er det jo sådan set rart at vide, hvad det er, man kommenterer. Rapporten fra Økonomiministeriet om den fælles valuta har jeg gennemgået i detaljer og kommenteret.
Jeg har ikke ikke i detaljer set vismændenes kommentarer.
Jeg kan reagere på det, hr. Frank Dahlgaard siger, og kan selvfølgelig ikke gøre andet, men jeg synes, det er lidt interessant at understrege, at hr. Frank Dahlgaard siger, at der følger store økonomiske konsekvenser af den harmonisering, der sker på området.
Det er altså ikke i uoverensstemmelse med det synspunkt, jeg har på området, eller med det, der står i eurorapporten og den anden rapport.
Så siger hr. Villy Søvndal, at socialister, socialdemokrater, skulle være blevet monetarister.
Jeg synes, det er værd at understrege, at alt, hvad der foregår omkring Den Europæiske Centralbank, og de regler, der er for orden i økonomien, jo ikke er det eneste, der påvirker den europæiske politik.
Der er også beskæftigelsesstrategien, der er også alle de andre politikområder, som ligger inden for Amsterdamtraktatens områder, og derfor skal man ikke stirre ensidigt på økonomien.
Det kunne egentlig foranledige mig til det spørgsmål, om SF sådan set heller ikke er tilhænger af den fastkurspolitik, vi har ført i Danmark siden 1993.
Det kunne være interessant at få et svar på det spørgsmål.
Og så må jeg sige til hr. Villy Søvndal: Hvem er det, der er mest sårbare, hvis vi udsættes for ustabilitet og svingninger i valutakurserne og renten?
Det er de svagest stillede her i samfundet.
Jeg har desværre ikke tid til at svare hr. Frank Aaen.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 2000-05-17:
Den socialdemokratiske ordfører mener, det er et forkert udgangspunkt at gå ud fra, at i et område, hvor der er en fælles valuta, en fælles bytteenhed, føres den samme politik.
Det mener den socialdemokratiske ordfører er et forkert
udgangspunkt.
Jeg mener, det er præcist det, der er udgangspunktet.
Men jeg fik ikke svar på det, jeg spurgte om.
Den socialdemokratiske ordfører sagde i sin ordførertale, at den fælles valuta er midlet til at nå politiske mål.
Hvordan stemmer det overens med, at i hele jakampagnen gøres der hele tiden opmærksom på over for vælgerne, at det alene drejer sig om en afstemning om, hvilken valuta vi skal have?
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-05-17:
Det er jo meget kendetegnende, at når vi skal have denne her type debatter, så er der nogle, der har et ønske om, at man helst skal tale om noget andet og helst skal påstå, at ens politiske modkompetanter nok ikke har sat sig ind i tingene, nok begår løftebrud; så lige lidt mistænkeliggørelse, så lige lidt mistro, så lige lidt usikkerhed og lidt utryghed, for så kan vi skabe den stemning om det her, at det er noget grueligt galt, vi har fat i.
Det er i virkeligheden i forhold til befolkningen at give befolkningen en falsk tryghed om, at hvis bare man tror, at der ikke sker nogen forandringer, så ændres der ikke noget på denne her klode.
Det er galt, og vi har politisk sat os som mål, at vi ønsker at varetage det her samfunds og denne her befolknings interesser, også selv om vi en gang imellem må sige, at vi kommer til at ændre beslutninger, vi tidligere selv har taget.
Det har vi vist siden 1993, i øvrigt kraftigt bakket op både af SF og Enhedslisten, kan lade sig gøre.
Det er i virkeligheden almindelig logik.
Så må jeg i øvrigt bare give økonomiministeren fuldstændig ret.
Det er klart, når man kigger teksterne igennem i forhold til Den Europæiske Centralbank og styrelsesrådet sammenlignet med Den Danske Nationalbank, at den politiske indflydelse, vi får dér, er langt større end den, vi har i dag.
Marianne Jelved (RV), 2000-05-17:
Tak for at få lejlighed til at rette en meget graverende misforståelse, som hr. Keld Albrechtsen gør sig skyldig i.
Men det er jo ikke på bestyrelsesmøder, at Nationalbanken træffer beslutninger, som har med pengepolitik at gøre.
Det foregår i direktionen med de tre nationalbankdirektører.
Det har ingen folketingsmedlemmer og ingen ministre adgang til at deltage i eller blande sig i.
Den Danske Nationalbanks regler for, hvordan man træffer beslutninger om pengepolitik, er fuldstændig tilsvarende i ECB, dog er det sådan, at i ECB's styrelsesråd, som svarer til Den Danske Nationalbanks tremandsdirektion, dér sidder også - det er ikke noget, man kan - formanden for Økofin, hvis den formand også er formand for Euro-11, ellers er det Euro-11, der sidder der.
De deltager i drøftelserne om renteudviklingen, men de har ikke stemmeret.
Så der er mere folkeligt, hvis jeg skal bruge den betegnelse, i ECB's styrelsesråd, end der er i Den Danske Nationalbanks direktion.
Dette er helt faktuelt.