runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helle Sjelle (KF), 2006-03-31:
I Det Konservative Folkeparti mener vi, at det er meget vigtigt, at det enkelte menneske skal have mest mulig indflydelse på sit eget liv, og at samfundet ikke bør stille unødvendige hindringer i vejen.
Derfor er vi også imod enhver form for eksklusivaftaler, der tvinger ansatte til at være medlemmer af bestemte fagforeninger, for den enkelte skal naturligvis have mulighed for at vælge den fagforening, vedkommende føler sig bedst repræsenteret af.
Og vedkommende skal også have mulighed for helt at fravælge medlemskab af en fagforening, hvis det er det, man ønsker.
Kort sagt skal den enkelte have frihed til selv at forme sin egen tilværelse, sit eget liv.
Ved at skabe valgfrihed kan vi imødekomme den enkeltes behov og skabe muligheder, der passer ind i vedkommendes egne rammer.
Det mener vi at den enkelte er bedst tjent med.
Retstilstanden i Danmark skal nu bringes i overensstemmelse med dommen, så enhver kan få lov til at udøve sit erhverv uden at være bundet af uønskede eksklusivaftaler.
Men dommen vedrører som sagt kun begrænsningerne i foreningsfriheden ved ansættelsesforhold.
Derfor er vi også glade for, at regeringen nu har taget initiativ til også at sikre foreningsfriheden for sundhedspersoner inden for sundhedssektoren.
Vi ser således positivt på det fremsatte forslag, som fremover vil gøre det ulovligt at indgå overenskomster i praksissektoren, der indeholder eksklusivbestemmelser, ligesom de eksklusivbestemmelser, der findes i de eksisterende overenskomster, gøres ulovlige ved lovens ikrafttræden.
Samtidig mener vi dog, at det er hensigtsmæssigt, at praksissektoren også fremover vil være drevet gennem centralt indgåede, landsdækkende overenskomster mellem de faglige organisationer og sygesikringens forhandlingsudvalg, og at den enkelte sundhedsperson kan tilslutte sig overenskomsten, uanset om vedkommende er medlem af en forening eller ej, og uanset hvilken fagforening der er tal om.
På den måde kan vi først og fremmest sikre, at den enkelte patient, og det er vigtigt, altid får den samme høje kvalitet, som er aftalt i overenskomsten, uanset valg af læge.
Og vi kan samtidig sikre den enkelte sundhedspersons personlige frihed til selv at vælge, om vedkommende vil være medlem af en fagforening eller ej.
Alt i alt er vi Konservative derfor meget glade for, at regeringen har fremsat det her lovforslag.
For os er det et vigtigt slag i opgøret med eksklusivaftalerne og et stort skridt på vejen mod en større personlig frihed.
Derfor støtter vi forslaget.
Grundlæggende synes vi, at det er meget vigtigt, at det enkelte menneske selv får mulighed for, som jeg sagde i indledningen til min tale, at vælge, om man ønsker at være medlem af en fagforening eller ej.
Det er meget grundlæggende for os, og det er noget, som vi har kæmpet for blev muligt igennem adskillige år.
Derfor er det også glædeligt, at resultatet af den dom, der kom, blev, som den blev.
Men det er også klart, at vi da meget gerne vil være med til at sikre, at der er en kvalitet i vores sundhedsvæsen, og at patienten ikke unødigt bliver kastebold.
Derfor synes vi, at det er en fornuftig balance, der ligger i det forslag, som er fremsat her.
Poul Nødgaard (DF), 2006-03-31:
Jeg synes, det er rigtig godt, at det her beslutningsforslag ligger her i dag, for der har jo somme tider været lidt tvivl om, hvem der kunne udpeges som statsrevisorer.
Vi har jo også været udsat for et tilfælde, hvor en blev udnævnt, men hvor den pågældende altså ikke nåede at tiltræde, inden det blev konstateret, at pågældende ikke kunne varetage posten.
Lad det nu ligge.
er, at man har fået det klargjort så godt, som det overhovedet er muligt, hvem der kan vælges, og hvem der ikke kan vælges, og er der tvivl, kommer det til Udvalget for Forretningsordenen til afgørelse om, hvorvidt pågældende kan vælges.
Når alt det er sagt, kan jeg kun sige, at vi helhjertet vil tilslutte os det her beslutningsforslag.
Så skal jeg til dem, der har haft ordet – det er der da i hvert fald et par stykker der har haft – sige mange tak for de bemærkninger, der er kommet til forslaget om ændring af folketingsbeslutning om statsrevisorernes valg og virksomhed vedrørende statsrevisorernes habilitet.
Jeg har naturligvis lyttet til de enkelte ordføreres bemærkninger med stor interesse og ser nu frem til arbejdet, hvor vi bl.a. skal få afklaret de tvivlsspørgsmål, der eventuelt måtte være.
Det bliver sikkert ikke så mange.
Så skal jeg lige til allersidst sige på, havde jeg nær sagt, fru Pia Gjellerups vegne – hun glemte vist at sige det – at SF har samme positive indgangsvinkel til det her forslag, som Socialdemokratiets ordfører gav udtryk for, og det bringer jeg hermed videre, som jeg har lovet.
Tak for ordet og god weekend.
Afstemning
Charlotte Fischer (RV), 2006-03-31:
Igen skal jeg på vegne af den radikale ordfører, hr. Niels Helveg Petersen, lige tage ordet og sige meget superkort, at vi kan stemme for det her lovforslag.
Det betyder også, at de hidtil amtslige ansatte, der nu overgår til staten, bl.a. gymnasielærere osv. og kommunalt ansatte, fortsat vil kunne udpeges som statsrevisorer og samtidig bevare deres erhverv.
Helge Adam Møller (KF), 2006-03-31:
Nu omfatter beslutningsforslaget jo også inhabilitet, og der må man konstatere, at det er meget godt, at for Folketingets 179 medlemmer eksisterer begrebet inhabilitet ikke – ellers ville jeg jo have været inhabil, for ikke alene er jeg medforslagsstiller som præsidiemedlem, men jeg er også selv en af de seks statsrevisorer, som Folketinget har valgt.
Men det gør mig vel i og for sig kun bedre egnet til at udtale mig om det, og jeg synes, det er et godt og et rigtigt og et fornuftigt forslag, vi fremsætter her.
Som Socialdemokratiets ordfører forklarede, er det jo igen en udløber af kommunalreformen.
Det virker selvfølgelig umiddelbart grotesk, at når vi næste gang skal vælge statsrevisorer – det skal vi sandsynligvis, inden vi går på sommerferie – til den kommende 4-års-periode, vil der være en række af Folketingets medlemmer, man faktisk ikke kunne vælge, selv om deres partigrupper syntes, det var den rigtige kvinde eller mand, eksempelvis fordi vedkommende var gymnasielærer eller politibetjent, som hr. Karsten Nonbo fra Venstre, eller andet.
Derfor får vi nu præciseret – og det var ikke nogen udnævnelse til hr. Karsten Nonbo – at selv om man arbejder i statens tjeneste, kan man, hvis man ikke har noget større økonomisk ansvar, selvfølgelig vælges uden problemer.
De andre kan også vælges, men så kræver det en dispensation fra Udvalget for Forretningsordenen.
Så det er fornuftigt og rigtigt.
Med hensyn til inhabilitet er det jo også godt, at vi nu indfører nøjagtig de samme regler, som gælder i forvaltningsloven.
Det sker faktisk en eller to gange om året, at en statsrevisor føler, at her er en sag, han på en eller anden måde har været – skal vi sige – indblandet i eller bare en smule i nærheden af i sit tidligere virke, og der er det kutyme, at vedkommende selvfølgelig går uden for døren og ikke er med til at behandle den sag.
Men nu bliver det præciseret, at vi følger de regler, som står i forvaltningsloven.
Så alt i alt er det et godt og et rigtigt forslag.
Jeg skal lige slutte med igen på vegne af Venstres ordfører og Venstres folketingsgruppe – ordføreren er igen fru Birthe Rønn Hornbech – at sige, at Venstre også giver fuld tilslutning til beslutningsforslaget.
Pia Gjellerup (S), 2006-03-31:
Dette forslag er i virkeligheden også afstedkommet af kommunalreformen.
Det er dele af kommunalreformen, hvor vi fra Socialdemokratiets side har en finger med i spillet; med hensyn til det ene element kunne vi i hvert fald have haft det, men der var så mange andre ting, der gjorde, at det ikke blev forvaltet fornuftigt, og som gjorde, at vi endte med at stemme imod.
Det kunne også have været en fælles aftale.
Det er flytningen af gymnasierne til staten, og det sidste, der var mere problematisk, sådan som det foregik, var flytningen af skatteopgaven til staten.
Det har medført, at der er ganske mange flere mennesker, der vil være inhabile som statsrevisorer – på hele skatteområdet og hele gymnasieområdet – og det er ikke utænkeligt, at der dér kan findes eksempler på, at man gerne vil rekruttere mennesker som statsrevisorer fra disse grupper, og derfor er det stærkt uhensigtsmæssigt og meget indgribende, at man faktisk ikke vil kunne vælge disse mennesker som statsrevisorer.
Jeg ved, at statsrevisorerne har haft vendt det, og vi har drøftet det i Udvalget for Forretningsordenen, og efter det har Præsidiet så fremsat dette forslag, og det får absolut Socialdemokratiets varme opbakning.
Vi synes, det er rigtigt, at mennesker, der er statsansatte, ikke som udgangspunkt skal være afskåret fra at kunne blive statsrevisorer, men de vil selvfølgelig være inhabile i en række situationer, hvis de sidder med bare noget større ledelsesansvar og/eller økonomisk ansvar.
Så her er der tale om en beskeden ændring, men en præcis ændring, der handler om, at mennesker kan vælges som statsrevisorer, hvis de kun har ubetydeligt ledelsesansvar eller et ubetydeligt økonomisk ansvar inden for det statslige område.
Så er der også en ændring, som for så vidt ikke er en konsekvensændring, men jeg nævner den, når vi nu har emnet oppe, som sikrer, at man i et relevant omfang anvender de mere specifikke inhabilitetsregler fra forvaltningsloven også på statsrevisorerne.
Det er fornuftigt, og derfor kan vi i det hele støtte forslaget, som vi håber kan gennemføres hurtigt.
Poul Nødgaard (DF), 2006-03-31:
Så vi har ingen problemer med selve lovforslaget, og det vil vi støtte helhjertet hele vejen igennem.
Jeg skal dernæst på Præsidiets vegne sige mange tak for de bemærkninger, der har været til lovforslaget om ændring af rigsrevisionsloven og om statsrevisorerne og beslutningsforslaget om ændring af folketingsbeslutning om statsrevisorernes valg og virksomhed som følge af kommunalreformen.
Forslaget er jo, som man kan se, fremsat af Præsidiets medlemmer efter forslag fra statsrevisorerne og rigsrevisorerne.
Jeg har på Præsidiets vegne lyttet til de enkelte ordføreres indlæg med stor interesse og ser nu frem til udvalgsarbejdet, hvor vi bl.a. vil søge at få afklaret de tvivlsspørgsmål, der måtte være, og de ting, der er kommet frem her i debatten i dag.
Afstemning
Charlotte Fischer (RV), 2006-03-31:
Overordnet er vi også positive, men jeg vil koncentrere mig om den ene del af lovforslaget, som vi har nogle problemer med.
Det er det element, der handler om, at retten til aktindsigt bliver beskåret, for så vidt angår de foreløbige beretninger til statsrevisorerne.
Vi mener helt principielt, at offentlighedens adgang til dokumenter er et helt grundlæggende princip, og det er ikke noget, man skal give fra sig så let.
Vi har noteret os, at både Dansk Journalistforbund og Danske Mediers Forum har vist sig betænkelige ved den foreslåede begrænsning, der er i lovforslaget, som jo betyder, at offentligheden får sin ret til aktindsigt begrænset.
Vi mener derfor på linje med det, som Danske Mediers Forum har foreslået, at den her ændring godt kunne trænge til en ekstra drøftelse.
Det er et synspunkt, som vi fortsat holder fast på, og det vil vi fastholde i den videre behandling af lovforslaget.
Helge Adam Møller (KF), 2006-03-31:
Ja, der var jeg lige ved at blive fanget på det gale ben.
Jeg sad og troede, det var Dansk Folkepartis tur, men ved at tænke nærmere over det ved jeg godt, hvorfor det er mig, der kommer til først.
Jeg skal ikke holde nogen lang ordførertale, selv om den er på to partiers vegne.
For lad mig starte med at sige, at fru Birthe Rønn Hornbech, som er Venstres ordfører på både lovforslaget og beslutningsforslaget, sidder til en retspolitisk konference i øjeblikket.
Og hun har bedt mig om at sige på hendes og Venstres vegne, at de fuldt ud kan tilslutte sig både lovforslaget og beslutningsforslaget.
Sådan er det heldigvis med fru Birthe Rønn Hornbech og mig: Selv om vi på enkelte områder kan have en mindre diskrepans, hedder det vist – jeg tænker lidt på terrorlovgivning – er vi normalt ellers i alle vigtige spørgsmål helt enige.
Så Venstre støtter de to forslag.
Dermed har jeg vel også røbet, at det gør den konservative folketingsgruppe også.
Vi er selvfølgelig villige til – som altid – under en udvalgsbehandling at se på detaljer.
Overordnet er problemstillingen jo, at de fem nye regioner, som træder i kraft her om 9 måneder, i meget stort omfang finansieres ved tilskud fra staten.
Det kan man være enig eller uenig i, jeg er enig i det, men sådan er det i hvert fald blevet.
Og det er også sådan, at de statslige udgifter vedrørende regionerne fremover vil blive optaget på statens regnskab.
Derfor finder vi det helt naturligt, at Rigsrevisionen også på det område får adgang til regionernes regnskaber, altså at regnskaberne bliver direkte omfattet af de regler, der nu er i rigsrevisorloven.
Det betyder så også, at rigsrevisorer i fremtiden vil kunne rapportere direkte til de seks statsrevisorer, som jo er valgt af Folketinget, om regionsrådenes varetagelse af deres opgaver.
Så derfor er der en helhjertet støtte til alle principperne i lovforslaget og beslutningsforslaget.
Skulle der være detaljer, så drøfter vi dem meget gerne, hvis der er et eller andet, der skal præciseres, men hovedforslagene er der ingen problemer i.
Per Clausen (EL), 2006-03-31:
Det vigtige for os i den her sammenhæng er at stå fast på, at organisationer, som laver aftaler med arbejdsgivere – som der oftest vil være tale om, her med andre – har muligheden for at lave en lang række aftaler omkring vilkårene.
Og forudsætningen for, at det kan lade sig gøre at lave de aftaler omkring vilkårene, er, at de her foreninger har nogle medlemmer.
Derfor synes vi også, at det er rimeligt, at foreningerne kan aftale, at en betingelse for at arbejde under de vilkår, som foreningerne sammen med modparten har aftalt, er, at man er medlem af foreningen.
Det opfatter vi ikke som noget stort overgreb og indgreb i den enkeltes frihed.
Og vi kan i hvert fald også på det her område konstatere, at der heller ikke er mange, der har oplevet det på den måde indtil nu.
Charlotte Fischer (RV), 2006-03-31:
Men i sidste ende er det jo et spørgsmål om, hvad der kommer først.
Er det hensynet til det enkelte menneskes ret til at vælge, om man vil være med i en forening eller ikke vil være med i en forening, eller er det hensynet til det kollektive?
Jeg har måske bare svært ved at se, hvordan man kan stå meget principfast på foreningsfriheden, hvis man sætter hensynet til det kollektive først.
Det er selvfølgelig ikke overraskende, at Enhedslisten gør det, men så synes jeg måske også, at Enhedslisten skulle sige meget klart, at det har førsteprioritet, og at man så i næste omgang må se, om man kan indordne foreningsfriheden under det kollektive, men at det sådan set er i den rækkefølge, det kommer.
Har jeg ikke ret i det?
Per Clausen (EL), 2006-03-31:
Det er grundlæggende vores opfattelse, at folk selv skal bestemme, hvilke foreninger de vil være medlem af, og hvilke foreninger de ikke vil være medlem af.
Men det er også vores opfattelse, at det at lave kollektive aftaler er en del af de demokratiske rettigheder, vi har i Danmark, og at det også må være sådan, at når man laver kollektive aftaler, så kan man i de aftaler sige, at de, der kan arbejde under de kollektive aftaler, faktisk er mennesker, som har været med til at diskutere, hvad indholdet af dem skulle være, været med til at betale til det arbejde, som ligger bag, at de kollektive aftaler bliver gennemført, og efterfølgende været med til at vedtage dem.
Det synes vi er et rimeligt krav at stille, fordi vi også opfatter mennesker sådan, at de godt kan foretage valg for sig selv, men også på den måde, at mennesker er forpligtede til at indgå i kollektive sammenhænge, hvis de ønsker at være med de steder, hvor de her ting bliver udført.
Charlotte Fischer (RV), 2006-03-31:
Jeg føler mig kaldet til egentlig at stille et spørgsmål om principper.
Noget af det, jeg synes er styrken ved Enhedslisten, er, at det er et parti, der på mange måder er sådan principbåret og idealistisk, og det her lovforslag handler jo også om et princip, nemlig princippet om foreningsfrihed.
Og der har jeg måske svært ved at forstå, at man ikke hos Enhedslisten står ret fast på sådan et princip som foreningsfrihed.
Hvis man mener foreningsfrihed alvorligt, og det går jeg ud fra hr. Per Clausen gør, hvordan kan man så sige, at det ikke også skal omfatte den negative foreningsfrihed, altså retten til at stå uden for en forening?
Helle Sjelle (KF), 2006-03-31:
Jeg tror bestemt ikke, at man skal undervurdere den mulighed, man nu giver mennesker for selv at vælge, om de ønsker at være medlem af en fagforening eller ej.
Og jo, der er nok områder, hvor det har støre betydning for det enkelte menneske, end det måske har på det her område.
Men jeg mener grundlæggende, at det enkelte individ selv skal have muligheden for at vælge, om man ønsker at være en del af den fagforening eller man ikke ønsker det.
Det er ganske grundlæggende for os, og derfor er det her også et meget væsentligt forslag for os.
Per Clausen (EL), 2006-03-31:
Jeg synes selvfølgelig også, det er godt, at regeringen forsøger at sikre patienterne.
Det synes jeg er meget fornuftigt.
Men jeg synes alligevel, det er lidt svært at fatte, at man gennemfører det her helt unødvendige forslag – fordi der jo ikke er nogen uden for Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti, der har stillet krav om det – med henvisning til et frihedsbegreb, når man i realiteten ikke giver mennesker nogen ekstra frihed i udøvelsen af deres erhverv.
Men sagen er vel, at når det kommer til stykket, så er det vigtigt for staten og for de offentlige myndigheder at have en overenskomst, man kan henholde sig til.
Det er derfor, at man ikke giver adgang til øget frihed her.
Det er bare, fordi jeg synes, at ordet frihed indgår så mange gange i de ordførertaler, der bliver holdt i dag.
Så jeg kunne godt tænke mig måske at bore lidt i, hvad det er for en frihed, man snakker om her.
For hvorfor er det, at fru Helle Sjelle ikke synes, at det bør være sådan, at en enkelt person eller for den sags skyld en alternativ organisation skulle have mulighed for at indgå en anden aftale med sygesikringen?
Det ville vel være rigtig frihed og konkurrence.
Karin Nødgaard (DF), 2006-03-31:
Nu er det så heldigt, at sundhedsministeren også er indenrigsminister, og det vil sige, at ministeren jo er meget optaget af det kommunale område.
Hvorledes ser ministeren på den tanke, som jeg fremførte, om, at man på lige fod med andre beredskaber, man har, kan forvente, at kommunerne også sætter noget i værk, også således, at det ikke absolut behøver at gå fra folkeskolens ressourcer, men kan gå fra hele det kommunale budget?
Man kan sige, at hele ideen med, at vi nu laver større og stærkere kommuner, der får flere opgaver, også er at bringe kommunerne bedre i stand til at spille en rolle på nogle af de her tunge samfundsområder, som der ikke findes enkle løsninger på.
Nu får kommunerne med kommunalreformen hele forebyggelsesområdet lagt ud som en lovpligtig opgave, og jeg føler mig ret sikker på, at det vil bidrage til at skærpe det kommunale fokus på forebyggelse.
Jeg mærker sådan set også i disse uger, når man er i kontakt med både administrativt personale i kommunerne og kommunalpolitikere, at der er et meget stort fokus på, at man skal spille den her nye forebyggende rolle og løse den nye forebyggende opgave.
Mange kommuner er ved at formatere sig med deciderede sundhedsudvalg.
Så jeg tror, at vi får en langt bedre organisatorisk platform til at kunne gøre de ting, som fru Karin Nødgaard både efterlyser og foreslår.
Når vi nu forhåbentlig får gennemført meget af det her og der er bred enighed om det – der er godt nok lagt to forslag til vedtagelse frem, men mange ting er identiske i de to forslag – så kunne jeg godt tænke mig at høre ministerens tanker om et evalueringsarbejde, så vi ikke står om måske 2 eller 3 år og ser, at det ikke har nyttet noget, og at der ikke rigtig er sket noget.
Hvordan kan vi sikre, at det her også er noget, der kommer til at virke, så det ikke bare bliver en kortvarig indsats?
Der ligger også på vores bord netop Sundhedsstyrelsens vurdering af, hvilket kapacitetsproblem vi har.
Og i det omfang vi nu ruster op, vil jeg mene, at det er Sundhedsstyrelsens opgave, også fortsat, at holde det her område under observation og melde ind på, om nu kapaciteten udvikles i takt med behovet.
Så mener jeg altså i relation til det med at inddrage den private kapacitet, at det skal vi bruge, også som en chance til at få noget mere viden om, hvilke behandlingsformer der virker, for det ved vi for lidt om.
Derfor er det her ikke kun et spørgsmål om at tilføre ekstra ressourcer, men også et spørgsmål om at få noget mere sikker viden om, hvilke behandlingstilbud der virker.
Man kan jo gøre det meget, meget dyrt på heldøgnspladser, man kan gøre det billigere ambulant, så rækker ressourcerne længere, men hvilken strategi, man skal vælge, må jo bero på at få noget sikker viden om, hvorvidt de ambulante behandlingstilbud er lige så gode som heldøgnstilbuddene.
Det er jo den viden, vi systematisk nu skal samle op, via at vi nu bringer de her 16,5 mio. kr. i spil.
Ole Sohn (SF), 2006-03-31:
Man kunne jo også godt forestille sig, at nogle kommuner har flere komplekse problemer end andre og derfor så måske også har andre opgaver, der skal løses.
Det, der er helt afgørende, er jo altså, ud over at der skal være ressourcer nok til at sætte ind over for de unge, som er blevet ramt af problemerne, at man sætter flere ressourcer af til den forebyggende indsats.
For det er jo sådan set helt afgørende, at man forebygger, at unge kommer ud i de her situationer.
Hvad har Venstre af ideer dér?
Birgitte Josefsen (V), 2006-03-31:
Jeg tror, det er meget svært at sige, hvad tilstrækkelige midler er på det her område.
Derfor har der været en positiv udvikling på hele det her område igennem de sidste år, og det er den positive udvikling, vi gerne vil have der bygges videre på.
Til spørgsmålet om, hvorvidt der er tilstrækkelige midler i kommunerne, må man jo sige, at der jo altså er kommuner, der har vist, at de kan løse opgaverne på det her område bedre end andre, og så må man lære af best practice.
Ole Sohn (SF), 2006-03-31:
Jeg lagde mærke til, at man i forslaget til vedtagelse hæftede sig ved de mange midler, der var bevilget til området via satspuljen.
Finder Venstre, at der er tilstrækkelige midler, og at vi afsætter ressourcer nok, når vi ved, at der er 60.000 unge, primært piger, der lider af anoreksi, bulimi eller overspisning, og at det er et tal, der er i stigning?
Birgitte Josefsen (V), 2006-03-31:
Med hensyn til den sidste del af hr. Per Clausens spørgsmål er det ikke min opfattelse.
Jeg tror mere, at det handler om, at man får en koordinering på området, at man får gjort de fagpersoner, der er i folkeskolen, i idrætsforeningerne og alle mulige andre steder, hvor unge færdes, bekendt med, hvad det er for nogle signaler, de skal være opmærksomme på.
Og det er jo faktisk det, der ligger i nogle af de projekter, som er igangsat på nuværende tidspunkt, hvor man netop tilbyder uddannelse til de mange personer, som omgås unge i dag.
Og med hensyn til den første del af hr. Per Clausens spørgsmål vil jeg sige: Jamen vi har sådan set en garanti for, at man kan blive behandlet i det danske sundhedsvæsen, når man er nået dertil, hvor man har brug for en behandling.