runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Svend Auken (S), 2000-11-29:
Jamen hvorfor skulle man fjerne en tekstanmærkning, som klargør tingene?
Det er jo tit, vi gør noget, og så spørger
Så forklarer vi det.
Altså det er jo meget naturligt. Jeg synes i øvrigt, det lyder lidt underligt med, at hr. Rohde skulle vide mere end jeg med hensyn til det der.
Jeg ser meget gerne disse borgerhenvendelser.
Jeg er ikke engang sikker på, at hr. Rohde er klar over, hvad det er for en ordning, vi taler om.
Der er mange forskellige ordninger.
Og det er desværre ikke helt ualmindeligt - og der tror jeg hr. Rohde med fordel kan kontakte hr. Hansen-Nord, hvis han får mulighed for det - at man støder hovedet mod et loft, når det drejer sig om tilskudsordninger. Vi er jo nødt til at holde hus med pengene.
Vi er jo nødt til at sørge for, at økonomien holder. Der er jo aldrig penge nok.
Vi kan jo bare sige: Ubegrænsede midler til hvad som helst.
Men det har vi jo ikke råd til.
Det kan godt være, at jeg lyder lidt mere, som hr. Rohde burde lyde i denne her debat, men jeg savner altså dokumentation for den påstand, og før den er fremlagt for mig, tager jeg den ikke for gode varer.
Hvis den er rigtig, og der er noget at rette, så er jeg altid parat til det.
Det ved enhver her i Folketinget.
Henriette Kjær (KF), 2000-11-29:
Jeg forklarede mig måske ikke helt præcist før eller stillede måske ikke et helt præcist spørgsmål, men det, jeg mente med afløbsproblemer, er vel det, der var ministerens argumentation for, at man ikke har overført alle midlerne til fonden.
Og så er det, ligesom jeg har en fornemmelse af, at der egentlig ikke er afløbsproblemer alligevel.
Og hvorfor tilbageholder man så alligevel nogle midler?
Det er jo der, vores undren ligger.
Jens Rohde (V), 2000-11-29:
Men når ministeren nu mener at have hånd i hanke med pengene, var det så ikke i det mindste rimeligt, at man over for befolkningen klargjorde i de mange flotte pjecer, at der er tale om begrænsede midler, og at de altså kun rækker, til kassen er tom, og at man også fra politisk hold redegjorde for klart og tydeligt, når man tog penge fra de forskellige konti til andre formål end dem, de var tiltænkt?
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-11-29:
»Kan ministeren bekræfte, at de kriminelle asylansøgere, der nu bliver samlet i Sandholmlejren, ikke er interneret, men kan komme og gå, som de lyster?«
omkring anbringelse af kriminelle asylansøgere, og efter den beslutning, som ministeren har truffet om, at de skal til Sandholmlejren og samles der, så tror jeg, der er en opfattelse af, at det så er det, og at der er de i en eller anden form for forvaring.
Jeg vil godt have ministeren til at redegøre for, hvordan det egentlig forholder sig.
Karen Jespersen (S), 2000-11-29:
Det første spørgsmål, der er stillet, lyder jo: Kan ministeren bekræfte, at de kriminelle asylansøgere, der nu bliver samlet i Sandholmlejren, ikke er interneret, men kan komme og gå som de lyster?
Der vil jeg gerne sige, at det jo ikke er sådan, at alle asylansøgere, der begår kriminalitet, kommer til Sandholmlejren.
Det er jo sådan, at asylansøgere, der begår kriminalitet, er underlagt de samme love og de samme straffe som alle andre, der bor og opholder sig i det her land.
Det vil sige, at har man begået en kriminel handling, bliver man sigtet, mens politiet efterforsker sagen.
Har handlingen et bestemt omfang, så bliver man varetægtsfængslet; man kan så også få en fængselsdom, og den bliver afsonet enten i Vestre Fængsel eller i et arresthus rundtomkring i landet.
Så kan der være grupper af asylansøgere, som enten begår mindre form for kriminalitet, stjæler i butikker, eller der kan være sådan almindelige uromagere, der laver ballade, chikanerer de andre på centrene osv., men ikke noget, de overhovedet kan retsforfølges for.
De urolige og småkriminelle elementer kan blive samlet i Sandholmlejren.
Men derudover er det også sådan, at det er bestemte nationaliteter.
Det er jo ikke mennesker, der alle sammen har begået noget kriminelt, langtfra, men der kan være en vis andel af dem; de nationaliteter bliver også samlet i Sandholmlejren.
Så det er selvfølgelig sådan, at når man begår noget kriminelt, er man underlagt lovene som alle andre; men er man på anden måde til gene for sine omgivelser, så kommer man op til Sandholmlejren, og der er der så bestemte foranstaltninger sat i værk for at forebygge og gøre, hvad der overhovedet kan gøres for at sikre, at de holder sig i ro, at de ikke begår enten noget kriminelt eller på anden måde forulemper andre.
Men hvad det består i, oplever jeg egentlig, at det næste spørgsmål drejer sig om.
Svend Auken (S), 2000-11-29:
Anvendelserne af midlerne i Elsparefonden besluttes af fondens bestyrelse inden for de formål, der er fastsat i loven.
I henhold til loven skal midlerne anvendes dels til konvertering af elopvarmede boliger til fjernvarme og naturgas, dels til fremme af elbesparelser i husholdninger og inden for den offentlige sektor.
Elsparefonden har ydet tilskud i forbindelse med elvarmekonvertering, og i 1999 blev der ydet tilskud til køb af A-mærkede apparater.
Herudover er der afholdt udgifter til driften af fondens sekretariat, og fonden har haft meget betydelige konsulentudgifter i forbindelse med de forskellige aktiviteter og kampagner, som i øvrigt for manges vedkommende har været særdeles vellykkede.
I samme periode, altså i perioden fra 1997 til 2000, har fonden haft bevillingsmæssige muligheder for at give tilsagn på ca. 320 mio. kr. Elsparefonden har altså i praksis langtfra brugt de tilsagnsbevillinger, der var stillet til rådighed på finansloven.
Disse tilsagnsmuligheder på 320 mio. kr. er altså ca. 40 mio. kr. større end provenuet fra Elsparefonden. Og jeg er helt enig med fru Henriette Kjær.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-30:
Ud over at have evnen til at lytte skal man jo også have viljen til at forstå, og det er måske det, det skorter på lige nu.
Når jeg tænker på formiddagens forløb, er det vel o.k. Venstres grundholdning er nøjagtig den, der er givet mandat til regeringen på - præcis den og kun den: at det er noget, Kommissionen for øjeblikket sidder og forhandler med de østeuropæiske lande om, og det er vi enige i.
Jørn Jespersen (SF), 2000-11-30:
Jamen jeg beder ikke hr. Hans Christian Schmidt om at ændre mening.
Og det er klart nok, at vi ikke her kan sætte årstal på eventuelle overgangsperioders udløb.
Jeg spørger bare, om det er Venstres grundholdning, at ansøgerlandene selv fastsætter det, eller om det indgår i en forhandling, som der er lagt op til i den vedtagelse, der er fremsat forslag til.
Bestemmer ansøgerlandene selv?
Det fik
man indtryk af fra Venstres mange ordførere i formiddags.
Niels Bloch Jespersen (S), 2000-11-30:
Jo, men hvad skal de leve af, de lande, der nu står og gerne vil ind i vores fællesskab?
Jeg forstår, at man skal omlægge de midler og fonde, man har, så de bliver en slags støtte, og man skal med støtte udefra forcere en miljøudvikling, men hvad er efter Enhedslistens mening på lang sigt det, der skal bringe de her lande op på det samme teknologiske og velfærdsmæssige stade, som vi kender i de nuværende EU-lande?
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-11-30:
Jeg vil kun hæfte mig ved et lille hjørne.
Det har jeg gjort før, når hr. Keld Albrechtsen er ude og være god og har villet hjælpe.
Hr. Keld Albrechtsen siger her med lidt andre ord det, han plejer at sige: I skal ikke hjælpe nogen fattige overhovedet nogen steder, hvis ikke de skynder sig lidt at indføre økologisk drift.
Jeg har før spurgt hr. Keld Albrechtsen: Ved hr. Keld Albrechtsen ikke godt, at udbyttetabet er i hvert fald 30 pct., og hvis vi gennemførte, at vi stillede det som krav til alle fattige, at de skulle lave økologisk drift i den virkelighed og med de muligheder, vi har i dag, så var der nogle, der ikke var mad nok til, der var simpelt hen nogle, der ikke kunne overleve?
Men har venstrefløjen forladt de der gamle dage, hvor man skulle kæmpe for den tredje verden, og har man fået sådan en luksusholdning her lokalt, og giver så pokker i resten?
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-30:
Nu bliver hr. Jørn Jespersens synspunkt jo ikke bedre af, at han bliver irriteret.
Jeg er nødt til at måtte skuffe hr. Jørn Jespersen.
Jeg ændrer ikke på det, jeg mener, uanset om hr. Jørn Jespersen mener, at jeg ikke kan være det bekendt, og at det er sort snak, og hvad ved jeg.
Jespersen: Jeg fastholder det, som var det fuldstændig gennemgående tema i min tale. Vi står ved det mandat, der er givet; vi står ved, at Kommissionen for øjeblikket sidder og forhandler med østeuropæiske lande, og at de finder ud af sammen, hvordan det skal gå til med overgangsordninger, og hvor lange de skal være.
Og jeg vil bare sige, at det, vi sagde hele formiddagen, var: Vi vil ikke være med til at stille nye krav.
Vi vil ikke være med til, at de her overgangsordninger skal hindre, at der vil være østeuropæiske lande, der kan få lov at komme ind i EU.
Det er da utidigt at stå og sige, om det skal være så og så mange år, eller hvor mange år der skal være til de og de projekter.
Vi siger kun klart, at vi er enige i det mandat, der er afgivet, og jeg går ud fra,
at når man har fået det, kan man så også forvalte det.
Vibeke Peschardt (RV), 2000-11-30:
Ja, derfor kan det jo egentlig også undre, at CD ikke også er medforslagsstillere i hvert fald til forslaget til vedtagelse.
Undskyld.
Det er svært, når man bliver hylet ud af den lige i første sekund, men nu vil jeg så holde mig til mit manuskript og starte med at sige, at Østudvidelsen er en mærkesag for Danmark.
Og oven på det sørgelige afstemningsresultat om euroen skal det i hvert fald stå fast, at der ikke er nogen slinger i valsen, når det handler om at drive denne udvidelse.
Det er en højprioritet for Danmark, det har vi hørt flere gange i dag, og derfor er det uhørt vigtigt, at Niceforhandlingerne om den fremtidige organisering af EU's institutioner ender med et godt resultat.
De lande, der står foran en optagelse i 2003, Estland, Polen, Ungarn, Tjekkiet og Slovenien og de andre ansøgerlande, er i fuld gang med at opfylde en lang række adgangskriterier, hvoraf en stor del allerede er lukkede, som det hedder i det sprog.
Men der er to udestående problemer, og de to største af dem hedder miljø og landbrug.
Måske burde man i virkeligheden tage dem i den omvendte rækkefølge. De nuværende EU-landbrugsordninger, som de er fastlagt i »Agenda 2000«, løber frem til 2006, og ingen forestiller sig jo i dag, at ansøgerlandene får fuld del i landbrugsstøtten, sådan som vi kender den nu.
Jeg har i et samråd i Fødevareudvalget for ganske nylig fået en klar fornemmelse
af, at EU's landbrugsministre ikke er ganske afklarede eller enige om, hvordan de fremtidige landbrugsstøtteordninger skal indrettes.
Men set med danske briller ville der være meget god idé i fortsat at koble miljø og landbrugsstøtte på en sådan måde, at de østeuropæiske ansøgerlande fra starten bliver opmærksomme på, at den højeffektive landbrugsproduktion, som vi kender fra os selv og fra Holland, kan være meget hård ved både drikkevand og vandmiljø, jf. den aktuelle debat.
Efter optagelsen af de første østeuropæiske lande om 2 år vil der være fuld markedsadgang begge veje, og der vil være åbnet et meget stort og udvidet marked for bl.a. miljøteknologi og anden teknologi, som kan hjælpe de her ting på vej. Men det her skulle jo handle om, hvordan man såvel fra dansk som fra EU-side kan hjælpe med at få ansøgerlandene bragt derhen på miljøområdet på en sådan måde, at både nye og gamle EU-lande kan være nogenlunde lige og ikke skal bruge EU's miljøstandarder og direktiver som bremser, men derimod som formidlere af et bedre samarbejde. Det er en stor opgave både økonomisk og teknologisk.
Europa-Kommissionen har skønnet, at de samlede omkostninger ved at bringe ansøgerlandene op på EU's miljømæssige standard vil være ca. 120 mia. ecu.
Og det siger jo sig selv, at man ikke kan løse sådan en opgave fra den ene dag til den anden.
Som det ligger lige nu, er målsætningerne på miljøområdet ganske klare for optagelseslandene.
Kan de ikke nå målene, og dvs. opfyldelse af de direktiver og forordninger, der findes, skal de i hvert fald have så korte overgangsordninger og dermed så megen hjælp som muligt.
Vi synes, det ville være fint, om ansøgerlandene allerede nu blev inddraget i de aktuelle sager.
Vi kan støtte forslaget til vedtagelse, som det ligger her.
Jørn Jespersen (SF), 2000-11-30:
Hr. Hans Christian Schmidt har en ganske speciel evne, og det er, at han kan tale sort.
Det er der så mange politikere der kan, men hr. Hans Christian Schmidt kan tale dobbelt sort.
Han kan tale sort i den forstand, at man ikke rigtig kan forstå, hvad han siger, hvorefter han så siger, at det er, fordi man ikke har hørt hans tale.
Det er den ene evne til at tale sort.
Den anden evne er, at det altid er dybt reaktionært på miljøområdet.
Så der er virkelig dobbelt sort tale her.
: Indgår overgangsperiodernes længde og indhold i en forhandling, hvor vi har vores udgangspunkt og ansøgerlandene har deres udgangspunkt, og så finder vi en fornuftig løsning i en forhandling, eller er det, som man fik indtryk af fra Venstres mange ordførere i formiddags, Venstres synspunkt, at ansøgerlandene selv bestemmer helt a la carte, hvilke overgangsordninger man ønsker, og i hvor lang tid de skal gælde?
Henriette Kjær (KF), 2000-11-30:
Altså hvorfor skulle vi ellers lige pludselig have den?
Det vil jeg da gerne vide, det er vigtigt for den videre debat.
Så vil jeg også gerne høre, om regeringen er begyndt at basere sin europapolitik og sit parlamentariske grundlag i disse spørgsmål på SF.
Det synes jeg faktisk også er en ret vigtig meddelelse at få med hjem i dag.
Det er faktisk også det, vi vil, men vi synes, dette forslag til vedtagelse strider mod det mandat, vi tidligere har givet, og er med til at forsinke optagelsen.
Det er sådan set det, der er vores problem.
Jørn Jespersen (SF), 2000-11-30:
Nu har der jo været en del ordførere fra de to borgerlige partier, Venstre og De Konservative, på talerstolen inden frokost, også en del ordførere, som ikke normalt beskæftiger sig så meget med miljø, hvilket debatten også i et vist omfang bar præg af.
Derfor havde jeg glædet mig til at høre Venstres miljøordfører fremlægge partiets miljøvisioner, men jeg synes bare ikke, at vi blev så meget klogere med hensyn til, hvad det er, Venstre egentlig vil på miljøområdet i forbindelse med udvidelserne.
Derfor vil jeg gerne spørge, om det er rigtigt forstået, at Venstre mener, at længden og indholdet af eventuelle overgangsordninger på miljøområdet bestemmer ansøgerlandene suverænt selv, at man f.eks. kunne forestille sig, at ansøgerlande med et potentiale for en stor svineproduktion kunne sige, at de gerne vil have en 40-års-overgangsperiode på nitratdirektivet, og dermed skabe en situation, hvor danske landmænd kommer i en konkurrence på helt ulige vilkår med producenter i andre lande, som ikke er underlagt de samme vilkår.
Det er jo i modsætning til det, Venstre plejer sige, når vi indfører miljøkrav her, nemlig at de skal være fælles på EU-plan.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-30:
Jeg kan forstå på hr. Bloch Jespersen, at forskellen mellem Venstres og De Konservatives synspunkt på den ene side og så
forslagsstillernes, regeringens, synspunkt på den anden side er, at de borgerlige vil have motorveje, og Socialdemokratiet vil have motorveje, men vil dog bestemme, hvor de skal ligge i landskabet.
Sådan måtte svaret jo forstås.
Så understregede hr. Bloch Jespersen, at der var ingen revolution i det her.
Det synes jeg står rimeligt klart på baggrund af de svar, der er givet.
Hr. Ole M. Nielsen udtrykte forhåbning om, at det ikke skulle gå, sådan som Enhedslisten frygter.
Men hvis det skal forhindres, skal nogen gøre noget; så skal bl.a. hr. Ole M. Nielsen også gøre noget. Så skal vi forhindre, at der bygges nye atomkraftblokke i Ukraine, så skal vi forhindre, at der sættes et pigtrådshegn op langs med grænserne mellem Ungarn og Rumænien og Polen og Ukraine, så skal vi forhindre, at der postes milliarder efter milliarder ud i motorveje, så de kan gentage alle de bilproblemer, vi har her i Vesten, så skal der massivt lægges om på alle mulige måder. Og det er der altså bare ingen der gør.
Man skriver en masse fine vedtagelser med en masse fine ord, og ordet bæredygtig skriver man syv gange med udråbstegn efter.
Det er der altså ikke meget perspektiv i, og det er desværre det - det er ikke det, regeringen ønsker, det ved
jeg godt - men det er det, der er konsekvensen af den politik, EU fører.
Niels Bloch Jespersen (S), 2000-11-30:
Jeg kan bekræfte, at det her ikke handler om motorveje, men det handler om EU's regler om at sikre natur, biodiversitet og mangfoldighed.
Det har vi overordnede regler for i EU, og dem skal man selvfølgelig tilstræbe hurtigst muligt også bliver indført i optagerlandene, som jo står over for en voldsom vækst - håber vi da - både i infrastruktur og industri.
Så kan jeg da bekræfte hr. Ebbe Kalnæs i, at det her drejer sig selvfølgelig ikke om at hverken tillade eller forbyde motorveje, men at sikre, at infrastrukturen udbygges på en fornuftig måde.
I øvrigt vil en vedtagelse af forslaget til vedtagelse som nævnt af hr. Ebbe Kalnæs betyde, at vi fastholder den støtte, som man giver fra dansk side som bilateral støtte til miljø og til hele optagelsesprocessen.
Hermed har jeg vel også besvaret hr. Keld Albrechtsens spørgsmål.
Jeg har en bekendt, der er glarmester.
Jeg skal skænke fru Henriette Kjær en ramme, så hvis forslaget bliver vedtaget, kan det blive hængt op på hendes kontor.
Jeg vil sige om SF, at der er jo ikke nogen, der forhindrer, at den borgerlige side af salen stemmer for det her, så vidt jeg kan se, men nu må vi høre deres redegørelser senere.
Det har jo ikke været muligt at få bredere forhandlinger, så jeg synes, det mere forklarer mig, at den debat, der har været efter min ordførertale, rent faktisk er en meget nyttig proces, vi er igennem, fordi den får klargjort, hvad der også er formålet med optagelsesforhandlingerne, nemlig at miljøet bliver sikret.
Jørn Jespersen (SF), 2000-11-30:
Det, der er tilbage, og som der åbenbart er en del uenighed om, er, i hvor høj grad man, samtidig med at man forfølger den målsætning om hurtigst mulig optagelse, også kan gavne miljøet i ansøgerlandene og i hele Europa undervejs i processen, og der forstår jeg, at den ambition har Venstre slet ikke.
Venstre vil vente, til der er gået 10, 20, 30 år, og så vil man begynde at kigge på miljøet til den tid.
Det vil betyde, at alle de erfaringer, vi har gjort, ikke bliver nyttiggjort i Østlandene, og det er da ud fra enhver betragtning dumt.
Det er erhvervspolitisk dumt, det er miljømæssigt dumt, det er ud fra en samarbejdsbetragtning dumt; men det er altså åbenbart Venstres linje.
Når Venstre siger, der ikke er en udstrakt hånd i dette forslag til vedtagelse, så vil jeg bare spørge: Pind 2 f.eks., om at kandidatlandene inddrages i EU's arbejde med at udvikle væsentlige strategier for politikker, som de kommer til at følge, er det ikke en udstrakt hånd?
De inddrages i samarbejdet, og vi siger: Lad os tale om, hvordan det påvirker jer, og hvilke behov I har.
Niels Bloch Jespersen (S), 2000-11-30:
Af hensyn til velværet, blodsukkeret og fordøjelsessystemet skal jeg gøre det meget kort.
Hvorfor skal vi have så mange indlæg?
Hvis hr. Hans Christian Schmidt har tillid til den linje, der har været fulgt hidtil, synes jeg, den meget store ordrigdom, der kommer fra oppositionens side til et rimelig harmløst vedtagelsesforslag, er imponerende.
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-11-30:
Jeg vil gerne spørge hr. Hans Christian Schmidt, om der er noget i forslaget til vedtagelse her, som hindrer det, som jeg gerne vil bekræfte vi er meget enige med Venstre i, nemlig joint implementation som en meget vigtig del.
På baggrund af hr. Hans Christian Schmidts helt præcise opremsninger af, hvordan det står til i Østeuropa, er hr. Hans Christian Schmidt så enig med CD i, at de ofte mange penge, vi bruger i Danmark til at få ganske små miljøgevinster, kunne vi med meget stort held og med langt større effekt bruge i netop det her samarbejde?
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-30:
Det er jeg enig med hr. Ebbe Kalnæs i, og derfor fastholder jeg også, at vi stiller et forslag om joint implementation sammen.
Det er jo logisk, at en opposition selvfølgelig vil sætte spørgsmålstegn, vil komme med kommentarer, vil efterspørge, hvad baggrunden er, når vi ikke kan forstå, hvorfor vi skal have en debat nede i Folketingssalen om noget, vi for længst har givet et mandat til, om nogle spilleregler, der for længst er vedtaget. Blot til hr. Jørn Jespersen
: Hvis hr. Jørn Jespersen havde hørt min tale nøjagtigt, ville han have hørt, at vi står inde for alle de ting, der er afklaret omkring miljøet.
Vi går ind for alt det, som gavner miljøet heri, og når jeg hører om joint implementation, sådan som jeg hører hr. Jørn Jespersen sige det, så støtter vi jo selvfølgelig det, og når jeg hører, at pind 2 siger, at man skal inddrages i EU's arbejde, synes vi sådan set, det er helt fint.
Det, der er problemet i det, er, at selve forslaget til vedtagelse har nogle ting, som vi ikke har kunnet få afklaret, og det tror jeg alle de, der har deltaget i debatten til at starte med, har kunnet lytte sig frem til.
Det andet problem er, at vi stadig væk, og det kan være, vi efter frokosten får lidt at vide om det, ikke kan forstå, hvorfor regeringen skal have det, som jeg hørte den socialdemokratiske ordfører kalde et mandat, man skulle have med; men det er jo for længst givet.
Hvorfor skal regeringen have sådan en vedtagelse for bedre at kunne klare sig?
Vi syntes, at det var godt i gang, at det var på vej, som det skulle, og at vi havde et sæt spilleregler.
Dem forventer vi at vi har endnu, så det er grundlaget.
Hvis hr. Jørn Jespersen ikke har hørt Venstres miljøpolitik, må det skyldes, at hr. Jørn Jespersen ikke var her, da talen blev holdt. Jeg kunne sådan set godt begynde at sige, hvilke ting der var i talen; den står jo i øvrigt også at læse, når vi er færdige med debatten.
Der var jo masser af miljø i.
Der er bare den forskel, at vi ikke har nogen underliggende dagsorden.
Vi har præcis den dagsorden, vi har forfulgt
hele tiden, og som jeg i øvrigt er glad for at regeringen er enig i
Det er jo interessant, at vi er enige.
Og det er derfor, det er svært at forstå, hvorfor regeringen i dag vælger at gå sammen med SF om et forslag til vedtagelse, som jeg synes er meget svært at forstå hvad ideen skal være med.
Og når hr. Jørn Jespersen spørger, om man så ikke kan få at vide, hvor mange år der må være, skal hr. Jørn Jespersen jo huske, hvad han svarede en af de folk, der spurgte hr. Jørn Jespersen, om han kunne fortælle lidt om, hvor lange de her overgangsordninger skulle være, for da svarede hr. Jørn Jespersen her fra talerstolen: Det vil være fuldstændig utidig indblanding, mens man sidder og forhandler for østeuropæiske lande med Kommissionen, at begynde at stå her og sige, hvor mange år de forskellige tiltag må få som overgangsordninger. Så derfor er jeg sikker på, at hr. Jørn Jespersen godt ved, hvorfor man ikke vil begynde at sætte år på, for det er det samme synspunkt, som hr. Jørn Jespersen forfægtede.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-30:
Jeg føler mig ikke sikker på, at det er konsekvensen af den politik, regeringen fører, men jeg kan godt frygte det.
Det er klart, at det er en risiko.
Det er virkelig et problem at få det til at foregå i den rigtige takt.
Jeg mener ikke, at vi skal tage stilling til, om de østeuropæiske lande skal bygge motorveje, men vi skal have de østeuropæiske lande med til at opfylde de aftaler, som vi har indgået i Kyoto, og som senest led forlis i Haag.
Dér skal de selvfølgelig ind sammen med resten af EU eller det gamle EU eller de 15 lande, eller hvad man skal kalde det, og opfylde de normer.
Men vi er da enige om, at der er et problem med deres østgrænse til den del af verden, som kommer meget langsommere med end den del, som vi nu arbejder for at optage.
Men vi kan bare ikke løse alle verdens problemer på én gang desværre, vi bliver nødt til at tage det i step, det tror jeg, og det er så dem, der ligger nærmest ved os, der får mest fordel af, at de ligger i nærheden af os.
Det kan man godt diskutere rimeligheden i, men sådan er verden nu engang indrettet.