runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jes Lunde (SF), 1999-02-04:
For mig at se er den debat, vi har lige nu,
jo lige præcis et godt eksempel på den type debatter, vi har brug for at få mange flere af.
Vi er godt i gang med et slagsmål om værdier.
Man kan måske sige, at det sådan er lidt vel polemisk og lidt for meget skyttegravskrig, og det er også jeres skyld, og det er også jeres skyld.
De temaer, som man rejser, synes jeg det er værd at tage en grundigere diskussion af.
Jeg synes, at Kristeligt Folkeparti har dokumenteret meget fint, at det, man har lavet i Norge, har vist sig at skabe grundlag for en større debat.
Det, at man deroppe har haft en værdikommission, har gjort, at der er blevet sat gang i debatten i medierne, i de folkelige bevægelser osv.
Hele vejen rundt er der mange flere, der har engageret sig i den her type debatter, som vi er i gang med i øjeblikket.
Det er det, man skal have, og det er derfor, jeg synes, det er et ganske fortrinligt forslag, som Kristeligt Folkeparti har fremsat.
Vi har tænkt os at støtte det i SF.
Poul Nødgaard (DF), 1999-02-04:
Statsministeren sagde i sit indlæg, at Danmark ikke er Norge, og omvendt.
Det er jeg da fuldstændig enig i, men jeg synes alligevel, der er en lang række lighedspunkter mellem det danske og det norske samfund.
I mangt og meget er vi forbundet med Norge, der nu har en sådan værdikommission.
Det, der bringer mig på talerstolen, er, at debatten ligesom kører over på, at man synes, det er et utrolig dårligt forslag, der ligger fra Kristeligt Folkeparti.
Det er vi i Dansk Folkeparti ikke enige i, vi synes, forslaget har nogle gode elementer i sig. Jeg synes, at debatten ligesom kører meget på nogle meget overordnede, generelle betragtninger.
Lad os tage en helt jordnær ting ind i debatten her i dag, og som også er en udløber af det, statsministeren har sagt i sin omtale af forslaget.
Det er den ordning, der er i kommunerne med, at man i stort tal desværre må anbringe en masse børn uden for hjemmet.
Der er jo noget galt, og der kunne en sådan værdikommission måske på forskellig vis bidrage til at få ministerierne op på dupperne, sådan at man også fik en folkelig debat i gang om, hvordan man i meget højere grad undgår at anbringe børn uden for deres eget hjem.
Tallene er så stigende, at de er dybt alarmerende. Jeg synes, det var sådan nogle lidt mere jordnære ting, debatten i dag burde dreje sig om.
Kim Behnke (FP), 1999-02-04:
Hr. Frank Dahlgaard har ret.
Der er mennesker, der er hoppet på synspunkter af totalitær observans, hvad enten det er kommunister eller nazister osv., og de er jo netop kendetegnet ved, at i deres samfundstyper er det staten, der går ind og bestemmer.
Det var staten i Nazityskland, der bestemte, hvordan borgerne skulle opføre sig, hvor mange børn de skulle have osv. osv.
Men hvad er det, Kristeligt Folkeparti vil?
De vil have, at værdikommissionen skal bevidstgøre den danske befolkning.
Og så går jeg ind og fortæller, hvordan man har gjort det i Norge, hvor man har fået inspirationen fra.
Det foregår med statspropaganda på bagsiden af mælkekartoner om, hvad der er det gode liv, og hvordan man skal leve sit liv, og hvor mange gange om dagen man skal sige: Jeg elsker dig! til sin kone.
Så det er ikke længere noget, der er selvgroet.
Med hensyn til de frie medier skulle hr. Frank Dahlgaard prøve i en tilfældig uge at se tv-nyhederne på alle de kanaler, der er.
Det er den samme håndfuld eksperter, der bliver interviewet igen og igen.
Det er jo ikke den almindelige borger, der kommer til orde.
Det er de selvudnævnte eksperter, der bliver trukket ind i tv-studierne og får lov til at give deres uforbeholdne mening.
Og så til hr. Søren Søndergaard: Jamen det er klart, jeg er liberalist, hr. Søndergaard er socialist, så vi kan jo ikke være enige om, hvordan ejendomsretten skal være.
Men jeg kan ikke forstå, at hvis jeg går hen og køber en ejerlejlighed, så må jeg bo der lige så meget og lige så tosset, jeg har lyst til, hvis jeg køber et parcelhus, må jeg bo der, hvornår jeg har lyst til, men køber jeg noget, som tilfældigvis bliver udnævnt til at være et sommerhus, så kommer staten og bestemmer, hvornår og hvor tit jeg må komme og gå dér, og hvad jeg i øvrigt har tænkt mig at gøre ved det sommerhus.
Dér har staten stjålet retten til, at jeg selv bestemmer over min ejendom, lige så vel som staten stjal 2 m jord fra alle de bønder, der har jord liggende op til åer og vandløb, oven i købet uden at få kompensation, og hvor Højesteret gik ind og erklærede, at man var enig med staten.
Men det er jo selvfølgelig også staten, der har udnævnt alle højesteretsdommerne. Det er selvfølgelig konflikten mellem at være liberalist og socialist.
Jeg tror på individet.
Hr. Søndergaard tror på statens ufejlbarlighed.
De steder i verden, hvor man har prøvet at lade staten styre det hele,
er det gået galt hver gang.
Margrete Auken (SF), 1999-02-04:
SF vil stemme for forslaget, men finder altså, at der er spørgsmål om de udpegede råd, hvis sammensætning vi ingen indvendinger har imod, men hvis funktioner kan være meget ansvarsforflygtigende både i forhold til det politiske system her i huset og i forhold til Kulturministeriet.
Jeg mener heller ikke, at vi har sikret, at den situation, der opstod på Statens Teaterskole, er garanteret ikke at kunne opstå igen.
Tilsvarende mener jeg, at spørgsmålet om kulturinstitutionernes og uddannelsesinstitutionernes rektorers demokratiske forankring bestemt heller ikke er tilfredsstillende.
Jeg regner ikke med at få det lavet om nu, så der er ikke tale om, at vi stiller ændringsforslag, men der er tale om, at vi godt vil have præciseret, hvor vi finder, at svaghederne i den her situation er.
Jann Sjursen (KRF), 1999-02-04:
Statsministeren begyndte med at konkludere i sin tale, og det synes jeg var fint, nemlig et ja til en debat om værdier og et nej til at låse debatten inde i en værdikommission.
Jeg synes, det er vigtigt her fra begyndelsen af debatten at understrege, at Kristeligt Folkeparti ikke har tænkt sig, at værdidebatten skal låses inde i en værdikommission. I den henseende synes jeg sådan set, at statsministeren gør Kristeligt Folkeparti og vores beslutningsforslag uret.
Det, vi har lagt op til i vores beslutningsforslag, er jo netop en udadvendt værdikommission, der kan være med til at sætte gang i debatten, give debatten et spark, og er altså ikke tiltænkt at skulle være en kommission, hvor vi sætter nogle kloge hoveder sammen - de kan være gode nok - for at kloge i det.
Det synes jeg er vigtigt for mig at understrege, også når man skal vurdere, om det er et godt eller et dårligt forslag.
Så det være understreget her indledningsvis.
Så vil jeg sige, at jeg er glad for, at statsministeren tager udfordringen op og giver sit og regeringens bud på de værdier, som man mener skal præge vort samfund.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-02-04:
Hr. Henrik Sass Larsen kom ikke så meget ind på, hvad det egentlig er for værdier, som Socialdemokratiet synes er de vigtigste.
Det gjorde så hans partifælle, statsministeren, som altså mener, at vi værdimæssigt er på det rigtige spor i Danmark, som altså mener, at det er institutionerne og det er staten og det offentlige, der har det store og endelige ansvar for folk og familier her i Danmark.
Her mener vi fra en anden side i Folketinget noget helt andet.
Statsministeren sagde, at vi er verdens rigeste samfund.
Ja, hvis man måler det økonomisk ud fra bruttonationalprodukt.
Men vi er altså også et af de lande, der har den højeste selvmordsrate.
Vi er et af de lande, der har rigtig mange ensomme mennesker både blandt unge og blandt gamle.
Vi er et af de lande i den rige verden, som har en ret kort levealder.
Vi er et af de lande, som har et højt alkoholforbrug.
Nej, vi lægger med den politik, der har været ført, vægt på nogle delvis forkerte værdier, og selvfølgelig er det på sin plads at få en debat om det her, og fra vores side skal der komme en bredside mod den socialdemokratiske model, som sandelig ikke sætter de menneskelige værdier i centrum.
Jann Sjursen (KRF), 1999-02-04:
Jeg synes, det er vigtigt at understrege, at den oplistning af emner, der er i B 14, er eksempler på, hvad en værdikommission kan tage fat på.
Det er ikke en egentlig dagsorden for kommissionen.
Vores tanke er, at kommissionen selv må vurdere, hvad det er for temaer, som optager befolkningen, og som er værd at tage fat på i en bredere folkelig værdidebat.
Jeg vil også godt understrege, at fra Kristeligt Folkepartis side er det her ikke et spørgsmål om, at vi skal vende tilbage til gamle dage.
Det kan da godt være, der er nogen, der gerne vil vende tilbage til de gamle dage, hvor fagbevægelse var fagbevægelse, Socialdemokrati var Socialdemokrati, og Kristeligt Folkeparti var Kristeligt Folkeparti for den sags skyld.
Men det er ikke det, vi vil.
Vi vil bare gerne, at vi i fællesskabet er med til også at forsøge at formulere nogle fælles værdier i den udstrækning, vi kan.
Der vil være noget, der skiller, men der må også være noget, der samler, hvis samfundet skal hænge sammen. Der må være et vist minimum af lim, som jeg ynder at kalde det, som binder samfundet sammen, hvis vi skal fungere som et sådant.
det, debatten handler om, og det er det, som den også i en eller anden udstrækning med eller uden værdikommission må føre frem til.
Det er ikke et spørgsmål om, at debatten skal foretages oppefra i modsætning til, at den foregår nedefra.
De to ting kan udmærket supplere hinanden, og det er i øvrigt også det, de norske erfaringer viser.
Det er faktisk en kommission, der virker som en katalysator for en bred folkelig debat.
Henrik Sass Larsen (S), 1999-02-04:
Hr. Frank Dahlgaard brugte jo det meste af tiden på at angribe statsministeren, så jeg vil lade statsministeren svare for sig selv.
Til hr. Jann Sjursen
Det er jeg ikke sikker på generelt er den korrekte måde at beskrive samfundets udvikling på. Vi mener tværtimod i Socialdemokratiet, at tilstedeværelsen af materielle goder, og det, at man rent faktisk har mulighed for at vælge nogle materielle værdier her i tilværelsen, også gør, at man netop får overskud til også at koncentrere sig om, hvilke andre livsværdier man skal have.
Rent retorisk stillet op kunne man prøve at spørge de fattige mennesker rundt omkring i verden, hvad de ville synes om at deltage i en dagsorden om, at vi skal sætte de immateterielle værdier i højsædet frem for de materielle værdier.
Det var det, jeg sigtede til i forhold til Kristeligt Folkepartis forslag.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-02-04:
Statsministeren og den socialdemokratiske ordfører, hr. Henrik Sass Larsen, var meget defensive i deres analyse af værdikommissionens fremtidige arbejde.
Det var så at sige
nærmest konservativt. Sagen er jo den, at det, der skal til, er, at der kommer nogle grundlæggende ændringer af de værdier, vi har.
Ikke for at vende tilbage til en gammeldags minimalstat, men for at redde det velfærdssamfund, vi har, for at redde de værdier, der er i velfærdssamfundet.
Velfærdssamfundet adskiller sig jo som model for velfærdsstaten ved, at man giver afkald på alt det gode, som man jo aldrig nogensinde kan nå til enighed om, for i stedet for at koncentrere sig om de politiske anstrengelser, der
f.eks. er i Folketinget, for at minimere den sociale og konkrete ulykke
Og dér er velfærdssamfundet jo ikke nogen snurretop, som hele tiden holder balancen, når man sådan går rundt om den.
Det vælter omkuld det her velfærdssamfund, hvis man som individ dropper sit ansvar for sig selv og for andre.
Et ansvarligt samfund kræver noget af den, som modtager hjælp, sådan at hjælpen bliver til selvhjælp, sådan så flest muligt på langt sigt forsørger sig selv.
Det er det, en sådan værdidebat skal dreje sig om.
Hvordan får man folk til at vedkende sig et ansvar?
For når først man har vedkendt sig et ansvar, så tager man et ansvar
for sig selv, sin familie, for samfundet.
Det er den debat, vi skal have i gang, og det synes jeg ikke
Socialdemokratiets ordfører var nok inde på.
Jann Sjursen (KRF), 1999-02-04:
Hr. Henrik Sass Larsen får det til at lyde, som om Kristeligt Folkeparti ønsker, at vi skal vende tilbage til jordhulerne, og det er så det, men det er overhovedet ikke det, debatten handler om.
Spørgsmålet er: Hvornår er nok nok?
Hvor meget mere skal vi have at æde og drikke, havde jeg nær sagt, før vi æder og drikker os endnu mere ihjel, end vi gør i forvejen? Vi har jo nok.
Vi har hvert år mange, der begår selvmord.
Vi har mange, der er ved at gå til i druk.
Så kan man godt sige, vi har et fantastisk velfærdssamfund, men kendsgerningen er, at der er ufattelig mange, der ikke færdes vel, og det er ikke et spørgsmål om kroner og øre.
Det er først og fremmest et spørgsmål om, vi måske nok har meget at leve af, men ikke har så meget at leve for.
Det, synes jeg, er det, der må være det centrale i debatten.
Det må være det, der i virkeligheden fører til et værdioprør, vil jeg kalde det, i forhold til vores velfærdssamfund, og jeg kan ikke stille mig tilfreds med de statistiske oplysninger, som vi har, og sige: Jamen det går jo godt, vi skal bevare vores velfærdssamfund, vi skal justere lidt hist og pist.
Vi har nok, men spørgsmålet er: Hvad har vi at leve for?
Søren Søndergaard (EL), 1999-02-04:
Som medlem af et marxistisk parti kan jeg selvfølgelig følge den socialdemokratiske ordfører i, at man ikke kan skelne mellem immaterielle værdier og materielle værdier. Jeg synes også, at der måske er en svaghed i det beslutningsforslag, når der i selve teksten til beslutningsforslaget lægges lidt for tydeligt op til en skelnen, en skelnen, der sådan set ikke begrundes eller argumenteres for i bemærkningerne og, hvis man ser på den norske model, sådan set heller ikke indgår dér.
Derfor skulle det vel også være muligt at finde flertal for, at den skelnen heller ikke indgår i selve teksten, og det tror jeg sagtens vi kan forhandle os frem til.
Derimod kan jeg ikke følge den socialdemokratiske ordfører, ikke forstå den socialdemokratiske ordfører, når vi får sangen om, at værdidiskussion jo ikke skal lukkes inde i en kommission.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvordan man ud af denne tekst kan læse, at Kristeligt Folkeparti eller andre for den sags skyld ønsker at låse diskussionen inde i en kommission, medmindre man mener, at enhver nedsættelse af en kommission er at lukke en diskussion inde. Og hvis det er tilfældet, vil jeg da godt høre, hvilke andre kommissioner den socialdemokratiske ordfører vil have nedlagt.
Henrik Sass Larsen (S), 1999-02-04:
Til hr. Jann Sjursen og spørgsmålet om, hvad det er for nogle problemer, der er i det her velfærdssamfund, også når vi har mange gode materielle vilkår:
Som også statsministeren understregede i sit indlæg, er vi jo ikke i tvivl om i Socialdemokratiet, at netop den ulighed, der findes i samfundet, hvor mange mennesker rent faktisk ikke har specielt gode vilkår, og igangsættelsen af initiativer, så de mennesker rent faktisk får en bedre tilværelse, lige præcis er en hovedopgave for regeringen, for Folketinget, for andre.
Det er, om jeg så må sige, hele det socialdemokratiske
projekt, et projekt, som hr. Jann Sjursen og hans parti også var med i i starten.
Det er netop at prøve med denne regerings hjælp at få øget gang i det her samfund, så man rent faktisk får genereret nogle værdier, så man rent faktisk får givet folk valgmulighed, også dem, som er de svagest stillede i samfundet.
Der er jo ingen tvivl om, at det netop er det socialdemokratiske projekt.
Vi har jo, ved at vi har reduceret arbejdsløsheden, ledigheden, givet valgmuligheder til folk, som er på overførselsindkomster,
givet folk i bl.a. de svagest stillede familier rundtomkring et reelt indhold i tilværelsen.
På den måde har vi virkelig genereret værdier og muligheder for folk, og det er der jo ingen, der er uenig med hr. Jann Sjursen i.
Men det, som vi rent faktisk ønsker, og som vi siger med det her forslag, er jo en debat, som er løbende, som er en del af hele regeringssamarbejdet, som er en del af hele den institution, som man har her i Folketinget, og det er der vel formentlig ikke noget behov for, at vi også får en kommission til at drøfte.
Det er det, der er vores ræsonnement i denne sag.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-02-04:
Spørg i de fattige lande, om ikke de er interesserede i mere materiel velfærd, siger den socialdemokratiske ordfører.
Men spørg også i de fattige lande, hvordan de ser på et samfundssystem som det danske, hvor børn, før de kan gå og sige noget som helst, er henvist til institutioner i hovedparten af dagens lyse timer, og hvor ældre mennesker og gamle mennesker sidder på institutioner i hver deres celle, ensomme og ulykkelige.
Der kommer jo folk fra de fattigste lande, repræsentanter fra de fattigste lande, til Danmark og ser Institutionsdanmark og går bort med tårer i øjnene, for det er ikke de værdier, som de sætter højest.
Det er også en del af virkeligheden.
Det er også en del af de værdier, hvor Danmark er et temmelig fattigt land.
Helge Adam Møller (KF), 1999-02-04:
Først til lykke med debuten til den socialdemokratiske ordfører.
Jeg synes, den var god, jeg synes også, det var en spændende tale.
Jeg var ikke helt enig, men den æggede til debat, og det er vel et af de fornemste formål med også at gå på talerstolen.
Held og lykke med det også i fremtiden.
Men se, der var en enkelt ting, jeg bed mærke i, og det var det, at den socialdemokratiske ordfører sagde om, at det, befolkningen i mange fattige lande higede efter, selvfølgelig var økonomisk vækst.
Det tror jeg er rigtigt.
Men der er én ting, der har slået mig, når jeg har besøgt en række af disse fattige lande.
Jeg boede 12 dage i en landsby ude i Angola; jeg har boet blandt nogle primitive indianere i Bolivia; jeg har også besøgt nogle lokale indbyggere i Cambodja, og de har en meget lav levestandard, meget lav.
Men der er én ting, der altid har slået mig: De har en livsværdi, en livsglæde, et forhold generationerne imellem og familierne imellem, som efter min mening er langt større, end vi har i Danmark og andre lande.
Derfor synes jeg, at der er noget, vi måske godt kunne lære, og det er vel også det, det her beslutningsforslag lægger op til.
Hvordan kan vi, samtidig med at vi har økonomisk vækst, og det har vi jo i Danmark, også skabe en kulturel vækst, en familiemæssig vækst og en vækst i livsglæden?
Det er ikke nok bare at have en god betalingsbalance - det har vi ikke engang
- men der er altså andre ting, der vejer endnu tungere, for at vi bliver lykkelige.
Henrik Sass Larsen (S), 1999-02-04:
Jeg skylder et svar til hr. Søndergaard, som klandrede mig og spurgte, om man ikke kunne lide kommissioner overhovedet.
Det, som jeg også tror hr. Søndergaard er enig med mig i, og som jeg prøver at illustrere, er, at hvis man har en debat i forvejen, om man så må sige, i de folkelige organisationer, så er det da bedre, at den er dér, og at den vokser op derfra, om man så må sige, end at den kommer ovenfra og ned.
Det, jeg konstaterede, var, at en sådan debat foregår mange steder allerede i dag.
Så er der spørgsmålet fra hr. Frank Dahlgaard, som ikke er helt overbevist om, hvad de fattige lande måtte mene om det danske velfærdssamfund.
Jeg tror nu, at de vil være ganske interesseret i at få et tilsvarende samfund.
Hvis man spørger rundtomkring i verden, hvad det er for nogle foregangsmodeller, som man har, hvad det er, man rent faktisk kunne ønske sig, så er det faktisk et udbredt ønske, at man kunne opnå de samme standarder, som vi har herhjemme. Beskrivelsen af det velfærdssamfund, som hr. Frank Dahlgaard måtte møde i hverdagen, genkender jeg ikke helt.
Jeg mener faktisk, at vi generelt har et utrolig godt og velfungerende samfund.
Og så til sidst til hr. Helge Adam Møller om, hvilke værdier man har, specielt i fattige lande
: Jeg er jo ikke uenig i, at der kan vælges andre værdiformer og livsværdier end dem, der er i det danske samfund.
Men det, som jeg understreger, og som jeg synes er utrolig væsentligt, er, at man har friheden til at vælge, hvad det er for nogle værdier, som man rent faktisk ønsker for sig selv og for sin familie og for de fællesskaber, man ønsker at indgå i.
Der mener jeg faktisk, at betingelsen herfor også er tilstedeværelsen af en materiel velstand, hvor man faktisk har mulighed for at vælge de her ting.
Det var min pointe her.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-02-04:
Min partifælle, hr. Brian Mikkelsen, holdt en særdeles klog og rigtig ordførertale, som hr. Peter Duetoft skulle have hørt efter; så havde hr. Peter Duetoft ikke kørt den polemiske facon.
For hvad var det, hr. Brian Mikkelsen sagde og gentog i sin korte replik her for nylig?
Det var, at det velfærdssamfund, vi har skabt - og Det Konservative Folkeparti har et medansvar for det - dette velfærdssamfund er ikke holdbart.
For alle de systemer og ordninger har gjort noget ved folk og deres mentalitet.
Man er begyndt at spekulere i at få tilskud, i at få tilskud som ved private skoler, i sociale tilskud og i skattesystemet.
Og derved undergraves det hele.
Det sorte arbejde vokser, gør det selv-arbejdet vokser.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-02-04:
Nu skal vi, det siger jeg henvendt til hr. Peter Duetoft, som jeg sætter meget højt,
passe på ikke at blive alt for konservative her.
Sagen er jo den, at hvis man vil bevare vores velfærdssamfund, så skal vi også forandre vores velfærdssamfund.
Det vil sige, man bliver nødt til at turde indstille sig på væsentlige ændringer.
Man kan jo ikke bare tage en diskussion med de unge mennesker, som var fremme i morges i radioen og tv, om nogle vidtgående ting, hvis man ikke også siger, man er indstillet på at diskutere, hvad det er, vi vil med vores velfærdssamfund.
Det velfærdssamfund, vi har, er blevet til alt for meget stat og alt for lidt samfund.
Det er blevet til en masse sociale systemer, som jo vikler sig ind i hinanden.
Det tror jeg er en kendsgerning, som alle er opmærksomme på, medens de mennesker, vi her taler om, måske mest af alt ønsker opmærksomhed og så frihed til at klare sig selv.
Det er jo det, det handler om.
Man har altså kort sagt med det samfund, vi har opnået i dag, vænnet for mange af med at tage vare på deres eget liv, på deres egen skæbne, og det vil sige, at ansvaret altså er løbet væk fra den enkelte over til de mange.
Det betyder, siger jeg til hr. Søren Søndergaard, at ligegyldigheden tager over.
Man glemmer altså, at det er det enkelte menneske, der altid i sidste ende har ansvaret for sit eget liv.
Altid.
Det betyder ikke, at det her er et spørgsmål om et enten-eller.
Det er simpelt hen et spørgsmål om, at man skal prøve at opnå noget, for jeg erkender og respekterer det velfærdssamfund, vi har.
Det har vi et kolossalt ansvar for i Det Konservative Folkeparti, og det vil jeg ikke grundlæggende ændre ved.
Jeg vil godt bevare velfærdssamfundet, og der bliver man altså nødt til at tage den diskussion.
Udgangspunktet - i hvert fald for Det Konservative Folkeparti - er altid det enkelte menneske, ikke systemet.
Vi skal sørge for, at systemerne tilpasses mennesket og ikke omvendt, derfor skal man ikke putte folk i kasser, og det er simpelt hen udgangspunktet for den diskussion, vi håber kommer nu her.
Poul Nødgaard (DF), 1999-02-04:
Ja, det er helt rigtigt, at det er forbudt, men hr. Jes Lunde ved jo også godt, at det i nogle tilfælde finder sted alligevel, og hr. Jes Lunde og andre ved også, at mange så tager fra Danmark til udlandet og får det foretaget og så vender tilbage
Det synes jeg næsten er lige så kriminelt som at lave det her i landet.