Per Stig Møller (KF), 2000-05-04:
Religionsfriheden er en af de fundamentale menneskerettigheder.
Vi skal alle kunne tænke, tro og sige, hvad vi vil, men selvfølgelig under ansvar over for straffeloven.
Der er jo naturligvis ytringer, som er forbryderiske, hvis de opmuntrer til mord og sågar massemord, sådan som vi jo netop drøftede det omkring holocaust og nazismen i går, og der er jo naturligvis religiøse handlinger og riter, som vi mener bør straffes og forhindres.
Sekter, som inddrager mord og blodofre i deres kult, er uacceptable, ligesom vi ikke kan acceptere undertrykkelse af kvinder eller sågar omskæring af kvinder, om tilhængerne så nok så meget måtte henvise til deres tro. Kannibalismen har også sine tilhængere, også i forbindelse med kult og nedarvede ritualer, og den går jo heller ikke.
Så ligesom alle andre friheder er religionsfriheden omgærdet af en grænse, og den grænse går, hvor nogles frihed bliver til andres ufrihed, og hvor nogle ofrer og andres ofres; men inden for disse grænser ligger jo, hvad vi forstår ved religion og dermed religionsfrihed.
Mennesker må bede til guder og til de guder, de vil, og tro på den frelse, de kan.
Livet er skyggefuldt og mørkt nok til, at vi alle har behov for at se lys og håb.
Det har menneskene så også gjort fra tidernes morgen, og endda før de første mennesketyper overhovedet fik talens brug.
Kult, ritualer, ceremonier, tro og forestillinger om det hinsides
hører mennesket til, og det skal ingen stat forbyde.
Vores tro er vores egen sag.
Den tilhører ikke staten, og derfor skal vi i vores udenrigspolitik og bistandspolitik arbejde for, at tros- og religionsfriheden garanteres alle overalt.
I bistandspolitikken må vi placere dem blandt de fundamentale menneskerettigheder, som vi jo har besluttet skal fremmes gennem vores politik, og det betyder, at vi skal se lige så kritisk på bistand til lande, der krænker denne ret, som vi ser på bistand til de stater, der krænker andre af de menneskerettigheder, der skal beskyttes.
Vi har set det ske
i mange fundamentalistiske, muslimske lande, hvor enhver, der ikke er rettroende, forfølges, og sådan som hr. Kofod-Svendsen har bemærket det i dag, foregår der forfølgelse af kristne i en lang række af disse lande.
Vi ser det i dag i Kina, som stadig frygter religionen, og som forfølger kristne og tibetanske munke og nonner, men vi må være imod det alle vegne og gøre det tydeligt i vores udenrigs- og bistandspolitik.
Folketinget gør det jo nu i forhold til Kina ved at modtage Dalai Lama officielt, og efter at have truet med reaktioner og vrede er kineserne faldet ned igen.
Havde vi givet efter, var de blot blevet ved, kineserne, og så havde man ikke fået vist, at man støtter Dalai Lama, og at hans folk kan få lov til at tro, som de vil i Tibet.
Vi kan heraf lære, at vi gør ret i at stå fast, når
menneskerettighederne skal respekteres,
Mange stater forhindrer som nævnt kristne i at dyrke deres religion, og det må naturligvis have indvirkning på vores politik og ikke mindst på vores bistandspolitik i forhold til dem.
Det er vores eneste måde at beskytte deres trosfrihed på.
Det Konservative Folkeparti har altid stået for menneskerettighederne, herunder religionsfriheden, og vi bliver ved med at forsvare dem, for uden dem er der intet værdigt menneskeliv.