Per Stig Møller (KF), 2000-10-26:
Der bruges mange milliarder på dansk bistandspolitik, og efter vores opfattelse kan man godt spare nogle af dem i dag.
Det er også vores opfattelse, at den helt sakrosankte binding af det danske udviklingsbidrag til bruttonationalproduktet eller bruttonationalindkomsten er noget uhensigtsmæssig.
Vi ved godt, at den stammer fra en FN-anbefaling, men den er der stort set heller ikke andre lande end Danmark som lever op til.
Hvad er det, der er galt med denne binding til rigdomsbegrebet?
Der er det galt, at det ikke reelt svarer til landets rigdom og vores lands rigdom.
Når vi ansætter flere i den offentlige sektor i stedet for at have flere på dagpenge, så er det jo godt, og så stiger vores indkomst formelt, men reelt er landet jo ikke blevet én krone rigere, tværtimod stiger skatten bare.
Når stormen raser over landet og forsikringsselskaberne skal bruge 10 mia. kr. til at rydde op efter den, så stiger vores BNP og BNI, fordi disse penge er gået fra forsikringsselskabernes kasser over til håndværkerne, men landet er jo ikke blevet rigere af den grund.
Derfor kan man sætte spørgsmålstegn ved, om vi så slavisk skal følge 1 pct.-målsætningen, som tilfældet er, eller om vi ikke hellere skal overveje: Hvad kan vi gøre godt, og hvad skal vi så afsætte til det?
Ikke fordi vi ønsker drastiske nedskæringer, men realistiske budgetter
omkring udviklingsbistanden.
I den nye strategi, som udviklingsministeren lægger op til nu, samler man sig netop om, hvad Danmark kan gøre godt, og det er vi enige i.
Ministeren lægger derfor klogelig op til at luge ud nogle steder og sætte lidt mere kød på andre steder.
Den nye udgave af strategien og politikken er en fornuftig forbedring i forhold til det første oplæg, vi drøftede i foråret.
Der er f.eks. lyttet til de folkelige organisationers ofte meget rimelige og velargumenterede holdninger og indvendinger.
Der er ikke tvivl om, at vi med ngo'erne har meget dygtige, energiske og motiverede folk ude i den verden, vi gerne vil hjælpe, og det har været glædeligt at konstatere, hvorledes også disse ønsker den folkelige forankring herhjemme styrket og præciseret, og derfor har strategien også vist en vifte af tegn på og dokumentation for, hvorledes den folkelige forankring dokumenteres og styrkes.
Det er også en forbedring i forhold til det oprindelige oplæg.
Det er stadig fattigdomsbekæmpelse, menneskerettigheder og demokrati og inddragelse af kvinderne i samfundenes udvikling, som vi lægger hovedvægten på, og sådan skal det fortsat være.
Og her er vi enige i, at det drejer sig om at få de fattige lande inddraget i den økonomiske globale proces for at forhindre, at disse sakker yderligere agterud og ender i opløsning på grund af fortvivlelse og armod. Derfor skal der sættes ind på flere områder.
Et af dem er gældslettelse under forudsætning af god regeringsførelse, ellers er pengene jo spildt en gang til. Et andet er bedre markedsadgang, og her støtter vi udviklingsministerens indsats for de fattigste lande i forhold til EU.
Et tredje er bedre samarbejde med erhvervslivet for at sætte produktion og beskæftigelse i gang.
Et fjerde er arbejdet for internationale spilleregler i den nye økonomiske verdensorden, og der mener vi, at der burde tages nogle initiativer i FN og i FN's komité ECOSOC.
Heldigvis bevæger flere lande sig jo fra undertrykkende til demokratiske regimer, sådan som det f.eks. er sket i Sydafrika, og over for sådanne lande tilbyder ministerens strategi overgangsbistand, så man kan konsolidere demokratiet.
Og det er jo rimeligt nok: Når vi har støttet processen før demokratiet, er det jo ganske rimeligt at støtte demokratiet i dets første fase.
Men det skal heller ikke blive ved, også hverdagen indfinder sig for demokratierne.
Ministeren påtænker en lignende støtte til Indonesien, og det kan der forhåbentlig være en god mening i, men en del tyder for os på, at Cambodja måske trænger sig mere på efter de rimelige og restriktive kriterier, ministeren med rette fremlægger.
Den danske udviklingsindsats skal bygge på kvalitet, kvalitet i alt, hvad vi indskiber os i.
Det betyder grundig og kritisk gennemgang af projekterne, før de søsættes, og opmærksomhed over for dem, mens de er i søen, så vi bl.a. sikrer os, at modtagerlandet virkelig ønsker vore projekter, bidrager til dem som partnere og agter at videreføre dem
bagefter
Ellers vil det jo kun gavne nogle ganske få i en kort periode, hvorefter vi og de er lige vidt.
Vi er således enige i de klare bemærkninger, der er om kvalitet i ministerens strategipapir, men vi er noget skeptiske over for hans forslag om, at man kan give generel budgetstøtte.
Det forslår nok ikke ret meget med vore midler.
Vi er trods alt stadig væk et lille land, og vi risikerer at forskertse nogle gode projekter og indsatser for i stedet at lægge pengene i regeringernes kasser.
Vi er i princippet enige i samarbejdet med de internationale organisationer om, at samarbejdet skal bygge på landenes egne nationale prioriteringer, men dette kan ikke stå alene, for vi skal også kunne hjælpe på tværs af regeringernes egne interesser og prioriteringer, for gør vi ikke det, er der mange projekter, vi sikkert godt kan opgive.
F.eks. hjælper vi jo netop de kasteløse i Indien, fordi de ikke prioriteres af den indiske regering.
Derfor er det vigtigt at fastholde civilsamfundet og det opsøgende arbejde
, hvis man vil hjælpe de fattigste, de forsømte og de udstødte. Vi kan ikke kun basere os på samarbejde med regeringerne, men vores opgave er heller ikke at gå ind som fortalere og politisere i landene og måske derved fremkalde tvister og i sidste ende borgerkrig.
Vi skal nøgternt støtte og hjælpe, hvor vi mener, det er berettiget, er muligt og ønsket.
Fleksibilitet og konsekvens gør ministeren til sine nøgleord i papiret, dem er vi enige i.
Men det betyder jo så også f.eks., at konsekvens må der drages, når tingene udvikler sig, som tilfældet er i Zimbabwe.
Så alt i alt står vi med et godt grundlag for det videre arbejde i bistandspolitikken.
Vi har nogle principielle indvendinger, som er nævnt, nogle konkrete ændringer til praksis, som det er fremgået af den her tale, og som vi vil arbejde videre med i den kommende tid, når strategien skal udmøntes i konkrete handlinger.