Per Stig Møller (KF), 2003-12-10:
Jo, men jeg skal beklage det.
Der er vist begået to i løbet af hele året, og det er selvfølgelig også to for mange.
Men vi er nu engang mennesker også i Udenrigsministeriet.
Her er jeg så glad for, at fejlen ikke var meningsforstyrrende, for begge de to undersøgelser viste, at over to tredjedele af irakerne regner med, at på grund af den allierede indsats, bliver fremtiden bedre for dem.
Det er også rigtigt, som hr. Søren Søndergaard siger, at et flertal selvfølgelig ønsker den amerikanske tilstedeværelse afsluttet.
Det gør amerikanerne også selv, og derfor er der jo indgået en aftale om, at irakerne selv fra den 1. juli 2004 overtager styringen af landet og selv afgør, hvem de så beder om at sikre stabiliteten omkring det nye Irak.
Vi har også hele tiden arbejdet for, at FN skulle ind.
USA appellerer jo også til så mange lande som overhovedet muligt om at gå ind, og vi har hele tiden arbejdet for, at FN's appel, senest resolution 1511, blev efterkommet af så mange lande som overhovedet muligt.
Senest gjorde jeg det personligt ved NATO's udenrigsministermøde, hvor jeg sagde, at de NATO-lande, som endnu ikke var gået med, burde gå med efter resolution 1511.
Jeg er enig i, at det ikke kan bruges som undskyldning, kun som forklaring. Der er ikke nogen undskyldning, der er kun en forklaring.
Det var det, jeg gav.
Og hvad har jeg så lært af det?
Hvad har vi alle sammen lært af det?
At selv om det er to fejl på et år, så skal vi selvfølgelig sørge for, at Folketinget får maksimal tid, således at man også har sikkerhed for, at selve behandlingen af de fuldstændig legitime spørgsmål, Folketinget stiller, også får en ordentlig, forsvarlig behandling.
Det betyder så, før hr. Søren Søndergaard får armene helt op i himlen, at jeg selvfølgelig vil gøre mit bedste for, at der kommer bedre tid i Folketinget.
Ja, det kan jeg godt forstå.
Man skal da også have svar på det, man spørger om, og jeg beklager meget, at Udenrigsministeriet i forbindelse med behandlingen af B 1 om styrkelse af det danske bidrag til den multinationale sikkerhedsstyrke i Irak, hvor man fik 207 spørgsmål, der hurtigt skulle besvares, kom til at begå en fejl.
Jeg synes naturligvis, det er helt rimeligt, at man påtaler fejlen.
Det har jeg også selv gjort.
Der er to meningsmålinger, der er blevet forvekslet, og det er selvfølgelig ikke tilfredsstillende, og derfor har jeg selvfølgelig også rettet fejlen i mit brev til Forsvarsudvalget den 5. december 2003, hvilket formentlig er forudsætningen for hr. Søren Søndergaards spørgsmål. Men det havde jo været afgørende, hvis det havde været diametralt modsat, det, som stod i den rigtige undersøgelse, i forhold til den, der blev henvist til.
Det er imidlertid ikke tilfældet.
Hvis hr. Søren Søndergaard ser de to meningsmålinger, som er blevet forvekslet, så er de blevet forvekslet, fordi tallene stort set var identiske. Hvis man tager Gallup, så mener 67 pct. af befolkningen i Irak, at Irak vil være bedre stillet om 5 år.
Begge viser således, at over to tredjedele af de ganske almindelige irakere, der er spurgt, er optimister med hensyn til fremtiden.
Det er jo opmuntrende, og derfor forstår jeg godt, at hr. Søren Søndergaard gerne vil have begge tal.
Det har hr. Søren Søndergaard fået.
Jeg går ud fra, at hr. Søren Søndergaard så også deler min glæde over, at det viste sig, at den fejl, der er blevet begået, trods alt ikke var meningsforstyrrende.
Men der er grund til optimisme i Irak og forhåbentlig også hos hr. Søren Søndergaard.