Per Stig Møller (KF), 2006-01-19:
Jeg vil godt takke for en omhyggelig debat, men før jeg kommer med de afrundende bemærkninger, vil jeg godt anfægte hr. Hoydal, der fortæller, at Folketinget sagde ja på et forkert grundlag, for det er jo simpelt hen ikke sandt.
Hvis hr. Hoydal havde ulejliget sig med at se beslutningsforslaget, havde han kunnet se, at det er det manglende samarbejde med FN, som anføres i de 13 punkter, der er begrundelsen for, at der blev sagt ja i marts 2003.
Der er endnu ikke nogen, der har påstået, at Irak op til marts 2003 samarbejdede med FN på et tilfredsstillende grundlag, så det er simpelt hen ikke rigtigt.
Men i øvrigt er det jo ikke emnet i dag.
Emnet i dag er, om vi vil imødekomme FN's opfordring til at være med til at stabilisere og sikre Irak i 2006, og jeg er meget glad for, at et meget bredt flertal fortsat ønsker at imødekomme FN's ønske.
Jeg er godt klar over, at nogle af dem, der er med i flertallet i dag, siger, at det kun er frem til den 1. juli.
Det skal jeg vende tilbage til, men i hvert fald er vi enige om at imødekomme FN's opfordring indtil den 1. juli.
Vore 530 soldater, der siden juni 2003 efter opfordring fra FN og Irak har lavet et fremragende stykke arbejde, kan nu få at vide, at de også efter den 1. februar kan udføre det arbejde, FN og Irak beder dem om: stabilisere og sikre Iraks og det irakiske folks ret til at bestemme over sig selv og ikke blive underkastet diktatorer eller terrorister.
Jeg vil godt sige til hr. Holger K. Nielsen, at nu skal hr. Holger K. Nielsen i sin iver efter at være retorisk mester her i Folketinget – hvad han naturligvis er, jeg bøjer mig i støvet for ham – altså være meget varsom med sine ord.
Jeg er faktisk temmelig ubehagelig tilpas ved, at hr. Holger K. Nielsen snakker om korsfarermentalitet og derved sætter korsfarerstemplet på de danske soldater dernede.
De er jo ikke dernede som korsfarere, og ved at bruge ordet korsfarer bruger hr. Holger K. Nielsen lige præcis det ord, som Al-Qaeda ønsker at hæfte på de vestlige soldater, som er dernede efter opfordring fra Irak.
Det er præcis det udtryk, som de bruger i deres propaganda, og som SF's ordfører altså bruger her fra Folketingets talerstol om de danske soldater, og jeg er nødt til at sige, at det kræver en undskyldning fra hr. Holger K. Nielsens side over for de danske soldater.
Jeg vil godt læse noget fra en bog, som udkommer i netop disse dage.
Den hedder »Soldat for Danmark«, den drejer sig om oversergent Jakob Birger Hansen og er skrevet af Peter Ernstved Rasmussen, og den beskriver, hvad det vil sige at være soldat dernede.
På side 206 i bogen står der, at irakerne er glade – virkelig glade, virkelig begejstrede – fordi vi har hjulpet dem med at opbygge deres skoler, overdraget dem en tandklinik og givet dem en vandpumpe eller bare nogle fodbolde; de er glade, fordi de ikke længere behøver at frygte for kidnapninger og for, at hospitalet virker, fordi vi har givet hospitalsudstyr og penge til at bygge et nyt sengeafsnit.
Er det ikke netop hjælp?
Er det ikke præcis det, det irakiske folk ønsker?
Og er det ikke præcis det, vi styrker med beslutningsforslaget, som taler om øget indsats på det civile/militære område, øget indsats på det humanitære område og øget indsats på genopbygningsområdet?
Det er bare et lille billede af den danske soldats virkelighed, og det har ikke meget med korstog at gøre.
Når man læser, hvad al-Zawahiri siger om situationen, som den er nu – fru Pia ChristmasMøller var lidt inde på det – siger han netop, at det er en sejr for terroristerne, at amerikanerne planlægger at trække soldater ud af Irak, og at det betyder, at USA er blevet besejret af muslimer.
Det vil sige, at terroristerne hele tiden har opfattet os som korsfarere.
Det er al-Zawahiris sprog, hr. Holger K. Nielsen anvender over for de danske soldater, som er dernede og hjælper med det praktiske arbejde, og jeg siger velbekomme, som en anden politiker har sagt fra denne talerstol.
Der vil i maj måned komme en analyse af, hvordan situationen ser ud på det tidspunkt.
Så vil vi selvfølgelig drøfte situationen igen inden den 1. juli, og det er naturligvis mit håb, at alle – også S og R – vil gøre det med et åbent sind og se på den reelle situation i stedet for at binde sig til en teoretisk dato.
Det handler jo, som fru Helle Thorning-Schmidt sagde så klogt i 2004, om at gøre arbejdet færdig og ikke gå i utide.
Der skal være et fredeligt, stabilt og demokratisk Irak at forlade, sagde hun, og hun sagde også, at efter hendes mening skal vi markere langt kraftigere, at vi ikke forlader Irak, før der er et fredeligt, stabilt og demokratisk Irak at forlade.
Og hun fortsatte: Jeg mener godt, at Mogens Lykketoft kunne sige, at det simpelt hen er uansvarligt at trække sig ud af Irak nu.
Det var jeg enig med fru Helle Thorning-Schmidt i, og jeg er bare ked af, at hun enten ikke længere er enig med sig selv, eller at gruppen ikke er enig med fru Helle Thorning-Schmidt.
Det, vi skal drøfte i maj måned, er jo: Er vi virkelig på vej mod et fredeligt samfund i Irak, eller kan vi med en lille ekstra indsats fremme dette fredelige, demokratiske Irak, som fru Helle Thorning-Schmidt gerne ville have, og som vi også gerne vil have?
Det synes jeg faktisk vi skal se på i stedet for at binde os til en teoretisk dato.
Vi vil selvfølgelig tage stilling til: Hvad beder FN os om?
Og hvad beder Irak – den nye irakiske regering er jo formentlig på plads på det tidspunkt – os om?
Det er en regering, der er valgt på baggrund af frie valg og på baggrund af en ny forfatning, og jeg synes selvfølgelig, at vi i stedet for at låse os fast skal lytte til den.
Der er gode ting at sige om situationen.
Jeg er godt klar over, at der sker forfærdelige ting, f.eks. blev en sydafrikansk ingeniør og en ingeniør fra Madagaskar dræbt i går, men undskyld mig – var den sydafrikanske ingeniør og ingeniøren fra Madagaskar, der blev dræbt i går i Bagdad, korsfarere?
Jeg tror det ikke.
Samtidig blev ti af disse ingeniørers irakiske sikkerhedsvagter for resten dræbt, og var disse ti irakere korsfarere?
Nej, det var de nok ikke, vil jeg sige til hr. Holger K. Nielsen.
Hele verdenssamfundet er med i forsøget på at hjælpe.
Vidt forskellige religiøse overbevisninger, vidt forskellige steder i verden og vidt forskellige kulturer er repræsenteret, og jeg synes, vi skylder at vurdere, om vi sammen med dem kan fremme et demokrati og et frit samfund.
På trods af disse tilbageslag og på trods af mordene på irakere og andre, som hjælper til, især i 4-5 provinser ud af de 18, har der været holdt tre frie valg med meget stor valgdeltagelse, og ikke mindst i januar måned var det en meget, meget fornem demonstration, fordi Al-Qaeda jo havde lovet at skyde alle, der stemte.
Alligevel stemte et flertal af Iraks befolkning, og det var et kolossalt udtryk for vilje til at sætte terroristerne stolen for døren.
Man har nu et stort antal frie dagblade, radioog tv-stationer; det havde man ikke før.
Der var opstillet 300 partier til valget; før var der ét.
Der er sket en økonomisk fremgang, som illustreres af, at i 2002 havde man pr. capita 802 US-dollar, men i dag har man pr. capita 1.051 US-dollar; Den Internationale Monetære Fond venter, at den irakiske økonomi vil vokse med ca. 17 pct. i 2006; der er siden april 2003 skabt over 30.000 nye firmaer, de fleste af dem små og middelstore virksomheder i andre sektorer end oliesektoren, og det betyder så, at arbejdsløsheden nu er begyndt at falde fra et meget højt til et betydelig lavere niveau, nemlig mellem 27 og 40 pct.
Alt dette betyder, at 73 pct. af befolkningen siger, at sammenlignet med situationen før den militære aktion er deres situation i dag enten meget bedre, noget bedre eller uændret, og 68 pct. af befolkningen siger i den samme meningsmåling, som Oxford Research International foretog i november 2005, at om et år vil situationen i Irak være noget eller meget bedre end i dag.
Skal vi så ikke hjælpe dem med at gennemføre, at situationen bliver bedre end i dag, i stedet for at sende dem i armene på terroristerne eller baathisterne?
S og R siger, de gennem et helt år har prøvet at få fastlagt en exitstrategi.
Jeg vil godt sige, at jeg har haft talrige møder med S og R, så det er jo ikke sandt – det er i hvert fald en fejlerindring – når de siger, at de ikke er blevet hørt.
De er blevet hørt, og hvis man ser på de fem punkter, S og R sendte ud i begyndelsen af januar måned som deres plan for en exitstrategi, vil jeg bare sige, at de tre af punkterne jo er opfyldt i det beslutningsforslag, som S og R klogeligt nok vil stemme for, bl.a. fordi vi selvfølgelig har lyttet til dem.
Vi har øget indsatsen for administrative reformer og civilsamfundsopbygning, som S og R ønsker.
Vi øger vores bidrag til EU's retsstatsprogram, og der skal holdes to kurser herom i Danmark inden for kort tid.
Vi øger vores bidrag til træning af irakisk politi; der har hidtil været 6-9 mand, men nu kommer der 11, heriblandt højtstående, politifolk til Bagdad.
Det er de tre ting, vi har gjort.
Det fjerde punkt, som vi ikke har kunnet efterkomme, er, at man ønsker 50 trænere til NATO's træningsmission.
Der er bare ikke nogen, der ønsker 50 danske trænere til NATO's træningsmission, for det ville betyde, at vi stod for 25 pct. af træningen, og da der er 26 lande, der gerne vil deltage i træningen, kan ét land altså ikke dække 25 pct., for så kan de andre ikke være med.
Men alligevel øger vi personantallet fra 16 til 21 ifølge beslutningsforslaget.
Sidst, men ikke mindst: Jeg læste op, hvad der blev skrevet om, at det civile/militære samarbejde betyder noget for forbedringer af den konkrete hverdag ude på stedet, også med lokal arbejdskraft, og derfor øges med beslutningsforslaget antallet af personer, som skal beskæftige sig med det, fra 10 til 25.
Til hr. Morten Helveg Petersen: Jo, vi har sandelig lyttet, og vi har prøvet at udforme et forslag, som udtrykker vores bedste overbevisning, også fordi det er vores indtryk, at det også er S og R's overbevisning, at vi skal fortsætte ad den vej.
Exitstrategien skal gå på at sørge for mere og mere irakisering, så man, som fru ThorningSchmidt sagde, kan efterlade et fredeligt og stabilt Irak.
Man skal ikke efterlade et uroligt, borgerkrigshærget og anarkistisk Irak, man skal præcis efterlade det Irak, som fru Helle Thorning-Schmidt har efterlyst, og det går exitstrategien også ud på.
Hr. Morten Helveg Petersen mente, at når nu den tredje bataljon er på plads, kan vi godt rykke ud.
Men som forsvarsministeren vil forklare om lidt, er den tredje bataljon faktisk ikke på plads, så man er ikke i stand til at rykke ud.
Men hvis den kan komme på plads efter den 1. juli, forstår jeg, at hr. Morten Helveg Petersen vil være indstillet på at vente.
Til sidst vil jeg godt sige noget om det, der blev sagt om, at vores tålmodighed er ved at være opbrugt – jeg tror, det var hr. Per Kaalunds udtryk, at pr. 1. juli vil vores tålmodighed være opbrugt.
Ja, man kan da godt være utålmodig over mennesker, men mennesker er jo nogle utaknemlige nogle, der ikke altid gør lige præcis det, man gerne vil, og på det tidspunkt, man gerne vil, så man kan ikke bare sige: Nu har jeg mistet tålmodigheden med jer, så nu kan AlQaeda eller baathisterne få lov til at få jer.
Men det kan man jo ikke.
Det irakiske folk er jo også et folk, som har sine vanskeligheder og sine modstående interesser, der støder sammen.
Vi har støttet FN kraftigt i FN's rolle i den politiske proces, for FN ønsker ingen anden militær rolle end den, de har givet koalitionsstyrkerne mandat til.
Vi har også støttet FN i hele indsatsen for et samlet irakisk folk, nu er der også mere aktiv deltagelse fra sunnitternes side, end der har været før, men vi ønsker mere, og jeg er helt sikker, at også hr. Per Kaalund og hr. Morten Helveg Petersen ønsker, at vi får fremmet det, der hedder inklusionen, dvs. inddragelsen af sunnitter, så resultatet af det valg, der har været afholdt, bliver en regering, som samler og er repræsentativ.
Men det kræver tålmodighed.
Det kræver faktisk tålmodighed at have demokrati.
Diktatur handler kolossalt hurtigt og får kolossalt hurtigt skabt fred, men det er dødens fred, frygtens fred.
Demokratiet er meget langsommere, så lad os nu ikke blive så utålmodige, at demokratiet bukker under på grund af vores utålmodighed.
Jeg vil opfordre til, at vi udviser tålmodighed og udviser forståelse for vanskelighederne.
Vi skal drøfte spørgsmålet i maj, og så kan vi se på situationen igen, men i dag vil jeg takke for, at det brede flertal stadig respekterer FN's kalden og Iraks kalden og støtter de soldater, der er dernede – ikke som korsfarere, men som hjælpere.