Svend Auken (S), 2001-04-05:
Aldrig har jeg hørt så megen glæde blive dølget af så mange vrede ord, som tilfældet er i dag.
Vi er selvfølgelig fra regeringens side indstillet på undervejs at opklare tingene på den saglige måde, vi plejer at samarbejde på inden for miljølovgivningen.
Der er blevet rejst spørgsmål, om vi skal udvide tilbudspligten til at omfatte alle ikkekommunale eller ikketraditionelt statslige ejere.
Det andet spørgsmål, som har været rejst,
har været spørgsmålet om væsentlige samfundsmæssige interesser, om vi skal afgrænse det nærmere, om vi kan afgrænse det.
Jeg må minde om, at når vi har tilladt en vis fleksibilitet, er det, fordi vi har tillid til, at der vil blive opbygget en fornuftig praksis i Naturklagenævnet, hvor man jo kan indklage ikke bare det juridiske, men også det indholdsmæssige skøn i den kommunale afgørelse.
Men jeg er helt åben over for at foretage denne afgrænsning nærmere. Flere har harceleret over den særlige planlægningsmæssige begrundelse i planloven, når det drejer sig om detailhandel.
Og der er jeg nødt til at sige, at efter min bedste overbevisning har den bestemmelse fungeret godt.
Mange kan ikke lide, at der skal bygges butikker ude i Ørestaden, men der er dog en særlig planlægningsmæssig begrundelse i det forhold, at Folketinget vedtager, at der skal bygges en hel ny bydel derude.
Så strengt taget synes jeg ikke, at det eksempel er særlig godt. Med hensyn til spørgsmålet om de væsentlige samfundsmæssige interesser må der for min skyld meget gerne komme en diskussion.
Hvis en kommune i 2001 i god tiden inden - senest 4 uger inden man meddeler det - offentligt skal tilkendegive, at den overvejer det, hvor der er en mulighed for, at borgerne kan reagere, kan indsende forslag osv., osv, så tror jeg simpelt hen kun, at de vil gøre det i de kommuner, hvor der virkelig er behov for at markere, at det er midlertidige haver, det drejer sig om. Kommunerne har undervejs under udvalgsarbejdet tilkendegivet, at de selv betragter fire femtedele af de haver, de har, som permanente haver.
Så det tror jeg altså ikke på.
Men ønsker Folketinget en yderligere beskyttelse af borgerne inden 1. november, så er jeg med på det.
Jeg er helt med på det. Der er rejst nogle spørgsmål, som ligger lidt uden for lovforslagene, men som selvfølgelig har en sammenhæng med forslagene.
Jeg tror, det var hr. Jørn Jespersen, der rejste spørgsmålet om nyttehaver i boligområderne.
Jeg synes også, at vi skal diskutere det undervejs.
Jeg tror ikke, at det skal med ind under det her.
Men jeg synes, at det i allerhøjeste grad er en god idé, når vi diskuterer almennyttigt boligbyggeri, socialt boligbyggeri i fremtiden, også at diskutere, hvad vi kan gøre for at fremme ideen om nyttehaver som supplement til det, vi normalt herhjemme kalder kolonihaver.
Vi har heldigvis masser af den slags nyttehaver i forvejen, men jeg tror, at hele Folketinget, i hvert fald den fornuftige del af Folketinget, er enig om, at det er en udvikling, vi skal fremme, ligesom den fornuftige del af Folketinget er enig i, at en kontakt hen over haven er en af de bedste måder, hvor folk fra forskellige dele af vores samfund og fra forskellige dele af verden med forskellige kulturer kan lære hinanden bedre at kende og bedre forstå hinandens synspunkter.
Man skal virkelig være, om jeg så må sige, galvaniseret på et introkursus i Dansk Folkeparti for ikke at kunne se fornuften i det synspunkt.
Og jeg vil gerne sige, at integration jo ikke kun er et spørgsmål om udlændinge eller folk med anden etnisk baggrund.
Det kan i meget høj grad være tilflyttere, det kan være folk fra andre sociale lag, folk med andre baggrunde.
Vi lærer hinanden at kende på tværs af generationskløfter, sociale kløfter, kulturelle kløfter osv.
Det synes jeg er alle tiders.
Det er jo simpelt hen at deltage i menneskelivet.
Jeg kan se, at der er solidt flertal at arbejde ud fra.
Det er jeg glad for.
om helårsbeboelse
Jeg synes, at vi skal få ekspederet denne sag her og så i anden sammenhæng tage spørgsmålet om helårsbeboelse op til overvejelse.
Det er jo først og fremmest, som hr. Schmidt pegede på,
et københavnerproblem.
Her drejer det sig ikke om at løse det problem.
Her drejer det sig om at løse problemet med en bedre beskyttelse af kolonihaver.
Hvorfor disse forslag nu?
Jo, jeg tror, at hvis vi ikke laver det nu, så vil udviklingen rive kolonihavetanken i stumper og stykker. Hvorfor det?
Jo, hvis man bliver ved med at betragte kolonihaver som noget midlertidigt, så vil tanken om at rive dem ned og bygge noget andet, der er mere økonomisk givtigt, altid være snublende nær. Den tanke har man jo ikke i forhold til etagebyggeri, parcelhusbyggeri osv.
Det betragter man som varigt.
Men så længe man bliver ved at betragte noget som midlertidigt, så er der den tanke inde i billedet, at man måske lige så godt kunne rive det ned og bruge det til noget, som var mere lukrativt. Der vil komme et pres, men jeg tror, at årsagen til, at der ikke er flere, der er blevet nedlagt i de seneste år, er, at jeg og andre har reageret så stærkt, som tilfældet er.
Vi er blevet opmærksomme på, at den juridiske basis for beskyttelse af kolonihaverne faktisk var meget svag, og derfor har vi været igennem et meget omfattende udvalgsarbejde omkring denne sag.
Når det blev sagt til fru Aase D. Madsen, at høringsfristerne har været korte, så skal man jo ikke være blind for, og det indrømmer jeg blankt, at de pågældende interesserede parter selv har deltaget i et meget grundigt udvalgsarbejde, som ligger til grund for arbejder her.
Vi har iværksat det her udvalgsarbejde, vi har iværksat dialogen, og det har vist sig, at det i praksis var vanskeligt at gennemføre en effektiv beskyttelse, og det illustrerede for mig behovet for at finde en løsning. Men jeg tror, vi har fundet en lykkelig løsning her, nemlig ved at lave en mekanisme, der gør, at langt, langt de fleste kolonihaver bliver erklæret varige med den beskyttelse, der nu ligger i loven, kombineret med en pligt for kommunerne til at planlægge nye områder.
Jeg ville gerne være gået videre på en række områder, men de retslærde har overbevist mig om, at grundlovens § 73 sætter nogle grænser for, hvor langt man kan gå.
Vi skal selvfølgelig overholde grundloven, men så langt de grænser tillader det, skal vi arbejde med denne sag.
Så til hr. Hans Christian Schmidt: Jeg tror, at hvis hans tale skal gå over i historien - det ved jeg ikke om den skal, men hvis den skal gå over i historien, vil jeg frivilligt tilbyde et navn til den.
Så vil jeg kalde den »Gyldenløvesgade-talen«.
For hvad var det, hr. Schmidt gjorde?
Han tog det høringssvar, vi lige har fået i dag fra Kommunernes Landsforening, og gjorde det til Venstres ordførertale.
Jeg tror, at kildekritikere kan få et interessant studium, ligesom man har sammenlignet andre historiske kilder og ikke bare set tydelig åndelig overensstemmelse, men også verbal overensstemmelse.
Det er jo legitimt nok, og derfor forslaget
»Gyldenløvesgade-talen« til hr. Schmidt.
Jeg var imidlertid glad for, at han ikke overtog Kommunernes Landsforenings konklusion, men kun deres præmisser.
KL's konklusion er nemlig negativ, men jeg hørte, at hr. Schmidt alligevel var positiv over for at gøre noget.
Derfor vil jeg gerne hjælpe ham til at komme til et positivt resultat ved at anfægte de forkerte præmisser, der ligger i KL's indstilling.
Hvad er den grundlæggende forudsætning, der fører til fejlræsonnementerne i KL's svar?
Efter min bedste overbevisning er det, at de siger, at kolonihaver i princippet er midlertidige, og at der ikke vil blive oprettet så mange, hvis de får en anden status og bliver varige.
Det tror jeg er forkert.
Vi skal tænke helt anderledes om kolonihaver, vi skal tænke på dem ligesom på enhver anden arealanvendelse: at den er varig.
Med hensyn til huse til helårsbeboelse skal vi også tænke på kolonihaver og sommerhusområder.
Vi skal give dem den samme beskyttelse som andre områder har.
Vi skal sige til kommunerne: Når I planlægger, skal I også tænke på arealer til det formål.
Det skal ikke bare være noget med, at når I har et overflødigt areal, kan I nogle år have nogle kolonihaver liggende dér, indtil I skal bruge det til noget andet. Nej, I skal give et lødigt tilbud til de mennesker, så de kan regne med at have det resten af deres liv.
Det er det, der er meningen med det, og jeg tror, at hvis dette skift i opfattelsen trænger ind i hovedet på folk, vil mange af de negative virkninger, som Kommunernes Landsforening peger på, falde væk. Hvis vi er enige om, at det kun er undtagelsesvis, man skal kunne nedlægge kolonihaver i fremtiden, og der er en præcis definition af, hvad der ligger i begrebet, at »væsentlige samfundsmæssige hensyn skal være afgørende«, vil argumentet om økonomien efter min mening heller ikke have den store vægt.
I øvrigt har jeg den opfattelse, at det økonomiske hensyn, altså flytningsomkostninger og den slags, må vige for det menneskelige hensyn, hensynet til de familier, som bor i de pågældende områder.
Jeg synes, det er svært at finde noget venligt at sige til fru Aase D. Madsen.
Der er intet i fru Aase D. Madsens samfunds- og menneskesyn, som jeg kan finde noget positivt i, men jeg frygter, at vi måske alligevel ender med at stemme sammen om forslaget.
Fru Aase D. Madsen havde en masse giftige ting at sige om forholdet mellem danskere og indvandrere og integration og sådan noget.
Om hun gør det, eller om hun ikke gør det, er hendes egen sag, og jeg er bedøvende ligeglad med det.
Derimod er jeg interesseret i, hvad der kan komme frem af saglige synspunkter.
Det siger sig selv.
Til hr. Brian Mikkelsen: Jeg tror, jeg har svaret på hr. Brian Mikkelsens indvendinger, og jeg tror, at vi ender med at kunne finde nogle fornuftige løsninger, men det må jo komme an på en prøve.
Jeg er enig med ham i, at de særlige samfundshensyn må defineres bedre i fremtiden.
Med hensyn til hr. Kalnæs' synes jeg overordentlig positive indlæg vil jeg gerne sige, at når hr. Kalnæs siger, at vi griber ind her, fordi markedet ikke kan løse problemerne, er det jo helt rigtigt.
Kolonihavebeboere kan aldrig forrente den sande markedsværdi i fri anvendelse af de arealer, deres haver ligger på, i mange tilfælde vil de i hvert fald ikke være i stand til det.
Derfor ville de ikke være beskyttet, medmindre lovgivningen satte grænser for markedet.
Jeg tror, det er rigtigt, at det synspunkt er vigtigt.
Vi ønsker at bruge markedet som et middel i vores samfund
, men vi skal ikke gøre det til vores herre og lade det diktere vore handlinger på områder, hvor vi ikke ønsker det.
Det er også et positivt svar på hr. Kolstrups første spørgsmål.
Jeg har svaret på det andet spørgsmål, og de øvrige ting, hr. Kolstrup sagde, var jeg faktisk meget enig med ham i.
Jeg kunne høre, at hr. Ole M. Nielsen og jeg har et fuldstændig fælles syn på denne sag, og derfor vil jeg meget gerne svare undervejs under udvalgsarbejdet på nogle af de betænkeligheder, hr. Ole M. Nielsen har hørt fra bl.a. kommunal side, og som jeg også nævnte over for hr. Hans Christian Schmidt.
Men jeg vil gerne igen understrege, at jeg tror, at dér, hvor vi skal foretage det store sporskifte, den store ændring af tankemønsteret, er angående spørgsmålet, om en kolonihave er noget midlertidigt eller noget varigt i vort samfund.
Hvis vi først har sagt, at det er noget varigt, noget godt, noget, vi skal udvikle osv. - noget, der er lige så godt som parcelhuse, etageejendomme, bankfilialer, og hvad ved jeg, et varigt, positivt gode for vort samfund, noget, man ude i kommunerne vil gøre en indsats for, og som skal fremmes - ja, så tror jeg, vi kommer til at tænke helt anderledes om det.
Hr. Hans Christian Schmidt og andre har ret, når de siger, at i kommunerne findes der faktisk masser af mennesker, der i årenes løb har gjort et kæmpearbejde, og dem underkender vi jo ikke med dette forslag.
Vi har tværtimod en interesse i, at kolonihaverne bliver fremmet, at de bliver understøttet, og derfor ser jeg heller ikke dette forslag som vendt mod kommunerne eller vendt mod, at der skal ske forandringer i samfundet.
Jeg ser det som en bekræftelse på, at vi i det danske Folketing ønsker at tilkendegive så klart og tydeligt, som det overhovedet er muligt, at kolonihaverne er kommet til Danmark for at blive.
Hr. Kim Behnke er to personer.
Han er et fornuftsvæsen, når det drejer sig om energipolitik, og han er et interessant bytte for alle mulige fordomme, når det drejer sig om miljøpolitik.
Jeg foretrækker selvfølgelig klart fornuftsvæsenet hr. Kim Behnke frem for dette bytte med fordomme på miljøområdet, og jeg håber, at de to kan snakke med hinanden.
Hr. Kim Behnke er den mest fornuftige støtte til den energipolitik, vi fører i Danmark, og til gengæld en meget frådende kritiker af vores miljøpolitik, men lad os dog prøve at se, om vi ikke også på dette punkt kan få en ordentlig dialog i gang.