runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Dorit Myltoft (RV), 2000-01-19:
Danmark er et gammelt bondeland, eller boendeland, for at tage ordet i dets oprindelige form.
Det er derfor ganske selvfølgeligt at holde befolkningen i mandtal med udgangspunkt i folks bopæl. Hvad der kunne være selvfølgeligt, hvis vi var et nomadefolk, kan man jo filosofere over i stille stunder, men det er ikke det, vi i dag har til behandling.
I Det Radikale Venstre kan vi støtte dette lovforslag, der i alt væsentligt lovregulerer en praksis, der hidtil er blevet fastlagt gennem bekendtgørelser og cirkulærer.
Så langt, så godt. Men i efteråret 1999 rejstes pludselig en offentlig debat om kommunernes forvaltning af deres hjemmel til at kontrollere, om folk nu også bor dér, hvor de er registreret med deres bopæl.
Nu betyder det jo selvfølgelig ikke, at kommunen jævnlig kontrollerer alle dens borgere.
Faktisk er der da også mennesker, som ikke lige bor sammen med deres CPR-numre til daglig.
Folketingsmedlemmer og langturschauffører kan f.eks. nævnes.
Kontrollen bliver dog aktuel, når mennesker skaffer sig en dækadresse eller på anden måde fusker med at opgive korrekt bopæl med det formål at få udbetalt en offentlig social ydelse, de ellers ikke er berettiget til at få.
Jeg vil meget gerne støtte det forslag om en eksperthøring i kommunaludvalget, hvor problemområderne kan blive grundigt belyst, sådan at Folketinget både kan sikre borgernes retssikkerhed og give kommunerne hjemmel til at kontrollere.
Søren Søndergaard (EL), 2000-01-19:
Sidst vi diskuterede det her forslag, sagde vores daværende ordfører, fru Line Barfoed, at vi synes, at det formål, der er med loven om at få samlet love og administrative regler i en overskuelig ramme, var et godt formål, og det synes vi stadigvæk.
Men som vi også har været inde på under behandlingen af et tidligere punkt, så synes vi, det er et stort problem, at det ikke klart fremgår af loven, at det private firma, som i dag fører CPR-registret, skal lade den fysiske databehandling ske i Danmark.
Som sagt er regeringen selv i tvivl, om USA er et sikkert land set i forhold til de krav, der kan stilles til databeskyttelse.
Sidste gang, vi debatterede lovforslaget, gjorde vi og SF opmærksom på et andet problem, og det er det problem, der har været diskuteret meget i dag, nemlig at der ifølge det daværende forslags § 10, også det nuværende, skulle være muligt under strafansvar at indkalde enhver borger til retligt forhør om, hvorvidt en anden borger nu er korrekt folkeregistreret.
Dengang undrede vi os over, at regeringen virkelig havde den indstilling til retssikkerheden, og vi tog det faktisk i vores tale som udgangspunkt, men det lader jo altså ikke til, at der var tale om en fejl.
Det lader til, at man står fast på det forslag, for når man læser lovforslagets § 10 og bemærkningerne, kan man jo se, at der stadig er tale om retsligt forhør, som kommunerne kan indkalde borgerne til under strafansvar.
Vi er meget utrygge ved konsekvenserne af en sådan lovmæssig ret til at afhøre folk ved myndigheder, som ligger uden for domstolene.
Der er blevet sagt meget fra forskellige ordførere om vigtigheden af at afsløre socialt bedrageri, og en lidt tendentiøs aktuel tv-udsendelse bliver brugt som den hammer, som skal få det her til at gå igennem.
Der er massevis af forbrydelser, som vi afstår fra at opklare - masser.
En af de mest omfattende forbrydelser, der foregår i Danmark antalsmæssigt formentlig, er vold mod kvinder og børn, der foregår inden for hjemmets fire vægge.
Hvor kunne man da opklare meget af det, hvis man i alle hjem installerede et lille videokamera med direkte sending ned til den lokale politistation. Men det afstår vi fra, fordi vi ønsker ikke sådan et samfund.
Vi afstår fra at opklare forbrydelser, og det kan nogle gange være klogt, fordi det, man får ud af at afsløre forbrydelserne, og de metoder, man skal bruge, skaber et dårligere samfund end det samfund, der er et resultat af, at der foregår nogle forbrydelser.
Som det var tilfældet, sidste gang vi behandlede
Men under udvalgsbehandlingen - det kan jeg da godt afsløre - er det ikke mindst forslagets § 10, som vil have vores interesse.
Preben Rudiengaard (V), 2000-01-19:
Til fru Karen Klint vil jeg gerne gentage: Vi vil gerne være med til at finde andre metoder, der kan forbedre forebyggelsen, og de metoder har jeg været inde på.
Det skal være et helt andet trendsætteri, end f.eks. når Sundhedsstyrelsen laver nogle kulørte brochurer, der kommer ind af brevsprækken, og som har en løftet pegefinger.
Det er ikke den måde, vi rammer befolkningen på.
Der findes helt andre metoder i dag, og dem kan vi så udtænke.
Det er jo lidt analogt med det spørgsmål, som også fru Lone Møller fik stillet, og det vil vi gerne samarbejde om og prøve at gøre bedre, således at forebyggelsen rammer helt anderledes og på en anden måde i en anden forståelsesmekanisme.
Men vi vil ikke være med til tvang af nogen som helst art, og man skal frit kunne vælge som dansker, når man har fået sin orientering.
Jeg vil ikke være formynder.
Til hr. Frank Aaen vil jeg sige, at lige så lidt som vi vil have møg i medicin, vil vi have møg i tobak.
Og derfor er det klart, at ligesom vi ikke vil have drikkevand, der er forurenet, vil vi heller ikke have tobak, der er forurenet, og det er min holdning, at det vil jeg gerne sætte en stopper for.
Jeg vil ikke være med til, at vi i forskellige produkter tilsætter midler, der skal gøre én afhængig. Og til fru Birthe Skaarup: Jamen der findes jo i dag et hav af præparater eller midler, som kan hjælpe med at tage abstinenserne
, og det vil vi da gerne være med til at få markedsført, således at folket selv kan vælge, hvilket præparat det er, de vil bruge, men jeg vil have, at det skal være præparater, der er kvalitetssikrede, således at det ikke er alt muligt skidt, der kommer på markedet, som ikke har effekt, som kun gavner producentens økonomi og ikke patientens helbred.
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-19:
Det er ikke at bistå myndighederne med at opklare et misbrug.
Og jeg forstår for min død ikke, at Dansk Folkeparti synes, det er urimeligt, at en kommune går ud og spørger en ejer af en 2-værelses lejlighed: Kammerat, hvordan kan det være, der kan bo 8 enlige mænd i de to værelser, hvordan søren kan de være registreret på din folkeregisteradresse?
Er der noget galt i, at man går ud og undersøger, om der ikke måske i det her tilfælde kunne tænkes at foreligge et misbrug af et eller andet omfang?
Bør vi ikke på en eller anden måde alligevel sikre os mod socialt snyd og bedrageri i det omfang, det rent faktisk finder sted i dagens Danmark?
Det har vi heller ikke hørt noget om.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2000-01-19:
Vi behøver altså ikke nogen høring for at tage stilling til det problem, der netop har været diskuteret.
Det er en grundlæggende ideologisk sag om, hvordan man mener, forholdet mellem stat og borger skal være.
Og jeg har det som fru Anne Baastrup: Jeg er meget forundret, for jeg husker, at indenrigsministeren sagde, at paragraffen skulle pilles ud, eller sådan blev indenrigsministeren citeret i pressen, så jeg havde egentlig ikke troet, jeg fik anledning til at føre skytset frem.
Men da jeg nyder at føre skytset frem, så bliver jeg jo så nødt til at gøre det nu. Og jeg er altså nødt til at sige, at § 10, stk. 3, efterlader ikke nogen tvivl.
Dér kan kommunen afkræve oplysninger af de borgere, som kommunen tror kender til sagen, og det er altså under strafansvar.
Det vil altså sige, at det socialdemokratiske livssyn går ud på, at vi er forpligtede til at overvåge hinanden, og hvis ikke vi gør det, så bliver vi mistænkeliggjort gennem denne straffebestemmelse.
Det er det, der står, og jeg kan godt sige med rene ord, at det vil vi selvfølgelig ikke være med til.
Og den eneste grund til, at vi ikke har ført det frem de to andre gange, lovforslaget har været til behandling, er jo, at vi fortsat har den opfattelse, at det her forslag diskuterer vi sådan set først i substansen, når vi er blevet enige om registerloven, for det lægger sig jo lidt i slipstrømmen, når vi er blevet enige om registerloven.
Men når denne diskussion er ført frem nu, så må jeg sige, at den paragraf skal ud, og det har givet anledning til, at vi i Venstre har stillet en helt generel forespørgsel.
Nu vil vi have at vide: Hvad er det for et livssyn, denne regering bygger på?
Skal vi have et fremtidigt overvågningssamfund som bag jerntæppet før 1989?
Det vil vi i hvert fald ikke være med til.
Så det bliver nok det vigtigste slagsmål, for ellers må jeg sige, at jeg da deler den socialdemokratiske ordførers
første bemærkning om, at vi skal have et højt registerbeskyttelsesniveau
, men vi skal naturligvis også som samfund kunne beskytte os mod dem, der mere systematisk driver plat og fup og svindel på andre medborgeres og skatteborgeres regning. Problemet er: Hvad skal midlerne være? Hvordan skal retssikkerheden være?
Og dér er det altså en helt forkert vej at kriminalisere naboer, der ikke vil udspionere andre. Jeg forventer, at indenrigsministeren her i dag går på talerstolen og gentager, hvad indenrigsministeren er blevet citeret for i dagspressen, så vi kan få den sag af vejen.
Det var jo uhyggeligt at høre den tankegang, der også er blandt embedsmænd.
Den embedsmand, der udtalte sig, som åbenbart har formuleret det, kunne jo heller ikke se, der var noget problem.
Han mente jo i sit hjertes inderste, at sådan et samfund skulle vi have.
Og nu må vi altså have indenrigsministerens ord i dag, og så vender vi tilbage i forespørgselsdebatten den 24. februar 2000 og hører, hvad statsministeren egentlig mener om den sag.
Det er jo et helt grundlæggende problem, der regulerer, hvordan forholdet mellem stat og borgere og borgerne indbyrdes skal være her i Danmark.
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-19:
Nej, vi skal ikke overvåge hinanden, og det ligger der heller ikke i lovforslaget.
Her ligger der kun en pligt til at videregive de oplysninger, man på den ene eller den anden måde måtte være kommet i besiddelse af.
Men som jeg sagde i min ordførertale, så er det præcis her, hvor vi ønsker en nærmere belysning af de retlige forhold gennem den høring, vi har foreslået Kommunaludvalget at afholde.
Og som jeg sagde i min ordførertale, så har vi ikke låst os fast på nuværende tidspunkt.
Vi vil afvente, hvad der kommer af synspunkter for og imod under den høring, og herefter vil vi tage den endelige stillingtagen.
Anne Baastrup (SF), 2000-01-19:
Jeg kan så forstå, at hr. Klaus Hækkerup er uenig med indenrigsministerens totale afvisning, dengang debatten kom frem ganske klart i begyndelsen af oktober.
Da lagde indenrigsministeren ud med at sige, at det bestemt ikke var tanken, at den almindelige nabo skal kunne indkaldes som vidne med den pligt, der ligger til at undersøge, hvad det egentlig er, man ved, og med den konsekvens at man får et bødeansvar.
Er det det samfund, Socialdemokratiet ønsker?
Skal vi overvåge hinanden?
Og hvad er så forskellen i virkeligheden på dét samfund og så det samfund, som jeg har indtryk af, at vi alle sammen er glade for forsvandt, da DDR forsvandt?
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-01-19:
Jeg kan ikke forstå det.
Det virker, som om ministeren er vendt om.
Jeg vil godt tage fat i det, fru Anni Svanholt sagde om rygning, at det er op til amter og kommuner, om de vil følge de regler.
Det er et af de største problemer, vi har, fordi det er uhyre forskelligt fra amt til amt, hvordan man tager sig af det.
Vi har lige brugt et helt par timer på at stå og tale om, hvor mange penge det koster os, og hvor skrækkeligt det er, hvor meget det koster af livskvalitet, af tabte år, og hvad ved jeg.
Det kunne vi da godt have sparet os, for hvis ministeren er så defensiv, at han mener, at tingene løses bedst lokalt, at det er skolerne selv, der skal finde ud af, hvordan de laver rygepolitik, at det er hospitalernes personale, der beslutter, hvad de havde tænkt sig i den retning, så bliver det meget forskelligt fra Skagen til Gedser.
Sådan er det lokale selvstyre, men kunne vi da ikke give dem en hånd herindefra?
Men hvis ting skal løses lokalt og på det sted, hvor man står, så kan ministeren måske med mig rette en henvendelse
sammen med andre gode sjæle til Folketingets Præsidium om at få overholdt de rygeregler, der er i Folketinget.
Birthe Skaarup (DF), 2000-01-19:
Jeg har lyst til lige at citere kort fra Berlingske Tidende den 21. september 1998.
Der var en meget sjov lille sentens, det var faktisk en graffiti, hvor der stod: Jeg hverken ryger eller drikker, jeg er ikke sent ude, og jeg sover ikke med piger, jeg spiser sundt, og jeg motionerer regelmæssigt.
Det skal alt sammen blive anderledes, men først når jeg kommer ud af fængslet. Vi har tit her i dag sammenlignet os med lande som Norge og Sverige.
Noget af det, man også kunne gøre, var at sammenligne os med lande som Slovenien eller Tjekkiet, der ligger foran Danmark i helbredsundersøgelser.
Det, jeg vil sige med det her, er, at jeg tror, at det simpelt hen er udtryk for, at vores livsstil er mere usund.
Det kræver en mentalitetsændring at få vendt skuden, og det er faktisk en mindre revolution, hvis det lykkes.
Men det er også derfor, at vi i Dansk Folkeparti siger, at det her forebyggelsesprogram er vigtigt, og derfor har vi også givet det mange positive ord med på vejen. Ud fra det synes jeg, at vi alt i alt har haft en god debat, vi har fået nogle ting på bordet, og vi vil i hvert tilfælde i vores parti arbejde videre med det her folkesundhedsprogram.
Anni Svanholt (SF), 2000-01-19:
Det viser jo nemlig, at man mener det her alvorligt, for ellers handler det jo altid om hospitalsudstyr eller indsats på det ene eller det andet behandlingsområde.
Det skal frem, også når man snakker økonomi.
Og så spørgsmålet om, hvor forpligtende det skal være.
Jeg vil også gerne kvittere for, at det altså er meningen, at det her skal være forpligtende også over for amter og kommuner.
Jamen jeg hører jo, at der er amter, der efterlyser
en national opprioritering af området og klare meldinger.
Altså der føler man jo ikke, at der bliver trukket noget ned over hovedet på kommunerne.
Ministeren kunne ikke give et konkret svar på, hvilke succeskriterier der er sat op i forhold til de fastsatte mål.
Det kan godt undre lidt.
Når man har fastsat målet, så måtte man vel også overveje, hvordan man egentlig skal finde ud af, om man opnår målene, og jeg ser frem til, at de overvejelser kommer i gang, og at ministeren vender tilbage med et svar.
Dorte Bennedsen (S), 2000-01-19:
Der er et gammelt ord, der siger, at tredje gang er lykkens gang, og der er vel al mulig grund til at håbe på, at det også vil gælde for dette forslag.
Det giver i hvert fald et godt grundlag for at lovgive på et retligt kompliceret område.
Det er vanskeligt - det kan ikke nytte noget at skjule det - at lave regler om anvendelse af personfølsomme oplysninger, og reguleringen skal selvsagt være ganske omhyggelig.
Det vigtige er på den ene side at beskytte den enkelte, og lovforslagets beskyttelse er da også ganske omfattende.
Informationer om menneskers personlige forhold må ikke flyde frit rundt og slet ikke, når oplysningerne er personfølsomme.
Det er da også beskyttelsen af de personfølsomme oplysninger, der har gjort dette lovforslag svært, fordi der gennem disse efterhånden mange behandlinger har været bekymringer for, hvorvidt vi får en beskyttelse, der er høj nok.
Lovforslaget indeholder en højere beskyttelsesgrad i spørgsmålet om videregivelse af sociale problemer og strafbare forhold til f.eks. private arbejdsgivere.
Efter lovforslaget må det være helt klart, at det kræver samtykke, og at de ikke må videregives i større omfang end i dag.
Og på det sociale område bliver beskyttelsen endda stærkere end i dag, idet reglerne skal svare til de stærkere bestemmelser, der findes i forvaltningsloven.
I Socialdemokratiet har vi været optaget af, at dette lovforslag ikke overtog reguleringen af personoplysninger, der allerede er omfattet af særlig lovgivning.
Det kan være
Og vi er tilfredse med, at såfremt der eksisterer en bedre retsstilling i anden lovgivning, så er det den, der er gældende.
Lovforslaget tager i øvrigt højde for de væsentligste kritikpunkter, der har været rejst i den offentlige debat, og idet jeg henviser til, hvad Socialdemokratiet tidligere har sagt ved førstebehandlinger af dette lovforslag, vil jeg anbefale, at vi drøfter det i Retsudvalget med henblik på, at det nu denne gang skal lykkes at få det vedtaget. Så skal jeg føje til, at når jeg står her, så er det
, fordi mit partis ordfører, hr. Jan Petersen, er blevet syg, og derfor har jeg overtaget ordførerskabet.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2000-01-19:
Ja, jeg ville jo gerne kunne være venlig i dag, men det kan jeg ikke.
Og den omstændighed, at mange EU-lande heller ikke kan finde ud af at løse den sag, tyder jo også på, at det har været helt berettiget, at Retsudvalget har arbejdet om og om igen og forfra flere gange.
Intet ville jo være lettere end at blive af med den sag.
Men vi har altså indskibet os i en gyser i flere akter.
Vi anerkender, at ministeren har imødekommet flere politiske krav, der skulle forbedre borgernes retsstilling.
Der er færre politiske knaster nu efter vores skøn.
Men vi kan jo ikke påstå, forslaget er blevet mere overskueligt, og det er stadig væk vores store bekymring, hvordan alle de borgere skal overskue deres retsstilling, hvordan de, der skal udveksle oplysninger, skal kunne overskue, hvad de må og ikke må. Jeg vil derfor bede ministeren overveje, om det var muligt nu, når vi alligevel er nået så langt politisk, at se at få lavet denne her læs let-udgave, som alle andre skal have, sådan at vi måske som politikere og lovgivere kunne få lov at kigge med for at være sikre på, at der ikke er noget, vi har overset.
Det er en meget uoverskuelig lov, og det bliver jo ikke lettere af, at der nu er tre love ved siden af, som knytter sig til denne lov.
Henvendelser udefra tyder også på, vi nu skal være meget på vagt for ikke at begå lovtekniske fejl, specielt i forhold til lovforslaget om banker, så der er altså al mulig grund til, vi nu tager en sidste tørn og får stillet forhåbentlig de sidste spørgsmål.
Det har jo ikke bragt os i bedre humør, at jeg har fået en skrivelse fra professor Blume, som vel må siges at være en af de jurister, der har størst indsigt i registerloven.
Tonen i Blumes skrivelse går jo i retning af, at den ene bestemmelse er uklar, den anden bestemmelse er uklar, den tredje bestemmelse er uklar, den femte er uforståelig, og det fortaber sig i det dunkle, hvad den sjette egentlig betyder.
Der er også den utryghed, som vi har været opfyldt af.
Og jeg vil godt sige til ministeren, at vi mangler stadig væk, at der går et lys op for os, og det er sådan set ministeren, der skal få den sol til at gå op.
Så jeg siger ligesom den socialdemokratiske ordfører: vi kan håbe på, at tredje gang er lykkens gang.
Gitte Seeberg (KF), 2000-01-19:
Jeg vil sige lige som fru Dorte Bennedsen, at jeg også håber, at det bliver rigtigt, at tredje gang er lykkens gang, så vi kan få behandlet det her lovforslag færdigt, som vi jo efterhånden har behandlet i snart 2 år.
Vi er sikkert mange, der kunne ønske os, at EF-direktivet fra 1995 om personoplysninger, der ligger til grund for det her lovforslag, aldrig var blevet til noget.
Men sådan er kendsgerningerne jo desværre ikke.
Et så omfattende lovforslag og så indviklet på alle områder er heldigvis ikke hverdagskost her i Folketinget, men de forhold er også årsagen til den langvarige behandling af forslaget her i Folketinget; det har simpelt hen været for vanskeligt at gennemskue.
Lovforslaget burde have været implementeret i efteråret 1998.
Det er ikke sket i Danmark og heller ikke i en række andre EU-lande.
Kommissionen har nu sendt en åbningsskrivelse til Danmark, og det er klart, at sagen skal afsluttes.
Det vil vi i den kommende tid medvirke til sker, uden at jeg dog på forhånd kan give tilsagn om, at Det Konservative Folkeparti vil støtte lovforslaget.
Der er foretaget en række ændringer i forhold til de tidligere fremsatte lovforslag, herunder L 44 fra sidste samling.
Jeg skal ikke kommentere enkeltheder, men som det fremgår, har ministeren på en række afgørende punkter vist imødekommenhed over for synspunkter, som vi har fremført, bl.a. hele diskussionen om markedsføring.
Om ministeren præcis har ramt rigtigt med noteringen i CPR-registret, vil jeg ikke i dag tage stilling til.
Vi havde gerne set de hidtidige regler opretholdt, hvad angår markedsføring.
Vi har noteret os, at det ikke kan lade sig gøre, fordi direktivet på dette område ikke kan fraviges.
Ministeren er derfor gået andre veje for at begrænse markedsføringen, og jeg synes umiddelbart, det ser fornuftigt ud.
Men lad os nu se på, hvilke henvendelser udvalget får, og om det er den rigtige måde at håndtere problemet på.
Det væsentlige for os er, at det trækker i den helt rigtige retning.
For Det Konservative Folkeparti er det afgørende, at der helt generelt opretholdes et højt beskyttelsesniveau for borgerne, og at rettighederne forbedres.
Igen har jeg samme indvendinger som tidligere.
Det er meget vanskeligt at se, hvad der er regeringens politik, og hvad der er direktiv.
Men som sagt vil vi gå positivt til drøftelserne af det her lovforslag.
Vi har hidtil været meget skeptiske og er det for så vidt stadig, men vi vil som sagt gerne forsøge positivt at medvirke til, at sagen afsluttes i indeværende folketingssamling.
Jann Sjursen (KRF), 2000-01-19:
Jamen det er jo herligt at høre en begejstret fru Anne Baastrup her på dette halvsene tidspunkt.
Jeg har blot et enkelt spørgsmål.
Jeg bemærkede, at fru Anne Baastrup på SF's vegne glædede sig over, at man nu havde indarbejdet en henvisning til menneskerettighedskonventionen i selve loven, og det er jo da et synspunkt, i særdeleshed når man tænker på, hvordan SF har stillet sig til det selv samme spørgsmål, hvor man har søgt at indarbejde henvisning til menneskerettighedskonventionen i udlændingelovgivningen f.eks., hvor man har henvist til, at hvis det i øvrigt ikke er i strid med den europæiske menneskerettighedskonvention osv., så gør vi sådan og sådan.
Vil det sige, at SF sådan er på vej til at have en politik, hvor det gælder om inden for al lovgivning at få indarbejdet diverse konventioner, så vi i høj grad er sikker på, at vi rent faktisk ikke kommer til at gøre noget, der er i strid med konventionerne, eller hvordan skal man forstå SF's holdning til det spørgsmål?
Anne Baastrup (SF), 2000-01-19:
Jeg står ganske uforstående over for spørgsmålet.
Sagen er den, at da jeg for nogle år siden forhandlede udlændingelovgivningen med fru Birte Weiss, den tidligere indenrigsminister, fastholdt jeg, da de begyndte at lave en hel masse om, at folk skulle smides ud for ganske, ganske små forbrydelser, at det skulle under alle omstændigheder stå i bemærkningerne, at man overholdt menneskerettighedskonventionen, og at det kom ind. Jeg er ikke klar over, at vi på andre områder har været oppe at skændes med Kristeligt Folkeparti, og jeg beklager meget, hvis det er tilfældet.
Jann Sjursen (KRF), 2000-01-19:
Jeg var lige ved at sige, at det var et o.k. svar, men bortset fra det vil jeg sige, at når jeg rejser det spørgsmål, så er det jo, fordi vi netop på udlændingeområdet har oplevet på det seneste i diskussionen omkring udlændingeloven, også integrationsloven, at man i disse love har henvist direkte til den europæiske menneskerettighedskonvention som en sikkerhed for, at man rent lovgivningsmæssigt altså ikke gik ud over eller var på kant med selve konventionerne.
Derfor synes jeg, at det sådan set er lidt interessant, hvis SF sådan mere generelt nu ønsker at få indarbejdet forskellige konventioner i lovteksten, fordi det i hvert fald har været Kristeligt Folkepartis udgangspunkt hidtil - og det
er også, som jeg har oplevet det, SF's udgangspunkt, vi har ikke været oppe at slås om det - at vi generelt må gå ud fra, at dansk lovgivning overholder diverse konventioner, som vi har tiltrådt, sådan at vi altså ikke eksplicit i forskellige lovparagraffer skal henvise til, at vi i øvrigt går ud fra, at vi overholder diverse konventioner.
Det er det, jeg sådan set synes er det interessante i forhold til det synspunkt, som fru Anne Baastrup gjorde rede for i sit ordførerindlæg.