runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lotte Henriksen (S), 1997-10-30:
Den computer, jeg omtalte, var såmænd bare den, som fru Pia Kjærsgaard pegede på havde lidt problemer med at udregne, hvad det ville koste, når Dansk Folkeparti ønskede at spare på bl.a. bistandshjælpen til danskere - nu snakker jeg ikke om udlændinge - så det er altså ikke alle mulige andre, men fru Pia Kjærsgaard selv, der har nævnt en computer, der havde svært ved at forstå tal.
For skal vi ind i en fremtidig debat om principper og strategier i ulandspolitikken, kunne det jo være meget rart at vide, hvor Dansk Folkeparti er henne, når vi taler om den generelle politik for Dansk Folkeparti.
Altså: Vil man fastholde fattigdomsorienteringen?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-10-30:
Jeg kan svare fru Lotte Henriksen bekræftende: Det er fuldstændig rigtigt, at når vi giver, er der nogle kriterier, som vi giver på baggrund af; men det er klart, at de kriterier vil Dansk Folkeparti også meget gerne tage en drøftelse af.
Jeg har også angivet vores principielle holdning til spørgsmålet om forholdet mellem staten og enkeltindivider, der yder bistand, og så har jeg angivet den pragmatiske indstilling, at med hensyn til at foretage besparelser på ulandsbistanden anser vi det for mest realistisk at støtte V og K i deres bestræbelser på at komme ned på 0,8 pct.
Mariann Fischer Boel (V), 1997-10-30:
I virkeligheden kunne vi lige så godt behandle L 39, som nu er på dagsordenen, og de to næste forslag samtidig, for de har efter Venstres mening ét tydeligt sigte, nemlig at forbedre statens finanser for 1998.
Til trods for en pæn økonomisk vækst er statskassen jo fortsat slunken, så derfor har regeringen måttet ty til nye metoder for at forbedre statens resultat.
Ved at afkorte kredittider, ved at opgøre gamle skatter efter nye metoder, ved at gøre frivillige acontoindbetalinger obligatoriske, ved at få 13 måneder ud af et år osv. har regeringen i løbet af de sidste år forbedret statens likviditet med 16 mia. kr., en helt forkert kurs.
I stedet for hele tiden at kræve nye skatter ind
burde regeringen få bedre styr på de offentlige udgifter.
Men det er jo ikke nye toner fra Venstres side.
Nu er det jo sådan, at nye skatter og afgifter ikke er særlig populære, og det ved regeringen selvfølgelig også godt.
Og derfor har man så i det her tilfælde valgt nogle nye metoder, sådan at regeringen relativt ubemærket kan hente nye indtægter, som kan pynte på bundlinjen på statens finanser.
I 1998-finansloven er der indlagt camouflerede skatteforhøjelser på ca. 5 mia. kr.
Fremgangsmåden er enkel, men det gør den jo ikke mere acceptabel.
Det første forslag i buketten, som vi nu behandler her i dag,
Forslaget forudsætter, at kredittiden nedsættes til 60 dage.
Det giver en effekt på 650 mio. kr. på 1998 DAU-saldoen.
Det er klart, at det også betyder nogle varige renteforbedringer, altså en forbedret likviditetsvirkning på ca. 50 mio. kr.
Vi mangler fra Venstres side en opgørelse over de administrative konsekvenser for erhvervslivet.
Jacob Buksti (S), 1997-10-30:
Forslaget her er udtryk for en forenkling, der bringer afregningen af lønsumsafgiften på linje med afregningen af andre punktafgifter.
Der er altså tale om en normalisering, hvorefter indgivelses- og indberetningsfristen for den kvartalsvise afregning af lønsumsafgiften nedsættes fra 3 måneder og 15 dage til den normale afregningsfrist for punktafgifter på 15 dage.
Forslaget berører alene den kvartalsvise afregning af lønsumsafgiften, som er en afgift, der omfatter langt de fleste ikkemomspligtige virksomheder og derfor træder delvis i stedet for momsen i de pågældende erhverv.
Socialdemokratiet går ind for den foreslåede forenkling og kan derfor støtte forslaget.
Frank Aaen (EL), 1997-10-30:
Nu er Venstre jo et liberalt parti, og jeg har forstået, at liberalisme betyder, at man ikke sådan skal gå og have statsstøtte det ene sted og det andet sted.
Og dér kunne jeg godt tænke mig at spørge fru Mariann Fischer Boel, hvorfor man i den grad forfægter og kræver, at pengeinstitutter, læger og tandlæger skal have bedre vilkår end andre dele af erhvervslivet og skal have tilført 50 mio. kr. i statsstøtte
om året i form af en gratis kassekredit
Hvorfor skal lige præcis de her tre erhverv have en gratis kassekredit, der er længere, end hvad andre erhverv får?
Mariann Fischer Boel (V), 1997-10-30:
Nu er det jo sådan, at erhvervslivet har indrettet sig efter de gældende regler, og en stramning af kredittiden vil betyde, at virksomhederne får en likviditetsstramning, som de så skal ud og have finansieret på den ene eller den anden vis.
Men Venstres pointe i denne her sag er, at forslagene, de tre, vi behandler i dag, alene har det sigte at forbedre statsfinanserne.
Jacob Buksti (S), 1997-10-30:
Venstres ordfører må meget undskylde, men jeg har indimellem fået fornemmelsen af, at i hvert fald også partiet Venstre gik ind for forenkling og gennemskuelighed i skattesystemet.
Jeg må forstå det, som Venstres ordfører står og siger her, sådan, at det gælder altså ikke, når det er sådan, at man skal lave ligestilling, ens vilkår; så er alle særregler og forskelligheder, hvis de fører til ens behandling i øvrigt, af det onde og forøger byrderne.
Det synes jeg er en underlig bagvendt forestilling, for så må det jo være sådan, at Venstres ordfører og partiet Venstre må komme med forslag, som forlænger kredittiden for almindelige punktafgifter - apropos det, som hr. Frank Aaen lige sagde.
Frank Aaen (EL), 1997-10-30:
Jamen jeg erkender, at det er en gammel skade.
Det er vel 8 år siden, at man indførte en særlig gunstig ordning for finansielle virksomheder, læger og tandlæger. Jeg spørger bare endnu en gang: Hvorfor er det meget vigtigt for Venstre at fastholde, at lige præcis de her tre erhverv har bedre vilkår i form af en gratis kassekredit fra staten end almindelige erhvervsvirksomheder?
Mariann Fischer Boel (V), 1997-10-30:
Da loven blev indført, var der nogle specielle traditionsrige begrundelser for, at man gav specielle ordninger til specielle erhverv, og det er det næste lovforslag, vi skal behandle, jo et glimrende eksempel på, så derfor har vi fra Venstres side ikke ønsket at støtte de her lovforslag, for de strammer op på likviditeten i erhvervslivet, og det kan vi ikke støtte.
Brian Mikkelsen (KF), 1997-10-30:
Det her er jo så det første lovforslag i rækken af såkaldte skatteforenklinger, som blot vil resultere i pæne engangsmerprovenugevinster til regeringen.
Det kan selvfølgelig være meget rart, når man er skatteminister, men det er nok ikke så rart, når man sidder ude i erhvervsvirksomhederne og skal prøve på at tjene nogle penge hjem, så der blandt andet kan investeres i nye arbejdspladser.
I L 39's tilfælde er der ikke engang tale om en særlig logisk skattesænkning, og den er heller ikke synderlig forenklet, for det kan nemlig synes mærkeligt, når man læser
lovforslaget her,
at man sammenligner lønsumsafgiften med punktafgifter og bruger det som påskud for at indføre samme afregningsfrist på lønsumsafgiften som på punktafgifter, når det er tydeligt for enhver, at lønsumsafgiften rettelig burde sammenlignes med momsen, og for momsen er kredittiden jo, så vidt jeg ved, 1 måned og 10 dage, altså væsentlig længere end de 15 dage, som regeringen nu disker op med.
Der er altså reelt ikke tale om nogen forenkling.
Der er derimod tale om, at regeringen slår knuder på sig selv for at prøve at formindske underskuddet på DAU-saldoen, det er prisværdigt nok, men problemet er her, at man indfører et væld af engangsindtægter for at få forbedret DAU-saldoen.
F.eks. foreslår regeringen med det her forslag også - reelt set i hvert fald - indførelsen af 5 kvartaler.
Det må være den logiske konsekvens af, at man fremrykker en indbetalingsfrist med 3 måneder, når der samtidig skal betales for de forrige 3 måneder.
Det er meget opfindsomt, men det er ikke en fremgangsmåde, vi kan være med til, og så må jeg sige rent principielt set, at det er ærgerligt, når man taler så meget om, at man vil gøre noget for virksomhederne, at de så kommer til at gå glip af de renteindtægter, som de hidtil har kunnet budgettere med under den gældende ordning.
Tempoet sættes op for, hvornår pengene forlader den private sektor og ender i statskassen.
Der er altså med andre ord tale om en forværring af virksomhedernes økonomiske situation, og det står også i bemærkningerne.
Jeg synes også, at det kunne være interessant og rart, hvis den megen tale, vi altid hører om at hjælpe erhvervslivet og gøre forholdene bedre - og det taler regeringen også om, hvis vi ikke har villet sænke selskabsskatten - hvis den tale blev taget alvorligt, så man med de her såkaldte skatteforenklinger blot en enkelt gang havde et forslag, som medførte et provenutab for regeringen og skattelettelser for erhvervslivet.
Selv om det er en klar fordel for virksomhederne med forenklede regler, så kan det dog ikke sammenlignes med den indlysende fordel, det trods alt er at have penge i kassen, penge, som kan bruges til geninvesteringer i produktion og forskning, nye
arbejdspladser, arbejdspladser, der vel at mærke kan gøre Danmark rigere, og ikke arbejdspladser, der skal sidde og administrere indviklede skatteregler.
Frank Aaen (EL), 1997-10-30:
Vi havde her i eftermiddags et samråd i Erhvervsudvalget, hvor Venstre og De Konservative erklærede sig som tilhængere af, at vi skulle arbejde for i EU, at alle former for statsstøtte til virksomhederne blev afskaffet.
Derfor er det fint her i realiteternes verden at få afsløret, at V og K altså synes, at pengeinstitutter, læger og tandlæger og tilsvarende erhverv fortsat skal have statsstøtte i form af en gratis kassekredit, som alle andre erhvervsvirksomheder ikke skal have adgang til, heller ikke landbruget; det kommer vi tilbage til om lidt.
Når vi ser på virkeligheden og tager udgangspunkt i regeringens beregninger over de sidste 8 år, har den gældende ordning givet de finansielle virksomheder, læger og tandlæger en rentefordel, der alt i alt er 400 mio. kr. værd.
400 mio. kr. fra os til erhvervslivet i skikkelse af pengeinstitutter, læger og tandlæger er da en slags penge.
Men vi vil godt gå videre end regeringen.
Her sætter man kredittiden ned fra 150 til 60 dage, og hvis regeringen synes, det måske var en god ide at afkorte kredittiden endnu mere - og den behøver sådan set ikke være ret lang i dag med den elektronik, vi har, man kan godt gå ned til nul dage, i hvert fald efter opgørelsesperioden - er vi også med på det med det samme. Jeg vil også godt sige, at hvis regeringen synes, det vil være en god ting at komme med flere forslag til at afkorte kredittiden - f.eks. har landets automobilforhandlere en kredittid, der årligt giver dem små 400 mio. kr. i statstilskud, fordi de har lov til at beholde registreringsafgiften i urimelig lang tid - kan vi også give et par forhåndtilsagn om, at vi vil støtte det.
Det er fint, at man på denne måde stopper uddelingen af gratis kassekreditter til erhvervslivet på nogle områder.
Man skal bare være konsekvent, og der er andre steder at tage fat i, og det vil vi gerne være med til. Jeg skal slutte af med at sige fra hr. Jes Lunde, SF's ordfører på området, at SF også støtter forslaget.
Sonja Albrink (CD), 1997-10-30:
Det er vel ikke nogen hemmelighed, at i CD medvirker vi gerne til administrative ændringer, som kan gøre dagligdagen lettere for erhvervsvirksomhederne.
Det kan f.eks. være en samordning af indbetalings- og indberetningstidspunkter eller sammenlægning af indberetningsforpligtelser. Men jeg kan kun se ét formål med det forslag, vi har til behandling her, og det er at øge statens likviditet.
Hvis rentefordelen havde ligget hos pengeinstitutterne eller andre virksomheder, som er lønsumsafgiftspligtige, havde renteindtægter jo været en skattepligtig indtægt, hvor der skulle betales 34 pct. i skat, og så ville statens provenu ligge nærmere ved 35 mio. kr. end ved 50 mio. kr. Jeg synes, at vi under udvalgsbehandling skal se på de reelle konsekvenser af forslaget, altså hvad det kommer til at betyde for virksomhederne, både provenumæssigt og administrativt, før vi tager endelig stilling til, om det er et forslag, CD kan give sin tilslutning til.
Carsten Koch (S), 1997-10-30:
Jeg skal takke for modtagelsen af lovforslaget.
Der er, som flere har været inde på, tale om en forenkling.
Der skal ikke længere opereres med et stort antal forskellige angivelsesfrister og kreditfrister.
Der kommer også en merindtægt.
Det er ikke altid sådan, at forenklinger er til fordel for alle parter, og her er der altså tale om en forenkling, som koster noget.
Men vi synes, det er en udmærket forenkling, der er tale om her.
Jacob Buksti (S), 1997-10-30:
Når man har overværet behandlingen af det tidligere forslag, altså L 39, må man gå ud fra, at der med L 40 er tale om en ren knaldperle, og at der vil blive sagt, at forslaget vil øge de administrative byrder, fordi det ligestiller landbruget med andre erhverv.
Lovforslaget ændrer med virkning fra den 1. januar 1998
momslovens afregningsregler for landbrugsvirksomheder m.fl.
, så reglerne bliver de samme som for byvirksomheder.
Som følge heraf foretages samtidig en række konsekvensændringer i loven om fremskyndet tilbagebetaling af visse afgifter, nemlig olieafgiftsloven, gasafgiftsloven og CO2-afgiftsloven.
Sigtet med lovforslaget er at sikre større enkelhed i skatte- og afgiftssystemet gennem en ophævelse af de særlige regler for afregning af moms, der gælder for virksomheder inden for landbrug, fiskeri, gartneri, skovbrug m.v.
Det er noget, som de fleste partier i dette Ting igen og igen gør sig til talsmand for, men som debatten tilsyneladende viser, er der tale om noget mere relativt.
Forslaget er en klar forenkling af de gældende regler, men det betyder naturligvis et vist merarbejde for landbruget, idet momsangivelserne nu bliver lige så hyppige som de er i andre erhverv.
Men det er efter Socialdemokratiets opfattelse ikke noget argument mod den foreslåede ligestilling, og Socialdemokratiet støtter derfor forslaget.
Frank Aaen (EL), 1997-10-30:
Jeg vil såmænd bare spørge, om denne lille stramning overhovedet betyder noget for et erhverv, der i forvejen får 20 mia. kr. om året i statsstøtte.
Mariann Fischer Boel (V), 1997-10-30:
Jeg mener, at jeg begrundede, hvorfor man skal fastholde kredittiden for landbrug og fiskeri: Netop på grund af, at omsætningshastigheden er utrolig langsom, og at den kapital, der skal stilles til rådighed for at frembringe en vis indkomst, er meget stor i forhold til det afkast, den giver.
Det er sådan set
begrundelsen for, at vi vil fastholde den tidligere ordning.
Brian Mikkelsen (KF), 1997-10-30:
Det lader til, at sesamordene i denne debat er regelforenkling, gennemskuelighed osv.; det kan vi jo høre på den socialdemokratiske ordfører, hr. Jacob Buksti, og skatteministeren.
Men hvis man lægger yderligere økonomiske belastninger på erhvervet, er det jo nemt at tale om gennemskuelighed og administrative lettelser.
Det, der virkelig batter, det, der betyder noget, er, at man betaler mindre i skat og betaler færre udgifter, for så kan man begynde at fjerne nogle ting.
Men det er jo ikke en administrativ lettelse for nogen, at man skærer i kredittiden for landbrug og fiskeri.
Hvis jeg kigger i bemærkningerne under »Administrative konsekvenser«, som den foregående ordfører, fru Mariann Fischer Boel, også var inde på, står der, at det vil medføre et årligt merarbejde i Told og Skat på 33 årsværk svarende til en årlig merudgift på 11½ mio. kr.
nye skattelove
Hvis man kigger på det rent faktuelle, er der faktisk en årsag til, at landbruget har fået den ordning.
Skattevæsenet kan godt vente.
Vi synes, det ligner en regulær skattestigning, der rammer nogle erhverv, som i hvert fald for nogles vedkommende har det hårdt nok i forvejen.
Det betyder øgede udgifter til landbruget, og det vil også bevirke, at landbruget mister nogle store renteindtægter.
Det tab skal dækkes ind af lån, og det betyder en yderligere gældsætning af fiskerierhvervet og landbrugserhvervet, som i forvejen er meget gældsplagede.
Man kan spørge sig selv: Hvad har regeringen tænkt at bruge denne skattestigning til?
Bemærkningerne til lovforslaget om de administrative konsekvenser, som jeg omtalte før, belyser det meget godt: Hvis man skal bruge 11½ mio. kr. på 33 årsværk som følge af de administrative konsekvenser, ryger nogle af kronerne jo nok ned i det hul.
Det er altså et lovforslag, som vi ikke synes særlig godt om, og som vi bestemt ikke kan anbefale.
Jacob Buksti (S), 1997-10-30:
Den konservative ordfører må meget undskylde, men ud fra den argumentation, hr. Brian Mikkelsen kom med, vil jeg gerne spørge, om hr. Brian Mikkelsen og Det Konservative Folkeparti kan forestille sig, at vi kan afskaffe nogen som helst former for særlige skattemæssige regler for erhvervslivet, uden at man vil betragte den afskaffelse som en administrativ byrde.
Brian Mikkelsen (KF), 1997-10-30:
Vi kan sagtens forestille os, at man fjerner et utal af regler og love, specielt skatteregler, uden at det behøver at betyde, at det koster ekstra penge for erhvervslivet.
Hvorfor er det pr. automatik sådan, at næsten hver eneste gang man taler om forenkling og nye skattelove, giver det flere penge
i statskassen?
Det bør jo ikke være det vigtigste formål for en regering at hive flere penge ud af erhvervslivet.
Hvis det var sådan, at der var tale om reelle administrative forenklinger her og de havde et formål, ville vi selvfølgelig bakke op om dem ud fra substansen i forslaget.
Men her er der for det første ikke tale om reelle administrative forenklinger, og for det andet er det en økonomisk belastning for erhvervslivet, så jeg kan altså ikke rigtig se, hvorfor man skulle støtte et sådant forslag.
Jacob Buksti (S), 1997-10-30:
Jamen det nytter jo ikke noget.
Hvis det er sådan, at man har skattemæssige begunstigelser og afskaffer skattemæssige begunstigelser, må det da betyde, at man afskaffer en fordel, og efter den argumentation, De Konservatives ordfører her anvender, vil man altså betragte det som en administrativ byrde, en belastning af virksomhederne.
Det betyder derfor, at Det Konservative Folkeparti ikke samtidig kan gå ind for en forenkling af skattesystemet.
Frank Aaen (EL), 1997-10-30:
Landbrugserhvervet er uden sammenligning det erhverv i Danmark, der modtager den største støtte overhovedet fra det offentlige.
Pr. landbrug er vi i øjeblikket oppe på ca. 300.000 kr. i årlig støtte, altså virkelig et helt kolossalt tal, og derfor er det selvfølgelig på tide at kigge på det.
Jeg er fuldstændig med på, at det ikke er sådan, at landmændene overalt svømmer i penge.
Vi har presset dem ud i en produktion, som er så kapitaltung, at de er gældsatte og derfor rent faktisk meget ofte er i en gældsklemme, som jeg sådan set gerne vil hjælpe dem ud af; men det er en anden diskussion end den, vi har i dag.
Jeg synes, man skal være opmærksom på, at her har vi igen et eksempel på en skjult statsstøtte, som har fungeret i årevis, og vi kan sige tak til regeringen, fordi den inden for de sidste par år faktisk har kastet lidt lys på den.
Der er tale om mærkelige kreditordninger.
Lige før talte vi om den skjulte statsstøtte til de finansielle virksomheder, og her har vi altså en statsstøtteordning, som har virket i det skjulte, i al hemmelighed, og som aldrig har stået på finansloven.
Den har virket i ca. 30 år og har i den periode givet en statsstøtte, som har været skjult for offentligheden, på 4-5 mia. kr. til landbruget, og det, vi diskuterer i dag, er sådan set, om den skal ophæves.
Selvfølgelig bør man straks ophæve den, og derfor støtter vi selvfølgelig, som vi også gjorde med det foregående lovforslag, at man afkorter kredittiden.
Nu kommer vi ned på 85 dage, og vi vil gerne gå endnu længere ned, hvis regeringen er villig til det.
Vi synes, der er muligheder for at afkorte endnu mere.
I relation til det vil jeg godt sige, at selvfølgelig er det lidt overraskende, at det koster 33 årsværk at lave den forenkling - som jeg troede det var - og derfor vil vi gerne være med til at se på, om ikke man kan gennemføre forkortelsen af kredittiden uden samtidig at påføre hverken det offentlige eller erhvervet en masse ekstra administrativt arbejde.
Det mener SF, skulle jeg hilse og sige.
Mariann Fischer Boel (V), 1997-10-30:
Jeg vil gerne spørge hr. Frank Aaen, om hr. Frank Aaen ikke betragter moms som en afgift eller en skat.
Frank Aaen (EL), 1997-10-30:
Moms er en del af de indtægter, staten har af at drive velfærdssamfundet.
Der er nogle, der synes, at de helst ikke vil betale noget, og hvis de endelig skal betale, skal de vente så længe som muligt; f.eks. vil landbruget gerne vente et helt år.
Men det ser vi ikke nogen grund til.
Jo tidligere vi får pengene i kassen, jo bedre kan vi gøre det for de pensionister, der ikke får ordentlig hjemmehjælp, og jo bedre kan vi gøre det for de børn, der ikke bliver passet, og det er det, vi skal bruge pengene til.
Sonja Albrink (CD), 1997-10-30:
Når skatteministeren i bemærkningerne til lovforslaget pointerer, at formålet med den foreslåede ændring er at give enkelhed i skattesystemet og et merprovenu til staten, må det være en sandhed med modifikationer, for som tidligere ordførere allerede har sagt, står der jo i bemærkningerne klart, at ændringerne vil koste Told & Skat et årligt merarbejde på 33 årsværk ud over en mindre engangsudgift.
Jeg må også spørge, som tidligere ordførere har gjort, om man helt har glemt vedtagelsen af dagsordenen fra i foråret, som pålagde regeringen at lade samtlige relevante lovforslag indeholde en redegørelse for, hvor meget administrativt mere eller mindre arbejde loven og de efterfølgende regler giver virksomhederne.
Indtil videre må jeg støtte mig til de oplysninger, som landboforeningerne har givet, nemlig at forslaget ud over det rene provenutab vil koste bare landbruget ca. 60 mio. kr. årlig i meradministration.
Så jeg synes ikke, det ser ud, som om man lever helt op til målet om at lette det administrative bøvl.
Lovforslaget må så konstateres kun at have ét formål, nemlig at skaffe staten en bedre likviditet.
Jeg synes, vi under udvalgsbehandlingen må få afklaret, hvilke konsekvenser det vil have for landmænd og fiskere, og så må vi afveje de omkostninger og det bøvl, forslaget har for primærproducenterne, med den fordel, staten har af merindtægter, før vi tager stilling til, om det er et rimeligt forslag, som CD kan støtte.
Carsten Koch (S), 1997-10-30:
SF og Enhedslisten tilslutter sig lovforslaget, men beder mig om at overveje, om man eventuelt kunne lave en mindre, hvad skal vi kalde det, administrativt belastende afkortning af kredittiden.
Jeg kan sige, at vi selvfølgelig er meget indstillede på at levere materiale om den problemstilling.
Det er noget, som har været overvejet grundigt, inden forslaget er blevet fremsat, men jeg er selvfølgelig parat til at diskutere det videre i forbindelse med udvalgsarbejdet.
Agnete Laustsen (KF), 1997-10-30:
Det gør mig egentlig lidt deprimeret, når SF, som jo faktisk ofte er i stand til at tænke ganske konstruktivt ikke mindst på de her områder, bare bevidstløst siger, at når vi bevilger flere og flere penge, så kommer det til at gå meget, meget bedre i ulandene.
Var det ikke en idé trods alt at begynde at gøre sig selv den lille smule hjernegymnastik?
Når nu vi giver disse mange penge - langt, langt flere, end verdens andre lande gør, nemlig 1,18 pct. af bruttonationalproduktet, når jeg indregner MIKA-midlerne - kunne selv SF ikke en gang imellem prøve at gøre den lille øvelse: Får vi det ud af pengene, som de virkelig er bevilget til?
Man kunne jo måske læse den sætning, som hr. Martin Paldam skriver i sin store bog, hvor han siger, at det afgørende for, om ulandene udvikles, er, hvad de selv gør.