Birte Weiss (S), 2000-11-24:
Jeg vil gerne sige tak til ordførerne for en spændende debat.
Selvfølgelig først og fremmest tak til de mange, der har støttet lovforslaget.
Jeg er enig med alle dem, der siger, at her går vi i gang med en meget spændende nyudvikling, som man selv har ønsket på DTU.
Det vil jeg gerne vende tilbage til om et øjeblik.
Jeg vil også godt takke de ordførere, der har haft nogle kritiske bemærkninger.
Dem kan vi få brug for, også i det videre arbejde.
Når hr. Morten Helveg Petersen sagde, at Det Radikale Venstre vil følge meget godt med i, hvordan det her bliver implementeret i virkeligheden, så kan jeg føje til, at det vil regeringen også, og jeg går ud fra, at også alle de partier, der er positive over for lovforslaget, ligesom Det Radikale Venstre er, naturligvis vil være meget stærkt optaget af, hvordan det her så bliver udført i praksis. Så både den glade tilslutning og de tøvende og de kritiske bemærkninger mener jeg, at vi i fællesskab har meget god brug for at have liggende i baghovedet, når vi skal vurdere, hvad der så kom ud af denne nye udvikling, som man jo selv har ønsket på DTU.
Hvis jeg skal besvare spørgsmålet om, hvorfor vi overhovedet sidder her i dag, så er det jo først og fremmest, fordi man i sommer på DTU sagde: Vi vil gerne forsøge os med en anden konstruktion i form af selveje, og vi vil også godt forsøge os med en ansat øverste ledelse i stedet for den nuværende.
Det var et enigt konsistorium, som kom til Forskningsministeriet og spurgte: Er det en proces, som det giver mening, at vi overhovedet arbejder videre med?
Og til det var mit svar: Ja, gå i gang med det, lav alle de processer, der er brug for ude på DTU, og vend så tilbage med et konkret forslag, når I er kommet videre i det.
Jeg deler under ingen omstændigheder den opfattelse, som hr. Søren Kolstrup har af, hvordan forholdene er på DTU i dag, hvor det blev beskrevet, som om alle på DTU er dybt, dybt frustrerede over den proces, som de selv har sat i gang.
Hvis det var tilfældet, ville resultatet her efter et halvt års intern debat frem og tilbage om store og små ting i forhold til den dispensationsansøgning, man har indsendt,
jo næppe have været, at ingen i konsistorium stemte imod den endelige model.
Der var én medarbejderrepræsentant, der undlod at stemme.
Alle andre stemte for.
Studenterne stemte for, og jeg har fået mange tilkendegivelser, som under ingen omstændigheder afspejler frustration, men tværtimod forventning om, at det er en spændende fremtid, man går i møde på DTU.
Så hele baggrunden for lovforslaget er, at man har lavet en model selv på DTU, man har selv født den, om jeg så må sige, og det er naturligvis meget vigtigt, også når man så skal bringe sig i stand til at få dette nye system til at fungere i praksis.
Jeg vil godt komme med svar derudover på de helt konkrete spørgsmål, der er stillet undervejs.
Til fru Lise Hækkerup: Jeg kan bekræfte, at det, der er tale om - og det er så samtidig også et svar på noget, som hr. Søren Kolstrup har været meget optaget af under debatten - det, der står i lovforslaget er, at DTU er et erhvervsrettet universitet. Og hvad er der så galt med det, synes jeg godt at man kan spørge?
Hvad er der dog galt ved at skrive det i et lovforslag? Der er jo ikke tale om, at man ved at bruge udtrykket, at det er et erhvervsrettet universitet, dermed distancerer sig fra universitetslov og alle mulige andre ting, som samtidig vedbliver at være det lovmæssige fundament eller det formelle, juridiske fundament under virksomheden på DTU.
Fru Hanne Severinsen var også inde på spørgsmålet om, hvorvidt det, vi nu gør på DTU, betyder, at man skal lave noget tilsvarende på andre universiteter.
Og jeg vil gerne være meget præcis i min besvarelse af det spørgsmål.
For det første: Jeg har ingen planer overhovedet om at ændre universitetsloven.
Den nuværende universitetslov er meget rummelig, og derfor er der ikke optræk til eller i det, der ligger her, nogen form for forvarsling om, at nu vil vi skrotte den nuværende universitetslov.
dette her noget, vi kan arbejde videre med? - så vil jeg være lige så imødekommende, som jeg har været over for DTU. Men der er flere forudsætninger, som vil være afgørende:
For det første at det er noget, som man selv beslutter ude på det enkelte universitet.
Det vil overhovedet ikke være noget, hvor der vil være antydning af, at vi kommer fra Forskningsministeriet og trækker nogle nye modeller ned over hovedet på det enkelte universitet.
For det andet vil det være en forudsætning, hvis der overhovedet kommer nogen henvendelser af den karakter, at de har hele universitet bag sig eller i hvert fald et meget, meget stort flertal på universitetet bag sig.
Det er præcis det, der har været tilfældet på DTU, og det er formentlig også derfor, at processen har været forholdsvis enkel, og at man også i forhold til de processer, der har været, og hvor mange debatter uden tvivl har været mægtig besværlige, alligevel er nået frem til en så stor opslutning bag det, som der er tale om.
I øvrigt vil det være sådan, at en lang række af de øvrige lovgivninger eller overordnede regelsæt, der findes i samfundet og på andre universiteter, vil også, selv efter den nye struktur, være gældende på DTU.
Det gælder offentlighedsloven, og det gælder forvaltningsloven, og det gælder ombudsmandsloven.
Så tilbage står, at det, vi ændrer ved, i virkeligheden er to hovedting, for det første, at man får selveje, og man får den ultimative økonomiske forvaltning ved, at man selv kommer til at eje bygningerne, og for det andet, at der bliver tale om en ansat ledelse og ikke om en valgt.
Hr. Brian Mikkelsen spurgte til dette med, at det skal være en ansat rektor, som skal have en solid videnskabelig baggrund, om der også er tale om, at vedkommende skal have en ledelsesmæssig kompetence.
Jeg forestiller mig i udpræget grad, at der er tale om begge dele.
for det offentlige, og til det er svaret, at det er de endelige kvalifikationer i det øjeblik, den pågældende skal ansættes, der naturligvis er det afgørende, og ikke, hvor man har erhvervet dem.
I øvrigt tror jeg, at vi kommer til at se for os i de kommende år - og jeg håber også, at udviklingen vil gå sådan
- at man ikke én gang for alle vælger enten en forskerkarriere på et universitet eller en ude i det private erhvervsliv
Hr. Ole Sohn udtrykte megen betænkelighed i forbindelse med demokratiet på institutionen.
Jeg har meget svært ved at genkende det billede, som hr. Ole Sohn tegner, og jeg har god forventning om, at man i praksis kommer til at få den studenterindflydelse, den medarbejderindflydelse, som kommer til at ligge både i konsistorium og i bestyrelsen, til at spille meget smukt sammen.
Konsistorium bliver der jo ikke pillet ved, og det vil sige, at hele den interne akademiske ledelse vil være intakt, og jeg er ikke bekymret for, hvorvidt den arbejdsdeling, der kommer til at være mellem konsistorium og bestyrelsen, vil fungere.
Så stillede hr. Morten Helveg Petersen et spørgsmål, som gik ud på det, som flere andre også har været inde på, nemlig med udpegningen af institutledere.
Og jeg forstod det sådan, at der måske var en bekymring for, hvordan medarbejdernes indflydelse ville ske fyldest i så henseende, og til det kan jeg helt klart svare ja.
Medarbejderne skal fortsat have indflydelse på, hvem der skal lede de enkelte institutter
selv om det er sådan, at institutlederne fremover bliver udpeget af rektor.
Så spørger man: Jamen hvordan kan det så hænge sammen?
Det kan det, fordi der jo ligger en klar intention om, og det er simpelt hen en del af selve lovforslaget, at det skal ske på den måde, at rektor drøfter udpegningen med en rekrutteringskomité bestående af repræsentanter for instituttets ansatte.
Så kan det godt være, at der er tilfælde, hvor der skal tages et særligt fortrolighedshensyn til de ansøgere, der sidder i uopsagte stillinger, og dér vil medarbejdernes indflydelse så blive sikret gennem nedsættelse af et egentlig ansættelsesudvalg.
Så det vil sige, at selv om det med institutterne ikke er en del af selve lovforslaget, er det meget nøje gennemtænkt, hvordan man kan sørge for, at medarbejderne får den indflydelse, som der jo af alle grunde er meget vigtig at have med, fordi medarbejderne jo også er udstyret med en viden, som det er værd at trække på.
Hr. Søren Kolstrup
har jeg allerede svaret omkring den dybe, dybe frustration, som jeg ikke kan identificere, og som ikke er afspejlet i det, der var optakten til ansøgningen, og heller ikke i den endelige ansøgning, og jeg vil godt én gang til understrege, at der er ingen på DTU, der har stemt imod det.
Der har været en enkelt medarbejder, som har undladt at stemme, men bortset fra det er det en enig skare, der står bag den fornyelse, som jeg synes der er god grund til at have forhåbninger til.