Margrethe Vestager (RV), 2002-05-02:
Spørgsmålet og ambitionen om at bryde den negative sociale arv bliver næppe løftet af den nuværende regering, ligesom det heller ikke blev løftet af den forrige, og ligesom det ikke blev løftet af regeringen før den.
Vi har desværre det store problem, at det kræver et meget langsigtet og meget præcist arbejde at bryde negativ social arv, men det er derfor også så meget desto mere nødvendigt med forespørgsler af denne type, hvor vi kan diskutere det forebyggende arbejde - det, som umiddelbart er usynligt, det, som måske ikke umiddelbart giver resultater, og det, som ikke kan trykkes i pjecer om, hvad der er kommet ud af 100 dages indsats.
Vi synes selvfølgelig, det er al ære værd, at regeringen prioriterer nogle sociale problemer, først ved en stor lancering af et råd, og også gennem den indsats, som skal gøres over for det, som er meget synligt, som der også står i avisen i dag: hjemløse, prostituerede, narkomaner og så fremdeles.
Men det er nu engang svært at forebygge hjemløshed hos den, som er blevet hjemløs, det er svært at forebygge prostitution hos den, som er blevet prostitueret, og det er svært at forebygge narkomani hos den, som allerede er blevet afhængig.
Jeg er også alvorligt bange for, at en del af regeringens indsats netop er udslag af ønsketænkning.
Vi havde gode og glædelige satspuljeforhandlinger, hvor der faktisk blev afsat ganske mange penge til det forebyggende arbejde og netop også til det forebyggende arbejde blandt børn, og derfor kan jeg glæde mig over, at der er og også har været mange ministre til stede fra andre ressortområder end socialministerens og statsministerens, til hvem forespørgselen er rettet.
Der er nemlig ingen tvivl om, at det, som er helt afgørende for det forebyggende arbejde, er, at de forskellige politiske områder i langt videre udstrækning arbejder sammen om at bryde den negative sociale arv.
Det er boligspørgsmål, det er skolespørgsmål, det er spørgsmålet om børnehavens funktion over for familiens, og det er spørgsmålet om, hvordan vores beskæftigelsesindsats hænger sammen med de øvrige indsatser.
Det er nu engang tomt, at Folketinget gang på gang vedtager lovgivning, som i kort form kunne udtrykkes i, at »Folketinget insisterer på, at kommunerne overholder eksisterende lovgivning«. Tværtimod er der brug for en intensiveret, målrettet ministerindsats i samarbejde med andre ministre for at sikre, at den udmærkede lovgivning, vi har om børns inddragelse, når det gælder om at gå bag nogle af de ting, som forekommer usynlige, men rammer børn meget, meget hårdt, faktisk bliver en realitet.
Vi ser derfor også meget gerne en forstærket indsats for bedre arbejdsmiljø, for et rummeligt arbejdsmarked, for fleksjob, for praktikpladser og for en lang række andre ting, som faktisk giver muligheder for nogle af dem, der måske ellers havde ganske vanskeligt ved at slå sig igennem og få fodfæste i det danske samfund.
Den marginalisering, som vi ser i dag,
er ikke effekten af hverken den nuværende eller den forrige eller den endnu tidligere regerings indsats; den er desværre effekten af langvarige sociale problemer, som vi har svært ved at holde fast i, fordi forebyggelse tilsyneladende ikke er særlig højt prioriteret rent politisk.
Deri ligger udgangspunktet for det forebyggende arbejde, og så er det naturligvis meget, meget velkomment og meget prisværdigt, at flere kommer med.
Men det er afgørende, at vi får blik for de trængsler, som f.eks. børn af alkoholikere, børn af sindslidende, børn af fængslede og børn af andre, som har tunge sociale problemer, har, men som kan være svære at få øje på.
I forbindelse med f.eks. alkohol tror jeg desværre - det er vist en kendt sag - at der er langt, langt flere alkoholikere end dem, der nogen sinde kommer i berøring med behandlingssystemet, og det at udvikle metoder og veje til at give deres børn et tilbud for bare et kort frirum til at forholde sig til en verden, som ikke er præget af alkoholisme og misbrug, er en meget stor opgave.
Men vi mener faktisk, at der i forbindelse med satspuljen er taget hånd om at sikre midlerne, og det, som nu er afgørende, er, om regeringen i et samarbejde med Folketinget vil sikre, at det forebyggende arbejde bliver til en realitet og ikke blot til ønsketænkning.