runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mogens Andreasen (DF), 1998-05-04:
Der er jo givet udtryk for her fra talerstolen, at der er stor usikkerhed omkring virkningen af den lov, der arbejdes efter på understøttelesområdet.
Der skal ikke være nogen tvivl om, at hvis man begår bedrageri, skal det selvfølgelig straffes, men det skal heller ikke være sådan, at hvis man uforskyldt kommer til at lave en fejl, at man så også bliver straffet.
Der skal være råderum, og der skal være en bedre vurdering af, hvordan disse regler egentlig fungerer, og jeg er da meget glad for arbejdsministerens fremlæggelse her, for det viser jo, at der i høj grad kan være tale om, at der skal nogle ændringer til.
Vi har på nogle områder nogle regler, som rammer helt, helt uskyldige mennesker, og hvis jeg må fremdrage et eksempel på det, er der to ældre mennesker på Langeland, hvor manden er hjertepatient og pensionist, og hvor konen er førtidspensionist.
Disse to mennesker har gjort det, at de indsamlede nogle penge, som de ville give til Hjerteforeningen.
Det, systemet nu gør, er at sige: Nu fratager vi jer jeres pensioner.
I må ikke lave det, I gør.
Det synes jeg er urimeligt.
Det er sådan et tilfælde, som vi skal se på, og jeg håber da også, at vi til efteråret får et forslag på bordet og en gennemarbejdning af det her,
så vi får helt klare regler for, på hvilke områder der skal foretages sanktioner, fordi denne lov er ugennemsigtig.
Den er forvirrende for alle og enhver, selv for dem, der er ansat i arbejdsformidlingen.
Derfor håber jeg på, at vi kan komme så langt, at vi kan få helt klare regler for de områder, som kan fritages for sanktioner, og at vi kan få helt faste regler for de områder, som skal rammes af sanktioner, sådan at det, der kommer til at foregå, ikke er helt tilfældigt.
Når jeg sammenligner den sag, som de to ældre på Langeland var ude for, med, hvad der gælder, hvis man er indvalgt i en kommunalbestyrelse og ikke er udvalgsformand, bliver sidstnævnte ikke berørt på sin efterløn.
Der har vi to eksempler, der sådan set støder lidt sammen.
De, der sidder i en kommunalbestyrelse, går på arbejde og får et fuldt honorar.
Disse mennesker fra Langeland har altså samlet penge ind til Hjerteforeningen.
Jeg synes, det er helt urimeligt, at vi ikke kan få en konvergens på de områder, og jeg håber, at arbejdsministeren kommer frem med noget, som vi virkelig kan bruge, når vi når hen på efteråret.
Jette Gottlieb (EL), 1998-05-04:
Nu har jeg forstået, at regeringspartierne ikke ønsker, at der skal komme et input til det udvalg, der er nedsat for at arbejde med tingene.
Jeg ville i øvrigt frygtelig gerne vide, hvem der sad i det udvalg helt konkret, men det ønsker regeringen altså ikke.
Man må dog håbe, at udvalget selv har tænkt sig at lytte efter det, der er foregået i denne debat. Det går jeg ud fra de gør, og derfor mener jeg, at det er vigtigt herigennem at give et input.
Og derfor vil jeg godt spørge hr. Samuelsen, hvordan De Radikale forholder sig til det faktum, at en a-kasse, som på den ene side er medlemmets tillidsrepræsentation, eller hvad man nu skal sige, i systemet, har en egeninteresse i, at medlemmet bliver dømt som havende lavet en bevidst svig i modsætning til en uagtsom handling, hvor a-kassen selv skal betale, mens den, om jeg så må sige, kan tørre udgiften af på medlemmet, såfremt der er tale om en bevidst handling.
A-kassen har altså en egeninteresse i at påtvinge medlemmet skylden for den opståede fejl.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-05-04:
Jeg skal først og fremmest kvittere for svarene fra arbejdsministeren, og så skal jeg i lyset af de meget ensartede meldinger i debatten, sådan som jeg synes, den er forløbet, meddele, at Socialdemokratiet ikke kan støtte det af Enhedslisten fremsatte forslag til vedtagelse.
Jette Gottlieb (EL), 1998-05-04:
Jeg vil gerne takke for en kort og kontant debat.
Jeg vil nu sige, at det er ikke de dybeste dybder i de problemer, der ligger i det her, der har været berørt.
Rent faktisk er det rigtigt, at loven blev revideret for kun halvandet år siden, fordi der forelå kritik fra ILO, som byggede på, at man ikke respekterede det, som i bred forstand forstås som organisations-, forhandlings- og konfliktfriheden i Danmark.
Problemet er jo med de sammenkædningsregler, der er, at man kan komme til at knægte enkeltorganisationers rettigheder i den forbindelse.
Det var også grundlaget for, at den kritik blev rejst, og det var grundlaget for, at loven blev ændret.
Problemet var bare, at den lovændring, som man lavede, ikke imødekom kritikken.
Derfor fremsætter vi i dag dette ændringsforslag til loven, som den ligger.
Vi ønsker at fremlægge den mulighed, at hver eneste organisation på overenskomstområdet skal have muligheden for at forhandle frit med sin modpart.
Den rettighed og frihed er ikke til stede i dag, fordi det er muligt at lave sammenkædningsreglerne, som tilfældet er.
Til fru Rikke Hvilshøj vil jeg sige, at der må være tale om en slags misforståelse, for hvad angår den henvisning, som vi - let ironisk - har i vores bemærkninger til forslaget om den eksisterende konfliktsituation, forholder det sig jo netop sådan, at rent faktisk er årsagen til, at der i dag er storkonflikt, netop sammenkædningsreglerne, idet man har sammenkædet de forbund, der stemte ja, med de forbund, der stemte nej, med det resultat, at den samlede nejprocent blev høj nok til, at der blev tale om konflikt.
Det er altså ikke et spørgsmål om for eller imod konflikter, det mener jeg i øvrigt er debatten fuldstændig uvedkommende, men det er et spørgsmål om demokratiet i forhandlingssituationen, demokratiet i afstemningssituationen, demokratiet i beslutningssituationen.
Det er den, der ikke er i orden, og det er derfor, vi har fremsat forslaget.
Så jeg vil slutte med at takke for den støtte, vi har fået fra de partier, vi nu har fået den fra, og jeg henviser her selvfølgelig til SF's ordfører og til Kristeligt Folkepartis ordfører, som i hvert fald har tilkendegivet, at de er enige i, at der er et problem, og at der også er god grund til at finde en løsning på det.
Ove Hygum (S), 1998-05-04:
Det er mindre end 1½ år siden, sammenkædningsreglen i forligsmandsloven sidst blev ændret.
Efter denne ændring kan sammenkædning først ske, når forhandlingsmulighederne er udtømt, hvilket den tidligere lov ikke stillede krav om, og det er forligsmanden, der vurderer, hvornår mulighederne er udtømt.
Det er regeringens opfattelse, at sammenkædningsreglen i sin nuværende udformning er et nødvendigt element i det danske arbejdsretslige system, bl.a. på grund af det danske organisationssystem.
Det danske system adskiller sig bl.a. fra andre landes systemer ved, at det er almindeligt, at vi har mere end én organisation på en arbejdsplads.
I andre lande er det almindeligt blot at have én organisation på hver arbejdsplads, altså det, der er dækket af begrebet industriforbund. Jeg kan forstå på forslagsstillernes bemærkninger til forslaget, at Enhedslisten ikke principielt er modstander af sammenkædningsreglen og heller ikke uenig i, at der kan ske sammenkædning af forhandling og afstemning af flere overenskomster for at medvirke til sammenhæng og solidaritet i såvel forhandlingssituationen som i forhandlingsresultatet.
Det, Enhedslisten ønsker at sikre med lovforslaget, er, at den enkelte overenskomstparts forhandlings- og konfliktret respekteres i overensstemmelse med ILO-konvention nr. 98, og det er præcis de samme hensyn, regeringen lægger til grund ved sin vurdering af sagen.
Vi finder imidlertid, at sammenkædning i sagens natur ikke kan være en frivillig ting for det enkelte forbund.
Det ville være meningsløst ud fra det solidaritetshensyn, som også Enhedslisten er enig i.
Den nugældende formulering af loven sikrer maksimal hensyntagen til den enkelte organisation
, hvis det samtidig skal være sådan, at en enkelt gruppe medarbejdere på en arbejdsplads ikke skal kunne sætte de resultater over styr, som et flertal i øvrigt er enige om, og jeg må derfor på regeringens vegne afvise forslaget.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-05-04:
Det er jo sådan, at gennem årene har forligsmandsloven gentagne gange været til diskussion her i Folketinget, og hver gang har den socialdemokratiske gruppe været skeptiske over for en ændring af sammenkædningsreglerne - først og fremmest fordi vi har ønsket et udspil fra arbejdsmarkedets parter i det spørgsmål.
Et sådant udspil har vi gentagne gange efterlyst her fra Folketingets talerstol, og et sådant udspil fik vi med det resultat, at vi ændrede reglerne for ca. 1½ år siden.
I Socialdemokratiet ser vi derfor ikke noget behov for at ændre reglerne, som de er nu, og i øvrigt skal jeg erklære mig helt enig i arbejdsministerens bemærkninger til forslaget.
Rikke Hvilshøj (V), 1998-05-04:
Man må jo sige, at dette forslag er højaktuelt, men mon Enhedslisten havde forventet, at vi kunne få den konfliktsituation, vi har netop nu, da de fremsatte forslaget?
Jeg tror det næppe, for sådan som jeg har forstået Enhedslistens tidligere argumentation, skete der det med den revision af loven om mægling i arbejdsstridigheder, der blev foretaget i 1996, at det var slut med konflikter, fordi det reelt ikke ville være muligt at stemme nej til en forligstekst.
Men den argumentation må vel siges at være gjort til skamme.
Venstre kan ikke støtte det fremsatte lovforslag.
Vi skal som sagt mindre end 1½ år tilbage, nemlig til december 1996, da loven om mægling i arbejdsstridigheder blev revideret, og Enhedslisten stillede dengang et ændringsforslag, som var enslydende med det lovforslag, vi behandler i dag.
Venstre har ikke ændret holdning i det 1½ år, der er gået siden da.
Vi mener stadig, det er fornuftigt at give forligsmanden en mulighed for at sammenkæde mæglingsforslag, når forhandlingsmulighederne er udtømt.
At fratage forligsmanden muligheden for en sammenkædning kunne skabe problemer, fordi en meget lille gruppe på arbejdsmarkedet så kan lægge landet øde.
Det ville betyde, at Danmark blev præget af mange små konflikter, hvilket ingen i det danske samfund ville have gavn af.
Ændringer på dette område bør derudover ske på initiativ af og efter oplæg fra arbejdsmarkedets parter med de traditioner, vi har her i Danmark, og det bliver ikke tilfældet med dette lovforslag.
Jeg synes, Enhedslisten skulle se på dagens aktuelle situation og konstatere, at der stadig er mulighed for at nedstemme et forligsudkast, samtidig med at forligsmanden har nogle fornuftige redskaber, bl.a. i form af denne sammenkædningsmulighed.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-05-04:
Det Konservative Folkeparti kan ikke støtte Enhedslistens forslag.
For det første mener vi egentlig ikke, det er særlig rart at diskutere lige præcis dette tema i disse dage under en igangværende konflikt.
For det andet er der jo ikke gået særlig lang tid - som også andre ordførere har gjort opmærksom på - siden reglerne blev ændret.
Disse ændrede regler kan man vel egentlig sige er til generalprøve i disse dage, og så kan man jo alt efter temperament konstatere, om de er dumpet eller har bestået.
Og endelig for det tredje er jeg og Det Konservative Folkeparti uenige i forslagets substans og - paradoksalt nok - med fuldstændig de samme motiveringer, arbejdsministeren kom med for et øjeblik siden.
Ole Sohn (SF), 1998-05-04:
Jeg skal meddele, at SF kan støtte det af Enhedslisten fremsatte lovforslag.
Vi er enige i, at der i mange situationer både kan være behov for og rimelighed i, at der ud fra et solidaritetshensyn foretages en sammenkædning af overenskomstforslag; men det må altid bero på overenskomstparternes accept.
Det kan være relevant at lave en sammenkædning i forbindelse med en forhandlingssituation frem mod en overenskomstfornyelse, og det kan også være fornuftigt at lave en sammenkædning, når et resultat skal til afstemning.
Men det kan aldrig være fornuftigt, at man sammenkæder overenskomster, som det ikke umiddelbart er relevant at sammenligne, eller forskellige punkter, der har været til debat i de forskellige overenskomster.
Mogens Andreasen (DF), 1998-05-04:
Dansk Folkepartis principielle holdning er, at arbejdsmarkedet selv skal forhandle og færdigforhandle overenskomsterne på det danske arbejdsmarked. Nu sker det jo undertiden, at forligsmanden bliver inddraget i forhandlingerne, og reglerne herfor er fastlagt i lovforslag nr. L 15, som blev vedtaget i samlingen 1996-97.
Ifølge disse regler har han ret til at sammenkæde afstemninger om overenskomstforslag, som er indgået mellem forhandlingsparterne.
Det er altid ulykkeligt, når der skabes konflikt på det danske arbejdsmarked - ikke alene for de mennesker, som bliver berørt af den, men også for det danske samfund, som bliver forhindret i at fungere.
Det vil skabe endnu flere problemer end dem, vi står med i forvejen, og jeg er sikker på, at det heller ikke er et forslag, der vil blive vedtaget her i Folketinget.
Enhedslisten er ikke principielt uenig i sammenkædningsretten, og man er også enig med LO i, at der godt kan ske en sammenkædning i både forhandlinger og afstemninger på de forskellige overenskomstområder.
Dansk Folkeparti anser derfor forslaget om, at de forskellige overenskomstområder skal godkende sammenkædningen af mæglingsforslag, som et unødvendigt værktøj for arbejdsmarkedets parter.
Det vil være uden betydning for fremtidige overenskomstforhandlinger, vi har svært ved at se fornuften i forslaget, og vi kan derfor ikke støtte det.
Anders Samuelsen (RV), 1998-05-04:
Jeg skal på Det Radikale Venstres vegne meddele, at vi heller ikke kan støtte lovforslaget. Den ordning, vi har i dag, har bl.a. baggrund i et udspil fra arbejdsmarkedets parter.
I Det Radikale Venstre mener vi principielt, at områderne på arbejdsmarkedet så vidt muligt skal reguleres af arbejdsmarkedets parter selv, og det er en fornuftig ordning, der eksisterer i dag.
Hvis der skulle komme et nyt samlet initiativ fra arbejdsmarkedets parter, er vi villige til at se på tingene igen.
Men sådan som de ligger nu, og med en regel, som ikke er mere end knap 1½ år gammel, mener vi ikke, der er noget som helst grundlag for at ændre det nuværende system, så vi kan altså ikke støtte forslaget.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-05-04:
Fremskridtspartiet er af den opfattelse, at arbejdsmarkedets parter selv skal finde ud af overenskomsterne, for det er det, der kommer de bedste resultater ud af.
Men der kan jo ske det, at det er nødvendigt at kalde forligsmanden ind, så der kan laves et mæglingsforslag, og i den forbindelse er det nødvendigt med en sammenkædning ved overenskomstindgåelse. Hvis man skal til at diskutere det decentralt, bliver det uoverskueligt, og derfor kan vi ikke støtte det forslag, der er fremsat her.
Jeg vil sige det på den måde, at vi skal undgå konflikter, hvis vi overhovedet kan gøre det, for der er ingen, der har hverken glæde eller gavn af dem.
Vi skal tænke på, at i dag skriver vi ikke 1968, men 1998.
Vi har et moderne, velfungerende samfund, vi har arbejdstagere, der har
verdens højeste lønninger og korteste arbejdstid
, så derfor kan jeg slet ikke forstå, det overhovedet er nødvendigt at ryge ud i konflikt.
En konflikt, som den, vi har i øjeblikket, kan man slet ikke være bekendt i det samfund, vi nu engang har, og som vi skal være glade for.
Det var måske en idé - selv om det er lidt uden for dagsordenen - at se lidt på afstemningsproceduren i forbindelse med urafstemningen.
Når man ønsker at få vedtaget et fornuftigt forslag, som begge parter er enige om, sender man det ud til afstemning, for det skal man selvfølgelig.
Men når det kan foregå på den måde, det gør nu, hvor 149.000 ud af en samlet arbejdsstyrke i det private erhvervsliv på 1,6 millioner kan kaste os ud i den situation, vi har i dag, mener jeg, man bør se på reglerne.
Men den debat må vi tage en anden gang.
Jeg kan sige, at fra Fremskridtspartiets side kan vi ikke støtte det fremsatte forslag.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-05-04:
Der er ingen tvivl om - som Enhedslisten i øvrigt også gør opmærksom på - at det danske system har et problem med hensyn til vore internationale forpligtelser.
Her i Danmark er vi normalt ikke i tvivl om, at det danske system er absolut det bedste i verden, men det kan jeg nu godt være i tvivl om.
Jeg synes, at når vi kan komme ud i en konflikt som den, vi har i disse dage, og som - så vidt jeg kan vurdere - er opstået ved en tilfældighed, behøver vi ikke være så ivrige efter at bakke den lov, som blev vedtaget for 1½ år siden, op.
I Kristeligt Folkeparti så vi meget hellere, at man i stedet for konfliktvåbenet betjente sig af voldgiftsaftaler.
Til den ende kunne det da godt ske, det var bedre - hvis vi altså kunne ende med den model - at de enkelte fagforbund selv forhandlede deres aftaler på plads.
Vi tror ikke, vi kan stemme for lovforslaget, men på den anden side vil vi godt overveje det under udvalgsbehandlingen.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-05-04:
Jeg skal ikke på stående fod tage stilling til den sag, som hr. Poul Erik Dyrlund refererede her med rivende talehastighed, så jeg knapt nok opfattede, hvad det egentlig drejede sig om.
Må jeg give hr. Poul Erik Dyrlund det gode råd, at han lige i første omgang, før han rejser sagen over for mig, rejser sagen over for sin partifælle arbejdsministeren, og meget gerne i skriftlig form.
Så tror jeg, at der er større chance for, at man kan få et konkret beslutningsgrundlag, som man kan tage stilling til.
Jette Gottlieb (EL), 1998-05-04:
Det er jo altid beklageligt, når man kan tælle sammen, at der ikke er et flertal for en handlingsanvisning i forbindelse med sådan en debat, som vi har haft i dag.
Det betyder ikke, at jeg mener, debatten har været forgæves.
Jeg synes, det er påfaldende, at samtlige ordførere rent faktisk hver især har haft eksempler på steder, hvor sanktionssystemet i dagpengesystemet ikke er tilfredsstillende set ud fra almindelige retspolitiske vurderinger og ud fra befolkningens retsfølelsesvinkel.
Set i alle mulige sammenhænge er der åbenlyst mangler og åbenlyst steder, hvor det ikke fungerer.
Det, der kan synes lidt utilfredsstillende, er, at sagen bliver henvist til et udvalg, som ingen af os har kendskab til, hvis medlemmer vi ikke kender, og som vi ikke rigtig ved hvordan arbejder, fordi det er et ministerielt nedsat udvalg, det har ikke noget med Folketingets arbejde at gøre.
Jeg synes stadig væk, det er en svaghed og temmelig beklageligt, at et sådant udvalg, som får, må man nok gå ud fra, betragtelig indflydelse på, hvordan reglerne vil blive udformet fremover, ikke får et input fra den bredde i politisk forstand, som er i Folketinget.
Det er der åbenlyst ikke noget at gøre ved, eftersom der tilsyneladende ikke er flertal for det forslag til vedtagelse, som er stillet.
Jeg synes, man må sige om debatten, at det i hvert fald er blevet dokumenteret, at der er masser af problemer i det her system, men jeg har også sporet, om end ikke så klart, som jeg kunne ønske det, en vis vilje til at lave om på det.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-05-04:
Jeg er glad for det tilsagn, vi her fik fra hr. Knud Erik Kirkegaard.
Men det er jo ikke altid, at det er på grund af, at reglerne er uigennemskuelige, uigennemsigtige osv. Et medlem bliver afskediget den 15. december med besked om at møde frem på arbejdspladsen igen året efter i uge 10.
Altså en midlertidig afskedigelse.
Dette meddeles arbejdsformidlingen, samtidig med at vedkommende møder frem på arbejdsformidlingen.
Her aftales det med arbejdsformidlingen, at vedkommende skal holde ferie i uge 9 for egne feriepenge, således at ferien er overstået, og alt det dér er klaret, inden han skal i arbejde igen.
I uge 6 sker der det, at vedkommende modtager en henvisning til en arbejdsgiver om, at der er arbejde.
Vedkommende tager ud på arbejdspladsen og siger: Jeg vil godt starte i dag, jeg kan godt starte i morgen tidlig.
Det bestemmer du, hr. arbejdsgiver, men du skal bare vide, at i uge 9 holder jeg ferie, og i uge 10 starter jeg i mit gamle job.
Her vil jeg spørge hr. Knud Erik Kirkegaard: Hvad med sådan et medlem?
Der er ikke tale om komplicerede og indviklede regler, men konsekvensen for det her medlem var en karantæne, fordi medlemmet var ærlig og stillede sig op over for arbejdsgiveren og sagde: Det er fint, jeg vil tage arbejdet nu.
Jeg vil gå i gang nu eller i morgen tidlig, men du skal vide, at sådan og sådan hænger skilderierne.
Jeg skal såmænd gerne sige til hr. Knud Erik Kirkegaard, at når jeg rejser den her, er det, fordi jeg hører hr. Knud Erik Kirkegaard tale uden om de simple, basale sager.
Det var også det, vi oplevede med fru Rikke Hvilshøj.
Det er det, der er kernen i det her.
Kunne vi endda få aflivet alle de simple, basale sager i det her, så ville vi være nået langt.
Jeg hører hr. Knud Erik Kirkegaard tale udenom ved at sige: Medmindre der er tale om komplicerede, uigennemskuelige osv., osv.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-05-04:
Jeg vil gerne kunne forstå hr. Knud Erik Kirkegaards indlæg, og derfor vil jeg godt stille et spørgsmål til hr. Knud Erik Kirkegaard. Den tale, som hr. Knud Erik Kirkegaard holdt, gik jo på, at systemet skulle være meget stramt, men samtidig gik den på, at der også er nogle urimeligheder, og vi var alle under anklage, forstod jeg også på hr. Knud Erik Kirkegaard.
Skal det forstås sådan - nu har jeg jo hørt hr. Knud Erik Kirkegaards tale, og hr. Knud Erik Kirkegaard har hørt min tale - at det er de ting, vi tænker på, og det er de ting, som vi har fælles i de oplevelser, idet det er sådan, at verden også opleves sådan her uden for?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-05-04:
Til hr. Ole Vagn Christensen, hvis jeg må tage det først: Jeg har det altså sådan, at jeg bliver skidt tilpas, når ganske almindelige mennesker kommer i klemme i systemet af én ganske bestemt grund, nemlig fordi reglerne er så komplicerede, at de ikke kan finde ud af dem.
Og jeg kan give tilsagn til hr. Ole Vagn Christensen om, at jeg vil være med til at arbejde for, at sådanne regler bliver gjort mere gennemskuelige, så vi undgår disse ulykkelige situationer, hvor folk helt forståeligt, fordi reglerne er komplicerede, kommer galt af sted.
Det vil jeg gerne medvirke til uden i øvrigt at tage konkret stilling til de ting, som hr. Ole Vagn Christensen nævnte i sit indlæg.
Til hr. Ole Sohn kan jeg sige, at der ikke er noget misforhold imellem det indlæg, som jeg holdt, og så det, at jeg ikke vil stemme for hr. Ole Sohns og fru Jette Gottliebs forslag til vedtagelse.
Det er der en logisk forklaring på, som jeg ikke kan nå at svare på nu, da vi skal overholde taletiden, og i øvrigt har jeg også kun set forslaget i ganske kort tid, kan jeg sige.
Til fru Jette Gottlieb vil jeg sige, at jeg ikke vil tage stilling til det konkrete problem, som her blev rejst, men jeg er enig med fru Jette Gottlieb i, at det, der er problemet, er gråzonen.
Det er ikke de let gennemskuelige regler, der giver problemer.
Det er ikke, når der er tale om bevidst svindel, at der er problemer, men det er, når reglerne er grå, uigennemsigtige, at man har svært ved at finde ud af, hvad det egentlig drejer sig om.
Jette Gottlieb (EL), 1998-05-04:
Jeg vil godt spørge den socialdemokratiske ordfører, om det ikke ville være en god idé, hvis de politiske partier i Folketinget var inddraget i den proces.
For er det ikke et problem, at netop disse regler mange gange rammer skævt i forhold til de egentlige intentioner, sådan som hr. Ole Vagn Christensen også selv har gjort opmærksom på, og er det ikke et problem, hvis de måder, man forholder sig til alle disse ting på, er rent embedsværksmæssige?
Så ville det ikke være en meget god idé, hvis de politiske partier fik lov at give et input til det udvalgsarbejde, der nu åbenbart kommer til at foregå?
Ole Vagn Christensen (S), 1998-05-04:
Jo, det ville være en god idé, og det vil selvfølgelig også ske, for der kan jo ikke vedtages noget, uden at det kommer igennem Folketinget.
Men jeg mener, at det vil være fornuftigt - som det også er sket under arbejdsministerens forgænger, og som den nuværende arbejdsminister har bakket op - at arbejdsmarkedets parter går i gang med at kigge på disse bestemmelser, og derfor er udvalget også nedsat gennem Landsarbejdsrådet.
Og med hensyn til den store evaluering af hele arbejdsmarkedsreformen er jeg også helt sikker på, at når det grundlæggende arbejde er sket, bliver der rig mulighed for, at Folketingets partier kan få indflydelse på, hvordan fremtidens arbejdsmarkedspolitik skal se ud.