Kristen Touborg (SF), 2004-03-25:
Jeg skal prøve, om jeg kan lade være med at bruge de fremmedord, som formanden ikke er så glad for.
Debatten i dag drejer sig om implementeringen af midtvejsreformen i Danmark, men lad mig starte med et par ord om reformen.
Grundlæggende er den et fremskridt i al fald på ét af tre kriterier.
Der sker en delvis afkobling, så landbruget i højere grad kan vælge den mest rentable afgrøde.
Det giver en klar effektivitetsgevinst.
Derimod fejler den på to andre kriterier: EU's landbrugspolitik vil fortsat være kostbar for skatteyderne og forbrugerne og værst, den hjælper ikke ulandene.
En beregning fra Fødevareøkonomisk Institut viser endda, at Afrika taber en smule på den.
Der er fortsat brug for en afvikling af landbrugsstøtten og først og fremmest for dumpingsstøtten f.eks. til sukker.
Det ville være et rigtig godt signal at sende til WTO-forhandlingerne fra den største synder, når det gælder landbrugsprotektionismen.
Midtvejsreformen indeholder et antal valg, som det enkelte land skal træffe.
Jeg vil først snakke om den proces, som Danmark eller rettere fødevareministeren har valgt, og
dernæst om de konkrete valg.
Det er vel sjældent, at vi i Danmark flytter på over 7 mia. kr. uden en parlamentarisk behandling, men det er det, der ville være sket i den sag her, hvis ikke oppositionen havde rejst den.
Fødevareministeren havde sit mandat i orden i forhold til forhandlingerne i EU om reformen, men har ikke fået noget mandat her fra Tinget eller dets udvalg om Danmarks valg.
Hun har henvist til sin bemyndigelse til at implementere landbrugspolitikkens EU-tiltag i dansk lovgivning.
Men holder det nu også?
Bemyndigelsesloven giver mulighed for at implementere, herunder implementere afvigende lovgivning, men giver det også ret til at foretage egentlige valg?
Vi har fået et svar fra Fødevareministeriet om, at det antages.
Vi har ønsket en vurdering fra Justitsministeriet, men den fik vi ikke, i hvert fald ikke i første omgang.
Det ønsker vi fortsat.
Én ting er så det juridiske - jeg vil ikke udelukke, at det er i orden, selv om jeg altså ikke er overbevist om det, men jeg vil ikke udelukke det - men politisk er det en fejlbedømmelse af de store.
Så vigtige sager skal debatteres i Folketinget eller i det mindste i Fødevareudvalget med den mulighed, det giver for offentlig debat.
Fødevareministeren henviser til, at hun har flertallet hjemme med Dansk Folkeparti; det tror jeg er rigtigt, men det er ikke nogen undskyldning for ikke at behandle sagen parlamentarisk ordentligt.
Værre bliver det, når man kigger på, hvilken procedure
fødevareministeren har valgt
kun at høre én gruppe, nemlig landmændene.
Jeg har klart det indtryk, at Landbrugsraadet er blevet bedt om at komme med en løsning, alle er tilfredse med - inden for landbruget altså.
Det har de så gjort, og den ligner næsten til forveksling den løsning, ministeren har valgt.
Kun på et enkelt punkt er der en mindre afvigelse.
Indtrykket er klart: Bare det ikke giver slagsmål i landbruget, er ministeren tilfreds.
Hun har reelt reduceret sig selv til et ekspeditionskontor i den her sag.
Miljøorganisationer, Danmarks Naturfredningsforening, alle dem, der har interesse i vandmiljøet og på naturområdet, hvorfor blev de ikke hørt?
Vil ministeren lave en høringsrunde for dem og tage hele beslutningen op til en ny revision?
De valg, landbruget har truffet og fødevareministeren har skrevet under på, har ét til fælles.
Der er ikke taget ret meget hensyn til natur og miljø og ulande, og det synes vi altså er ærgerligt.
Det er ret mange penge, 7
mia. kr.
De penge har landbruget foreslået at de bare får udbetalt, og det har ministeren så tilsluttet sig.
Jeg synes, det er ærgerligt, at man ikke er gået noget længere i den her sag og har udført en ordentlig parlamentarisk procedure
, men det er jo der, den står i dag.
Og så har jeg desværre ikke mere tid.