runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anni Svanholt (SF), 2001-05-07:
Det er naturligvis meget vigtigt med en tidlig opsporing af børns eventuelle hørenedsættelse, og det er et utrolig vigtigt arbejde, sundhedsplejerskerne gør i denne sammenhæng.
Det er jo ikke en enkelt test, der afgør det.
Man skal vurdere hele barnets situation og hvordan barnet reagerer, og det er jo i øvrigt også det, der finder sted ved andre undersøgelser.
Jeg mener selvfølgelig også, at i den sammenhæng bør sundhedsplejersken være særlig opmærksom på, om der er tale om risikobørn.
Forslaget indebærer, at 60.000 børn skal screenes for at opdage ca. 100 børn.
Det er meget, meget omfattende, og vi har jo heller ingen sikkerhed for, hvilken effekt det har.
Det vil sige, at ca. 60.000 raske børn og deres forældre skal igennem dette system og bliver på den måde udpeget som børn med potentielle problemer med hørenedsættelse, og den tankegang er vi absolut ikke tilhængere af.
Tankegangen bag at bruge flere og flere screeningsprogrammer er sådan set, at et rask menneske er et menneske, der tilsyneladende ikke er undersøgt nok.
Det er vi ikke tilhængere af, og det er i og for sig det, der ligger bag her.
Selv om det kan lyde vældigt godt, at der skal gøres noget med en tidlig indsats, er det altså skudt helt ved siden af at tage 60.000 børn ind i et sådant system.
Vi synes, det lyder rigtigt og fornuftigt, som sundhedsministeren siger, at der må bedre vejledning til, og at man skal være opmærksom på, at der skal særlig fokus på risikobørnene, for det er dét, der skal gøres.
Men vi skal altså ikke begynde at lave et så voldsomt system for måske at kunne gøre noget for ca. 100 børn, og vi ved jo slet ikke, om vi virkelig kan gøre noget for de 100 børn, om det faktisk har den effekt.
I SF er vi varme tilhængere af at opprioritere sundhedsplejerskens arbejde, og at det skal være godt og dækkende.
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
Hørescreening af spædbørn har vist ikke haft den store opmærksomhed i befolkningen, vel nok bl.a. på baggrund af, at mange af os har troet, at det er noget, der rent faktisk indgår i de forebyggende undersøgelser, som eksempelvis sundhedsplejerskerne udfører over for småbørn.
Men CD påpeger i bemærkningerne til forslaget, at vi ikke alene i Danmark, men også i udlandet, og også som WHO anbefaler, skal følge op på det her problem.
Det synes vi i Dansk Folkeparti faktisk er udmærket.
Vi synes, at vi har en god grund til at indføre hørescreeninger af spædbørn, netop fordi det er et handicap, som i mange tilfælde bliver overset.
Nu ved jeg ikke, hvorledes det forsøg i København er blevet udført, det kan være, at fru Yvonne Herløv kan svare på det, men umiddelbart kunne vi jo godt se en organisering, så et sådant tilbud kunne komme til at ligge hos sundhedsplejersken, som i forvejen foretager de forebyggende undersøgelser i hjemmene hos spædbørn.
De følger også de enkelte børn i årene fremover.
Jeg tror, at de audiologiske afdelinger i amterne har rigeligt at gøre med at nedbringe ventelisterne for de hørehæmmede i al almindelighed.
Derfor synes vi, at det kunne være en god opgave at lægge hos sundhedsplejerskerne.
Vi mener ikke, at vi sygeliggør alle børn, fordi vi går ind og tester.
Det kan jo åbenbart gøres på en meget nem måde.
Vi forebygger på så mange andre områder, så hvorfor ikke på dette område?
Hvordan det økonomisk skal skrues sammen, om det skal være en kompensation, der skal gives over det totale udligningsprincip, er jo så et åbent spørgsmål.
Men såfremt en screening skal ligge hos sundhedsplejerskerne, bliver det jo over det kommunale system, mens de audiologiske afdelinger hører under det amtskommunale system.
Men vi er positive over for dette forebyggende tiltag for vores spædbørn her i landet.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2001-05-07:
Formålet med det fremsatte beslutningsforslag er at opdage permanent hørenedsættelse så tidligt som muligt med henblik på hurtigt at kunne starte en behandling for at undgå at forsinke taleudviklingen.
Vi bør derfor nøje overveje, hvad vi vil opnå ved en generel neonatal screening. Som landet ligger i dag, findes der ingen viden om den konkrete effekt af at starte behandling for nedsat hørelse 6 eller 8 måneder tidligere, hvor Sundhedsstyrelsen vurderer, at man ved screening kan opspore en hørenedsættelse.
En indførelse af neonatal hørescreening af alle børn vil, som det allerede er sagt, betyde, at mere end 60.000 børn årligt skal screenes for at opdage de ca. 100 børn svarende til halvanden promille, som årligt fødes med permanent hørenedsættelse.
I betragtning af at vi ikke ved, hvad den konkrete effekt af en tidlig behandling er, må vi overveje, om ressourcerne ikke kan bruges andetsteds. Vi hilser fra radikal side sundhedsministerens initiativ til en undersøgelse af den konkrete effekt af neonatal hørescreening velkommen, ligesom vi er glade for, at man vil undersøge alternative muligheder for en tidlig opsporing af børn med forhøjet risiko for permanent høreskade.
Men vi kan ikke støtte CD's forslag.
Frank Aaen (EL), 2001-05-07:
Enhedslisten mener, at man skal passe meget på at udvide antallet af undersøgelser, som man vil sende alle igennem.
Der ligger jo deri en fare for, at vi kommer til at sygeliggøre hinanden i en urimelig grad.
Selvfølgelig er der nogle ting, vi skal undersøge hos alle, men omfanget af den slags undersøgelser bør vi holde så langt nede som muligt.
Det er vi tilhængere af at man gør, og synes, at man skal skynde sig at gøre det.
Så vil vi i øvrigt pege på, hvad vi synes
er et andet problem i forbindelse med, hvordan vi behandler børnefamilier og nye børnefamilier, nemlig sundhedsplejen, hvor antallet af besøg fra sundhedsplejerskerne jo er skåret ned gennem årene, og hvor vi mener, at der er brug for en generel styrkelse af sundhedsplejen for at fange alle problemer op, der måtte være hos et nyfødt barn, ikke kun høreproblemer, men også andre problemer.
Så vi ønsker altså at bruge pengene på en anden måde, og vi synes ikke, at der her er argumenter nok for at gennemføre
en undersøgelse af alle de 60.000 børn, der bliver født hvert år.
Ester Larsen (V), 2001-05-07:
Det er ministerens bemærkninger om finanslovaftalen, som får mig til at spørge, hvad regeringen overhovedet har gjort for at følge op på den del af finanslovaftalen.
Det er jo ikke nogen ny oplysning for Folketinget, at der i den aftale ikke var afsat midler.
Men det fremgår, at partierne er enige om at søge at tilvejebringe muligheder for en udbygning af det danske knoglemarvsregister.
Vil det sige, at regeringen ingenting har foretaget sig, og at ministerens tilsagn nu kun er fremkommet og inspireret af, at vi har debatten her?
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
Jeg skal spørge ministeren: Er det ikke sådan, når vi fra Danmarks side skal have adgang til at søge efter egnede donorer via det internationale register, at vi så skal betale penge for at kunne benytte disse donorer?
Er det ikke penge, der går ud af Danmark ved, at vi ikke opbygger vores eget knoglemarvsregister til det niveau, som vi ønsker med dette forslag?
Arne Rolighed (S), 2001-05-07:
Til fru Birthe Skaarup vil jeg sige: Der skal ikke betales penge for selve vævet, for selve materialet, det har vi en EU-konvention om, og det formidles som en gave fra et menneske til et andet, nøjagtig med samme grundfilosofi, samme grundetik der ligger bag blodforsyningen i Danmark.
Det er ikke en vare fra den ene til den anden.
Det, at Danmark får et register på bare 20.000, er ikke tilstrækkeligt til, at man ved vævsforlignelighed alene tør basere sig på et register på 20.000.
Man vil stadig væk for at få så effektiv en sammenlignelighed som muligt også gå ud
på det register, som vi søger på internationalt med 5 millioner donorer registreret
Til fru Ester Larsen skal jeg sige, at det var finansloven for 2000, og ved finansloven for 2001 var der ingen af partierne, der fremførte konkrete forslag af denne her karakter, heller ikke finansieringer.
Det, der nu sker desuagtet, er, at jeg tager en dialog med Amtsrådsforeningen, med amterne.
Især synes jeg, at vi i lyset af, at der ikke er tale om en etablering, men om udbygningen af eksisterende registre, bør snakke med amterne om at få tilvejebragt de skridt, der fører til, at vi får de små 5.000 bloddonorer, der står og er klar til at gå ind i donorregistret, med i et sådant.
Det vil jeg snakke både med Amtsrådsforeningen, amterne og H:S om.
Ester Larsen (V), 2001-05-07:
Skal det forstås som et tilsagn fra ministeren om, at man vil skaffe den fornødne økonomi til, at amterne løser opgaven, og at man vil skaffe den i forbindelse med de aftaler, man skal have her i foråret, amterne og regeringen imellem?
Eller er det regeringens holdning, at vi skal ud med tiggerposen?
Det er jo private foreninger, der har samlet sammen til en del af den donorkorpsfinansiering, vi har.
Vi kan se i Norge, at dér er det Kræftens Bekæmpelses opgave at finansiere det.
Er det regeringens holdning, at vi skal bygge på private foreningers indsamlinger?
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2001-05-07:
Medfødt høretab er et alvorligt problem.
Det er der ingen tvivl om, og vi forstår derfor godt forslagsstillerens bekymring, og vi har sympati for hensigten.
Dog mener vi, at man kan diskutere det fornuftige i at sende mere end 60.000 børn om året gennem en undersøgelse for at finde de omkring 100 børn, der lider af et medfødt hørehandicap.
Screeningen kan som bekendt ikke helbrede medfødt eller tidligt erhvervet, permanent høretab, men kan dog efter Sundhedsstyrelsens vurdering afsløre dette høretab gennemsnitlig 6-8 måneder tidligere, end det sker i øjeblikket.
Selv om ingen er i tvivl om det positive i en tidligere opsporing af tidligt, permanent høretab, vides det dog ikke, hvor meget en tidligere opsporing vil betyde for taleudviklingen, som ministeren også var inde på.
I øjeblikket foretages undersøgelsen for medfødt høretab ved en såkaldt BOEL-test, der udføres i hjemmet af en sundhedsplejerske.
Ifølge forslagsstilleren vil en del af de 12 mio. kr., som en generel screening ville koste årligt, kunne hentes ved de besparelser, der ligger i at afskaffe BOEL-testen.
Men dette er ikke Sundhedsstyrelsens vurdering, og det er heller ikke vores vurdering, da BOEL-testen kun udgør en meget begrænset del af sundhedsplejerskens arbejde.
Endelig mener vi, at det må konstateres, at BOEL-esten rent faktisk opsporer mange af de børn, der lider af et medfødt eller tidligt erhvervet hørehandicap.
Vi mener, at man i stedet bør undersøge eventuelle alternativer til en generel screening; dette kunne være en risikoscreening, som ministeren var inde på, hos børn, der eksempelvis har familiemedlemmer med medfødt høretab, eller som har mistet hørelsen af andre årsager, og dem kender vi rent faktisk.
Vi ved, i hvilke familier vi skal lede efter de børn, om jeg så må sige.
Jeg kan forstå, at der er tanker i Sundhedsministeriet om en iværksættelse af en undersøgelse om eventuelle alternativer til dette i øvrigt positive forslag, og derfor kan vi under henvisning til de initiativer, som ministeren har forelagt tidligere,
Tove Fergo (V), 2001-05-07:
Det, der så er mit spørgsmål, og det, jeg synes, det er værd at tænke over, er: Hvem er de stærke unge, og hvem er de sårbare unge?
For umiddelbart tænker man på, at de sårbare unge er dem, der kommer fra socialt dårlige forhold osv.
Men det behøver det jo langtfra at være, for vi ser jo også unge, der kommer fra tilsyneladende gode hjem, en god familie, som havner ude i et misbrug, fordi de begynder på hash. Derfor er det forkert og misvisende at tale om, at de stærke unge kan klare sig, og at det kun er de sårbare unge, vi behøver være bekymrede for.
Så det ville jeg godt bede hr. Villy Søvndal om at tage med i sine overvejelser.
Dorte Bennedsen (S), 2001-05-07:
Forslagsstillerne ønsker, at der nedsættes en kommission til udredning af hashens virkninger med henblik på en politikudvikling af området.
Selv om hverken ordet legalisering af hash eller liberalisering af forbud er nævnt direkte i bemærkningerne, tyder en nærlæsning af forslaget på, at det er det, der er sigtet.
En sådan legalisering er Socialdemokratiet imod af flere grunde.
Vi ved godt, at almindelige voksne kan bruge hash til rus, uden at det vil få alvorlige skadevirkninger, men det er vurderingen - også fra WHO - at det for børn og unge og for voksne i udsatte situationer kan have alvorlige skader til følge.
Vi finder derfor, at det er et forkert signal at sende, at det er et uskadeligt produkt, som man roligt kan bruge.
I den forbindelse er det da også værd at notere sig, at selv i Holland er hash faktisk ikke legaliseret; det er ulovligt, men tolereret, som politiet i Holland udtrykker det. I Danmark er vi jo gået lidt eller i hvert fald et stykke i samme retning med den lempelige praksis, som også ministeren var inde på, der jo faktisk har været anvendt i en årrække, når det drejede sig om besiddelse af hash i helt små mængder til eget forbrug.
Og vi finder egentlig ikke, at der er nogen grund til at gå videre.
Vi er udmærket godt klar over, at der ikke er noget, som taler for, at brug af hash skulle føre til misbrug af hård narko, men begge dele er dog rusmidler, og vi finder det faktisk fornuftigere at bruge kræfter og indsats på det egentlige narkoproblem - det, som vi jo nu har brugt en time eller halvanden på at diskutere - frem for at tage en lang diskussion for eller imod legalisering af hash.
Der har i de senere måneder været debat om brug af hash, når det drejer sig om patienter i terminalfasen og med visse sygdomme.
Her er vi af den klare opfattelse, at hvor der er fagligt belæg for, at hash kan have en gunstig effekt som smertedæmpende, dulmende middel, bør der også gives tilladelse til, at det bruges.
Som det fremgår af det, jeg har sagt her, kan vi ikke støtte forslaget, men vi finder, at det kunne være en god idé og nyttigt, hvis vi kunne få en samlet oversigt over hashen, dens virkninger, og hvad man ved om eventuelle psykiske og fysiske skader som følge af hashbrug.
Det ser vi da meget gerne, hvis ministeren vil tage initiativ til at skaffe Folketinget.
Vi mener ikke, at det forudsætter, man nedsætter en kommission.
Det kan nok gøres enklere.
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
som der blev sagt.
Men det, jeg ville høre ministeren om, er: Kan det virkelig være rimeligt?
Mener ministeren ikke, at det her kan vi altså heller ikke betale os fra, men at vi har et etisk, moralsk problem, hvis vi ikke går ind på lige fod med andre lande?
Vi har ca. 4.500 donorer, der står og venter på at blive vævstypebestemt, og vi mangler organer i det her land på mange andre områder.
Derfor synes jeg, at vi som sagt har et etisk problem, og skal det ikke løses her i Folketinget?
Tove Fergo (V), 2001-05-07:
Jeg vil tilslutte mig hr. Frank Aaens spørgsmål til hr. Villy Søvndal, og det er vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt man, hvis det blev en succes med heroinforsøgene, så kunne forestille sig, at det er det, man vil ordinere i den periode, misbrugeren venter på at få en stoffri døgnbehandlingsplads.
For det er jo det, der foregår i øjeblikket med metadonen, selv om der står i et notat fra Sundhedsministeriet, at man kun må ordinere metadon, hvis misbrugeren er motiveret for ophør med illegalt misbrug, og alle andre relevante behandlingsalternativer skal vurderes som udsigtsløse.
Vi ved jo godt, at sådan er det ikke i dag.
Man giver metadon.
Man ordinerer rask væk metadon.
Man siger: I kan ikke komme i behandling lige her og nu, men I kan få metadon i perioden, indtil I engang kan komme i behandling, så kan vi se, om I er motiveret for at gå i behandling.
Villy Søvndal (SF), 2001-05-07:
Først til hr. Frank Aaen og dermed også til fru Tove Fergo
Men jeg synes jo, at forskellen netop er, at den erkendelse har vi fra metadon, og dermed vel også grunden
Det er dog et stykke vej.
Men man kan stadig væk godt være bekymret.
Vi var jo så bekymrede over graden af decentraliseringen, at vi som bekendt flyttede beslutningerne her fra kommunerne til amterne for at sikre større ensartethed i tilbudene.
Men jeg mener bestemt, at Folketinget konstant skal være på vagt.
Jeg mener, at de politiske partier skal være på vagt, også for, at det her ikke skrider.
Det her er jo ikke noget vidundermiddel, der klarer alle problemerne, det har jeg aldrig hævdet.
Til hr. Jørgen Winther, der godt vil have en fast talgrænse på: Hvordan har Lægeforeningen det med at uddele morfin f.eks.?
Der har vi ikke sagt, at der kun er 300, der må få morfin, vel?
Vil det ikke i virkeligheden være et umenneskeligt synspunkt?
Men hvis det, hr. Jørgen Winther spørger om, er, hvor mange jeg personlig forestillede mig, der skulle være omfattet af sådant et forsøg - men jeg er ikke ekspert - så vil jeg sige, at mine tanker går på måske 300, måske 400, i den størrelsesorden, som ville være det relevante i forhold til et sådant forsøg.
Tove Videbæk (KRF), 2001-05-07:
Jeg er meget optaget af, hvem det er, som kan kvalificere sig til at deltage i de forsøg, som SF gerne vil have sat i gang.
De, som kan deltage, er omtalt som de mest belastede, de mest udsatte - det er marginalgrupper - og så står der, at de skal være minimum 18 år.
Hvordan kan vi være sikre på, at det bare omfatter en ganske lille procentdel, som man har talt om tidligere?
For med det her kunne det se ud, som om det er 90-95 pct. af alle narkomaner i Danmark, der ville kunne kvalificere sig til at deltage i forsøget. Og man skal have været i behandling før.
Men hvilken behandling har man fået, når man kun er 18 år?
Så bliver der også sagt, at det, at narkomanerne kan deltage i det her forsøg, ligesom skal være et incitament til videre behandling.
Men med baggrund i det, som vi netop har talt om i dag, at vi har for få behandlingspladser, og at narkomanerne tigger og beder om at komme i behandling, er det så ikke uanstændigt at sige til narkomanerne, at det her er et incitament for at forsøge at få jer ind i videre behandling, når de faktisk ude i virkeligheden står og tigger og beder om at komme i behandling? Så var der lige en lille kommentar omkring det med, om vi anså det for syndigt at være narkoman.
Dér vil jeg godt sige, at det nok hører hjemme i et helt andet forum, ovre i et teologisk forum, og er nogle teologiske ting, som vi nok ikke skal tage hul på her.
Her i dag debatterer vi, hvad vi kan gøre for at gøre det bedste for de narkomaner, som er i en meget svær situation.
Dorte Bennedsen (S), 2001-05-07:
Der har været nogle bekymrede røster fremme om, hvorvidt manglerne i vores system ville føre til, at der kom flere på heroinbehandling, hvis man nu indførte sådanne forsøg.
Jeg vil godt spørge hr. Villy Søvndal, om han ikke kan bekræfte, og om han ikke tolker det på samme måde, som jeg gør, at i kommissoriet her står der, at ekspertgruppen skal fremlægge en faglig udredning om omfanget osv., osv., og hvilke resultater der foreligger og mangler.
Deler hr. Villy Søvndal min vurdering af, at der med hensyn til de mangler, der vil blive lagt frem, bl.a. vil blive peget på, at der mangler døgnpladser, der mangler umiddelbart osv., osv., og at det er et område, som overhovedet ikke vedrører stillingtagen til for eller imod heroin, men at det gælder generelt på dette her område, at vi skal have en viden om, hvor langt vi er kommet.
Jeg deler hr. Villy Søvndals opfattelse af, at vi er kommet langt på en del områder, men mangler andet.
Tove Fergo (V), 2001-05-07:
Nej, jeg er ikke ekspert i narko, men vi har jo nedsat et narkotikaråd, hvor der bl.a. sidder eksperter, og de har en lang række underudvalg.
Det vil sige, at vi kan få de ekspertudtalelser, vi har brug for, ved at henvende os dér. Der er ingen grund til at nedsætte et ekstra udvalg til det.
Der var 3.874 i dagbehandling i 2000.
Det lyder jo, som om hr. Villy Søvndal har ret: Der er kommet tre gange så mange i dagbehandling.
Men når man så ser på, hvad det er for en indsats, der ydes over for de 3.000, de tre gange så mange, ja, så kan det klares med meget færre ansatte.
Og antallet af døgnbehandlingspladser er i dag - eller i hvert fald i 2000 - så at sige det samme som i 1995.
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
Jeg synes faktisk, at jeg har lyst til at lykønske hr. Villy Søvndal og SF, for det, jeg næsten kan høre her i dag, er, at man nu har formået at trække regeringen væk fra den ellers så overbevisende praktiske narkotikapolitik, de hidtil har haft.
Fru Tove Fergo var netop heroppe og fremlagde nogle tal.
Jeg vil i hvert tilfælde bede om, at man husker meget på, hvad der er sket med metadonbehandlingen i forhold til det, man nu vil bevæge sig hen imod, sådan som jeg mener at kunne tyde debatten her i dag.
Villy Søvndal (SF), 2001-05-07:
Jeg mener, det er for tidligt at lykønske SF, og hvis det tidspunkt kommer - hvad jeg håber - synes jeg ikke, det er SF, man skal ønske til lykke; så synes jeg, det er de hårdest ramte af den gruppe af stofmisbrugere, vi har, der har brug for at blive ønsket til lykke med, at livet måske bliver lidt mindre smertefuldt, end det har været indtil nu.
Det synes jeg er alt for stift.
I det hele taget synes jeg, at der er fokus på, at der kun er ét svar, som er det rette svar; sådan en næsten teologisk tilgang til det: kun at have ét sandt svar her i livet.
Jeg synes, man skal acceptere den forskellighed, acceptere, at der er mange forskellige veje, for de her mennesker er som udgangspunkt fantastisk forskellige.
Det betyder, at metadonunderstøttende behandling er en hjælp for nogle, det betyder, at døgnbehandling, som jo er vokset i antal, er en hjælp for nogle og i mange tilfælde nødvendigt.
Men det betyder da ikke, at vi er færdige; det er jeg helt enig i.
Jeg var ude at diskutere med forstandergruppen for behandlingsinstitutionerne for nylig.
Fru Dorte Bennedsen spørger om mangler.
Jo, jeg synes, at der dels er mangler i forhold til døgnbehandlingskapaciteten, dels er der mangler i forhold til gadeplansindsatsen, og dels er der mangler i forhold til sammenhængende forløb, hvor man tænker uddannelse, bolig osv. ind i det. Så kan jeg bekræfte, at jeg synes, at det er en utrolig god idé at få en gruppe, der består af eksperter.
Narkogruppen har jo mange andre opgaver, bl.a. at sikre større sammenhæng mellem det statslige, det amtslige og det kommunale tilbud og at holde sig orienteret.
En ekspertgruppe kan høste gavn af, at den viden findes.
Det er derfor, de er i stand til at komme med et kvalificeret bud allerede i løbet af 7 måneder.
Det synes jeg ikke, man skal lægge så stramme kriterier ind for.
Jeg har selv nogle kriterier, der hedder, at man skal have været igennem afvænningsforsøg.
Jeg forestiller mig også, at det er mennesker, der har taget betydelig helbredsskade af det at være misbruger, der bliver omfattet af forsøget.
Men jeg vil advare meget imod at lave sådan nogle afgrænsende kriterier, som er meget stramme.
Det skal være en god faglig vurdering af de ansvarlige folk, der er sat til at lede sådan et forsøg.
Dorte Bennedsen (S), 2001-05-07:
For at undgå, at der skal opstå nye myter af denne her debat,
vil jeg spørge hr. Villy Søvndal, om han kan bekræfte, at jeg på vegne af min gruppe her i dag har givet udtryk for, at vi ønsker viden, bedre underbygget viden om alle, og jeg understreger alle felter inden for narkoindsatsen, herunder ikke mindst den psykosociale, viden om, hvad vi har nået, og hvad vi mangler, og at jeg derfor synes, det har været en god idé med ekspertgruppen, og at jeg på den baggrund har afvist forslaget, som det foreligger i dag.
For jeg synes nok, at der var nogle indlæg her for lidt siden, som kunne gøre mig lidt forskrækket over, hvad det var en ny myte, der kunne opstå.
Villy Søvndal (SF), 2001-05-07:
Jeg vil gerne bekræfte, at den socialdemokratiske ordfører - ligesom i øvrigt den socialdemokratiske minister - holdt indlæg, der sluttede med ordene: Men i øvrigt er vi ikke i stand til at støtte SF's forslag.
Når jeg synes, det har været en god dag, ikke for SF, for det synes jeg er en alt, alt for snæver måde at se på det på, men for debatten, er det, fordi jeg synes, den er bredt ud til at favne mange af de alvorlige problemstillinger, der er i det her.
Jeg synes, det er fint, at vi har fået en ekspertgruppe, som allerede inden årets udgang vil komme med en udredning.
Jeg skal så slutte af med at sige, at konsekvensen af det selvfølgelig er, at SF ikke sætter sit forslag til afstemning.
Det er der jo ingen mening i, når der ligger det kommissorium, der ligger fra regeringen.