Frank Aaen (EL), 1998-06-04:
Vores udgangspunkt for at se på den her del af regeringens pakke, skatteforslagene, er, at der skal rettes op på 5 års uretfærdige udvikling.
Skattereformen fra 1993 gav langt de største skattelettelser til de rigeste.
Og det er det skæve spor, der skal rettes op på; det er det, vi går ind i forhandlingerne om for at sikre maksimalt.
Det er i den forbindelse bl.a. det skrå skatteloft, som vi vil have helt elimineret.
Millionærerne kan i dag se, at de i gennemsnit får over 30.000 kr. i skattelettelse i 1998 - over 30.000 kr. lettelser til dem, der i forvejen har rigeligt.
Det er de samme grupper, som jo også i løbet af de sidste 5 år har fået gavn af, at man fjernede formueskatten, det er de samme grupper, der har fået gavn af, at man har lempet arveafgiften, og det er de samme grupper, der har fået gavn af, at man gav skattelettelser, da lejeværdibeskatningen blev lettet.
Der er i den grad givet til de bedst stillede her i samfundet i løbet af de seneste 5 år, så den skattereform, der ved sit udgangspunkt i 1993 var skæv, er blevet endnu skævere, og det er det, der skal rettes op på.
Det er vores mål.
Når der tales om, at forbruget er en trussel mod betalingsbalancen, er det altså vores opfattelse, at forbrugsfesten foregår i den gruppe, jeg lige har omtalt.
Det er dem, der tjener mere end 400.000, 500.000 kr.
De har i virkeligheden fået den store fest i form af skattelettelser, samtidig med at det også er den gruppe, der har haft den største indkomstfremgang.
Her er vi helt med på, at der er tale om et overforbrug, og derfor kan gruppen uden videre skære ned på det.
De kan godt gå ned til en lavere cru i deres vin, det behøver ikke være de dyreste vine osv., så her er der ikke noget problem for os med at skære ned.
Men vi afviser på det bestemteste, at arbejdsløse, bistandsmodtagere, studerende, pensionister, kassedamer og andre lavtlønnede har noget, der bare minder om en forbrugsfest.
Det er ikke tilfældet - det er lige modsat.
Det er de grupper, der har haft den laveste indkomstudvikling, som for nogle af dem er direkte negativ.
Hvis man kigger på, hvordan det er gået for arbejdsløse og bistandsmodtagere siden begyndelsen af 1980'erne, vil vi i dag se, at satserne for disse grupper i dag er 11 pct. lavere, end de var i 1982.
De har altså haft en markant reallønstilbagegang, mens de andre grupper har haft den store fremgang.
Derfor er der altså ingen tvivl om, hvilken profil der skal være.
Hvis vi skal være med til at lave nogle skatteændringer og deltage i denne pakkes gennemførelse, skal der være solide plusser i bunden til de arbejdsløse og til de lave indkomster, og der skal være nogle solide minusser oppe i toppen.
Vi har haft diskussionen tidligere, og når vi kigger på regneeksemplerne, som regeringen har lavet, ser de altså ikke ud, som vi gerne vil have det.
Så er lettelserne stadig væk for store og minusserne for små for de rigeste, og nede i bunden kan man stort set ikke få øje på forbedringerne - og
slet ikke, når man indregner de grønne afgifter
Hvis vi beder regeringen om at komme med regnestykker, der viser, hvordan det ser ud, når vi lægger det hele sammen og indregner de grønne afgifter, er vi bange for, at de lave indtægter overhovedet ikke kan få øje på nogen lettelse. Vi foreslår og har sagt til regeringen, at vi ønsker det skrå skatteloft fjernet, for det vil i sig selv kunne bidrage til en væsentlig forbedring af profilen.
Men vi foreslår også, at man ændrer det såkaldte ATP-indgreb.
Hvis det er sådan, at det skal gennemføres, må vi have det ændret på den måde, at vi kigger på indbetalingssiden, for her er der faktisk igen en utrolig skævhed.
De, der får den største forbrugsbegrænsning på baggrund af ATP-forliget, er bistandsmodtagerne.
De betaler ca. 1,5 pct. brutto af deres indkomst mod den ene procent, alle andre betaler, fordi der er det faste beløb på 1.300 kr. pr. person, og når vi oven i købet indregner skatteværdien, er det sådan, at en bistandsmodtager får en langt, langt kraftigere - målt i procenter en ca. dobbelt så kraftig - begrænsning af sit forbrug end dem, der ligger højere oppe i indkomstsystemet, og det må vi have lavet om.
Vi foreslår simpelt hen, at det 1.300-kr.s-bidrag elimineres eller reduceres til et væsentlig mindre beløb.
Hvis man gør det, betyder det igen en ligestilling, så procenten vejer lige meget for høje og lave indtægter.
Det betyder også, at der kommer et merprovenu i kassen, som igen kan bruges til at gøre profilen i skattedelen mere fornuftig, uden at det går ud over statskassen, og det har jeg forstået at regeringen er meget bekymret for.
Man kan udmærket lave de ændringer og omfordelinger, jeg har nævnt, og de vil faktisk snarere give
et provenu end en egentlig udgift for statskassen.
Det er den Robin Hood-model, der var lidt fremme, da vi sidst debatterede ATP-indgrebet, og den er vi tilhængere af.
Det betyder, at de rige kommer til at bidrage til de mindre indkomsters pensionsopsparing, og den model vil faktisk kunne rette lidt op på de meget store skævheder, der i øjeblikket er på pensionsområdet.
Når der tales så meget om almindelige borgeres pension, skal man huske, at private pensionsordninger i alt væsentligt kun er noget, der batter noget for de højeste indkomster her i landet.
Der er en meget stor del af befolkningen, der ikke har én krone i privat pensionsopsparing, og der er en endnu større del af befolkningen, der har så lidt stående på deres private pensionsopsparing, at de aldrig nogen sinde ser pengene, fordi de bliver ædt op i administrationen, før de kommer til udbetaling.
Når man tilsyneladende har den store omsorg for private pensionsformuer
, skal befolkningen bare vide, at omsorgen omfatter en lillebitte gruppe og hovedsagelig dem, jeg omtalte tidligere - altså de, der i forvejen er blandt de allerbedst stillede her i samfundet.
Derfor har vi intet problem med, at nogle af de ganske urimelige skattefordele, der er blevet givet til private pensionsopsparinger, reduceres, og at nogle af midlerne bliver taget tilbage og til gengæld bliver brugt til at sikre en ordentlig pension til alle, dvs. til at forbedre folkepensionen, eller at man bruger ATP-ordningen til at gennemføre en nogenlunde tilsvarende forbedring af almindelige menneskers pension.
Det vil kun være socialt retfærdigt, og vi lader os slet ikke løbe over ende af alt det hyleri, som desværre også dele af fagbevægelsen og dens pensionskasser fører an i.
Det er vi fuldstændig kolde over for, for realiteterne er, at alt, hvad der kan gøres for at begrænse skattebegunstigelsen af den private pensionsopsparing og gøres for at forbedre almindelige menneskers folkepension, er socialt retfærdigt, og det er i LO-forbundenes medlemmers store, dybe interesse
, selv om forbundenes ledere ikke har fundet ud af det. Vi vil altså gerne have ændret på tingene med det skrå skatteloft og have ændret ATP-delen, og vi mener, at på de to skruer kan vi nå et godt stykke vej.
Men vi er også åbne over for at skrue på andre dele i skatteforslaget, som gør, at der bliver minusser i toppen, og som minimum ønsker vi selvfølgelig at fjerne effekten af det skrå skatteloft og få nogle plusser i bunden, som er væsentlig større end dem, der er i øjeblikket.
Så til udhulingen af rentefradraget: Her er vi enige.
Vi ved godt, at den borgerlige fløj her i landet altid stiller sig op og udtrykker det, som om vi er på jagt efter alle danskere, men det er bare ikke sådan, verden ser ud.
Sagen er igen, at rentefradraget er noget, der i særdeleshed begunstiger de højeste indtægter.
I det omfang vi eliminerer rentefradraget og omdanner det til skattelettelser i bunden, er det igen en socialt retfærdig og fornuftig ting at gøre, og sådan er det faktisk med det forslag, der er lagt frem. Skattelettelserne er ganske vist for små, men allerede nu er skattelettelserne for almindelige indtægter, lave indtægter, højere end det, de mister ved, at rentefradraget og alle de øvrige fradrag udhules, så igen har vi ikke nogen problemer.
Den sociale profil skal bare være i orden.
Den skal være bedre, end den er i øjeblikket, men det tror vi på at den kan blive, så også her er vi med. Når der snakkes om hensynet til dem, der ejer deres bolig, er det altså stadig sådan, at historisk set har de største indkomstfremgange her i landet været hos dem, der ejer deres bolig.
Hvis vi sammenligner familier med helt ens indtægter over 10-15-20 år, er det dem, der bor egen i bolig, der har haft den største indkomstfremgang, og dem, der bor
til leje, der har haft den mindste.
Det er altså også et spørgsmål om genopretning.
Vi skal selvfølgelig sørge for, at den sociale profil hele tiden er i orden, og det er den formentlig for de fleste.
Men der er muligvis nogle problemer for dem, der har købt ejerbolig inden for de seneste måneder, fordi de har købt på et tidspunkt, hvor prisen var meget høj, og måske nu bliver ramt urimelig hårdt af udhulingen af rentefradraget og de øvrige omlægninger, og det problem har vi bedt regeringen om at kigge på
: Er der et problem, hvor stort er problemet, og hvordan kan man i givet fald løse det, så der ikke er nogen, der bliver klemt, bare fordi de har købt på et uheldigt tidspunkt? Det forslag, vi har præsenteret regeringen for, er, at hvis der er familier, der er i klemme, skal de akkurat som pensionisterne have mulighed for at få indefrosset det, de skal betale i ny ejendomsværdiskat, så det indefryses som et pant i ejendommen.
Vi synes, det er en god ordning, der er for pensionisterne, vi er glade for, at den nu bliver udvidet i forhold til tidligere, og vi ville sådan set gerne have, at også andre, der kommer i klemme, på den måde får en mulighed for inden for bestemte regler at kunne slippe ud af den klemme.
Så skal jeg lige tilføje, at det er jo ikke kun huse, der stiger i pris.
Det gælder faktisk også landbrugsjord, og jeg tror, vi gør klogt i at inddrage prisstigningerne på især landbrugsjord, som jo i øjeblikket er meget stærke, i forhandlingerne.
De jordpriser, der i øjeblikket er banket op, gør det faktisk totalt umuligt for et almindeligt ungt menneske, der vil købe en gård, at drive et rentabelt landbrug, og det kan i hvert fald ikke lade sig gøre, hvis nogle af de mange tåbelige støtteordninger forsvinder - selv om vi håber, de gør det. Så vil det blive fuldstændig umuligt at få et sådant landbrug til at blive rentabelt, og derfor bør vi faktisk også af hensyn til de unge landmænd sørge for, at værdistigningerne på landbrugsjorden begrænses. Så lidt om de grønne afgifter: Vi er ikke glade for det, der er foreslået om at øge afgifterne på el og varme.
Det vender den tunge ende nedad.
Det er mere en skat end en hjælp
til at forbedre miljøet, og derfor så vi helst en anden afgift.
Vi har foreslået regeringen, at man indfører en reklameafgift.
Den er miljøvenlig, og den er til fordel for vore rygge, for så skal vi ikke slæbe så meget papir ned i containeren hver søndag.
Det er den mest populære afgift, når man spørger befolkningen, så jeg synes, vi skulle tage den, og jeg mener også, vi rent teknisk skal finde en løsning på, hvordan den skal indføres, og skrotte de mere asociale grønne afgifter.
Men hvis ikke det lykkes os at få regeringen med på det, vil vi som minimum kræve, at når vi får de grønne afgifter, skal der - når vi lægger det hele sammen - stadig være en solid social profil i virkningen af alle indgrebene.
Vi er med på det, der foreslås, men vi mener, at nogle af pengene skal bruges på en bedre og billigere kollektiv trafik, så folk får mulighed for at vælge et alternativ og ikke er tvunget til at køre i bil med den højere benzinpris.
Så vidt muligt skal folk jo kunne vælge den miljøvenligste transportform.
Vi foreslår også, at afgiften udvides til diesel.
Det er
Men hvis det er muligt, ønsker vi dieselafgiften sat i vejret, og i det hele taget er vi uenige i, at erhvervslivet skal fritages for grønne afgifter.
Tværtom bør de selvfølgelig også have det pres for at nedbringe deres energiforbrug.
Jeg vil godt sige her, at når vi nu får en udvikling, der mere og mere går i retning af grønne afgifter, fordi vi er presset fra internationel side, når det gælder de øvrige skatteformer, vokser det problem, som regeringen selv gør opmærksom på, nemlig at den tunge ende vender nedad.
Derfor er vi interesseret i, at der bliver indført nogle forsøg med, hvordan man kan eliminere den asociale del af de grønne afgifter, og vi har foreslået noget over for regeringen.
Det, man kan gøre, er at indføre det, vi kalder et socialt bundfradrag.
Når det gælder vandafgift, elafgift, varmeafgift
, skal der ses på, hvad der er en almindelig, miljøbevidst families forbrug, når den passer på, men selvfølgelig skal man også være opmærksom på, at børnefamilier har et større forbrug end den enlige. Så
beregner man, hvad der er et miljøbevidst forbrug, og indfører det som et standardtal, og så skal det kun være overforbruget i forhold til det miljøbevidste forbrug, der skal beskattes.
Sådanne modeller vil vi gerne begynde at arbejde med.
Vi indrømmer, at det teknisk er meget svært, og vi har ikke erfaringer med det, og derfor vil vi foreslå, at der i et boligselskab eller i et begrænset område laves forsøg - enten med vandafledningsafgiften, som ikke er med i dag, eller med elafgiften - hvor der på tilsvarende måde kan laves nogle modeller, som bevirker, at det almindelige, normale forbrug ikke beskattes, men at det kun er overforbruget, der beskattes.
Endelig om erhvervsbeskatninger: Vi vender tilbage til dem, men jeg vil bare sige, at vores hovedopfattelse er, at erhvervslivet skal bidrage med mere.
Det har ikke brug for skattelettelser, det har rekordoverskud.
Jeg har lige siddet og læst bankernes regnskaber.
De sidste 5 år har bankerne af deres overskud betalt i gennemsnit 18 pct. i skat - 18 pct.!
Mon ikke bankerne i dette land har råd til at betale en anelse mere af deres store milliardoverskud?
Det mener vi i hvert fald, så derfor vil vi gå ind for flere skærpelser på dette område i stedet for på nogen måde at bidrage til skattelettelser.
Det være også sagt her til regeringen, at hvis den fastholder forslaget om at ville nedsætte skatteprocenten for erhvervslivet, vil vi - hvis vi skal medvirke - stille det sådan op, at erhvervslivet og aktieejerne samlet set skal bidrage med mere, end skattelettelsen koster, når skatteprocenten nedsættes.
Det skal være utvivlsomt og klart, at vi ikke bare forærer flere penge til erhvervslivet.
Enhver kan jo sige sig selv, at efter at regeringen greb ind i konflikten og puttede 400 mio. kr. ned i lommen til det private erhvervsliv, kan vi jo ikke bagefter stå her i Folketinget og hjælpe regeringen med at give erhvervslivet endnu flere penge.
Vi mener sådan set, de skal gå den modsatte vej, og vi var jo også uenige i indgrebet.
Vi har nogle forslag, og jeg skal bare nævne et par stykker: beskatning af de private aktiebeholdninger i en skærpet grad og en CO2-afgift på gasafbrændingen i Nordsøen.
Alle og enhver ved jo, at den danske olie og naturgas giver
alt for lidt til samfundshusholdningen, når vi sammenligner med den beskatning, der sker i Holland, England og Norge.
Vi ønsker at forøge indtægterne fra Nordsøen, så alle pengene ikke ender i de multinationale lommer, og en af måderne at gøre det på kunne være at fjerne den fritagelse for CO2-afgift, der er i øjeblikket for olie- og gasproduktionen i Nordsøen.
Men igen vil vi kigge på det samlede regnskab og være sikre på, at det bidrager med mere og ikke med mindre, hvis vi skal være med til at gennemføre noget her. Jeg skal lige sige, at kommuneskattestigninger afviser
Det kan jo ikke være sådan, at når en kommune opkræver skat for at opfylde børnepasningsgarantien, skal den ud over at betale til daginstitutioner også betale en skat til staten.
Det er indlysende, at det må vi afvise, og det være også sagt for god ordens skyld.
Afsluttende: Vores målsætning i forhandlingerne er, at de lave indkomster - hvad enten det er arbejdsløse, pensionister, kassedamer eller ufaglærte - skal have plusser, når vi er færdige med den samlede øvelse, og de høje indtægter skal have minusser.
Hvad angår de grønne afgifter, vil vi helst have noget, der entydigt virker socialt fornuftigt og fremmer omstilling, og i hvert fald skal der være en ordentlig social profil, når de grønne afgifter indregnes i det samlede regnskab.
Og hvad angår erhvervslivet, er vores målsætning, at det skal betale mere og absolut ikke mindre end den smule, det betaler i øjeblikket.