Lene Espersen (KF), 2003-02-19:
Som jeg allerede har redegjort for, er der flere forskellige hensyn, man skal tage, når man skal vælge en afsoningsplads til en person, som har overtrådt lovgivningen.
Ikke kun hvad Færøerne angår, men så sandelig også for så vidt angår indsatte i danske arresthuse og fængsler vil man forsøge at tage de hensyn i videst muligt omfang.
Det er bare ikke altid muligt ud fra kapacitetshensyn og andet at få den ideelle løsning for alle, der har brudt loven, og som skal afsone en straf.
Jeg vil godt anfægte det synspunkt, at man i Danmark har én ordning, og at man på Færøerne har et helt andet princip.
Det er korrekt, at der ikke er et åbent fængsel på Færøerne, men det er altså også korrekt, at der er personer i Danmark, der afsoner en del af deres straf i et arresthus, og som ikke straks kommer i et åbent fængsel, og det bliver jeg nødt til at fastholde.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jeg vil gerne starte med at takke både Socialdemokratiet og Socialistisk Folkeparti for, at vi får denne her mulighed for at drøfte problemstillingen omkring den illegale arbejdskraft her i Folketinget.
Jeg kan indlede med at sige, at det ville være aldeles fejlagtigt, såfremt man havde den opfattelse, at denne her problemstilling ikke er noget, der optager regeringen.
Den optager regeringen meget stærkt.
I mit indlæg som justitsminister vil jeg koncentrere mig om retshåndhævelsen på området.
Jeg vil godt begynde med at slå fast, at jeg ikke mindst på det her ekstremt vigtige område naturligvis lægger helt afgørende vægt på, at politiet og anklagemyndigheden effektivt og konsekvent håndhæver den lovgivning, som Folketinget gennemfører.
Jeg vil komme ind på to overordnede spørgsmål.
Det ene er spørgsmålet om politiets indsats på området, det vil sige efterforskningen af sager om illegalt arbejde.
Det andet er spørgsmålet om anklagemyndighedens varetagelse af sagerne i systemet, ikke mindst implementeringen i retspraksis af den strafskærpelse på området, som blev gennemført for nu godt 2 år siden. Med hensyn til det første spørgsmål, politiets indsats, er det sådan, at politiet jo allerede i dag anvender betydelige ressourcer på området.
Det sker naturligvis inden for rammerne af den almindelige prioritering af opgaver, som politiet jo altid må foretage, men der iværksættes både undersøgelser og efterforskning i politikredsene i tilfælde, hvor der ved anmeldelser eller i øvrigt på grundlag af politiets oplysninger er en rimelig formodning om, at der beskæftiges illegal arbejdskraft.
Hertil kommer, at politiet også mere generelt iværksætter målrettede aktioner på området, bl.a. sammen med Told og Skat og Arbejdsdirektoratet.
Der er f.eks. tale om razziaer mod kiosker og pizzeriaer.
Sådanne razziaer har i øvrigt ikke kun ført til straffesager om ulovlig beskæftigelse af udlændingene, men også om socialt bedrageri
Brugen af illegal arbejdskraft, hvad enten den er lønnet eller ulønnet, vil i sagens natur altid være ulovlig, men ofte vil der også samtidig være tale om forskellige former for økonomisk kriminalitet mod det offentlige.
Som det fremgår af det, jeg kommer ind på senere, har politiets indsats da også ført til, at der løbende gennemføres strafforfølgning i et ganske betydeligt antal sager om illegalt arbejde.
Jeg har imidlertid forud for den her debat drøftet muligheden for en mere effektiv politimæssig indsats mod illegal arbejdskraft med Politimesterforeningen og vicepolitichefen.
Politimesterforeningen har i den forbindelse bl.a. peget på, at der lokalt bør fokuseres på at styrke samarbejdet mellem de forskellige aktører på området; det vil sige politiet, udlændingemyndighederne, Told og Skat og arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer, med henblik på at man gensidigt og i en fælles indsats kan udnytte hinandens viden om og erfaringer med bekæmpelse af illegalt arbejde.
Samtidig kan der på dette område, som jo i sagens natur, når der er tale om udlændinge, indeholder et grænseoverskridende element, og hvor der kan være mistanke om, at kriminaliteten i hvert fald til dels er organiseret, være grund til at sikre en central, landsdækkende politimæssig monitorering af sagerne, sådan som det sker på andre områder f.eks. i sager om menneskesmugling.
En sådan systematisk, central indsamling og videreformidling af oplysninger og erfaringer om anvendelsen af illegal arbejdskraft vil være en effektiv støtte til de lokale og de regionale myndigheders indsats på området.
Rigspolitichefen har over for mig tilkendegivet, at man er indstillet på at varetage den centrale opgave.
Sammenfattende vil der således både på det lokale og det centrale niveau blive iværksat initiativer med henblik på at styrke politiets indsats mod illegal arbejdskraft.
Med hensyn til det andet spørgsmål, anklagemyndighedens indsats,
er det jo sådan, at der med den ændring i udlændingeloven i sommeren 2000, som integrationsministeren var inde på, blev lagt op til en markant strafskærpelse i sager om ulovlig beskæftigelse af udlændinge.
Også i de sager, som ikke er omfattet af lovens § 59, stk. 3, tilsigtes med lovændringen en væsentlig skærpelse af bøderne, uden at man dog på samme måde i bemærkningerne til lovforslaget direkte angav det ønskede bødeniveau.
I forbindelse med lovændringerne udsendte Rigspolitichefen en rundskrivelse til alle politikredse, som nøje orienterede om de enkelte ændringer i udlændingeloven, herunder de nye regler og strafskærpelser i forhold til ulovlig beskæftigelse af udlændinge.
Det blev endvidere i forbindelse med lovændringerne aftalt med Rigsadvokaten og Integrationsministeriet, at Rigsadvokaten ved årsskiftet 2001/2002 ville lave en undersøgelse af strafudmålingen i sagerne om ulovlig beskæftigelse af udlændinge.
Rigsadvokaten har den 24. juli 2002 afgivet sin redegørelse om resultatet
af denne undersøgelse.
Der kan være grund til at fremhæve, at redegørelsen på grund af den store opmærksomhed om området er udarbejdet ganske hurtigt efter lovændringen, når vi taler om en undersøgelse, der vedrører en lovændrings konsekvenser for udviklingen i strafniveauet.
Redegørelsen giver derfor formentlig kun i begrænset omfang et billede af den virkelighed, som lovændringen vil få i retspraksis på området.
Rigsadvokatens undersøgelse omfatter 48 fældende afgørelser.
På tidspunktet for undersøgelsen verserede herudover mere end 60 sager om ulovlig beskæftigelse af udlændinge i politikredsene.
Jeg skal ikke her i dag i detaljer gennemgå Rigsadvokatens redegørelse.
Redegørelsen er tidligere blevet sendt til Folketingets Retsudvalg og Arbejdsmarkedsudvalg, og resultatet af Rigsadvokatens redegørelse kan kort sammenfattes således: I de tilfælde, hvor der er tale om overtrædelse af den nye, skærpede strafbestemmelse, ja,
Rigsadvokaten konstaterer således, at bøderne i disse sager fastsættes med udgangspunkt i det niveau, som var tilsigtet, svarende til 10.000 kr. pr. beskæftiget udlænding pr. måned.
I de mindre grove sager, dér, hvor der ikke foreligger skærpende omstændigheder efter § 59, stk. 3, altså tilfælde, hvor overtrædelserne er begået ved simpel uagtsomhed, eller hvor der ikke er opnået eller tilsigtet en økonomisk fordel, har Rigsadvokaten omvendt kunnet konstatere, at bødeniveauet i en del af sagerne er fastsat med udgangspunkt i det strafniveau, som var gældende før lovændringen.
Den skærpelse af strafniveauet, der var tilsigtet også i disse sager, synes ikke at være slået igennem i praksis.
Det er naturligvis vigtigt at sikre, at der ændres på dette.
Rigsadvokaten meddeler derfor også i sin redegørelse, at han vil udsende nye retningslinjer for bødepåstanden i sager om ulovlig beskæftigelse af udlændinge med henblik på at sikre, at straffeniveauet også i de mindre grove sager i alle tilfælde fastsættes i overensstemmelse med intentionerne bag lovændringen i juni 2000.
Rigsadvokatens undersøgelse og redegørelse omfatter ikke spørgsmålet om, i hvilket omfang der sker konfiskation af den økonomiske fordel i sager om illegal arbejdskraft.
Rigsadvokaten har imidlertid fundet, at også spørgsmålet om konfiskation bør indgå i de nye retningslinjer, og det er jeg helt enig i. Vi skal selvsagt sikre, at sager om ulovlig beskæftigelse af udlændinge ikke blot medfører en straf, men
også at brugen af illegal arbejdskraft ikke efterlader nogen økonomisk gevinst
Det må ganske enkelt ikke kunne betale sig at overtræde reglerne på området.
Det eneste rigtige er derfor efter min opfattelse også at søge at sikre, at der af de retningslinjer om strafforfølgning, som udsendes på området, kan gives et samlet billede af de relevante spørgsmål i forbindelse med sanktionsfastsættelsen.
Rigsadvokaten har imidlertid vurderet, at retningslinjerne, for så vidt angår konfiskation, bør udformes i lyset af en ankesag, som skal behandles i Østre Landsret.
Den sag er endnu ikke berammet.
Derfor har jeg aftalt med Rigsadvokaten, at det rigtigste må være, at der i første omgang udsendes retningslinjer om straffastsættelsen, og at de supplerende retningslinjer om konfiskation herefter som opfølgning udsendes, så snart det er muligt. Jeg kan videre oplyse fra aftalen med Rigsadvokaten, at der bliver fulgt op på de nye retningslinjer.
Denne undersøgelse vil omfatte både straffeniveauet og konfiskationspraksis, så vi sikrer et samlet billede af, om strafforfølgningen på området lever op til vores mål.
Jeg vil sørge for, at Folketinget bliver bekendt med resultatet af den undersøgelse.