runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-11:
Det punkt, hvor Det Konservative Folkeparti og Enhedslisten ikke var enige i denne sag, var spørgsmålet om brug af vetoretten, og jeg kan forstå på hr. Kent Kirk, at han ikke synes, det er berettiget at bruge vetoretten i denne sag.
Jeg vil gerne spørge hr. Kent Kirk: Er det ikke sådan, at netop med hensyn til spørgsmålet om bevaring af rødspætter må man kunne sige, at dette er af vital interesse for Danmark?
Jeg kan næsten ikke forestille mig noget, der kunne være mere væsentligt end at sikre dyrelivet og de ressourcer, vi skal leve af i fremtiden, så derfor må jeg spørge: Hvis man ikke skal bruge vetoretten i et sådant spørgsmål, hvornår skal man så bruge den?
Det vil jeg godt spørge om, for jeg synes, det var dér, kæden sprang af til sidst, hvor vi havde en mulighed for at skabe et flertal, der kunne pålægge regeringen at nedlægge veto.
Kent Kirk (KF), 1997-12-11:
Det er jo ikke Folketinget, der binder regeringens hænder på ryggen, det er da regeringen, der kommer i Europaudvalget og formulerer, hvilket mandat den søger, og det var også tilfældet her.
Ministeren kom i Europaudvalget, og vi sagde nej til det mandat, fordi vi ikke ville være med til at sætte mindstemålet ned til 22 cm og ikke ville acceptere, at man kunne bruge 80 mm-grej i rødspættefiskeriet.
Det sagde vi nej til, og så kom ministeren igen til Europaudvalget, og vi accepterede, at der kunne indkaldes til et nyt møde, og til det formulerede ministeren et andet mandat.
Det er ikke os, der skal formulere hans mandat.
Men det eneste, ministeren sagde, var, at man ville stemme nej, hvis det var sådan, at kassen blev flyttet op til 56o nord, og ministeren foreslog Europaudvalget, at man skulle udskyde behandlingen.
Det var det, der rent faktisk skete, og det sagde Europaudvalget ja til.
Hr. Keld Albrechtsen kan have ret i sit synspunkt, men Det Konservative Folkeparti har altså den opfattelse, at vi ikke skal strø vetoer rundt. Vi mener, at man skal gå aktivt ind i processen, når forhandlingerne foregår, og det er det, vi kritiserer ministeren for ikke at have gjort.
Men nu er der 2 år, inden det træder i kraft, og så vil vi gerne medvirke til, at man kommer aktivt med processen med henblik på at få ændret den beslutning, der er truffet.
Jeg anerkender, at hr. Keld Albrechtsen kan have en anden opfattelse af, hvordan man skal bruge vetoretten, men vi deler bare ikke den opfattelse, Enhedslisten har.
Annette Just (FP), 1997-12-11:
Man skulle tro, at denne forespørgsel var til hr. Kent Kirk, men det er den jo ikke.
Den handler om fiskeriministerens kluntede forsøg på at få mandat til at tage ned i Rådet og sige ja til noget om udbygning af fiskeriet.
Ministeren fik, som det rigtigt blev sagt af hr. Kent Kirk lige før, 5 dage, efter at han havde fået nej i Europaudvalget, til at komme med et nyt forhandlingsmandat.
Men han kom ikke tilbage med noget, som på nogen måde var brugbart hverken for regeringen eller oppositionen, og på det tidspunkt var der kun én mulighed tilbage, nemlig at pålægge regeringen at sige: Så må vi bruge vetovåbnet på den måde, vi har gjort før, et hængende veto.
Det er jo ikke det samme som at sige, at så vil vi overhovedet ikke tale om fiskeri, vi vil have det helt fjernet fra EU-debatten.
Det er ikke det, der er tale om.
Der er tale om et hængende veto, så vi kunne komme igennem de forhandlinger, vi alle var enige om.
Og det er her, kæden springer af, fordi De Konservative og Venstre har det med at sige: Uha, vi vil endelig ikke strø om os med vetoer.
Det er noget vrøvl.
Det er ikke et spørgsmål om at strø om sig med vetoer.
Det er spørgsmål om at sætte virkelig trumf på og sige, at her må vi nedlægge et såkaldt hængende veto.
Det kan lade sig gøre, hr. Kent Kirk har været med til det før, og vi kunne have gjort det igen, så vi havde undgået denne pinagtige situation.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-11:
Man må give hr. Kent Kirk ret så langt, at det grundlag, der forelå, ikke kunne accepteres, og derfor er det klart, at det ikke havde været acceptabelt at følge hr. Ove Fichs linje med at sige »ja, men ...« eller »nej, men ...«.
Ved at stemme nej kunne vi jo sikre, at vi fremover kunne kræve, at tingene blev ændret, og det er jo utrolig vigtigt.
Hvis vi havde stemt ja på et meget dårligt grundlag, ville vi nu være afskåret fra at rejse krav om, at tingene skal rettes op.
Men jeg må også sige med hensyn til det spørgsmål, som blev stillet af fru Annette Just, at det eneste, vi virkelig effektivt kunne have gjort på det tidspunkt, hvor forhandlingerne havde vist sig at føre til et så dårligt resultat, var at nedlægge veto.
Det er efter min opfattelse det, et flertal i Folketinget burde have pålagt regeringen, og derfor kan man altså sige, at der var partier, som svigtede på det punkt ved ikke at ville være med til at pålægge regeringen at nedlægge veto.
Det var, så vidt jeg kan se, den eneste mulighed, vi i realiteten havde tilbage.
Kent Kirk (KF), 1997-12-11:
Jeg synes også, at hr. Ole Stavad forsøger ligesom at svare uden om.
Jeg synes, at det forslag til vedtagelse, som regeringen, SF og Enhedslisten her har lagt frem, er fornuftigt, og jeg synes, det er en klar undskyldning for hele det forløb, der har været. Der står jo bl.a. i forslaget, at man i samarbejde med fiskerierhvervet og forskere skal igangsætte initiativer og analyser, der i de kommende to år kan klargøre konsekvenserne af de beslutninger, der er truffet.
Jeg forstår bare ikke, at regeringen ikke har sat det arbejde i gang, før man skulle træffe beslutningerne.
Men nu indrømmer man da i det mindste, at det arbejde skal sættes i gang, så man får et grundlag, som man kan få ændret beslutningerne på.
Det er da en klar undskyldning for, hvad der er sket.
Så vil jeg godt spørge hr. Ole Stavad, som jeg stadig væk har indtryk af opfatter den dér 5 pct.-regel, altså 5 pct. tunger i rødspættefiskeriet, som værende nærmest betydningsløs: Jamen hvorfor skulle hollænderne være interesseret i at få den fjernet?
Det er de da, fordi den volder dem vanskeligheder. De har jo kun lov til at bruge 80 mm, hvis de fanger mindst 5 pct. tunger, og det kan godt være svært for dem.
Men nu fjerner man den regel, så nu har de lov til at bruge 80 mm, bare de siger, at de er på tungefiskeri.
Det er da en væsentlig ændring, og jeg kan garantere hr. Ole Stavad for, at det vil komme til at udvide 80 mm-fiskeriet i Holland ganske væsentligt i de kommende år.
Lene Espersen (KF), 1997-12-11:
Nu kan vi jo blive ved med at diskutere, om det foreliggende forslag til vedtagelse er en skjult undskyldning eller ej, men én ting er i hvert fald sikker: Det Konservative Folkeparti synes, det er et fornuftigt forslag til vedtagelse, som vi gerne stemmer for, da det indeholder mange positive elementer.
Jeg synes dog stadig væk, at det også indeholder en lang række tilkendegivelser af, at der ligger et stort stykke arbejde foran os i de næste 2 år, så vi kan få omstødt den beslutning, som de øvrige fiskeriministre traf, og det betragter jeg i hvert fald som en form for undskyldning over for Folketinget.
Hr. Ole Stavad sagde lige før, at nedsættelse af mindstemålet på rødspætter i og for sig nærmest er hip som hap, hvis ikke man samtidig ændrede maskestørrelserne.
Jeg synes, det er udtryk for, at han har givet lidt op på forhånd, at det ikke skulle have så fatale konsekvenser, at man sætter det ned til 22 cm.
Men det gør det i hvert fald endnu sværere at sætte maskestørrelserne op, når man har tilsluttet sig denne nedsættelse.
Jeg vil egentlig godt have en forklaring på, hvorfor Socialdemokratiet i forslaget til vedtagelse har skrevet, at man sådan set bare vil bevare grænsen og fastholde mindstemålet, når hr. Ole Stavad lige har sagt, at det kan være lige meget med fastholdelse af det, hvis ikke vi kan ændre maskestørrelsen.
Det hænger ligesom ikke rigtig sammen, at Socialdemokratiet har det med de 27 cm med, når der ikke i den samme pind også står, at maskestørrelsen skal op.
Så det vil jeg meget gerne have en forklaring på.
Helge Adam Møller (KF), 1997-12-11:
Den konservative folketingsgruppe kan støtte lovforslaget.
Margrete Auken (SF), 1997-12-11:
Det kan SF's folketingsgruppe også.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-12-11:
Også Det Radikale Venstre.
Tom Behnke (FP), 1997-12-11:
Der skal for så vidt heller ikke være tvivl om, at Fremskridtspartiet naturligvis støtter et forslag som det foreliggende, hvor man går ind og laver nogle moderniseringer i forhold til hittegodsloven, og hvor man selvfølgelig får trukket nogle nye streger i sandet i forhold til, hvornår der skal indleveres, og hvornår der kan udbetales findeløn osv., osv.
Men jeg kunne godt tænke mig, at ministeren argumenterede lidt mere for - på et eller andet tidspunkt skal ministeren jo op og runde af og takke for, at et enstemmigt Folketing i hvert fald indtil videre går ind for forslaget her - hvorfor vi nu laver en bestemmelse, hvor man går ind og tager fat i beløbsgrænsen for udbetalingen af findeløn på de 200 kr., at man nu går ind og laver en bestemmelse om, at den skal reguleres med en procentsats, som så i øvrigt skal være reguleret af nogle andre procentsatser.
Hvordan skal man i øvrigt kunne sidde og administrere det ude på f.eks. politistationerne, hvor man skal vurdere, om der skal udbetales findeløn eller ej?
Det ene år er det 212 kr. og 36 øre, og det næste år er det så 221 kr. og 14 øre.
Det bliver jo ikke nemt at administrere.
Hvorfor ikke nøjes med at sige, at det er 200 kr., der er grænsen?
Lad os så vente nogle år, og så kan vi ændre den grænse til den tid.
Så med denne lille krølle på halen af lovforslaget indstiller vi i Fremskridtspartiet det til vedtagelse.
Søren Søndergaard (EL), 1997-12-11:
Enhedslisten kan også støtte det fremsatte lovforslag.
Dog vil vi godt sige, at vi faktisk er en lille smule betænkelige ved den del af forslaget, der går på, at offentlige institutioner og forretninger kan opbevare hittegodsgenstande i en periode på 30 dage, før det afleveres til politiet, mod nu 8 dage. Vi prøver lige et øjeblik at forestille os et eksempel
fra det praktiske liv.
Man kommer i en institution eller i en forretning, og så glemmer man noget.
Så vil det typiske eksempel jo være, at man relativt hurtigt kontakter den pågældende forretning eller institution for at høre, om man har glemt det - i vore dage vil det typisk ske pr. telefon, hvis det er et sted, man ikke kommer daglig - og så vil man få det afklaret.
Hvis vi er ude i, at man først 14 dage, 3 uger eller 1 måned efter kommer i tanke om, at man har glemt den pågældende ting, fordi det er en ting, man ikke bruger jævnligt, ja, så vil den altovervejende sandsynlighed jo også være, at man ikke kan huske, hvor man har glemt den, da der er gået så lang tid, hvorfor den eneste mulighed, man har, er at kontakte hittegodskontoret eller politiet. Situationen vil efter den nugældende lov være, at det vil være kommet frem til den pågældende instans, men efter den nye lov kan man risikere, at den stadigvæk ligger det sted, hvor man altså ikke kan huske, at den pågældende ting er glemt.
Så på trods af vi er positive over for forslaget som helhed, vil vi godt bede justitsministeren om at overveje lige præcis den del af forslaget lidt nøjere og i hvert fald give en noget bedre begrundelse for det, end der hidtil er fremkommet.
Sonja Albrink (CD), 1997-12-11:
Jeg skal blot på CD's vegne tilkendegive, at vi kan støtte det foreliggende lovforslag.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-11:
Jeg kom lidt hurtigt ned i salen, fordi mit partis ordfører ikke havde mulighed for at komme herned på nuværende tidspunkt, og derfor skal jeg på Dansk Folkepartis vegne sige, at vi støtter lovforslaget.
Frank Jensen (S), 1997-12-11:
Jeg vil gerne sige tak til partiernes ordførere for den positive modtagelse, dette lovforslag har fået.
Det ser ud til, at det vil få en relativt nem gang gennem udvalgsbehandlingen, sådan at vi kan få moderniseret hittegodsreglerne og denne lovgivning, der har reguleret hittegods.
Der blev stillet to konkrete spørgsmål, som selvfølgelig også kan blive uddybet under udvalgsbehandlingen.
Jeg skal først sige til hr. Søren Søndergaard, at man kunne også tænke sig det modsatte, nemlig at den borger, som havde glemt sine ting i en forretning, og som jo i dag ville skulle henvende sig til hittegodskontoret hos politiet, efter at der er gået 8 dage, måske ville have længere kørsel hen til politiet, og det ville være nemmere for den pågældende at hente sine ting i den forretning eller den institution, hvor deres barn havde glemt sit halstørklæde eller sine vanter eller overtøj.
Så der er nogle hensyn, der skal vejes op mod hinanden, og her har vi valgt det hensyn, at tingene inden for en 30 dages frist skal hentes dér, hvor man har glemt dem, når de kan opbevares på betryggende vis.
Når vi fra regeringens side har valgt at lægge en reguleringssats ind, så hænger det sammen med, at vi ikke skal komme i samme situation om 10 eller 20 år, hvor man sidder og kigger på den her lovgivning og siger: Det er da et besynderlig lille beløb, hvorefter der skal udregnes findeløn.
Det tror jeg at de fleste medlemmer har gjort, da de så, at der i dag skal beregnes findeløn for værdigenstande over 2 kr.
Jeg mener, at det er rigtigt at lægge en reguleringsfaktor ind.
Og som hr. Tom Behnke kan se, er der en oprundingsfaktor, så politiet ikke skal sidde og beregne ørebeløb en gang om året, men det er jo kun én gang om året, og jeg er sikker på, at Rigspolitiet nok skal hjælpe de politikredse, der kan have vanskeligheder ved at regne reguleringsfaktoren ud.
Men jeg vil gerne sige tak til ordførerne for den positive modtagelse.
Erling Oxdam (V), 1997-12-11:
Jeg giver ordføreren for Socialdemokratiet ret.
Det er et meget lille lovforslag.
Det forekommer at være et af den slags, man siger, man tager under en oprydning i diverse love.
Det er måske meget godt, medmindre det kan friste til, at nogle vil beholde det, men det er jo rigtigt nok, at den, der har mistet en ting, glemt den, jo typisk vil gå hen til det sted, hvor han mener, det kan have været, og ikke gå på politistationen.
Omvendt så flyder der jo med ting på politistationerne, som folk har indleveret, så det er nok en meget god ting.
Jeg synes også, at det er meget udmærket, at der ikke gives findeløn, hvis tingene har en værdi på under 200 kr.
Det er ikke den store lovreform, men jeg kan da meddele, at vi siger ja til den.
Søren Søndergaard (EL), 1997-12-11:
Jeg forstår selvfølgelig fuldt ud justitsministerens eksempel, men det er jo så heldigt, at det lovforslag, som justitsministeren fremsætter her, faktisk lægger op til en løsning på justitsministerens problem, for der åbnes i lovgivningen op for, at man nu kan sende hittegods til personer.
Dermed er der jo den mulighed, at hvis man har meget langt til hittegodskontoret, men derimod er tæt ved en forretning, og den pågældende forretning har sendt tingene videre, ja, så kan man altså kontakte hittegodskontoret og få den pågældende ting tilsendt.
Så jeg synes stadig væk, at ministeriet mangler at komme med en lidt bedre begrundelse for denne her ændring, men den får vi under udvalgsarbejdet.
Dorte Bennedsen (S), 1997-12-11:
Heller ikke dette lovforslag bærer revolutionen i sig, men der står skrevet i bemærkningerne, at forslaget indebærer, at der i takt med den teknologiske udvikling kan fastsættes tidssvarende administrative regler om mærkning af cykelstel.
Inge Dahl-Sørensen (V), 1997-12-11:
Loven er vel en formalitet og har det gode formål at finde frem til ejerne af stjålne cykler.
Men, men, men er det virkelig nødvendigt at lovgive på det område?
Jeg vil sådan set gerne spørge ministeren, om man ikke kunne klare sådan noget uden lovgivning.
Helge Adam Møller (KF), 1997-12-11:
Det her lovforslag er jo efter min mening betydelig mindre end det, vi behandlede før, som var et meget lille forslag, og alligevel vil jeg godt bruge måske 10 gange så lang tid end før, og det er lidt i fortsættelse af det, Venstres ordfører nu sagde.
Vi så i virkeligheden helst i Det Konservative Folkeparti, at denne lov bortfaldt.
Det er ikke nogen kritik af ministeren - bestemt ikke - men det er jo en stor procedure, der nu skal iværksættes, fordi der er sket det, at Bjarne Riis og andre dygtige cykelryttere er begyndt at anvende cykler, der er lavet af kulstof eller kevlar eller tilsvarende, som man ikke kan indhugge stelnummeret i, som man kunne i de gode, gamle sortlakerede herrecykler, som vi tidligere har kendt.
Fordi der er kommet en ny teknologi, skal man lave en rent praktisk ændring, og det kræver så en lovændring.
De har alle sammen spildt flere eller færre minutter eller halve timer på at skrive tilbage, hvad de synes om det her.
Og endelig til sidst, når det så er vedtaget, for det bliver det selvfølgelig, skal Hendes Majestæt Dronningen også besværes.
Derfor ville vi godt spørge og bede ministeren overveje: Kunne man på dette område og måske også på tilsvarende områder, som vi jo alle sammen kender, når der under skiftende regeringer kommer sådan nogle ændringer, fordi den teknologiske udvikling løber hurtigt - jeg understreger igen, at det er ingen kritik - tænke sig at klare sådan noget helt indlysende uden at have egentlige love for det?
Så slap man for denne store procedure, og hver gang det var nødvendigt, ændrede man med cirkulærer, bekendtgørelser eller andet.
Vi beder ministeren overveje det, men kan ellers sige, at dette lovforslag er vi selvfølgelig hundrede procent enige i.
Det er fornuftigt og godt, det, arbejdsgruppen har fundet frem til.
Men kunne vi en anden gang finde en metode, så vi ikke ulejligede hele det store apparat?
Dorte Bennedsen (S), 1997-12-11:
Jeg vil gerne sige både til hr. Helge Adam Møller og til fru Inge Dahl-Sørensen: Jeg synes da i høj grad, det er en overvejelse værd.
Men jeg forstår da godt den minister, der ikke har turdet lægge op til det.
Det siger jeg i lyset af den debat, vi skal have næstfølgende om Venstres ønske, som sidste gang blev støttet af De Konservative, om en retssikkerhedsreform, hvor tonen hele vejen igennem er: fy, de dér væmmelige embedsmænd og ministre må ikke bestemme noget som helst, for det skal bestemmes her i Folketinget.
Så jeg forstår glimrende, at justitsministeren har foretrukket at lægge det her i Folketinget.
Men vi er som sagt meget villige til at se på det, hvis de udmærkede partier så vil lade være med bagefter at komme med en moraliserende pegefinger.
Margrete Auken (SF), 1997-12-11:
Man kan jo overveje, om denne sag er den, vi skal bruge til at få lavet den store reform for, hvordan vi ordner sådan nogle ting.
Det er klart, at man sådan lige studser, når man ser, der skal laves lovgivning her.
I sin tid var det umuligt for SF at komme igennem med en anlægslov for Det Kgl. Teater, hvorimod vi altså skal have det her igennem Folketinget. Jeg vil ikke benytte lejligheden, men jeg vil bare sige, vi støtter lovforslaget, og jeg tror i og for sig, så vidt
jeg kan læse ud af det, at det handler altså ikke kun om Bjarne Riis' cykler, men også om en hel masse andre cykler og kendetegn, og jeg synes, det lyder, som om det er vældig fornuftigt.
Tom Behnke (FP), 1997-12-11:
Og hvordan i al verden skal man nogen sinde kunne bevise, at det lige præcis er ens cykel, som en anden kører rundt på?
Det vil være meget vanskeligt at gøre. Det er også det problem, man har, når borgere f.eks. får stjålet vasketøj.
Det er jo noget, som stort set aldrig nogen sinde kommer tilbage igen, for hvordan i al verden skulle de kunne bevise, at det tilhørte dem?
Så er der måske nogen, der vil sige: Skal vi så til at have stelmærker i vasketøj?
Det skal man selvfølgelig ikke, fordi med vasketøj er det jo sådan, at man langt nemmere har mulighed for at beskytte det imod tyveri, end man har f.eks. med en cykel.
En cykel er jo typisk ligesom biler og motorcykler o.l. noget, som står på gader og stræder og dermed også noget, som er nemt at stjæle.
Derfor er det hensigtsmæssigt, at man har en eller anden form for nummerering. Og det er helt givet, at jeg tilbage i 1992 stillede spørgsmål om den her sag til justitsministeren og gjorde opmærksom på, at der var nogle problemer i forhold til de store forretningskæder, fordi nogle af dem gør det, at de sætter det samme nummer i en stribe cykler. Når en borger så går ned for at anmelde sin cykel stjålet, viser det sig, at der faktisk findes tilfælde, hvor det samme stelnummer allerede er efterlyst en gang, og det viser sig, at producenten har sat det samme nummer i 5, 10 eller 50 cykler.
Så er det igen umuligt at finde ud af, hvor den cykel er henne, og politiet kommer i den situation, at de måske stopper 20 uskyldige borgere og sigter dem for tyveri af en cykel, fordi producenten har sat det samme nummer i flere cykelmærker.
Dengang jeg stillede spørgsmålet om det, fandt man ud af, at problemet lå i, at man ikke kunne gå ind og pålægge de store forretningskæder en straf, hvis de ikke overholdt lovgivningen, fordi det kun var enkeltpersoner, der kunne straffes.
Det er jo så det, vi får gjort op med i forslagets nr. 3, hvor man siger, at selskaber m.v., altså juridiske personer som sådan, kan pålægges et strafansvar.
Dermed får vi løst det problem, der faktisk har ligget i en årrække, og det er vi fra Fremskridtspartiets side meget, meget tilfredse med, specielt da det var undertegnede, der rejste sagen tilbage i 1992.
Det har taget nogle år, men nu er forslaget her, og Fremskridtpartiet støtter det.
Helge Adam Møller (KF), 1997-12-11:
Hr. Tom Behnke har misforstået den melding, der kom fra mig, og også, som jeg hørte det, den fra Venstre.
Vi har bestemt ikke nogen intentioner om, at der ikke skal være stelmærker i cykler.
Det skal der være både i kevlarcykler og stålcykler og alle andre cykler, netop af de årsager, som hr. Tom Behnke selv anførte, og jeg kan garantere for, at der ikke vil være
en i dette Folketing, som er modstander af dette lovforslag, for det er fornuftigt og godt. Hele anken gik på: Kunne man tænke sig på forskellige områder - og det her er et af dem - hvor der ikke er noget som helst politik i det, og som vil blive administreret fuldstændig ens, hvad enten det er en Fremskridtsmand, en socialdemokrat, en fra Enhedslisten eller en konservativ, der er justitsminister, at man ikke kræver en lovændring, men bare mulighed for at følge den sunde fornuft i en arbejdsgruppe og så eventuelt forelægge en bekendtgørelse for et udvalg?
Det var det, det var min hovedidé og altså ikke at angribe det saglige indhold i selve forslaget, som er perfekt.