runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-01:
Jeg hæftede mig også ved, at ministeren nu anerkender, at nejet altså førte til en normalisering.
Det var jo det, som jeg f.eks. i al beskedenhed sagde før den 28. september ville ske, men som ministeren bestred.
Ministeren førte i stedet en skræmmekampagne.
Jeg vil godt spørge ministeren, om ikke ministeren kunne tage skridtet fuldt ud og give befolkningen den undskyldning, befolkningen har krav på, og anerkende, at det var en forkert
Jeg tror også, at hvis ministeren sluttede sagen i dag med en sådan undskyldning, så ville ministeren måske også kunne undgå hver onsdag i spørgetiden at skulle besvare tre spørgsmål fra hr. Frank Dahlgaard om sagen.
Marianne Jelved (RV), 2000-11-01:
Jeg har overhovedet ingen ambitioner om at undgå at svare på mindst tre spørgsmål fra hr. Frank Dahlgaard om onsdagen.
Og jeg kan gerne inspirere hr. Frank Dahlgaard til flere spørgsmål, hvis det kniber.
Må jeg sige meget klart, at jeg har stået her på samme plads og fået ros af hr. Thulesen Dahl for ikke at overdramatisere, hvad et nej kunne føre til af ændringer på markedet osv., og derfor må jeg afvise hr. Keld Albrechtsens insinuerende bemærkninger om - det var sagt i al venskabelighed - at jeg skulle have ført skræmmekampagner på økonomien.
Det, jeg har sagt, er, at et ja vil give os langt bedre muligheder på en lang række områder.
Vi kan godt klare os uden for euroen, det har jeg stået her og sagt mange gange, men det koster noget.
Alle tre spørgere ved godt, at man ikke kan vurdere hverken fordele eller ulemper eller konsekvenser ved at se på enkelte uger, se på en enkelt måned.
Alle har vi i kampagnen talt om det lange sigt, både hvad det økonomisk og politisk kunne føre med sig.
ud, når jeg talte økonomi før afstemningen.
Så derfor synes jeg da, at vi også kunne begynde at tale lidt politik igen. Økonomien kan vi jo følge dag for dag, men det er det lange sigt, der er interessant.
Jeg har også repeteret eller erindret om - det er et bedre udtryk - at jeg har stået her og forudsagt det; bl.a. på det tidspunkt, hvor det så ud, som om den danske inflationstakt gjorde, at Danmark ikke ville kunne opfylde konvergenskriteriet i forhold til inflation, da har jeg stået her og beskrevet det.
Og jeg har svaret på skriftlige spørgsmål gennem sommeren om det her og forudset, at når væksten begynder at trække, så vil inflationstakten også stige i euro-området og dermed mindske gabet mellem den danske inflationstakt og eurolandenes.
Må jeg ikke lige minde om, at aktiemarkederne for eurolandenes aktier er steget med ca. 20 pct. mere i værdi end aktierne i USA og Japan inden for den sidste tid.
Må jeg minde om, at obligationsmarkedet har ved udstedelsen af værdipapirer i eurolandenes valuta oplevet et voldsomt løft. Succesen afspejler jo også, at de meget lave renter i euro-området er centrale her.
De har i euroens levetid været de laveste siden Anden Verdenskrig.
Jamen der er en utrolig forbedret økonomisk udvikling i Europa til gavn for alle landene, også for Danmark, fordi vi fører fastkurspolitik og er hæftet til euroen. Men jeg venter, at hr. Frank Dahlgaard næste onsdag har spørgsmål til mig igen - da er jeg desværre i Reykjavík med hr. Frank Dahlgaard - men så ugen efter, og at vi dér taler om, at euroen er på vej op.
Og hvis det er tilfældet, så forventer jeg jo, at hr. Frank Dahlgaard ud fra sin måde at have succeskriterier på anerkender, at euroen er en fantastisk succes.
For den er på vej op - helt af sig selv.
Peter Skaarup (DF), 2000-11-01:
Lige med hensyn til det sidste så er det jo rigtigt, at myndighederne i Palæstina ikke er uvillige til at tage borgere retur.
Men det, det handler om her, er jo, at vi hvert eneste år i Danmark får flere hundrede asylsøgere fra området, altså statsløse palæstinensere, der også får asyl.
Der er det, at vores opfordring til regeringen skal være, at man siger til det område: I må altså tage jeres egne borgere retur, for der er områder dernede, hvor der er fred. Derfor kan I sagtens have mennesker boende dernede.
Og så må vi give noget støtte
til, at de mennesker kan klare sig i området. Men så vil jeg godt lige gentage noget over for ministeren.
Ministeren siger, at det er et ubehageligt link mellem mennesker og penge.
Så vil jeg læse op fra det aktstykke, som regeringen selv har fremsat den 28. august 1997.
Der står: »Regeringen besluttede på den baggrund den 18. juni 1997 at udsende en delegation til Nordvest- og Nordøstsomalia med henblik på at undersøge mulighederne for at iværksætte repatrierings- og genopbygningsaktiviteter og indgå aftaler med myndighederne i de to områder om tilbagetagelse af afviste somaliske asylansøgere.«
Jeg vil spørge ministeren: Er det ikke et link mellem mennesker og penge?
Marianne Jelved (RV), 2000-11-01:
Jamen det stille smil, må jeg sige til hr. Frank Dahlgaard, skulle opfattes som et triumferende smil over, at det er lykkedes at gøre så gode fremskridt i det europæiske samarbejde, og jeg anerkender fuldt ud, at Danmark har sagt nej; det er slet ikke det, jeg taler om.
Omkring prisstabiliteten og den voksende inflation
har jeg jo også stået på denne plads gang efter gang, altså onsdag efter onsdag, og beskrevet, at vi forventer, at inflationstakten vil stige i eurolandene, fordi euroen har skabt en stabil økonomisk situation og den bedste økonomiske situation, Europa har haft i årtier.
Vi skal helt tilbage til 1960'erne, hvis vi skal tro på, hvad Valutafonden siger, for at vi kan se så gode udsigter for væksten, for beskæftigelsen i euroområdet.
Og det er jo på baggrund af, at landene har fået bedre økonomiske udgangspunkter, hvilke er adgangsmuligheden for at være med i den fælles valuta.
Så det er der ikke noget nyt i; med væksten så stiger inflationen.
Det, der er kunsten for euroen og for Den Europæiske Centralbank, er jo via rente-, det vil sige pengepolitikken, at sikre, at prisstabiliteten holder sig rimeligt over sigt - over sigt, ikke fra dag til dag, men over sigt i størrelsesordenen 2 pct. - og det er det, vi ser.
Det er ikke spor hårdt for ministeren, kan jeg sige til hr. Thulesen Dahl, at anerkende, at folkeafstemningen har fundet sted og har givet et resultat; det har jeg erkendt.
Derfor må jeg stadig væk være glad over, at der er 12 lande, der er med til at skabe euroen, og at Danmark har fastkurspolitik, og at kronen følger euroen op og ned, som markedet nu bestemmer det.
Det er vilkårene; det har vi vidst i 18 år.
Jan Trøjborg (S), 2000-11-01:
Hr. Peter Skaarup udtrykte Dansk Folkepartis politik
ganske klart: Det var tale om, at man vil lave en handel med hr. Arafat, der skulle gå på, at som forudsætning for modtagelse af bistand til opbygning af de palæstinensiske selvstyreområder skulle man tage herboende palæstinensere tilbage.
Herboende palæstinensere, der har lovligt ophold i Danmark. Noget helt andet er at lave fornuftige, kloge aftaler med lande om tilbagetagning af afviste asylansøgere.
Der er jo en verden til forskel i menneskesyn.
Det er jo det, det handler om.
Peter Skaarup (DF), 2000-11-01:
Der har jo igennem den seneste tid været megen debat omkring den her nye overvågningsmekanisme, som EU vil have i forhold
Vi så efter vismandsrapporten fra Østrig, der omhandlede, om man skulle løfte sanktionerne i forhold til Østrig, at vismændene anbefalede meget stærkt, at man skulle udvikle en mekanisme inden for EU til at overvåge og evaluere the performance, som man siger, af de enkelte medlemstater.
Men vi har på det seneste set et skred i de holdninger, og jeg skal tage meget fejl, hvis jeg ikke næsten har set statsministeren nu gå ind for en overvågningsmekanisme.
Og vores spørgsmål lyder så: Hvordan kan det være, at regeringen pludselig har skiftet holdning?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-01:
Må jeg starte med at sige, at nu er der jo rent faktisk en situation i Europa i dag, også i FN, hvor vi er enige om en ting, som jeg synes er rigtig.
Det er, at vi står sammen og værner os mod angreb mod nogle grundlæggende værdier, respekt af menneskerettigheder, at vi behandler mindretal ordentligt.
Vi ved jo, at Amnesty International udgiver en rapport en gang om året, hvor man også udtaler sig om Danmark.
Vi er derfor ikke ubekendt med, at til det at værne vores demokratiske værdier, passe godt på dem, også hører en form for overvågning, hvor man lige giver hinanden en opmærksomhed, en udtalelse, en vejledning: Pas nu på, at højreekstremister i landene ikke får for megen grobund.
Jeg må sige, at som udgangspunkt er regeringen skeptisk i forhold til en artikel 7-ændring i Traktaten, som hr. Peter Skaarup spørger om.
På den anden side, i lyset af det, jeg lige har sagt, så synes jeg ikke, vi skal afvise at skabe mulighed for, at der nu tænkes på en form for tilføjelse til Traktaten, hvor man sender et klart signal til højreekstremister i Europa, når man ser dem, om, at vi ønsker altså at bevare vores menneskerettigheder.
Vi ønsker altså at passe ordentligt på vores mindretal.
Vi ønsker ikke at hengive os til racistiske fordomme eller noget i den stil.
Jeg synes, at vi nu skal lytte meget til, hvad vore kolleger siger, være parat til at overveje at blive en del af forhandlingsforløbet, for derigennem at være med til at præge det endelige resultat frem for at læne os tilbage med korslagte arme og dermed stå i en isoleret situation.
Jeg synes ikke, det vil være klogt, at Danmark bliver isoleret, heller ikke i den situation her.
Peter Skaarup (DF), 2000-11-01:
Spørgsmålet lyder: Vil Danmark modsætte sig planerne i EU om at indføre en mekanisme i artikel 7, hvorefter der sker en skærpet overvågning af demokratiet i medlemslandene?
Det spørgsmål synes jeg ikke jeg hørte et svar på.
den her udvidelse af artikel 7 med en overvågningsmekanisme?
Til gengæld kan det være, at vi fortsat kan få en kommissær fra Danmarks side, som måske ikke har nogen portefølje, ikke har noget ansvarsområde, men at vi har trods alt en kommissær.
Er det på den måde, man vil handle fra regeringens side, eller hvad?
Så vil jeg spørge i forhold til de yderligere anbefalinger, som vismændene fra Østrig kom med.
Der blev sagt dér, at man skulle styrke overvågningscenteret i Wien, altså det overvågningscenter, som bl.a. påpegede, at den socialdemokratiske indenrigsminister Karen Jespersen var gået for langt, og det vil nu komme med i årsrapporten, at hun har sagt det her med en øde ø, hvor kriminelle asylsøgere skulle være.
Der lyder så mit spørgsmål: Vil regeringen også modsætte sig planerne om at styrke dette overvågningscenter i Wien, og vil regeringen også modsætte sig det, hvis det nu ikke er sådan, at det er Wienovervågningscenteret, der skal styrkes, men hvis det er sådan, at det er Kommissionen, der skal styrkes, fordi det her bliver en del af artikel 7 fremover, altså en overvågningsmekanisme inden for selve Traktaten?
Er det den måde, man har tænkt sig at håndtere det her på fra regeringens side?
Jeg synes, der ligger nogle meget klare svar, som bør gives, ikke bare til Folketinget, men også til offentligheden på: Hvor står regeringen egentlig henne?
Det tror jeg er et spørgsmål, der stilles mange steder i det danske samfund omkring overvågning.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-01:
Der er noget, der tyder på, at regeringen på en lang række felter er på flugt fra de meget klare synspunkter, der kom til udtryk op til folkeafstemningen den 28. september, hvor der jo ikke var grænser for, hvad regeringen ville sætte hælene i over for, hvor der ikke var grænser for, hvad regeringen blankt ville afvise af EU-indblanding på nye felter, og så altså til nu, hvor vi kan se, at regeringen på det ene område efter det andet filer på de løfter, der kom, og begynder at sige: Nej, vi må hellere forhandle, og vi må hellere snakke sammen med de andre og finde en løsning og finde en model, som vi så kan leve med, osv.
Der er sket et klart skred, og altså også på det her område med overvågningen, hvor regeringen tidligere har været meget, meget bastant i sin afvisning af, at EU skulle foretage sig nogen form for overvågning.
Derfor må jeg spørge statsministeren helt konkret: Hvad er forskellen på den overvågning, som statsministeren nu taler forholdsvis varmt for at EU skal kunne foretage, eller som man skal nå frem til at EU kan foretage, og så det, Kommissionen i virkeligheden har som ansvar i dag?
Altså Kommissionen skal vel påse, at artikel 6 og artikel 7 i Traktaten overholdes, og har vel dermed også en forpligtelse til hele tiden at se, at tingene foregår, som de skal.
Og hvad er så forskellen på det, Kommissionen har som ansvar allerede i dag, og så det, statsministeren nu åbenbart er villig til på Danmarks vegne at indgå et kompromis om i EU på den regeringskonferenceafslutning, der kommer i Nice?
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-11-01:
Jeg vil gerne spørge statsministeren ved denne lejlighed ud fra en sådan mere generel betragtning, om regeringen og statsministeren ikke i kølvandet af Østrigsagen og det, den har været brugt til af mange forskellige slags, og så det nuværende initiativ ikke tit tænker tilbage på, at hvis europæiske regeringsledere i 1920'erne og op til Europa kom i brand havde været lidt mere aktive på det her område, så havde Europa måske set anderledes ud?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-01:
Jeg vil sige til hr. Peter Skaarup, at jeg mener, det i meget høj grad kommer an på, hvordan det videre forhandlingsforløb kommer til at forme sig, når det gælder den danske regerings endelige stillingtagen.
Der er i dag et billede af en meget stor spredning i tanker og ideer fra de forskellige medlemslande omkring artikel 7 og overvågningsdiskussionen og det at passe på de grundlæggende menneskelige demokratiske værdier.
Jeg kan ikke her i salen gå i detaljer, men kan sige, at vi ovre i den ene ende af forslagene ser en meget barsk og krævende her og nu-reaktion, en opstramning af artikel 7, og ovre i den anden ende af spektret ser en meget omhyggelig tilrettelagt procedure, hvor det at give en anbefaling til et bestemt land forudsætter en omhyggelig tilrettelagt dialog med det pågældende land.
Hvis man sådan skulle definere det i en sympatiskala, må jeg sige, at jeg tror, at regeringens sympati ligger meget i den del af spektret, jeg lige har sluttet med at omtale, altså hvor vi omhyggeligt tilrettelægger en dialog med et medlemsland, som måske i det politiske er ved at bevæge sig ind på en højreekstremistisk glidebane med risiko for at begynde at true nogle grundlæggende demokratiske værdier. Umiddelbart må jeg sige, at jeg synes, det er en fordel, at vi får en forudgående dialog, før vi i givet fald skal til at skride til reaktioner.
Jeg synes kun, vi kan være grundlæggende interesseret i at få en omhyggeligt tilrettelagt respektfyldt dialog, der kan slutte med en anbefaling til et land, før vi bare springer ud i en omfattende sanktion af den ene eller den anden karakter.
Og igen til hr. Peter Skaarup: Man handler ikke på den måde, at man siger: I får lidt flere eller færre stemmer, mod at vi får det og det.
Sådan handler man ikke i det europæiske samarbejde.
Sådan forhandler man ikke, må jeg sige til hr. Peter Skaarup.
Til spørgsmålet om overvågningscenteret i Wien har jeg simpelt hen ikke forudsætninger for eller konkret viden til, at jeg kan bekræfte eller afkræfte det, hr. Peter Skaarup var inde på.
Spørg den relevante minister, så er jeg sikker på, at svaret kan gives.
Til hr. Thulesen Dahl om forskellen i forhold til det billede, hr. Thulesen Dahl tegnede
: Jeg synes jo, at vi skal vurdere det her fornuftigt og i lyset af, hvad det er, vi lægger vægt på i vore værdier, og det er altså de grundlæggende menneskerettighedsværdier, som vi heldigvis deler med mange andre.
Peter Skaarup (DF), 2000-11-01:
Ja, jeg synes stadig væk ikke rigtig, vi får et klart svar.
Det er et meget radikalt svar, må man sige.
Måske har statsministeren lært det af sit kollegaparti i regeringen, fordi det er: på den ene side og på den anden side. Det må vel efter den kæmpemæssige debat, der var i Danmark op til folkeafstemningen, omkring Østrigsanktionerne og overvågning, som måske i virkeligheden var årsag til, at det blev et nej, en af årsagerne til, at det blev et nej, som statsministeren var ked af at det blev, efter den meget omfattende debat må det vel være meget afgørende for regeringen at følge op på den modstand mod overvågning, ikke bare i forhold til Østrig, men også en generel overvågning.
Derfor vil jeg spørge statsministeren: Forudser statsministeren, at der vil kunne knyttes nogle alliancer blandt lande, som normalt vil være skeptiske over for den slags ting?
Jeg tænker her bl.a. på England måske, eller det kunne være Finland eller andre lande, som er skeptiske over for den slags tendenser.
Arbejder regeringen med sådanne alliancer?
For hvis ikke regeringen gør det, så må det jo være tegn på, at regeringen har givet op og har sagt, at det løb kører, det vil Danmark ikke gøre noget ved.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-01:
Det var en utrolig ydmyghed, ministeren lagde for dagen for et øjeblik siden i sin seneste besvarelse til mig: bare en del af den udøvende magt, jeg kunne ikke gøre noget, det er Folketinget, der bestemmer, i forligskredsen osv., lød svaret
på et spørgsmål om, hvad ministerens opfattelse har været i en given situation.
Jeg må bare sige, når vi ikke kan få svaret ved at stille spørgsmålet for syvende gang nu, stille og roligt, at så må vi selvfølgelig formulere spørgsmålet direkte og så desværre ulejlige ministeren én gang til, så vi kan få svaret på det spørgsmål.
Jeg tror ikke, at det er, fordi spørgsmålet ikke er forstået på nuværende tidspunkt.
Jeg vil gerne bede statsministeren bekræfte, at der i dag er regler i EU-Traktaten, i artiklerne 6 og 7, som omhandler mulighederne for indgriben over for et land, der bryder menneskerettighederne, og at de regler ikke forhindrede statsministeren selv - Danmark og de øvrige EU-lande - i at lave Østrigsanktionerne.
Derfor er spørgsmålet til statsministeren for det første: Er der noget, der med et nyt sæt regler vil forhindre nøjagtig den samme landekreds i at lave de samme sanktioner, som man lavede over for Østrig, én gang til?
Jeg tror, statsministeren misforstod mit spørgsmål fra før, så det andet spørgsmål er: Det regelsæt, som statsministeren og regeringen nu er villige til at indgå et kompromis omkring i EU, hvor adskiller det sig i forhold til den opgave, Kommissionen har i dag i at overvåge, at artikel 7 og artikel 6 overholdes?
For Kommissionen skal jo overvåge, at Traktaten overholdes, og når der er bestemmelser i Traktaten, der omhandler de her spørgsmål, ja, men så har Kommissionen jo det som en af sine opgaver.
Hvori er forskellen så i virkeligheden på det, man jo burde have i dag, og den praksis, man burde have i dag på baggrund af, at Kommissionen så vurderer, at der er et problem, og tager det op til diskussion, og så det, statsministeren nu plæderer for.
Peter Skaarup (DF), 2000-11-01:
Men jeg vil nu alligevel gerne spørge statsministeren en gang til, for jeg synes stadig ikke, vi får svar på: Vil regeringen modsætte sig overvågning? Der tales både for og imod i det, regeringen siger.
Kunne statsministeren ikke for en gangs skyld give et klart svar: Vil Danmark nedlægge veto mod overvågning via artikel 7, altså en udvidelse af artikel 7?
Kunne vi ikke få det at vide?
Det synes jeg der savnes et svar på.
Så vil jeg også godt spørge statsministeren: Hvad er det egentlig for en ekstremisme, statsministeren peger på?
Er det en Jörg Haider, som stiller sig op på talerstolen og siger nogle mystiske ting nogle gange - enig - men vel ikke har en stor hær bag ved sig eller er på vej til at opbygge noget, der overhovedet ligner?
Eller hvem er det, statsministeren tænker på, når han siger, at der er brug for at bekæmpe højreekstremisme?
Hvem er det præcis, statsministeren tænker på?
Og er der ikke venstreekstremisme også?
Er der ikke nogen på venstrefløjen, der måske også, hvis det endelig var, man skulle tale om ekstremisme, kunne være ekstreme?
Det synes jeg også vi savner et svar på, når nu regeringen åbenbart lige pludselig ser ud til at gå ind for en overvågning.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-01:
»Er statsministeren fortsat af den opfattelse, at der alene kan blive tale om folkeafstemning i forhold til den kommende Nicetraktat, såfremt der i snæver juridisk forstand er tale om suverænitetsafgivelse efter grundlovens bestemmelser?«
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-11-01:
Ja, jeg kan sige, at den endelige bedømmelse af forhandlingerne under regeringskonferencen kan vi først foretage, når arbejdet er færdigt. Det vil sige, at til hr. Kristian Thulesen Dahl vil svaret være, at når Nicekonferencen er afsluttet, jamen så vil regeringen på helt normal vis få en vurdering i Justitsministeriet.
Og det er det forløb, vi fortsat agter at følge.
Det er altså på nuværende tidspunkt faktisk ikke muligt at give et definitivt svar, for det afhænger af de videre forhandlinger her i november måned.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-01:
Men det er lidt svært at finde ud af helt konkret, hvad statsministeren mener både i det her og andre spørgsmål.
Men jeg må vel tolke det derhen, at det er et ja til spørgsmålet, som det er stillet her i spørgetiden, altså at statsministeren fortsat er af den opfattelse, at der kun bliver folkeafstemning, hvis man ud fra en snæver juridisk vurdering bliver nødt til det.
Så bliver jeg nødt til at spørge statsministeren, om det virkelig er klogt at fastholde den strategi.
Kan der ikke også for statsministeren være situationer, hvor det ud fra en politisk vurdering ville være fornuftigt at lade befolkningen afgøre en ny traktat?
Her tænker jeg specielt på to forhold.
Jeg tænker på det charter, som man regner med at vedtage, nok som en politisk erklæring, men jo som et dokument, der får juridisk betydning, fordi EF-Domstolen vil lægge det ind i sin fortolkning, når den dømmer.
Jeg tænker på flertalsafgørelser, hvor vi jo har det særegne, at man jo ikke i grundlovsmæssig henseende taler om suverænitetsafgivelse, fordi man i EU går fra enstemmighed til flertal på et politisk område.
Men følelsen af, at man nu altså ikke mere skal være enig om tingene, men kan blive stemt ned, gør da, at man hurtigt kan få fornemmelsen af, at man mister suverænitet.
Derfor det spørgsmål til statsministeren, om der ikke kan være situationer, hvor man ud fra en ren politisk vurdering må sige, at det kan være klogt, at der kan blive folkeafstemning om en traktat, i stedet for at udelukke muligheden og sige, at det kun kommer på tale ud fra en snæver juridisk betragtning ovre i Justitsministeriet.