Keld Albrechtsen (EL), 1997-10-21:
Fru Elisabeth Arnold sagde, at dengang vi i 1992 stemte nej til Maastrichttraktaten, gik der et chok gennem Europa.
Det er nok rigtigt, at for bureaukraterne nede i Bruxelles var det noget af et chok.
De havde næppe forestillet sig, at en befolkning ville sige nej.
Det, der jo skete, var, at der som følge af det danske nej blev skabt en bølge af optimisme i andre lande, hvor man hidtil havde troet det umuligt, at en befolkning kunne tage spørgsmålet om EU op og gøre noget ved det, for det havde hidtil været noget, som regeringerne havde kørt hen over hovedet på befolkningerne.
Nu så man i Frankrig f.eks., at det rent faktisk kunne lade sig gøre, og man var jo ved den franske folkeafstemning efterfølgende kun en hårsbredde fra også dér at sige nej.
Men der blev fundet et par papkasser med stemmer et eller andet sted ude i Stillehavet, og så klarede man lige nøjagtig den folkeafstemning igennem. Men et nyt dansk nej vil jo skabe en endnu større optimisme rundt omkring i alle de europæiske lande, en optimisme for, at befolkningerne kan tage situationen i deres egen hånd.
De kan gå imod EU-bureaukratiet og selv bestemme, og det vil åbne for en debat om et alternativ til unionsudviklingen, et alternativ til unionsudviklingen, som jo alle befolkningerne ønsker.
Det ved vi jo.
Det er da det, der er perspektivet ved et dansk nej og efter vores opfattelse i Enhedslisten det, som et dansk nej først og fremmest skal bruges til.
Men så har fru Elisabeth Arnold til gengæld ret i, at det er utrolig vigtigt, at et sådant nej bruges til venstre, at det bliver et nej i rødt og grønt, og at det ikke bliver dette sorte nej.
Det er utrolig vigtigt.
Det synspunkt kan jeg fuldt ud tilslutte mig.
Når vi f.eks. gør det klart i debatten i dag, at Amsterdamtraktaten indebærer vældige stramninger af flygtningepolitikken, ja, så er det klart, at det er et synspunkt, som højrefløjen i dansk politik er helt uenig i.
De ser helt anderledes på det.
Og det kan godt være, at hvis
Enhedslistens og hr. Holger K. Nielsens synspunkter vinder frem, at der så vil være færre på højrefløjen, som vil stemme nej.
Det kan godt tænkes, men til gengæld vil der være flere på venstrefløjen, blandt Socialdemokratiets vælgere og blandt fru Elisabeth Arnolds vælgere, som vil stemme nej, og det ville være det rigtige.
Det vil være det, vi skal arbejde for, for så vil det nemlig være den rigtige side i Folketinget, som kommer til at formulere, hvad der skal ske efter et nej.
Så de betragtninger, fru Elisabeth Arnold var inde på i den del af sin tale, synes jeg var både kloge og rigtige.
Så skal jeg prøve at imødekomme den opfordring, der har været til at fremlægge synspunkt om, hvad et nej skal bruges til.
Det er også til ære for hr. Ove Fich, så han ikke skal sidde i blinde og lede efter, hvad der skal ske.
Jeg ved godt, det først og fremmest er Socialdemokratiet, der kommer til at bestemme, hvad der skal ske efter et nej, men nu får hr. Ove Fich altså et forslag, som han så har mulighed for at tage stilling til.
Jeg skal derfor fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at et dansk nej ved den kommende folkeafstemning om Amsterdamtraktaten indebærer, at Amsterdamtraktaten bortfalder, men at der derimod vil være en række andre problemer, som skal løses, herunder dansk frigørelse fra Schengenkonventionen, afvikling af EU's landbrugsstøtteordninger og strukturfonde, indførelse af en effektiv miljøgaranti og et nyt samarbejde med alle østeuropæiske lande.«