Frank Jensen (S), 1999-01-15:
I det beslutningsforslag, som Tinget her skal behandle, opfordres regeringen til at ændre straffelovens regler om forældelse af idømt straf, så det ikke bliver muligt at undslippe straf ved f.eks. at rejse til udlandet.
Baggrunden for forslaget er, at straffeloven ikke i dag indeholder bestemmelser, der afbryder forældelsesfristen, når den dømte unddrager sig straffuldbyrdelsen ved f.eks. at rejse til udlandet.
Det betyder, at den tid, som den dømte opholder sig i udlandet for at undgå en idømt straf, ikke trækkes fra ved beregningen af den forældelsesfrist, som efter straffeloven gælder for fuldbyrdelse af den pågældende straf.
Som jeg gav udtryk for, da vi før jul drøftede sagen om Ole B. Hansen i Retsudvalget, kan det virke stødende for den almindelige retsfølelse, når vi oplever, at en person kan opholde sig i et andet land og dermed undgå at afsone den straf, den pågældende er idømt. Som jeg tilkendegav over for Retsudvalget i december, er der efter min opfattelse absolut god grund til at overveje, om der skal ændres i de gældende regler.
Hovedbaggrunden for, at reglerne ser ud, som de gør, er hensynet til den nordiske retsenhed på området, det hensyn afspejler sig også i den nordiske straffuldbyrdelseslov.
Efter den lov kan straffe idømt i et andet nordisk land
fuldbyrdes i et andet land.
De andre nordiske lande har enslydende love, der giver mulighed for at fuldbyrde straffe idømt i Danmark i disse lande.
Efter disse love er det alene domslandets regler, der er afgørende for, om en straf kan fuldbyrdes i et andet nordisk land.
Fuldbyrdelseslandet kan altså ikke uden videre nægte at overtage fuldbyrdelsen af den straf med den begrundelse, at der er indtrådt forældelse efter fuldbyrdelseslandets regler.
Ændrer vi de danske regler, så forældelsesfristerne afbrydes, hvis den dømte unddrager sig fuldbyrdelsen, kan det derfor få betydning for de andre nordiske landes fuldbyrdelse af danske straffedomme.
Vi vil derfor ikke uden videre ændre de danske regler på dette område.
De fælles nordiske regler betyder selvsagt ikke, at vi i Danmark er afskåret fra at ændre vore forældelsesregler, men vi skylder de andre nordiske lande, at vi i det mindste drøfter spørgsmålet med dem, inden vi skrider til en lovændring.
Jeg har på den baggrund orienteret mine nordiske kolleger om, at vi fra Justitsministeriets side vil rejse spørgsmålet på det næste møde her til foråret i den embedsmandsgruppe, hvor de nordiske justitsministerier mødes for at drøfte strafferetsspørgsmål.
Jeg har også foreslået, at spørgsmålet drøftes på det nordiske justitsministermøde i juni i Island.
Målet er, at vi så vidt muligt kan fastholde den nordiske retsenhed på dette område.
Alternativt må det overvejes, om en eventuelt særskilt dansk lovændring vil gøre det nødvendigt at ændre de nordiske love om overførsel af straffuldbyrdelse.
Som jeg tilkendegav under samrådet i Retsudvalget om Ole B. Hansen-sagen, vil jeg inden sommerferien, dvs. omkring den 1. juli, orientere Retsudvalget om resultatet af drøftelserne med de andre nordiske lande og eventuelle lovgivningsinitiativer som opfølgning på disse drøftelser.
Jeg mener ikke, at vi i dag, før vi har drøftet sagen med de andre nordiske lande, bør lægge os fast på en bestemt konklusion.
Men der er meget, der kan tale for, at vi i den kommende tid også må se på et lovgivningsinitiativ på området.
Under alle omstændigheder vil jeg vende tilbage over for Retsudvalget inden sommerferien med den konklusion, som vil være min og regeringens på dette vigtige spørgsmål, og som jeg jo altså også tidligere har tilkendegivet, er jeg fuldt enig i, i det her tilfælde også med forslagsstillerne, at det kræver en grundig undersøgelse, inden vi skrider til handling.