runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Sohn (SF), 2004-12-08:
Jeg har på fornemmelsen, at statsministeren kun er enig i den del af rapporten, hvor man af høflighedsgrunde siger, at regeringen lytter til de bud, der kommer, men når den så kommer med nogle konkrete bud, er man ikke enig.
Sådan har det været hele eftermiddagen: Uanset hvilket af de temaer Rådet for Socialt Udsatte har rejst, er regeringen ikke enig.
Nu siger regeringen, at den vil gøre sit yderste for at få alle i arbejde.
Det er jeg ret overbevist om at man kan få 179 folketingsmedlemmer til at skrive under på, men problemet er bare, at statsministeren jo har ansvar for noget, der er sket igennem 3 år.
Der kan vi altså konstatere, at der er blevet 33.000 flere arbejdsløse, der er blevet 15.000 færre ansatte i den private sektor, og der er 2.000 færre ansatte i den offentlige sektor.
Så er spørgsmålet: Når det nu går nedad med beskæftigelsen og opad med arbejdsløsheden, hvad vil regeringen så gøre for at sikre de 27.500 personer, vi taler om her, en tålelig tilværelse, så de kan blive hjulpet videre i livet?
Det er ikke job, der hænger på træerne, for dem er der blevet færre af, så det må være noget andet, regeringen har i tankerne, hvilket?
Villy Søvndal (SF), 2004-12-08:
Jeg vil godt referere fra rådets rapport 2003, side 18: »Derfor må Rådet konstatere, at beskæftigelsesaftalen og udmøntningen af denne på ingen måde er gearet til de socialt udsatte grupper, men tværtimod bidrager til at gøre ondt værre, fordi mange får forringet deres i forvejen skrøbelige økonomi.
De får afskåret deres mulighed for deltagelse i det almindelige samfundsliv, herunder fritidslivet og samværet med andre.
Det gælder i særlig grad de unge blandt de socialt udsatte.
De socialt udsatte bliver således gidsler i regeringens almindelige beskæftigelsespolitik.«
Det er altså vurderingen fra de mennesker, der arbejder tæt på det her.
Så har vi oven i det rapporten fra Socialforskningsinstituttet, der siger det samme.
Men over for det har vi en meget idealistisk, undskyld udtrykket, statsminister, der siger: Jeg nægter at bøje mig for nogen som helst realitet, for nu skal de nemlig have pisk, nu skal de ned i ydelse.
Jeg siger godt nok, at jeg gør det af kærlighed for at sætte dem i beskæftigelse.
Men sådan oplever folk det ikke, når man snakker med dem.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-12-08:
På en måde undrer jeg mig lidt over, at det netop er hr. Kamal Qureshi, der stiller det her spørgsmål, for med førtidspensionsreformen indførte vi jo sammen med SF et såkaldt arbejdsevnekriterium.
Det indebærer, at man retter fokus mod det, folk kan, og væk fra det, folk ikke kan.
Kommunerne vurderer i Socialforskningsinstituttets undersøgelse, at kun omkring 15 pct. af de mennesker, der meget langvarigt har modtaget kontanthjælp, har så ringe en arbejdsevne, at de må visiteres til fleksjob eller førtidspension.
Det forventer jeg at der er bred enighed om her i Folketinget, for jeg går ud fra, at alle partier bag førtidspensionsreformen, også SF, fortsat bakker op om den.
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-12-09:
Jeg synes, det er at sætte debatten på spidsen, sådan som fru Hvilshøj fremlægger det, for vores pointe er – på linje med en lang række sundhedsøkonomers – at det er en tvivlsom manøvre udelukkende at prioritere midler til ventelister.
Det, kritikken jo går på, er, at der kan være andre områder i sundhedssektoren – om det er medicinske patienter, eller om det er kræftbehandlingsplaner, eller hvad det måtte være – som med stor fordel kunne prioriteres højere, frem for at man udelukkende fokuserer på ventelisterne i forhold til kirurgiske indgreb, eller hvad det måtte være.
Det er jo den debat, som raser i sundhedskredse, og hvor der også lyder megen kritik af den ensidige fokusering på ventelistebegrebet.
Og det er vel det, der er indholdet i debatten.
Selvfølgelig er vi da også glade for, at folk bliver opereret.
Det er jo meningen med sundhedsvæsenet.
Så jeg synes ikke, at fru Hvilshøjs fremlægning og fremstilling af det er helt fair.
Ole Sohn (SF), 2004-12-09:
Jeg er meget glad for spørgsmålet, og jeg kan også bekræfte, at hvis man ser det isoleret, er det klart, at hvis man fjerner et tilskud, så kan det virke som en skærpelse af marginalskatten.
Vi ser meget gerne en sammenhæng også i forhold til skattepolitikken.
Vi har faktisk som det eneste parti fremlagt en alternativ 2010-plan med en komplet skattereform, hvor vi faktisk foreslår en nedsættelse af beskatningen af arbejdsindkomst for alle indkomstgrupper.
Så det vil vi meget gerne diskutere.
Vi har bare ikke den opfattelse som Det Konservative Folkeparti, at det væsentligste er, at de mest velstillede får en skattelettelse.
Vi vil meget gerne være med til at lave en skattereform, men det er væsentligt, at vi får beskatningen på arbejdsindkomster sat ned generelt; vi er nu mere optaget af de dårligst stillede, men generelt skal der ske en lettelse.
Når vi har foreslået en aftrapning af børnechecken, skal det jo ses i sammenhæng med, at det for os at se er lidt mere fair, at man giver de økonomisk dårligst stillede familier – vi har altså 90.000 børn, som lever under det, man må kalde økonomisk meget dårlige forhold – et løft.
Vi har faktisk foreslået, at de dårligst stillede børnefamilier får et kontant økonomisk løft på 1.000 kr. om måneden, og det finansierer vi så med en aftrapning af børnechecken.
Samtidig har vi også foreslået i forbindelse med ændringsforslagene, at vi nedsætter taksterne i daginstitutionerne, at man nedsætter taksterne for den kollektive trafik, sådan at børnefamilierne, som jo meget ofte bruger daginstitutionerne og den kollektive trafik, også får lettelser på den måde.
På den måde får man ikke den der skærpelse af marginalskatten, hvis man gør det op i sin helhed.
Vi bruger pengene på en anden måde.
Rikke Hvilshøj (V), 2004-12-09:
Det er selvfølgelig rart for danskerne og især for dem, der har været igennem sundhedsvæsenet, at vide, at Det Radikale Venstre åbenbart ikke synes, det er relevant, at man har fået – og det er et rimelig håndgribeligt tal – en vækst i antallet af operationer på 70.000 om året.
Det er trods alt noget, der er værd at tage og føle på.
En gennemsnitlig reduktion på 7 uger, næsten 2 måneder, betyder altså noget for den enkelte, der er berørt af det her; det har meget stor betydning i forhold til de smerter, man må gå rundt med, når man går og venter.
Men det er jo selvfølgelig et klart svar fra Det Radikale Venstre, at ventelisteproblematikken, ligesom den ikke bekymrede Det Radikale Venstre, da de sad i regering, heller ikke bekymrer dem, når de er i opposition.
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-12-09:
Det korte svar på det spørgsmål er et stort og rungende ja.
Jeg tror også, at Venstres ordfører må medgive, at der jo er sået alvorlig tvivl om effektiviteten i forhold til nedbringelse af ventelisterne.
Jeg erindrer da på stående fod at have set forskellige vurderinger af, i hvilket omfang den form for prioritering har hjulpet på nedbringelsen af ventelisterne.
Så der er ingen tvivl om, at vi mener, at det er en prioritering og en fokusering, som kan forbedres væsentligt, og som faktisk er forkert.
Så jeg er enig, ja.
Rikke Hvilshøj (V), 2004-12-09:
Jeg har et enkelt spørgsmål til hr. Morten Helveg Petersen om sundhedspolitikken, som ikke har så meget plads i de radikale ændringsforslag eller i det radikale finanslovforslag i det hele taget.
Da jeg så stødte på en artikel skrevet af hr. Morten Helvegs kollega hr. Naser Khader om hans kommentar til sundhedspolitikken, blev jeg lidt nysgerrig og vil bede om hr. Morten Helvegs kommentar til den.
Til det kommenterer Naser Khader, at Venstre brænder 3,5 mia. kr. af på et overdrevent problem, ventelisterne; sølle 2 ugers reduktion har man opnået efter 3 års ihærdig indsats.
At det så er 7 uger, en reduktion på 23 pct. og 70.000 flere operationer om året er så en anden ting.
Men jeg vil gerne spørge hr. Mor ten Helveg, om han er enig med hr. Naser Khader.
Ole Sohn (SF), 2004-12-09:
Nu har vi jo stillet mere end ét ændringsforslag.
Vi har faktisk foreslået, at man nedsætter taksten på den kollektive trafik, vi har foreslået, at man nedsætter taksterne på daginstitutionerne, vi har foreslået, at man indfører en gratis kostordning i skolerne med sund økologisk kost.
Det er jo alt sammen noget, som gavner børnefamilierne – uanset indkomsten.
Vi har også et socialt hjerte og mener, at der er ting, som er væsentlige.
Vi er et af verdens rigeste samfund, et af verdens rigeste samfund, og så tillader den her regering sig at give skattelettelser til de mest velstillede, mens vi har titusindvis af børn, som lever under usle forhold.
Det kan vi da ikke være bekendt.
Der har vi bare sagt, at vi gerne vil være med til at sikre et økonomisk løft for de dårligst stillede børnefamilier.
Der er børn, som ikke kan invitere kammeraterne hjem til børnefødselsdag, fordi forældrene ikke har råd til det.
Det kan vi da ikke være bekendt, når vi er et af verdens rigeste samfund.
Der har vi da som Folketing en forpligtelse til at vise, at vi også vil sørge for, at den livskvalitet, de dårligst stillede har, bliver forbedret.
Det har vi i hvert fald fra SF's side.
Lars Barfoed (KF), 2004-12-09:
Jeg forstår ikke, at man kan sige, at man ikke får en skærpelse.
Man får vel en skærpelse af margi nalbeskatningen, hvis man gennemfører SF's forslag, som det er fremlagt under finanslovforhandlingerne her, på en sådan måde, at familier, der har en indtægt på over 600.000 kr., får skærpet marginalskatten i en situation, hvor det i forvejen er et stort problem, at de skal betale så meget i skat af en ekstra indkomst, og hvor de fleste økonomer jo vurderer, at kunne vi reducere topskatten i hvert fald for en stor del af de skatteydere, så det måske kun var de 10 pct., der tjente mest, som betalte topskat, så ville det give et kraftigt ryk i væksten i dansk økonomi og få flere i arbejde.
Ole Sohn (SF), 2004-12-09:
Man kan selvfølgelig sige, at det nok er lidt flot, at VK-regeringen tager ansvaret for det.
Men fra det tidspunkt, hvor VK-regeringen satte sig for at lave den første finanslov og så til i dag, er tallene som skitseret, og de er taget fra Danmarks Statistik af nationalregnskabstallene.
Det kan det jo.
Hvis nu vi holder fast i tallene, så kan vi jo se, at der i 1. kvartal 2002 var 838.000 ansatte i den offentlige sektor, og i 3. kvartal 2004 var der 836.000.
Det er det virkelige tal.
Så kan man selvfølgelig tage prognosetal ind.
Hvis man tager årsgennemsnittene, er der stort set uændret beskæftigelse i den offentlige sektor.
Det, man så skal være opmærksom på, er, at i den uændrede beskæftigelse vejer de støttede job med 5.000 flere, så antallet af ordinært ansatte er nedadgående.
Det er ikke prognosetal, det er de tal, man tager ud af nationalregnskabstallene over den virkelighed, der har været.
Man kan så lave prognoser over, hvordan det kommer til at gå i 2005.
Og der kan vi jo se på regeringens prognoseevner.
Hvad sagde man, da man kom til, vedrørende beskæftigelsen?
Ja, der vurderede man forkert.
Hvad sagde man i 2003?
Og det har man gjort hele tiden.
I de prognoser, regeringen kom med til Økonomisk Redegørelse i går, ja, der har man også et væsentlig mere optimistisk prognosetal for beskæftigelsen.
Jeg håber, jeg håber ved gud, finansministeren får ret i, at arbejdsløsheden kommer ned, men desværre er optimismen jo primært på regeringens side.
Hverken vismænd, Erhvervsrådet, bankøkonomer eller andre uafhængige økonomer mener jo, at der er stor grund til jubeloptimisme.
Det er bare en konstatering af, at der er meget stor forskel på, hvordan regeringen gerne vil have det til at se ud, og så hvad uafhængige økonomer forestiller sig.
Rikke Hvilshøj (V), 2004-12-09:
Det undrer jeg mig stadig væk over.
Først kan man sige, at regeringen jo sådan set har sørget for, at den øgede beskæftigelse også har kunnet være der i 2003 og 2004 og også kommer til det i 2005.
Hvis man ser i Økonomisk Redegørelse over beskæftigede, heraf i den offentlige forvaltning og service, så var den i 2001 824.000, i 2003 836.000 og i 2004 840.000.
Det vil sige, at bare fra 2003 til 2004 er der en stigning på yderligere 4.000, og forventningerne til 2005 er, at den vil stige til 842.000.
Jeg har meget svært ved at se, hvordan det kan blive til minus 2.000.
Lars Barfoed (KF), 2004-12-09:
Jeg tror, at fru Lissa Mathiasen har været så optaget af at forberede sit spørgsmål eller måske læse et eller andet spændende på bordet foran sig, at hun slet ikke har hørt mit seneste svar til hr. Henrik Sass Larsen, men jeg skal gerne gentage det.
Der er overhovedet ingen af de mennesker, som er på folkepension eller efterløn, eller som har sparet op til det og om nogle år forventer at benytte sig af de ydelser, som skal være bekymrede for, at de ikke får de ydelser.
Det gør de naturligvis.
Vi taler om, at vi vil lytte til, hvad Velfærdskommissionen har af forslag til strukturforandringer, velfærdsforandringer osv., der rækker 15-20 år ud i fremtiden.
Den største trussel mod velfærdssamfundets fremtid er faktisk Socialdemokratiet, for Socialdemokratiet er ved at bevæge sig hen i et hjørne, hvor man vil påstå, at det under alle omstændigheder aldrig nogen sinde bliver nødvendigt at lave nogen forandringer i det her samfund.
Det tror jeg Socialdemokratiet skulle tage og passe lidt på med.
Rikke Hvilshøj (V), 2004-12-09:
Jamen så vil jeg da gerne starte med at kvittere; vi glæder os over, at SF også finder gode forslag blandt regeringens ændringsforslag.
Vi er enige i, at vi også med SF har lavet nogle gode aftaler her i år, og det er vi meget godt tilfredse med.
Når det så er sagt, synes jeg også, det ville være rart, hvis vi sådan kunne være helt enige om fakta.
Sådan som jeg hørte hr. Ole Sohn i hans indledning, nævnte han noget om, at beskæftigelsen i den offentlige sektor under denne regering var faldet med 2.000.
Jeg vil bare gerne spørge hr. Ole Sohn, hvad det er for nogle tal, for det er nogle helt andre tal end dem, jeg kan læse mig frem til.
Lars Barfoed (KF), 2004-12-09:
Det skuffer mig, at fru Lissa Mathiasen også ligesom benytter den argumentationsform, der går ud på, at hvis man overhovedet diskuterer nogle ting, der rækker ud i fremtiden, og forsøger at fremsætte nogle nye tanker, så gøres der alt, hvad der kan gøres, for at vride og fordreje det, der er blevet sagt.
Nu har jeg, jeg ved ikke hvor mange gange i dag, sagt – jeg siger det en gang til, og så håber jeg, det er sivet ind hos alle – at Det Konservative Folkeparti ikke medvirker til forandringer, som berører de mennesker, der er på efterløn, eller dem, som står lige over for at skulle på efterløn eller andre af den slags ordninger.
Det, vi taler om, er forandringer, som måske finder sted 15-20 år ude i fremtiden.
Der forholder vi os åbent til, hvad det er for nogle forslag, der kommer fra Velfærdskommissionen, og der synes jeg, at alle partier skulle tage at forholde sig åbent til, hvad der kommer af forslag, i stedet for at isolere sig og male sig op i et hjørne, hvor man siger, at der aldrig nogen sinde skal ske nogen forandringer, for det er utroværdigt på forhånd at garantere det.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-12-09:
Nu springer jeg lidt emnemæssigt i det, men sådan må det jo være, når vi står med ændringsforslagene til finansloven.
Jeg vil gerne spørge ordføreren fra Det Radikale Venstre, om det er sådan, at Det Radikale Venstre i forbindelse med forhandlingerne tog initiativ til at debattere med regeringen, hvad man stiller op med de her flere tusinde unge, som står uden praktikplads efter jul.
Vi har gentagne gange forsøgt at få undervisningsministeren til at give et svar på, hvad det er, der skal ske med de unge mennesker.
Undervisningsministeren har ikke kunnet give noget som helst svar, og derfor må vi jo sige, at vi efterhånden må opgive regeringen.
Men eftersom Det Radikale Venstre er forligspart kunne det være interessant at høre, om Det Radikale Venstre har påtaget sig det ansvar at forsøge at få ministeren i tale på dette område, og om Det Radikale Venstre har forsøgt at lave ændringsforslag i fællesskab med regeringen.
Lissa Mathiasen (S), 2004-12-09:
Meget kan der åbenbart siges om Socialdemokratiet fra konservativ side, men én ting, der i hvert fald ikke kan drages i tvivl, er hæderligheden med hensyn til, at vi ønsker at fastholde efterlønsordningen og meget klart har sagt, at vi synes, at man langt hellere fra regeringens side skulle bruge tid og kræfter på at finde nogle ordentlige beskæftigelsesmuligheder, sådan at folk i den alder, hvor efterlønnen kan komme på banen, rent faktisk også har mulighed for at kunne blive på arbejdsmarkedet, hvis de ønsker det.
Men nu siger hr. Lars Barfoed, at det ikke varer ret længe, inden Velfærdskommissionen kommer med noget, og det vil sige, at utrygheden fortsat er der.
Er man 45 eller 50 år, er utrygheden der vel stadig væk på baggrund af det, hr. Lars Barfoed siger her
Under dække af noget meget pænt forsøger man at pakke det ind, og det er ikke første gang, vi har set det, men hvorfor vil man ikke hellere fra konservativ side være med til at give de beskæftigelsesmæssige muligheder, der skal til, med nogle ordentlige seniorordninger m.v., sådan at man har et reelt valg, når man når de 60 år?
Lars Barfoed (KF), 2004-12-09:
Jeg vil spørge lidt til forholdet omkring børnechecken, som jo har indgået i SF's forslag i forbindelse med finansloven.
Der ville man gerne nedtrappe børnechecken for familier, må jeg forstå, med en bruttoindkomst på over 600.000 kr. Det er jo fair nok at diskutere det selvfølgelig, men ville det ikke virke som en voldsom skærpelse af marginalskatten for folk med almindelige indkomster, at når bruttoindkomsten i familien er 600.000 kr., skal de, ud over at de betaler topskat, så også have nedtrappet børnefamiliechecken, efterhånden som de stiger i indkomst?
Det er jo i virkeligheden en skærpelse af marginalskatten for nogle, som betaler en meget høj skat i forvejen.
Kunne man overveje fra SF's side så til gengæld at begynde at se på at nedsætte topskatten for de skatteydere, som man jo egentlig aldrig havde tiltænkt skulle betale topskat?
Det var oprindelig kun 10 pct. af befolkningen, der skulle betale topskat.
Nu er det over 40 pct., der betaler topskat.
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-12-09:
Vi er med i aftalen, som fru Rosenkrantz-Theil udmærket ved, og der blev ikke forhandlet særskilt i denne omgang.
Vi indgår i aftalen og håber på, at der kan oprettes endnu flere private praktikpladser, så vi kan få løst problemet.
Det er jo to forskellige partier, der fremsætter hver deres finanslovudspil.
Der er tale om to forskellige publikationer og to forskellige prioriteringer, og det er vel det, der er hovedsagen.
Socialdemokraterne vælger at foreslå, hvad de synes er rigtigt på børneområdet, med deres model, men vi har vores egen model for det.
Vi prioriterer ting på miljøområdet, som Socialdemokraterne prioriterer på anden vis, så jeg synes ikke, jeg skal stå her og forsvare eller begrunde eller forklare, hvad Socialdemokraterne måtte ønske at gøre, men prøve at forklare og begrunde, hvad det er, vi gør.
Om det så er et dueligt alternativ, er jeg helt fortrøstningsfuld ved at overlade til vælgernes vurdering.
Sagen her er jo en sag, der følges løbende af parterne i forliget, fordi alle er meget optaget af og håber på, at udviklingen går i den rigtige retning, så der skabes de flere praktikpladser, som vi alle sammen selvfølgelig mener er nødvendige.
Jeg kan kun give fru Rosenkrantz-Theil tilsagn om, at det selvfølgelig er noget, vi følger løbende.
Jeg skal begrunde radikal politik, og der er en udgiftsvækst på 0,6 pct. i vores finanslovudspil.
Vi er stolte af, at det er lykkedes os at komme helt derned, fordi det vidner en meget seriøs linje med hensyn til finansiering.
Så det er vi sådan set temmelig tilfredse med.
Men spørgerens indlæg og diskussionen om, hvorvidt man så som SR står fuldstændig afstemt på alle punkter, svarer lidt til den diskussion, vi har haft tidligere, hvor vi har spurgt til De Konservatives politik på forskellige felter, som adskiller sig fra Venstres politik.
Jeg tror, det er en illusion at tro på, at to forskellige partier skal blive helt ens.
Jeg er med på, at det er ved at ske i VK's tilfælde, men det sker altså ikke i SR's tilfælde.
Vi er to forskellige partier med hver vores prioriteter, og sådan er det.
Sådan må det nødvendigvis være.
Lissa Mathiasen (S), 2004-12-09:
Jeg synes til gengæld ikke, at hr. Lars Barfoed her i dag har givet nogen form for tryghedsgaranti til de mennesker, og derfor synes egentlig, at det vil være rimeligt, hvis vi også fra den konservative ordfører her i dag kunne få den tryghedsgaranti.
For det eneste, der kommer ud af det her, er, at der skabes en utryghed blandt dem i befolkningen, som måtte sidde og høre det, og det farer selvfølgelig med vindens hast ude på arbejdspladserne: Har I hørt, at hvis denne regering fortsætter, kan vi altså risikere, at efterlønnen bliver rørt.
Derfor synes jeg, man har brug for at sende et signal om, at der er tryghed, eller er der virkelig behov for at være utryg, og det vil sige at hamstre?
Inger Støjberg (V), 2004-12-09:
Nu får jeg at vide, at det er et anliggende for Socialdemokraterne, men det er vel sådan, at Det Radikale Venstre og Socialdemokraterne selv betragter sig som et seriøst alternativ til den her regering, og derfor må man vel også formode, at Det Radikale Venstre har en mening om en vækst på 2 pct., som Socialdemokraterne har lagt frem.
Så spørgsmålet til hr. Morten Helveg Petersen er egentlig bare kort og godt: Er det en forsvarlig vækst?
Og hvordan mon Det Radikale Venstre vil føle det, når det skal gå til valg sammen med Socialdemokraterne?
Jeg får at vide, at den forsvarlige vækst er på omkring 0,5 pct., så indtil videre må jeg i hvert fald betragte det sådan, at hr. Morten Helveg Petersen ikke mener, at Socialdemokraternes vækst på 2 pct. er ansvarlig.
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-12-09:
Vi har fået vores udspil gennemregnet af Finansministeriet, der er nået frem til, at der er en udgiftsvækst på 0,6 pct. i det.
Det er det samme, som gælder for regeringens udspil, og dermed er vores udspil formentlig det mest ansvarlige finanslovudspil, et oppositionsparti nogen sinde har begået.
Jeg hører i hvert fald gerne, hvis der er nogle, der mener, at de er kommet længere ned i udgiftsvækst.
Dermed også være sagt, at vi har den profil, som vi har i vores udspil, hvor vi finansierer alle vore initiativer.
Det er vores politik at føre en meget stram udgiftspolitik.
Hvordan Socialdemokraterne frembringer deres finanslovudspil, er et anliggende for Socialdemokraterne.
Det skal jeg ikke stå og traske rundt i her.
Jeg har hele min ændringsforslagsliste nede på min plads.
Jeg kan ikke på stående fod huske, hvad side det forslag står på, for jeg kan ikke huske listen udenad, men jeg skal med glæde svare på hr. Vestergaards spørgsmål, inden afstemningerne går i gang.
Henrik Vestergaard (V), 2004-12-09:
Ja, det har jeg forstået.
Det er sådan, at en person med 500.000 kr. i indtægt sparer 35.000 kr. i skat, og en person med 200.000 kr. i indkomst sparer 2.500 kr. i skat, så det tror jeg nok skal give ballade i SR-familien, når man skal ud og sælge det til vælgerne.
Enige er man jo i hvert fald ikke.
Men lad os tage noget helt konkret.
I ændringsforslag nr. 632 fra Socialdemokratiet, som jo handler om lige præcis det, vi taler om her, fjerner man muligheden for, at kommunerne kan give tilskud til privat børnepasning, man lægger altså op til en total ensretning, og stemmer Det Radikale Venstre for eller imod det forslag?
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-12-09:
Jeg synes, vi er lidt tilbage i diskussionen fra før.
Vi foreslår at regulere børnechecken fuldt ud, det er det, der ligger i vores finanslovforslag, og det er det, jeg gerne vil forsøge at begrunde heroppefra i det omfang, hr. Henrik Vestergaard ikke har læst vores udspil.
Må jeg så i øvrigt sige som en lille sidebemærkning, at jeg har hørt, der er blevet lavet en analyse forleden dag, og at den viste, at noget af det bedste, man kunne gøre for børnefamilierne, faktisk var at sænke marginalskatten på arbejdsindkomst.
Også her kan hr. Henrik Vestergaard altså føle sig fortrøstningsfuld ved Det Radikale Venstres politik.