Marianne Jelved (RV), 1998-11-03:
Jeg vil gerne takke for den positive behandling, forslaget har fået generelt og sige om forslaget om oprettelse af investeringspuljer i Lønmodtagernes Dyrtidsfond, at jeg er enig med de ordførere, som har betegnet det som et skridt i den rigtige retning, men at man ikke dermed kan sige, at alle forandringer i verden hermed er sket.
Angående spørgsmålet om partsstatus vil jeg sige - og det er især til fru Pia Larsen - at der lige er oversendt et notat til Folketinget.
Det er godt nok sket i går aftes, så derfor er det muligt, det ikke er kommet til alle ordførernes kendskab; men her er der gjort temmelig nøje rede for de overvejelser, der er gjort med udgangspunkt i eneudredningens beskrivelse og vurdering af partsbegrebet.
Jeg vil gerne understrege, at det er altså efter min opfattelse en fejl, hvis et flertal i Folketinget vil indføre en nydannelse i lovgivningen om den finansielle sektor, som gør kunder til parter i forhold til Finanstilsynet.
Der er intet i lovgivningen om Finanstilsynets kompetence, som gør, at Finanstilsynet kan siges på nogen måde at kunne træffe afgørelser, der vedrører den enkelte kunde.
I de situationer, hvor der kunne være tale om grænsetilfælde - og der har været et sådant eksempel med en person, som ville oprette et långivningsinstitut og ikke kunne blive part i sagen - er den type sager dækket af det lovforslag, der er fremsat her, og af de andre lovforslag om ændringer og harmonisering af den finansielle lovgivning.
Men vi må jo drøfte det under udvalgsbehandlingen og se på Venstres ændringsforslag, og det ser jeg meget gerne hurtigt på, hvis det kan hjælpe processen. Så vil jeg kommentere kritikken fra især SF's ordfører, fru Christine Antorini, fra hr. Frank Aaen og fra fru Kirsten
Jacobsen af tavshedspligten.
Tavshedspligten er jo et fundamentalt element i forudsætningerne for Finanstilsynets arbejde, og det er noget af det, der gør, at vi har et mere effektivt finanstilsyn i den nordlige del af Europa, end man har så mange andre steder i verden. At bruge Hafniasagen som argumentation for, at nu skal vi ændre lovgivningen på grund af den afgørelse, Sø- og Handelsretten har truffet, mener jeg er - ja, jeg var lige ved at sige helt ude i skoven, men det klæder vist ikke en minister at udtale sig på den måde, så det stryger vi.
Men jeg vil sige, at det, der skete, var i virkeligheden en følge af den eksisterende lovgivning.
I den type sager kan man henvende sig til retten og domstolene og få en afgørelse om, hvorvidt sagen er af en sådan karakter, at de med tavshedspligt belagte dokumenter af enhver art kan lægges frem i retssalen under en sags behandling.
Det er det, der er meningen med den måde, loven er skruet sammen på i dag, og derfor kan man ikke slutte ud fra en sag, hvor en domstol i henhold til lovgivningen har truffet en afgørelse om, at i denne konkrete sag memer man, at dokumenterne skal lægges frem til brug i en retssag, så man kan lempe tavshedspligten.
Hr. Frank Aaens sammenkædning er direkte forkert, mener jeg, så der er ingen stor forståelse for hr. Frank Aaens og fru Kirsten Jacobsens synspunkter.
Der er i og for sig ikke mere at tilføje, men jeg håber på et konstruktivt udvalgsarbejde og vil gerne bidrage med al oplysning, der kan være brug for.