runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (FRI), 2000-04-05:
Kvaliteten af de kortere videregående uddannelser er naturligvis altafgørende.
Men når den er på plads, så gør det jo heller ikke noget, at man laver en hensigtsmæssig regional fordeling af uddannelsesinstitutionerne, og dér har vi i Frihed 2000 den opfattelse, at det naturligvis er ministerens ansvar, hvordan man fordeler.
Men vi er samtidig gået med til og har sagt, at vi gerne vil være medforslagsstillere på forslaget her for at lægge et pres på ministeren, således at ministeren i sin disposition også tager hensyn til de mindre befolkede områder og yderkantsområderne i Danmark.
Det har betydning i forhold til erhvervslivet, men det har sandelig også betydning i forhold til, at der kommer unge mennesker ud, der måske så også vælger at bosætte sig dér og sørger for, at samfundene kører videre også ude regionalt.
Så altså med andre ord har det været et ønske at lægge et pres på ministeren.
Der har også været pres på ministeren i forbindelse med møder med ministeren, der har været pres på ministeren ved samråd og nu også med det her beslutningsforslag.
Og det ser ud til, at det er lykkedes, i hvert fald nogenlunde og et langt stykke ad vejen.
Ministeren har allerede sikret sig og sørget for, at der er lagt planer om, at man som minimum får lagt noget undervisning ud i regionerne, og at man sørger for, at også de mere tyndt befolkede områder får skoler af den ene eller den anden art, nemlig ved at man laver forlagt undervisning.
Og det har ministeren jo redegjort for både i samrådet i går og også i sit svar her i dag, og det er vi i Frihed 2000 ganske godt tilfreds med.
Så det ser jo ud til, at forslaget her måske bliver helt overflødigt, og det er jo ikke så ringe endda.
Henrik Svane (RV), 2000-04-05:
Det kan være vanskeligt at prioritere for politikere.
Det gælder også, hvad angår placeringen af uddannelsesinstitutioner.
Der er altid nogle byer og regioner, der føler, at netop ikke deres interesse er tilstrækkelig tilgodeset, når beslutningerne er truffet og plusser og minusser er gjort op. For lokalområdet betyder det meget, at der er uddannelsesinstitutioner, fordi det giver området liv, omsætning, gode skatteborgere.
Derfor er det også for Det Radikale Venstre vanskeligt at foretage et valg i forhold til, hvilke institutioner der kan udbyde KVU, fordi konsekvenserne er så betydelige for de lokalområder, der forbigås. Af samme grund har vi med valgene af udbudsplaceringerne også taget højde for ikke blot kvaliteten af den undervisning, en given institution kunne tilbyde, men også for institutionens regionale placering.
Det har været vigtigt for Det Radikale Venstre at sikre, at alle uddannelser ikke ender i storbyerne.
Men det er også Det Radikale Venstres opfattelse, at der faktisk er taget begge hensyn modsat den opfattelse, som forslagsstillerne giver udtryk for.
Der er KVU-udbudsplaceringer i ikke mindre end 27 byer fordelt på 53 institutioner.
Derudover åbner loven op for forlagt undervisning, således at der alligevel kan foregå undervisning på nogle af de institutioner, der ikke er godkendt til selvstændigt at udbyde KVU.
Mon ikke også det er forslagsstillernes opfattelse, at der faktisk er taget mange hensyn og fundet gode løsninger, når alt kommer til alt?
Med den indsats, som først Folketinget og siden undervisningsministeren har ydet for at sikre mange forskelligartede interesser i udbudsprocessen, minder dette beslutningsforslag også lidt om en demonstration af oppositionens ulidelige lethed.
Det er lidt billigt og et gammelkendt trick at lefle for særinteresser, og det er for mig at se en del af forslaget
For Det Radikale Venstre er det ikke overraskende, at ikke alle er tilfredse med Undervisningsministeriets afgørelser.
Sådan er det ofte, når vigtige beslutninger træffes.
Nogle tilgodeses, andre føler sig overset.
Vi er ligesom oppositionen opmærksomme på forholdene i nogle af de udsatte områder f.eks. Tønder, Vestsjælland og Bornholm
, men det er ikke nok med de gode viljer.
Det er også nødvendigt, at der f.eks. er tilstrækkeligt mange, der vil søge ind på de pågældende uddannelser i de nævnte områder.
Derfor er Det Radikale Venstre af den overbevisning, at den nuværende fordeling er fornuftig med den tilføjelse, at der vil blive tale om nye udbudsplaceringer inden for nogle år, hvor byer får chance for igen at byde på KVU.
Og vi har noteret os ministerens interesse, som også deles af os i Uddannelsesudvalget, for at følge det her tæt.
Det Radikale Venstre kan på baggrund af de nævnte grunde ikke støtte beslutningsforslaget.
Arne Melchior (CD), 2000-04-05:
Den danske ordsprogsskat, som jo for øvrigt mestendels er internationalt eje, indeholder en lang række paradokser, altså hinanden modsigende ordsprog.
Jeg skal minde om et sådant par: »Enighed gør stærk« modsat »Den, der står ene, står stærkt«.
Begge dele er rigtigt somme tider og forkert somme tider.
Hvad angår hr. Frank Dahlgaard, er det jo det sidste, der er rigtigt: Den, der står ene, står stærkt.
Når man er løsgænger i Folketinget, behøver man ikke opnå flertal i sin gruppe for at kunne stille et hvilket som helst spørgsmål og fremsætte et hvilket som helst forslag.
Der er det karakteristiske ved disse seks - idet jeg ikke regner den svenske regering med, det har vi jo lige hørt dementeret af vores trafikminister - at det ikke er dem, der har optaget lånene, så de har ikke det store ansvar for at betale dem tilbage og kan derfor se let på det. Jeg skal erindre om, at med gæld har man det nu engang så ubehageligt, at den altså skal tilbagebetales, og jo længere tid man er om det, desto mere koster det en.
Jeg vil meget hellere se at få den gæld afbetalt hurtigst muligt, således at vi kvit og frit kan efterlade en flot arv til kommende generationer, og så må de, der sidder på stolene til den tid, afgøre, om det fortsat skal koste noget eller ej.
Der er en anden bemærkning i hr. Frank Dahlgaards bemærkninger til forslaget, som jeg gerne vil gøre en bemærkning om.
Der står minsandten, at samme afstand selvfølgelig bør koste det samme.
Er det nu så selvfølgeligt?
Det lyder så enkelt og logisk, men det er ikke alt, hvad der lyder logisk, der også er rigtigt.
Hvorfor skal samme afstand koste det samme?
Hvorfor har hr. Frank Dahlgaard ikke fremsat forslag om, at det skal være billigere eller gratis at køre over Storebælt?
Dér har vi jo også en afstand på knap 20 km, som koster noget ekstra, og det skal jeg ikke her redegøre for grundene til, men vi kender også mange steder, hvor samme afstand på forskellige tidspunkter af året eller døgnet koster forskelligt.
Det er en efter min mening helt uholdbar påstand, at samme afstand selvfølgelig skal koste det samme.
Så henviser hr. Frank Dahlgaard til en række økonomers påstande.
Jeg mener, at disse påstande i vid udstrækning har karakter af hypoteser, og derfor kan man ikke bygge på dem.
Endelig skal jeg gøre opmærksom på, at erfaringerne fra Storebælt med prisen på at komme over den faste forbindelse viser jo, at prisen ikke er en hindring for en ganske betydelig stigning i benyttelsen af netop denne rute.
Summa summarum: Vi må stemme klart nej, og dette forslag vil sikkert hurtigt dø i udvalget; det kan vi jo forstå på de indlæg, vi allerede har hørt, og som repræsenterer en stor majoritet.
Det er også så dejligt ansvarsfrit så at sige: Det skal være billigere; jeg har bare ikke taget ansvaret for noget som helst.
Den går ikke, må jeg sige til hr. Dahlgaard.
Det skulle være så godt, men det blev det desværre ikke.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-05:
Tak for hr. Arne Melchiors venlige og provokerende ord!
Jeg ved nu ikke, om det er så tosset.
Hr. Arne Melchior stiller mig et spørgsmål om, hvorfor det egentlig skal koste det samme Hvis man skal have den fulde integration, skulle det jo i sådan et tilfælde være, ligesom der ikke var noget vand, som om der var en landevej.
Nu har den været dyr at bygge, meget dyr, fordi der rent faktisk både er vand og dybt ned til bunden.
Så koster det en masse penge, og så har man altså besluttet, at det skal brugerfinansieres.
Men principielt: Hvis man skal have det integreret og ligesom økonomisk fjerne vandet, så skal det jo ikke koste mere at tage fra København til Lund - jeg ved ikke, om det er 30 km - end fra København til Roskilde.
Der er vel også omkring 30 km.
Så har man den fulde integration.
Det kan godt være, det er teori, men den teori står i mange lærebøger, og det gør den, fordi den er rigtig.
Ole Donner (DF), 2000-04-05:
Hr. Arne Melchior antydede, at jeg ikke havde stemt for Øresundsforbindelsen.
Det er rigtigt, og det gjorde det parti heller ikke, som jeg tilhørte dengang.
Det var primært på grund af de fiflerier, der fandt sted, da man oprettede selskabet til Øresundsforbindelsen, og så var det sekundært, fordi man ville finansiere det på den måde, man ville, for vi kunne godt gå med til at lave en forbindelse, hvis den blev privatfinansieret og ikke offentligt finansieret.
Så sagde hr. Melchior en anden ting.
Han gik ind for en hurtig afbetaling, så man hurtigt kunne få gælden betalt, og så kunne man overdrage broen eller anlægget til den danske befolkning.
Ja, gid det var så vel.
Hvis det var det, der mentes, så kunne vi også godt støtte hr. Arne Melchiors tankegang, men hr. Melchior ved jo også godt, at sådan går det ikke.
Når den er færdigbetalt, kommer man til at betale præcis det samme og måske lidt mere, og så bliver det bare en ekstra skat.
Arne Melchior (CD), 2000-04-05:
Jamen halløjsasa, hr. Donner er jo synsk.
Det må jeg nok sige.
De evner må vi høre lidt mere om en anden dag.
Må jeg sige til hr. Frank Dahlgaard, at han modsagde mig ikke, da jeg påpegede, at samme strækning ikke nødvendigvis altid skal koste det samme.
Men så sagde hr. Dahlgaard: Hvis man vil opnå fuld integration.
Jamen det behøver ikke komme
lige fra den første dag.
Lad os nu tage det lidt gelinde.
Lad os se, hvad det fører til, og lad os få erfaringer.
Desuden glemmer hr. Dahlgaard, og derfor er det trods de lange bemærkninger ufuldkomment arbejde fra hr. Dahlgaards side, at der er noget, der hedder HH-linjen, altså Helsingør-Hälsingborg.
Den skal vel ikke pludselig dræbes, fordi det gøres billigt at køre store omveje i sin bil.
Der er mange hensyn at afveje imod hinanden.
Det har vi andre deltaget i, og det er hr. Frank Dahlgaard tydeligvis uvidende om.
Men som ministeren jo har sagt, så har partierne bag denne lov jo besluttet sig så pragmatisk - det betyder på dansk fornuftigt - at vi siger: Vi ser tiden an.
Vi kan altid dreje på skruerne og regulere efterhånden.
Det samme gælder jo på Storebælt.
Så kan jeg også kun sige til hr. Ole Donner
, at han heller ikke modsagde mig, da jeg sagde: Det er jo så nemt at bestemme, hvad andre skal gøre med noget, man ikke selv har taget et medansvar for.
Hr. Donner siger, at han kun vil have den privatfinansieret.
Jamen der er ikke et eneste privat menneske, der nogen sinde har meldt sig.
Der har aldrig meldt sig en bank eller en pensionskasse eller noget som helst.
Den er blevet finansieret, som det var muligt, den er blevet en succes, og nu vil alle være med i æren.
Det må I også gerne.
Ole Donner (DF), 2000-04-05:
Jeg vil godt gøre hr. Arne Melchior opmærksom på, at bl.a. Deutsche Bundesbank var meget interesseret i at finansiere Storebæltsforbindelsen, men efter den afvisning, den fik på daværende tidspunkt, har den sikkert ikke følt sig foranlediget til at komme med et nyt tilbud. Så siger hr. Melchior, at jeg skulle være synsk for at sige, at det bare vil blive en ny skat.
Det behøver man såmænd ikke at være synsk for.
Man skal bare følge med i dagspressen, så kan man se, hvordan systemet kører: Der indføres og forhøjes den ene afgift efter den anden.
Men det kunne vi jo komme ud over, hvis hr. Melchior i forligskredsen ville forelægge, at man simpelt hen skulle forpligte sig til, at når der var betalt, så ville det være gratis at køre over, eller der skulle kun opkræves til driftsudgifterne. Men det tror jeg ikke på, og der er jo nok ingen af os, som er ordførere her i dag, der er her om 30 år, så vi får det jo aldrig opklaret.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-05:
Må jeg sige til hr. Melchior for det første, at det parti, der indtil nu har støttet, er væsentligt større i mandattal end det parti, hr. Arne Melchior repræsenterer, og det er nok så vigtigt for mig.
For det andet: Hr. Arne Melchior taler om dette forslag som et ufuldstændigt forslag.
Det ved jeg ikke.
Jeg synes, det er ret godt gennemarbejdet, og jeg har også citeret de forskellige folk, der har forstand på det, f.eks. eksperten i by- og regionaludvikling professor Christian Wichmann Mathiessen fra Københavns Universitet, som jo siger: »Politikerne tror, at blot anlægget etableres, kommer resten af sig selv. Men sådan er virkeligheden ikke.
Integrationen skal hjælpes i gang.«
Og så peger han på, at skal projektet lykkes, er det klart, at priserne skal ned på et væsentligt lavere niveau. Så det er jo ikke bare sådan noget, jeg tager ud af den blå luft for at komme med et poppet forslag om at sænke nogle skatter eller nogle takster.
Det er et seriøst forslag.
Arne Melchior (CD), 2000-04-05:
Lidt senere blev det til, at den ikke ville gentage sit tilbud.
Read my lips: Der har aldrig været noget tilbud fra Deutsche Bundesbank!
Jeg gentager: Der har aldrig været et sådant tilbud.
Så siger hr. Donner, som foruden at være synsk jo også er morsom, at forligspartierne skulle forpligte sig til, at der ikke kan opkræves betaling for kørsel over disse broer, når de engang er afbetalt.
Jeg synes, hr. Donners erfaring, jeg ved ikke, om den er for stor, men den er i hvert fald for lang til, at han kan sige sådan noget.
For hvem kan forpligte et Folketing, der skal sidde om årtier?
Sådan nogle forlig er ikke indgået og skal selvfølgelig heller ikke indgås, og det er det rene noksagt.
Så vil jeg bare sige til hr. Dahlgaard, at den professor Wichmann Mathiessen, som han citerer, viser jo sin uformåenhed ved at starte med at sige, at politikerne tror, bare man bygger en bro, så kommer resten af sig selv.
Personlig som en af de positive fast forbindelse-politikere har jeg aldrig sagt noget sådant, aldrig tænkt noget sådant; jeg har gang på gang mundtligt og skriftligt sagt det modsatte.
Så hele udgangspunktet for professoren er pivruskende forkert.
Ole Donner (DF), 2000-04-05:
Nu er der jo en begrænsning på, hvor mange gange man kan komme herop, ellers kunne det være blevet en lang forestilling.
Jeg vil godt erindre hr. Melchior om, at der var indtil flere, der tilbød en privatfinansiering af Storebæltsbroen, men det blev af daværende statsminister Schlüter afvist på det kraftigste; der var jo formentlig en aftale mellem aftalepartierne.
Så jeg forstår godt, at de ikke gentog succesen og ville tilbyde finansiering af Øresundsforbindelsen.
Nu kan jeg jo desværre ikke komme op igen, så jeg må jo så have det med hr. Melchior til gode.
Arne Melchior (CD), 2000-04-05:
Det gør ikke noget, hr. Donner ikke kan komme herop igen, for
han vil ikke være i stand til at dokumentere det, han her har påstået.
Jeg var faktisk i inderkredsen i de år, og jeg ved, at det, hr. Donner siger, er konkret, positivt og objektivt forkert.
Hvis hr. Donner kan påvise bare kanten af rigtigheden af sine påstande, så skal jeg gerne gå herop ved en kommende lejlighed og sige undskyld, men det vil ikke times hr. Donner.
En undskyldning er jeg ellers altid beredt til, når jeg har fejlet eller dummet mig.
Vibeke Peschardt (RV), 2000-04-05:
Nu tilhører jeg som medlem af Det Radikale Venstre og som valgt for Det Radikale Venstre jo ikke et parti, der har stemt for denne her forbindelse, Øresundsforbindelsen.
Men jeg har da den fornøjelse, fordi mit parti er regeringsbærende i øjeblikket, at blive inviteret til møderne i den politiske følgegruppe.
Nu kan man sige, at den følgegruppe måske ikke er så væsentlig længere, fordi begge broforbindelserne står der, men man holder fælles følgegruppemøder, og det har da i hvert fald den fordel for mig, at jeg kommer ind i alvorlige diskussioner om bl.a. det, vi taler om her i dag, nemlig takster.
Jeg synes egentlig, at hr. Frank Dahlgaard skulle mærke sig meget nøje, hvad det var, ministeren sagde i sit første indlæg, nemlig til spørgsmålet om tilbagebetaling af broen.
Det her handler, som hr. Arne Melchior fuldstændig korrekt sagde det,
om penge
Det handler ikke om integration, selv om det er det, der har været formålet med forbindelsen.
Det handler om, hvordan den danske stat og den svenske stat på hver sin side skal kunne tilbagebetale det, som er lagt ind i den her bro, eller rettere: Det er jo brugerne, der skal betale den - et princip, som jeg i hvert fald ved at hr. Frank Dahlgaards tidligere parti, Det Konservative Folkeparti, fuldstændig hylder.
Det er heller ikke rigtigt, som hr. Frank Dahlgaard siger, at den svenske regering er parat til at sænke brotaksterne.
Der er to ministre, som ikke har noget med det egentlige, nemlig tilbagebetaling og den slags, at gøre, der har udtalt noget i den retning, men de orienteringer, jeg har fået, går ud på, at den svenske regering ikke har andre planer end dem, den danske regering har.
De planer går faktisk ud på, at man følger det allerede fastlagte tilbagebetalingsmønster, hvilket hr. Frank Dahlgaard også skriver i sine bemærkninger til forslaget, som jeg i modsætning til hr. Melchior synes er udmærket gennemarbejdet.
Brian Mikkelsen (KF), 2000-04-05:
Forbindelsen her er jo et af de tilfælde, hvor der lykkeligvis er mange fædre.
Et vidunderligt barn må man sige, siden så mange vil tilkæmpe sig retten til at være far til det, og det er jeg da kun glad for og tilfreds med.
Det er jo også et af de børn, som mange gerne vil betale børnebidrag til, og det er jo også kun godt og rart i denne henseende, og vi er da fuldstændig enige med hr. Arne Melchior i, at det er et fremragende projekt.
Til hr. Frank Dahlgaard: Vi lægger os ikke fra Det Konservative Folkepartis side fast på, at taksten skal være 230 kr. i al evighed.
Jeg synes også, vi signalerede heroppefra, at vi er åbne over for, når vi nu har set tiden an et år eller to, at man måske kan regulere på den knap, der hedder takstpolitikken, for vi ved, hvor betydningsfuld den forbindelse er, og selvfølgelig betyder prisen utrolig meget for forbindelsen.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-05:
Fru Vibeke Peschardt kom med en bemærkning om brugerbetaling, som kræver nogle kommentarer.
Jo, men når det parti, jeg tidligere tilhørte, går ind for brugerbetaling - og det gør jeg også selv - så er det i de mange tilfælde, hvor man ønsker at begrænse efterspørgslen. Det kan være institutioner, det kan være biblioteker, det kan være mange ting, hvor man vil have en brugerbetaling ind eller måske have en højere brugerbetaling end den, der er, så den dækker en større del af omkostningerne for at begrænse en umættelig efterspørgsel, for at skåne statskassen.
Men her er der tale om brug, hvor man gerne vil øge efterspørgslen og øge trafikken, lige det modsatte.
Så skal man naturligvis gå den anden vej og sætte brugerbetalingen ned, så derfor hænger tingene udmærket godt sammen.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-04-05:
Jeg må sige med det samme, at Kristeligt Folkeparti ikke kan støtte det her forslag.
Der er truffet en beslutning om, at man skal have en Øresundsforbindelse og den skal brugerbetales.
Vi har ikke noget ansvar, lige så lidt som Det Radikale Venste, for beslutningen, for den har vi ikke været med i.
Men da broen jo nu står der, støtter vi den beslutning, der nu ligger om, at det så skal køres efter det.
Der er andre, der har været inde på, at det ikke gjorde noget, at man udstrakte tilbagebetalingstiden til 60 år, men enhver ved jo, at hvis man laver en annuitet på 60 år, så udgør renten så stor en del af afdragene, at bare man får en lille smule forhøjet rente eller en lille smule for lille indtægt, så afdrager man ikke, men øger gælden.
Så bliver afbetalingstiden ikke 60 år, men uendelig.
Det er det, der hedder at lide rentedøden.
Så den risiko skal man ikke tage, og der er jo et stort problem med at afdrage landanlæggene, som også skal afdrages over brugerprisen.
Noget helt andet er, at vi har nogle helt andre mål end hr. Frank Dahlgaard.
Hr. Frank Dahlgaard vil jo gerne have så meget trafik som muligt.
Vi vil ikke have så meget biltrafik som muligt.
Vi vil derimod gerne have, at der er en masse mennesker, der kører over broen i tog, og derfor kunne vi så godt gå med til en sænkning af taksterne for tog.
Dér kan man regne på, hvad der er mest profitabelt, men biltaksterne kan vi ikke gå med til at sænke.
Det ene er selvfølgelig først og fremmest brugerfinansieringen.
Det andet er beskyttelse af nogle eksisterende strukturer.
Det mest iøjnefaldende er selvfølgelig, at det skal kunne lade sig gøre også at have en færgetrafik oppe ved Helsingør-Helsingborg, som man jo ødelægger, hvis man sætter brotaksterne ned.
Man kan sagtens fremhæve alle de positive ting, der er ved det, men der er andre ting, der bliver slået i stykker, hvis man ændrer voldsomt ved trafikken, ved passagen over vandet.
Og så er der altså endelig det miljøhensyn, som vi ønsker at tage, altså at vi ikke ønsker en ubegrænset biltrafik.
Vi mener, at vi ikke kan tåle det trafikspring, hvis vi skal have nogen som helst chance for at leve en lille smule op også til regeringens målsætninger om at nedsætte vores CO2-udslip. Så vi kan altså ikke tilslutte os forslaget.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 2000-04-05:
Frihed 2000 er helt enigt med hr. Frank Dahlgaard i, at alle muligheder skal udnyttes i Øresundsregionen.
Det bliver det vigtigste område i hele Nordeuropa.
Derfor er det en hindring, at pendlerne skal betale 3.400 kr. om måneden for at køre over.
Men når det er sagt, så hører enigheden nok lidt op med hensyn til, at vi på nuværende tidspunkt skal sætte taksterne ned.
Grundlaget for broen er, at den skal tilbagebetales over ca. 30 år.
Lad os nu sige, at vi blev enige om, at tilbagebetalingstiden var 60 år.
Med renters rente er det begrænset, hvor meget vi kan sætte taksterne ned.
Men til hr. Frank Dahlgaard vil jeg sige, at vi er helt enige i, at vi nu skal holde skarpt øje med, om de takster er en hindring for den udvikling, der skal ske.
Men lad os nu se, hvordan det udvikler sig, og så tage det op igen, og det tror jeg også forligspartierne vil, men det er selvfølgelig op til dem.
Der er også en anden usikkerhed i hele Øresundsbroprojektet, som jeg har forstået det.
Da det blev vedtaget, gik man ud fra en lånerente på 6 pct. i første omgang og senere en lånerente på 5 pct. Nu må jeg spørge, for jeg ved det ikke: Er det fastrentelån, eller er det flekslån?
For hvis der er tale om flekslån, så er der jo et usikkerhedsmoment, som vi ikke kan undgå at skulle tænke på.
Så der er to ting i det, der er så usikre, at det ville være farligt på nuværende tidspunkt at sætte taksterne ned, for vi er helt enige med de partier, der har sagt, at det er brugerne, der skal betale det her.
Men ellers er vi enige med hr. Frank Dahlgaard i, at det er vigtigt at holde skarpt øje med det her, for det vil være en skam, hvis dette bliver en bremse for udviklingen. Vi kan ikke støtte det på nuværende tidspunkt, men vi vil følge nøje, hvad der sker.