Ester Larsen (V), 2003-04-03:
Kampen om danskernes opmærksomhed stiger fra snart sagt dag til dag.
Aldrig har tilbuddene været så mange og varierede, og der bejles til publikum som aldrig før.
Shows, musikdramatik, koncerter, teater og film udbydes og benyttes.
Billetsalget er også vokset.
Set i et 25-årigt perspektiv er stigningen i antallet af teatergængere steget voldsomt.
Hvor meget ved vi ikke præcis, da traditionen har været alene at føre statistik over billetter på de støttede teatre.
Socialdemokratiets beslutningsforslag efterspørger et pålideligt statistisk grundlag, som belyser det samlede teaterlandskab i form af statistikker over det samlede antal forestillinger, publikum og økonomi.
Det ønske deler vi i Venstre, selv om vi ved, at det måske kan være lidt vanskeligt at fremskaffe.
Som ministeren allerede har oplyst, er regeringspartierne indstillet på at arbejde for en ny teaterlov
, og i den forbindelse er det jo uendelig hensigtsmæssigt at have et dokumenteret grundlag at beslutte ud fra. Oplevelsen af behovet for en revision eller en ny lov er ikke af ny dato.
Et system, der er sådan indrettet, at teaterdirektører kan være økonomisk bedre stillet ved ikke at spille teater end ved at spille, trænger til revision.
Et system, hvor støttede og ustøttede teatre har samme forestillinger på plakaten, har svært ved at skaffe sig legitimitet.
At f.eks. »Jesus Christ Superstar« ét år spilles på ét teater uden offentlig støtte og nogle år senere sættes op, endda på engelsk, med 3-4 mio. kr.s offentlig støtte på en anden scene, kan faktisk være svært at forklare skatteborgere og andre.
Men selv om vores teaterlovgivning ikke er ufejlbarlig, er det nok værd lige at huske, at Danmark er et af de lande i verden, hvor folk ser mest teater.
Efter sigende er der flere, der går i teatret end til fodboldkampe.
F.eks. har halvdelen af hovedstadsregionens voksne været i teatret mindst én gang inden for det sidste år.
Der bliver udbudt små 2 millioner billetter i Storkøbenhavn.
I en undersøgelse har man spurgt teatergængere, om de ville gå i teatret, hvis de havde bedre tid, og der svarede 68 pct., at det ville de sandsynligvis.
Så tiden er en faktor, vi også skal være opmærksomme på.
Dansk film er blevet en udfordring for dansk teater.
En ny dansk film hver 14. dag kan påvirke teaterinteressen, hvis filmens kvalitet er i orden. Og mon ikke teatermiljøet kunne hente lidt inspiration i filmverdenen?
En del af filmsuccesen hænger f.eks. sammen med, at uddannelse, talentudvikling og produktionsmiljø spiller sammen i en gensidig udviklingsproces.
Kunne et tilsvarende dynamisk samspil i teatermiljøet mon ikke hjælpe en fornyelse på vej?
Det er dyrt at skabe teater, og derfor er offentlig støtte også nødvendig.
Teatret er en både gammel, uundværlig og uvurderlig del af vores kultur.
Når teatret er vedkommende, spejler det vores identitet, udvider vores erkendelse og viser os det universelt menneskelige, men det gælder ikke enhver forestilling, der går over scenegulvet.
Så der er god grund til at gennemtænke principperne for teaterstøtten. I denne sammenhæng skal der også ses på abonnementsordningen.
Denne ordning blev indført som en særordning for den københavnske befolkning i 1971; anstændigvis blev den dog gjort landsdækkende to år senere.
Det betyder, at de offentlige kroner, der går til denne ordning, er publikumstilskud og ikke teatertilskud.
Pengene følger publikum.
Herved adskiller abonnementsmidlerne sig fra alle øvrige teatertilskud, det være sig støtte til landsdelsscener, egnsteatre, storbyteatre og den storkøbenhavnske teaterscene.
Denne skelnen er vigtig, og i Venstre ønsker vi at fastholde den.
Vi vil gerne forenkle administrationen og smidiggøre ordningen, men det bør være efter nogle generelle principper.
Vi ønsker f.eks. ikke, at teatre skal kunne benytte abonnementsmidler til at nedsætte prisen på de forestillinger, der viser sig at være publikumsfiaskoer.
En ændring af teaterloven kan under ingen omstændigheder gennemføres forsvarligt i denne folketingssamling.
Venstre ønsker et gennemarbejdet beslutningsgrundlag og ser gerne en bred politisk diskussion, men jeg vil godt stilfærdigt tilføje, at det bliver inden for de økonomiske rammer, som finanslovspartierne måtte fastlægge, og det vil formentlig betyde, at udfordringen går på at anvende de nuværende bevillinger på en anden måde.