Pia Gjellerup (S), 2006-03-30:
Jeg varetager denne sag i dag på Socialdemokratiets vegne i stedet for fru Kirsten Brosbøl, der er forhindret i at være i Folketinget i dag.
Jeg skal indledningsvis sige, at vi faktisk har stor respekt for det udgangspunkt, som fru Birthe Rønn Hornbech giver til kende, at det er meget nødvendigt at overveje, når man diskuterer, om man tager sådan et skridt, om det faktisk bidrager til formålet, eller om vi måske kan risikere at forskertse det formål, som vi i hvert fald er virkelig mange der er enige om her i salen.
Vi har nemlig været igennem den diskussion i Socialdemokratiet og har haft det med, at der jo er nogle, der synes, at det ville være vigtigt at samle det, og der er andre, der siger: Jamen risikerer man så ikke bare, at det bliver isoleret?
Vi er kommet i stigende grad, for ikke at sige i fuldstændig grad til det synspunkt, at der faktisk er flere gode grunde og meget gode grunde til at tage skridtet og samle opgaverne, og det har at gøre med nogle faktiske forhold i det danske samfund, som desværre ikke er helt så positive, som vi gerne ville have dem.
Vi har jo haft sådan en opfattelse gennem 1980'erne og 1990'erne, at vi da snart med den udvikling, der var, måtte være nået til vejs ende med ligestillingen, og vi har jo måttet konstatere, at 1980'erne nok gav nogle skub, men at 1990'erne faktisk snarere gav et stop for videreudvikling af ligestilling i det danske samfund.
Det er endnu for nogle lidt overraskende, at det ser sådan ud, men realiteten er desværre, at vi ikke har vundet nyt land andet end i situationer, hvor det – lykkeligvis, kan vi så sige, når vi ikke selv kan – er kommet via EU-direktiver eller EU-aktiviteter, europæisk fællesaktivitet.
Deri tog vi fejl, og det er den slags erkendelser, som for vores vedkommende har gjort, at vi har konkluderet, at vi meget gerne ville være med til at fremme det her forslag også som medforslagsstiller.
Hvad er det jo nemlig, der sker, når vi diskuterer ligestilling i Folketinget?
Ja, vi har ligestillingsordførere
, tror jeg, i alle partier.
De er sådan lidt uden land og uden udvalg.
De har ganske vist en minister at holde sig til, men der er ikke noget udvalg.
De vil være i den situation lidt at skulle være nomader og rejse rundt efter forslagene i mange forskellige udvalg, når der er tale om lovforslag og beslutningsforslag, også lovforslag og beslutningsforslag, som i udpræget grad er ligestillingsforslag meget mere, end de er forslag, der regulerer noget på det fagområde, hvor de nu kommer til at høre til.
Så kommer de pågældende ordførere også til at skulle rejse forbi Det Politisk-Økonomiske Udvalg, for her har vi så overordnet opgaven med ligestilling lejret i dag.
Her kommer vi til at kigge på forberedelse af rådsmøder, for sådan nogle er der nemlig også om ligestilling i europæisk regi.
Og det vil så være Det Politisk-Økonomiske Udvalg, som jo ikke er et egentlig fagudvalg, men sådan lidt tværgående for det, der ikke hører til andre steder, og der skal ligestillingsordførerne så i hvert fald også være med, hvis det skal have nogen mening.
Så har de jo altså en ligestillingsminister at holde sig til, men ligestillingsministeren har ikke et ligestillingsudvalg, hvor noget samles.
Det er ikke tilfredsstillende for, tror jeg, nogen parter.
Jeg kan jo ikke tale for ministeren, men jeg kan i hvert fald sige, at det ikke er tilfredsstillende hverken for de aktører, vi har i fagudvalgene, der jævnligt berøres af ligestillingsforslag, eller for ligestillingsordførerne eller for de af os, der sidder i Det Politisk-Økonomiske Udvalg.
Derfor er der mange, mange grunde, både de substantielle, de faglige, de ligestillingspolitiske grunde og hele respekten for det arbejde, der foretages, og for de mennesker, der i særdeleshed påtager sig at prøve at samle som blæksprutter i dag, hvad der foregår på ligestillingsfronten, og omsætte det i Folketinget.