Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-02-25:
Jeg vil gerne sige tak til ordførerne for, at de har sat sig så grundigt ind i forslagene og også allerede har bidraget til forbedringer og præciseringer.
Vi har delt forslagene op på den måde, at man kan sige, at B 98 er de pligter, der er ved familiesammenføring.
Vi mener, der skal stilles nogle krav i forbindelse med familiesammenføring, og vi mener også, at der er grund til at stramme kravene.
B 99 er på sin side et forslag til de rettigheder, som vi mener udenlandske kvinder skal have.
Så det her er delt op i pligter og rettigheder.
Noget for noget kalder regeringen det.
Hvis vi starter med pligterne, så mener vi, at betingelserne for familiesammenføring skal strammes, sådan at den herboende forpligtes til at forsørge sin familiesammenførte ægtefælle, indtil ægtefællen har fået permanent opholdstilladelse. Jeg er parat til at formulere det på en sådan måde, at vi siger, at den herboende er forpligtet til at forsørge den udenlandske ægtefælle i det antal år, der normalt går, inden man får permanent opholdstilladelse.
Jeg kan godt se, at det kan give anledning
til en form for misbrug, hvis det er sådan, at den udenlandske ægtefælle kan se, at i det øjeblik hun har fået permanent opholdstilladelse, så skal hendes tidligere mand ikke længere forsørge hende.
Noget, jeg til gengæld ikke har forstået i noget af det, ordførerne, bl.a. også ministeren, har sagt, er, at ægteskabslovgivningen ikke giver mulighed for, at vi kan stille nogle særlige krav.
Det vil jeg ikke udelukke er rigtigt, men sådan som jeg har set det, er det jo allerede sådan, at vi stiller en række krav i forbindelse med familiesammenføring.
Hvorfor kan vi ikke gå ind og stille det krav, at den herboende altså er forpligtet til at forsørge
den udenlandske ægtefælle, f.eks. indtil vedkommende kan klare sig selv? Jeg er villig til at diskutere det.
Det er et fuldstændig rimeligt krav.
Det bør da ikke være sådan, at fordi man bliver skilt, er det det offentlige, der overtager ansvaret for den udenlandske ægtefælle.
Selvfølgelig ikke.
Det må da være den, der ligesom har taget ansvaret for, at den udenlandske ægtefælle er kommet hertil, der også bærer det økonomiske ansvar for det. Behøver vi at ændre ægteskabslovgivningen for at indføre et sådant krav?
Så siger vi i punkt 2, at voldsramte ægtefæller, som ønsker at vende tilbage til deres hjemland, selvfølgelig skal gøre det.
Det er ikke sådan, at vi siger, at de skal blive her, og at de skal have permanent opholdstilladelse.
Men der skal være frit valg.
Hvis en kvinde, som det ofte er, ønsker at vende tilbage, så skal hun have mulighed for at tage de 50.000 kr. med sig, som manden har deponeret i forbindelse med hendes indrejse.
Det er fuldstændig rimeligt, at hun altså har nogle penge at bruge i sit eget hjemland til at opbygge en ny tilværelse for.
Med hensyn til punkt 3, som bl.a. fru Bodil Kornbek var inde på, nemlig at vi indfører den her karensperiode på 10 år, er det selvfølgelig sådan, at vi har haft nogle af de samme betænkeligheder, som fru Bodil Kornbek har haft, og som f.eks. også Institut for Menneskerettigheder har i sit høringssvar til den nye lovgivning, L 171, fordi det er dobbeltstraf, vi indfører her.
Men det er bare allerede sådan, at det gør vi på en række andre punkter, f.eks. skal man have en ren straffeattest for at få en række job, og for at få statsborgerskab er der også en karensperiode, inden man kan ansøge om at blive dansk statsborger.
Så vi har allerede bevæget os ind på det.
Vi er parat til netop af hensyn til kvinderne, af hensyn til de svageste, at gå ind på den her tankegang og sige, at hvis en mand har været straffet for vold mod en ægtefælle, så skal vedkommende altså ikke bare kunne serieimportere nye koner.
Selv om det er moderne med seriel monogami, så mener vi ikke, det er rimeligt, at man den ene gang efter den anden kan hente sig en udenlandsk kone, tæve hende gul og grøn, parkere hende på det nærmeste krisecenter, og så betaler staten for, at hun bliver sendt tilbage til sit hjemland.
Det er simpelt hen for nemt.
I punkt 4 foreslår vi endvidere, at mænd, der er dømt for seksuelle overgreb mod børn, ikke skal have mulighed for at få ægtefællesammenføring med en kvinde, som selv har børn, og hvor børnene kommer med til Danmark.
Der er vi selvfølgelig meget skuffede over, at ministeren ikke helt holder ord, for ministeren var ude at sige, da vi kom med vores forslag, at det var man med på, og selvfølgelig ville man fremsætte forslag om det.
Når vi så læser L 171, kan vi se, at det er altså ikke blevet til noget.
Tværtimod bliver det sådan, at kvinderne muligvis godt kan få lov til at komme til Danmark, men de kan ikke være sikre på at få deres børn med sig.
Hvis manden f.eks. har en dom for seksuelt misbrug, så kunne man forestille sig, at myndighederne sagde, at så kan børnene ikke komme til Danmark.
Der er det, vi siger i den sammenhæng, at den mand kan overhovedet ikke få ægtefællesammenføring, for det, regeringen foreslår, ville bare skille børnene fra deres mor.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor regeringen ikke kan være med på at sige, at i det øjeblik en mand er dømt for pædofili eller andre former for seksuelle overgreb, bliver der altså en karensperiode.
I dag kan man ikke blive spejderfører, hvis man ikke har en ren straffeattest, hvad angår misbrug af børn, men man kan altså godt importere en hel familie.
Det synes vi ikke er rimeligt.
Lad mig så sige noget om rettighederne: Det Radikale Venstre har været med til at indføre en ændring i udlændingelovgivningen, der indebar, at voldsramte udenlandske kvinder skulle have meget bedre mulighed for at få opholdstilladelse, end de tidligere har haft.
Desværre er den paragraf i udlændingelovgivningen ikke blevet anvendt.
I hvert fald er det sådan, at to ud af tre udenlandske kvinder, som lever i et voldeligt forhold og forlader det, ender med også at forlade landet.
Som jeg tidligere har været inde på, er det her en måde, hvor staten bidrager til terror mod de pågældende kvinder, man kan også sige til tortur af kvinderne, fordi kvinderne ikke tør anmelde deres mænd.
Hvis de anmelder manden og han ender i fængsel, så bor de ikke længere sammen med ham af gode grunde, og så bliver de udvist. Derfor tør de ikke gå til myndighederne, og derfor er de nødt til at leve med volden i rigtig mange år.
Det er jo ikke kun, til de har fået permanent opholdstilladelse, for sandsynligheden for, at de får permanent opholdstilladelse, er enormt lille.
Hvis manden holder dem hjemme som en slags slave
og de ikke får lov til at gå til dansk, så kan de aldrig bestå den danskprøve, der skal til for at få
permanent opholdstilladelse.
Med andre ord, det kan blive et livslangt slaveforhold, disse kvinder holdes i.
Hvorfor skal vi overhovedet inddrage konventioner?
Det er alligevel en lille gruppe mennesker, vi snakker om.
Det er svage kvinder, som har været udsat for noget af det værste, en kvinde kan blive udsat for.
Lad os dog give dem den beskyttelse, som det ville være, at de fik lov til at blive her i landet, hvis de ønsker det.
For det andet siger vi, at alle familiesammenførte, uanset at familierne er selvforsørgende, skal deltage i danskundervisning.
De fleste familiesammenførte, der kommer til Danmark i dag, er selvforsørgende, og det er udmærket.
Vi synes ikke bare, at udenlandske ægtefæller skal kunne komme hertil og stille op på kommunekontoret og hæve penge ved kasse A. Vi bliver nødt til at sige, at i det øjeblik, vi åbner vores grænser for udlændinge, er vi nødt til at have noget mere lukkede sociale kasser.
Problemet er bare, at når en familie ikke får offentlige ydelser, kan vi heller ikke stille krav til den.
Det er i hvert fald sådan, vi har tænkt indtil nu.
Det er det, Det Radikale Venstre synes skal laves om, så vi altså, selv om en familie er selvforsørgende, skal stille nogle krav.
Vi skal f.eks. stille det krav, at forudsætningen for familiesammenføring er, at den familiesammenførte siger ja til at gå til dansk, og at den herboende accepterer, at den udenlandske ægtefælle går til dansk og bliver integreret i det danske samfund.
Vi har tidligere foreslået, at den herboende skulle deponere 10.000 kr. for danskundervisningen for ligesom også at motivere mest muligt til, at den udenlandske ægtefælle kommer ud, får et netværk, lærer dansk, kommer til at kende sine rettigheder og får bedre mulighed for at være en mor, der også kan opdrage sine børn til at indgå i det danske samfund. Jeg kan ikke forstå, hvorfor regeringen ikke kan være med på det her forslag, altså at stramme op omkring familiesammenføring, sikre, at enhver, der kommer til Danmark, og som har i sinde at blive her, lærer dansk og ikke bare kan holdes derhjemme af en familie, som synes, det er meget hensigtsmæssigt, at udlændingen i familien ikke får permanent opholdstilladelse, ikke bliver dansk statsborger, ikke kender det danske samfund - ikke får nykker, kan man sige.
Dernæst er jeg enig i, at vi egentlig gør det meget godt omkring oplysningsindsatsen på integrationsforløbene, så den lovgivning, vi indførte i 1999, virker.
Men jeg tror stadig, at der vil være gode takter i, at vi der lagde nogle forløb ind, hvor ikke mindst kvinderne fik bedre kendskab til deres rettigheder.
Og det er rigtig nok, at sådan er reglerne i dag, men det, LOKK siger, er bare, at i en række tilfælde sker det ganske enkelt ikke, og det betyder, at kvinden, hvis hun i forvejen ikke har særlig meget kendskab til sine rettigheder og i forvejen er bange for myndigheder, altså ikke får sin ret.
Hun får ikke skrevet
ind i sine journaler, at der har været tale om vold. Til allersidst: Jeg er enig i, at regeringen har gjort meget for at øge oplysningen i forhold til politiet og det relevante personale inden for sundhedsvæsenet, men stadig er det sådan, har jeg ladet mig fortælle, at der desværre er mennesker inden for politiet og mennesker inden for sundhedsvæsenet, der ikke ved nok om de særlige forhold, som udenlandske kvinder lever under.
Med de ord vil jeg sige tak for de faldne bemærkninger og ikke mindst tak til Socialdemokratiet, SF og til Kristendemokraterne, som jeg fornemmer bakker op om en meget stor del af forslaget.
Vi er selvfølgelig parate til at gå ind og lave de ændringer, der er nødvendige, og også ændre på formuleringerne, sådan at vi f.eks. ikke kommer i strid med konventionerne.
Det vil Det Radikale Venstre meget nødig lægge ryg til.
Statsministeren sagde på sit pressemøde den 17. februar
i forbindelse med fremlæggelsen af den nye stramning af udlændingelovgivningen, at han følte sig dårlig tilpas
Han sagde det på denne måde:
Kvinder, som kommer til Danmark som led i en familiesammenføring, er normalt afhængige af, at deres ægteskab består, for at de overhovedet kan beholde deres opholdstilladelse.
For familiesammenførte kvinder kan et opgør med en voldelig ægtemand derfor betyde et farvel til det samfund og hele den tilværelse, som de nu har indstillet sig på skulle være deres.
Det er en forfærdelig situation, og det er præcis baggrunden for de her
to beslutningsforslag.
Nu siger ordføreren, at vi skal tilbage til realiteterne, og jeg kan forstå på ordføreren, at han kender realiteterne.
Som jeg skrev det ned, så har ordføreren selv oplevet, hvordan de russiske ægteskabsbureauer fungerer, og det glæder jeg mig til at høre lidt om ved en senere lejlighed.
Ordføreren er meget optaget af, om det her skal gå hen at gå ud over nogle uskyldige danske mænd.
Det er de kvinder, som jeg ønsker vi skal blive bedre til at beskytte.
Det kunne vi f.eks. gøre ved at sørge for, at der var en forsørgelsesforpligtelse for manden, og vi kunne gøre det ved at sikre, at disse kvinder med sikkerhed kom til dansk; at de var tvunget til at gå til danskundervisning, så manden ikke kunne holde dem derhjemme.