Peter Skaarup (DF), 2001-10-25:
Ja, men vi kan nok klare os med mindre.
Der har været sagt mange ting under denne her debat, og jeg synes på en eller anden måde også, at det ser ud, som om der er nogle partier, der ligesom ser nogle spøgelser i det at et parti, i det her tilfælde Dansk Folkeparti, tillader sig at tage et aktstykke fra Finansudvalget og får en debat om det i Folketinget. Det er, ligesom nogle har været inde på, som om det nærmest har været odiøst, at vi skal have denne her debat
, og jeg synes ikke, at det er rimeligt, at der er nogle partier herinde, der ikke vil have en debat om det her. Det har jo faktisk også vist sig, at efter at det her aktstykke er kommet i Folketingssalen, så er der en række partier, både Venstre og De Konservative og Kristeligt Folkeparti, tre borgerlige partier - CD har vi ikke rigtig hørt fra i salen i dag, de har vist ikke været her - der er enige i forslaget, altså at man skal afvise det aktstykke, som regeringen kommer med.
Så det tyder altså på, at der har været en god grund til, at vi får en behandling i Folketingssalen af netop det her forslag.
Derfor kan jeg egentlig heller ikke forstå, at kirkeministeren var lidt vred over, at vi skulle spilde Folketingets tid.
Det blev måske ikke sagt så direkte, men lidt indirekte blev der sagt, at nu skulle der gang i den her sag, og at det var lidt irriterende, at den her sag var røget ned i Folketingssalen.
faktisk ikke, for det kan da ikke være rigtigt, som også flere ordførere har været inde på, at vi favoriserer en bestemt religion ved at give et beløb på de her, vi ved ikke præcis hvor mange, men måske 15-18 mio. kr., som vi så fra skatteydernes side bare må punge ud med.
Det kan ikke være rigtigt, og det er først og fremmest derfor, vi har villet have denne her debat. Jeg har så også været inde på det begreb, som vi har talt lidt om: tid- og evighedsbegrebet.
Der forstår jeg egentlig ikke rigtig, hvorfor ikke alle uden diskussion må anerkende det, som også adskillige ministre har svaret til spørgsmål fra Dansk Folkeparti, nemlig at vi ikke i dansk lovgivning kan have en tid og evighed, hvorefter man kan regne med, at en begravelsesplads - det er ligegyldigt, hvad det er for en begravelsesplads i øvrigt - kan ligge der evigt i det danske samfund.
Der kan opstå situationer, hvor en bro, en metro, en bygning af offentlig vigtighed skal bygges, og det er ikke til at sige, hvad der sker om 50 år.
Der er det så, jeg har sagt, at det kan give anledning til konfrontationer i det danske samfund, hvis vi om 50 år kommer og siger: Der skal altså bygges en bestemt metro eller en bestemt bro i det område, der er tale om her.
Der er ingen grund til, at man stikker nogen blår i øjnene, men derfor også allerede i det øjeblik, hvor skødet underskrives, meddeler, at der altså er det her problem med den danske grundlov.
Nej, problem mener jeg jo ikke, at det er, men der er den sætning i den danske grundlov om, at man kan ekspropriere til enhver tid, hvis det ønskes.
Man vil sandsynligvis respektere den her 30-års-gravfred, som man har over for almindelige begravelsespladser.
Men derudover kunne man godt forestille sig en ekspropriation.
Det er noget, man er nødt til at erkende, og derfor har vi ønsket, at det kom til at stå i skødet, at det er den mulighed, der findes.
Vi har også peget på nogle økonomiske aspekter.
Man kan jo ikke, som nogle har været inde på, ekspropriere vilkårligt,
siger man.
Men det er da trods alt sådan, at man ofte gør det, altså at man skriver i regionsplaner, lokalplaner, at der kan være tale om, at man skal lave en bestemt bygning her.
Eller man skal måske gøre opmærksom på, at her kan der komme et eller andet på et tidspunkt, som gør, at det pågældende område ikke kan blive, som det har været hidtil. Derfor synes vi, det havde været godt, hvis man fra start, da man har opereret med det her tid- og evighedsprincip fra muslimsk side, havde sagt til dem: Jamen der kan altså komme den her situation, og det bliver I nødt til at være opmærksomme på
, i og med at det har været et udtrykkeligt ønske, at man har villet have det for tid og evighed. Så har vi også været inde på nogle ting omkring selve den måde, forslaget og aktstykket er strikket sammen på.
Det undrer os stadig væk.
Vi synes ikke, at kirkeministeren har svaret tilfredsstillende på, hvordan det kan være, at man den ene dag på forslag fra en radikal folketingskandidat, det formentlig kommende folketingsmedlem Naser Khader, kan afvise at snakke med en bestemt organisation, som måske betragtes som ekstrem, eller hvad begrundelsen nu er, og den anden dag kan sætte sig ned og lave en aftale om en begravelsesplads i Brøndby med den samme ekstreme organisation.
Det hænger ikke rigtig sammen, at regeringen taler med to tunger på den måde.
Derfor synes jeg, man skal se at få sine signaler på plads i regeringen.
Enten siger man, at den pågældende organisation er i orden, og at man godt vil snakke med den, og at man godt vil lave aftaler med den, eller også siger man, at den pågældende organisation ikke er i orden, der er problemer, den er ekstrem, eller hvad det nu er, og så vil man ikke snakke med den, og så vil man ikke lave aftaler med den.
Man må vælge her.
Vi har også været inde på problemerne med den økonomiske side af sagen i forhold til Tulipsagen fra Vejle.
Vi synes ikke, at der er en reel vilje fra i hvert fald et flertal bestående af SF, Socialdemokratiet, De Radikale og Enhedslisten til konkret at se på den sag, for det, der skete, var jo, at kommunen købte noget erhvervsjord og solgte den billigere videre til Tulip.
Så skete der det, at kommunens handling blev kendt ulovlig med efterfølgende bøder til byrådsmedlemmerne.
Parallellen her er jo, at køber ikke selv betaler den reelle pris for området, dvs. at staten går ind og subsidierer den pris, der er tale om.
Er det en metode, der er i orden?
Vi er bestemt skeptiske over for, at staten på den måde er inde og subsidiere en bestemt pris. Derfor påfører man sig et ansvar fra de partiers side i forhold til det pågældende aktstykke, hvis man stemmer for, når det kommer til stykket her i Folketinget. Det har af nogle været fremført, at nu var Dansk Folkeparti, og det gælder sikkert også de andre partier, som er enige med os i det her forslag, ude efter sågar de muslimske døde.
Det handler det altså ikke om.
Det ved vi alle sammen godt.
Men det reelle billede er jo, og det anerkender vi, og det anerkender alle forhåbentlig i det danske samfund, at muslimer selvfølgelig skal begraves på ganske almindelig normal vis, og man har i dag afsnit på danske kirkegårde, hvis det ønskes, hvor man kan blive begravet. Ministeren nævnte selv et tal på 1.200 personer, der foreløbig var begravet de pågældende steder.
Vi ved også, at der er nogle muslimer - det ville vi sikkert også gøre, hvis vi var i udlandet - der tager deres døde tilbage til det land, man oprindelig kommer fra, og får begravet den pågældende person der.
Så der er ikke noget med, at vi ikke vil have begravet muslimer i Danmark.
Selvfølgelig ikke.
Det ville være fuldstændig tåbeligt, hvis et politisk parti havde den opfattelse, at man ikke kunne blive begravet i Danmark.
Det er jo slet ikke det, vi taler om.
Det, vi taler om, er sund fornuft.
Det er: Vi skal for det første ikke give ekstraordinær økonomisk støtte til et projekt som det her, og for det andet skal der ikke gives særbehandling til en bestemt gruppe, som der også står i den danske grundlov.
Der er religionsfrihed, men der er ikke religionslighed i det danske samfund.
Vi mener faktisk, at der er seks, syv, otte gode grunde til, at det her forslag bør vedtages, og at aktstykket skal afvises, og vi vil under udvalgsbehandlingen også stille en række spørgsmål med henblik på at få forskellige ting belyst ved det pågældende aktstykke.
Der er allerede stillet en del spørgsmål i Finansudvalget.
Vi vil også i Kirkeudvalget stille nogle spørgsmål, og vi må så se til den tid, hvad partierne mener.
Men under alle omstændigheder takker vi selvfølgelig for støtten fra Venstre, De Konservative og Kristeligt Folkeparti.
Vi ved ikke, hvad CD mener, og så er der den socialistiske side af Folketinget, som åbenbart ikke vil være med.
Det synes vi er ærgerligt, og vi tror, at man kommer på andre tanker - om ikke nu, så på et senere tidspunkt.