Kamal Qureshi (SF), 2006-02-23:
Vi er i en situation, hvor omsorgsfulde voksne – oven i købet folk, der lever sammen – har et ønske om at tage vare på børns opvækst, samtidig med at børn lever uden deres forældre på børnehjem rundtomkring i verden.
Hvorfor skal vi ikke give de voksne mulighed for at adoptere børn?
For os at se er svaret sådan set meget enkelt.
Vi kan godt forstå, at når det handler om kunstig befrugtning, kan spørgsmålet godt diskuteres, og man kan have nogle ideale tanker om, hvilke familier børnene skal vokse op i, men når det drejer sig om børn, der lever på børnehjem, er der for mig at se ikke nogen tvivl om, at de meget hellere ville foretrække at leve i en homoseksuel familie med omsorgsfulde forældre end på et børnehjem.
Vi skal selvfølgelig huske, at de par, som søger, skal vurderes på samme vilkår som alle andre par, der søger om at blive adoptivforældre.
Det skal vurderes, om de er egnede til at varetage børns tarv, og det skal ske på fuldstændig samme vilkår som for alle andre par.
Det er sagt meget tydeligt – tydeligst af Dansk Folkepartis hr. Martin Henriksen – at det er kernefamilien, man dyrker, og at alt andet ligger en rang under den.
Jeg ved ikke, om det nogen sinde har eksisteret i Danmark, men man fastholder det verdensbillede, at alle børn lever i lykkelige kernefamilier.
Men det gør alle børn ikke.
Jeg synes, der under debatten er blevet opstillet nogle kriterier, nogle rangordninger og nogle hierarkier, som det vil være interessant at kigge på.
Det blev fra ministerens side nævnt, at selv om et par bliver skilt, er det trods alt godt – forstået på den måde, at børnene stadig har begge forældrene.
Det vil altså sige, at det skulle være bedre end en homoseksuel familie, hvor begge køn ikke er repræsenteret, og det virker også, som om man mener, det er bedre, at børn bor på børnehjem, end at de bor hos homoseksuelle.
Det er jo tilladt for enlige at adoptere børn, så en enlig kvinde skulle altså være bedre til at varetage et barns tarv end to kvinder, der lever sammen.
Det gør hykleriet helt åbenlyst.
Samtidig bliver det også nævnt, at man jo ikke har noget imod homoseksuelle og deres måde at leve på.
Så er konsekvensen i hvert fald, at man står for en politik, som i sin grundsubstans er homofobisk.
Det synes jeg er uheldigt, for en af de grundlæggende værdier, som jeg synes er bærende for det danske samfund, er nemlig en værdi, der handler om ligestilling, at vi i Danmark ikke diskriminerer hverken på grund af køn, hudfarve, seksuel orientering eller tro for den sags skyld.
Det er et af de fundamenter, som jeg og SF mener skal være bærende for det danske samfund, og i den kontekst synes vi, det er imod de bærende værdier ikke at give homoseksuelle mulighed for at kunne blive vurderet som egnede adoptivforældre på linje med andre forældre.
Jeg synes, det er rart, at fru Charlotte Dyremose bliver så ivrig i den her diskussion, at hun måske oven i købet ikke lytter godt nok til, hvad jeg siger.
Det kan man sådan set godt være glad for, i alt fald delvis, kan man sige.
For der er jo ikke nogen tvivl om, at vi ønsker, at forældre, voksne mennesker, som ønsker at adoptere, skal kunne vurderes på, om de er i stand til at varetage barnets tarv.
Det er det bærende.
Men det er jo klart, at vi også mener, at det ikke skal være et udelukkelseskriterium, sådan som det er i dag.
I dag er det jo et udelukkelseskriterium at være homoseksuel.
I dag er det jo sådan, at hvis man er en kvinde, der lever alene, så kan man vurderes til at være egnet til at varetage barnets tarv og blive adoptivforælder, men hvis to kvinder lever sammen, kan de ikke.
De kan slet ikke komme i betragtning.
Det er en forskelsbehandling, som vi fra SF’s side gerne vil gøre op med.
Det er også noget, som vi tror på gavner børnene.
Det er vi jo ikke i tvivl om at det gør.
Selvfølgelig mener jeg, at det at have to voksne kvinder til at varetage et barns tarv er bedre end en voksen kvinde.
Nogle gange kunne jeg jo godt ønske med hensyn til de børn, jeg har, at jeg havde et par andre voksne yderligere til at kunne hjælpe mig i hverdagen, for at få tingene til at hænge sammen.
Så jeg tror i hvert fald ikke, at det er en ulempe at være to voksne om at varetage et barns tarv frem for at være alene.
Men i sidst instans handler det om børnenes tarv.