Jann Sjursen (KRF), 1999-03-02:
Lad mig indledningsvis knytte an til den sidste taler, som fastslog, at når det går galt i livet, så kommer Kristeligt Folkeparti nok og samler op under alle omstændigheder.
For det gør det jo for os.
Det gør det for ægtefæller ligeså, og spørgsmålet er, om vi bare skal vende, havde jeg nær sagt, den anden kind til og hoved til og så lukke øjnene for det, eller vi skal sige: Det kan vi først og fremmest af menneskelige grunde ikke bare se på uden at gøre
så meget, som vi nu kan.
Det kan godt være, det er en økonomisk, og det kan også godt være en økologisk katastrofe, som hr. Tom Behnke var inde på.
Det synes jeg sådan set ikke er det væsentlige.
Det væsentlige er, at der er forbundet nogle store, menneskelige omkostninger med skilsmisse både for voksne og for børn.
Så vil jeg godt sige tak for modtagelsen af beslutningsforslaget her.
Som jeg fornemmer det, er der i hvert fald bred støtte til intentionerne i forslaget, og jeg synes også, man må sige, at der da i hvert fald er et ønske om at prøve at se, om man kan forstærke rådgivningen på en eller anden måde, og skal det ikke lige være i Kristeligt Folkepartis aftapning, så måske på anden vis.
Jeg synes, det er positivt, hvis det kan blive udkommet af den her debat og behandling i Folketinget om vort forslag om parrådgivning til ægtefæller.
Fru Else Marie Mortensen fra Socialdemokratiet talte bl.a. om en - det fik jeg ikke kommenteret tidligere - oplysningskampagne omkring de eksisterende tilbud og muligheder for rådgivning.
Det er vi da fra Kristeligt Folkepartis side bestemt ikke afvisende over for, men jeg synes, specielt når vi taler om servicelovens § 3, som også justitsministeren var inde på i sin tale, der jo her primært er tale om socialrådgivning, og selv om jeg siger: Al ære og respekt for socialrådgiverne, så er de ikke ligefrem eksperter i ægteskabsrådgivning som sådan, og når det gælder den børnesagkyndige rådgivning, som flere ordførere også har været inde på, så har den jo ikke som formål at redde ægteskaber. På det tidspunkt så er, om jeg så må sige, skaden i virkeligheden sket, så hvis jeg skal sige det sådan lidt hurtigt og firkantet, er det sådan set irrelevant i den her sammenhæng, hvor vi taler om en tidlig rådgivning med henblik på i videre perspektiv at kunne bevare ægteskabet og kunne forebygge, at man når den situation, at f.eks. børnesagkyndig rådgivning er nødvendig.
. SF's fru Anne Baastrup var inde på det arbejde, som Ægteskabs- og Skilsmissehjælpen har gjort og stadig væk gør både her i København og i Aalborg, og der skal ikke herske nogen tvivl om, at vi i høj grad har ladet os inspirere af det arbejde, som Ægteskabs- og Skilsmissehjælpen har udført på dygtig vis.
Derfor lægger vi i vores beslutningsforslag op til og vil i virkeligheden meget håbe, hvis det bliver vedtaget, at nogle amtskommuner netop vil bruge Ægteskabs- & Skilsmissehjælpen eller hjælpe dem til at udføre det arbejde, som amterne så bliver pligtige at tilbyde ægtefæller efter vores beslutningsforslag.
Det kan da godt være, at man skal overveje at øge antallet af steder, hvor Ægteskabs- & Skilsmissehjælpen kan tilbyde rådgivning, hvis det er det, der kan blive en fællesnævner her i Folketinget.
Men vi mener faktisk, at der i virkeligheden er brug for, at alle amtskommuner tilbyder det og altså gerne ved at lade Ægteskabs- & Skilsmissehjælpen udføre det.
Når vi har valgt at satse på amtskommunerne i stedet for på statsamterne, er det jo, fordi statsamterne primært tager sig af skilsmisser, forældremyndighed m.v., en funktion, som amterne ikke har, og derfor kan de altså efter vores opfattelse ikke »misbruge« notatpligten senere, hvis situationen rent faktisk ender i skilsmisse.
Vi ønsker i virkeligheden vandtætte skotter mellem dem, der rådgiver i den ene situation og i den anden situation.
Det er selvfølgelig noget af det, vi kan diskutere og klarlægge under udvalgsbehandlingen.
Det er ikke altafgørende, selv om det i hvert fald har været en væsentlig pointe for os, at det er en decideret uvildig rådgivning, som ingen føler man kan komme i klemme på senere. Jeg synes, at hr. Christian H. Hansen fra Dansk Folkeparti havde nogle rigtige betragtninger i øvrigt omkring ægteskabet, og også han lagde som andre ordførere meget vægt på, at vi også selv må tage et ansvar.
Og jeg skal bare bekræfte, at der jo fra Kristeligt Folkepartis side er tale om frivillig rådgivning, og at vi ikke vil tvinge folk til rådgivning som sådan.
Den skal jo netop også sættes ind på så tidligt et tidspunkt, at folk selv er motiverede og erkender, at de rent faktisk har brug for andre til at hjælpe for at få løst deres problemer.
Med hensyn til de ordførere, som er inde på afgrænsningsproblemerne, synes jeg sådan set, at vores forslag tegner en rimelig velafgrænset gruppe, nemlig ægtefællerne.
Man kan så være uenig i, at det lige præcis skal være ægtefællerne, men i forhold til det forslag, som regeringen kom med i 1994, endte det i hvert fald med, at det også kunne være ægtefæller og ganske vist også registrerede partnere.
Regeringen argumenterede dengang med, at de samlevende ikke skulle med, fordi det med det her forslag så blev helt ukontrollerbart.
Har nogen partier ønsker om det, er der jo selvfølgelig mulighed for at stille forslag om det, men vi synes, at netop gruppen af ægtefæller er særdeles vel afgrænset, selv om andre selvfølgelig også kan have tilsvarende problemer.
Med hensyn til behovet, som flere ordførere har været inde på, synes jeg, at i forhold til de forsøgsordninger, der har været gennemført, og som jo altså har rettet sig mod ægtefæller, som har taget skridt til måske at påbegynde en skilsmisseproces, så går vi tidligere ind, sådan som også Ægteskabs- & Skilsmissehjælpen gør det.
Ægteskabs- & Skilsmissehjælpen har jo faktisk en relativt lang venteliste.
Der står i øjeblikket 100 på venteliste, sådan som det også fremgår af beslutningsforslaget.
Vi tror helt klart fra Kristeligt Folkepartis side, at behovet er der, og at det er langt større end den venteliste, som Ægteskabs- & Skilsmissehjælpen har her i København, for der er mange, der ikke er klar over, at man rent faktisk kan få rådgivning og hjælp til at løse samlivsproblemer. Hvis vi ser på nabolande som Norge og Sverige, som vi jo ofte sammenligner os med,
må man sige, at hvad angår parrådgivning, så ligner Danmark noget nær et uland, og jeg tror ikke, at det skyldes, at vi har mindre brug for den slags her i Danmark, end de har i Norge og Sverige, men ganske enkelt, at vi desværre ikke har prioriteret dette forebyggelsesområde hidtil.
Jeg vil slutte af med at sige, at vi fra Kristeligt Folkepartis side ser vort beslutningsforslag om parrådgivning i forebyggelsespolitisk perspektiv.
Kan vi forebygge skilsmisser ved en tidlig indsats, give et tilbud om parrådgivning, så synes vi, at meget er vundet, ikke mindst for de mennesker, som det drejer sig om.
Udgangspunktet er her mere end både økonomi og økologi, som hr. Tom Behnke var inde på, nemlig de menneskelige værdier.
Jeg tror ikke på, at der findes ret mange lykkelige skilsmisser, om der findes nogen.
Det kan være nødvendigt at komme så langt, og det kan også være nødvendigt ligefrem at rådgive folk til at blive skilt; det skal jeg medgive.
Det er en del af virkeligheden, men jeg tror, det trods alt er de færreste, der vil sige, hvis man kunne finde et fornyet grundlag at fortsætte samlivet på gennem rådgivning, at det så ikke vil være at foretrække.
Det tror jeg trods alt, også, som jeg har hørt i debatten i dag, at det er vi grundlæggende enige om.
Kan vi nå dertil også gennem offentlige tilbud eller offentligt støttede tilbud som f.eks. Ægteskabs- & Skilsmissehjælpens tilbud, så skal vi gå den vej.
Jeg ser frem til udvalgsbehandlingen, hvor jeg håber, at vi kan nå videre i denne sag på baggrund af Kristeligt Folkepartis forslag i dag, og jeg vil hermed sige tak for modtagelsen af forslaget.