runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thorkild Simonsen (S), 1999-04-20:
Tak, fordi man udviste tålmodighed.
Jeg har læst de to beslutningsforslag fra SF og Enhedslisten med interesse og stor velvilje.
Beslutningsforslagene har jo rod i en erkendelse hos de to partier af, at der faktisk er behov for en ændring af beslutningsstrukturen i hovedstadsområdet.
Den opfattelse deler regeringen.
Hovedstadsspørgsmålet er ikke nogen ny problematik, og spørgsmålet har været vendt og drejet de sidste år, uden at der har kunnet opnås en bred politisk enighed eller et flertal.
Derfor har regeringen nu fremsat sit forslag til en løsning i hovedstadsområdet, der skal skabe et fælles forum for nødvendige beslutninger, som området har manglet de sidste mange år.
Det har altså været nødvendigt for regeringen at skære igennem mange års politiske diskussioner og fremlægge sit bud på en anden konstruktion i form af Hovedstadens Udviklingsråd.
I stedet for at blive ved med at håbe på en løsning, som alle ved ikke er politisk mulig, bør SF og Enhedslisten se konstruktivt på regeringens forslag.
Det er i al fald, hvad vi gerne opfordrer til.
Det er værd at bemærke, at regeringens forslag sikrer, at der kan skabes fælles løsninger på de områder, som er af allerstørste betydning for hovedstadsområdets fremtid.
Jeg tænker her på områder som trafikplanlægning, erhvervsudvikling, regionplanlægning og Øresundssamarbejde.
Det har været det væsentligste hensyn bag det forslag, som regeringen har fremsat, og derfor vil jeg opfordre til, at vi nu koncentrerer kræfterne om en grundig drøftelse af regeringens forslag, og jeg håber på en bred tilslutning til dette.
Lars Løkke Rasmussen (V), 1999-04-20:
Det, der kaldte mig op, var den socialdemokratiske ordførers bemærkninger om sygehusvæsenet og den påtænkte fusion mellem HS og Københavns Amts Sygehusvæsen, som regeringen jo har opgivet.
Og så ville jeg bare spørge den socialdemokratiske ordfører, om der i det ligger, at det fortsat er regeringens intention, at der skal ske en fusion af de to sygehusvæsener, og hvad er, hvis ellers regeringen har magt, som den har agt, tidshorisonten for at indfri den vision?
Anni Svanholt (SF), 1999-04-20:
Jeg vil jo meget gerne spørge hr. Klaus Hækkerup om Socialdemokratiets holdning til Opgavekommissionens rapport.
Det fremgår jo meget tydeligt, og der er meget stor enighed om, at den opgavefordeling, man har i dag, stort set er vældig fornuftig, og man fastslår også, at det er hensigtsmæssigt med niveaudelt styring, altså stat, amt og kommune, og at mellemkommunale selskaber som helhed ikke kan anbefales.
Det er meget klar tale fra Opgavekommissionens side.
Jeg vil godt spørge hr. Klaus Hækkerup, om det forhold og den anbefaling ikke på nogen måde har gjort indtryk på Socialdemokratiet.
Hvad mener ordføreren om den anbefaling, og er det noget, som kan komme til udtryk på noget tidspunkt i forhold til de overvejelser, man har?
Jeg må i hvert fald fastslå her i dag, at det, der lægges frem fra regeringens side, er i hvert fald fuldstændig på tværs af de anbefalinger.
Jens Hald Madsen (V), 1999-04-20:
Når jeg kigger på lovforslaget, så står der, at det bl.a. er formålet, at samarbejdet skal forstærkes mellem myndighederne til gavn for borgerne.
Nu har jeg også en anden kasket som medlem af Roskilde
, og vi har med stor irritation set, hvordan vores kære miljøminister har blandet sig i, hvordan vores planlægning skulle være på regionalt plan.
Nu skal vi altså have et led
mere, hvor der ikke er direkte valg, men indirekte valg af nogle repræsentanter, hvor et flertal ikke er fra vores område.
Hvordan kan det være til gavn for den enkelte borger?
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-04-20:
Jeg vil gerne spørge Socialdemokratiets ordfører i denne sag, da det jo er bekræftet, at indholdet af sygehuspolitikken i det her er ganske sparsom, og det har været ganske skuffende for CD, om man er villig til mere bredt at drøfte et specialesamarbejde og tage det med i denne her drøftelse, måske også længere ud end det areal, vi taler om i øjeblikket.
Anni Svanholt (SF), 1999-04-20:
Jeg vil godt starte med at sige, at det svar, som hr. Klaus Hækkerup gav til hr. Lars Løkke, får mig til at sige, at regeringen jo tilsyneladende ikke har til sinds at ville løse de påtrængende opgaver, der er i hovedstaden på sygehusområdet.
Man får ikke med det såkaldte Hovedstadens Udviklingsråd løst nogen som helst problemer.
Det er det udemokratiske HS, der kommer til at køre videre, og så er der nogen, der skal snakke sammen.
Det har man fuldstændig opgivet.
Så vil jeg godt, da hr. Klaus Hækkerup siger, at hovedstaden er noget ganske særligt, og da jeg må gå ud fra, at Socialdemokraterne er tilhængere af nogle demokratiske principper, som skal gælde, uanset om det handler om hovedstaden eller det handler om det ganske land, til dette forslag spørge: Er det sådan, at man går ind for de demokratiske principper, der er anbefalet i Opgavekommissionen eller ej?
Klaus Hækkerup (S), 1999-04-20:
Hr. Jens Hald Madsen spørger om, hvordan det her dog kan være til gavn for borgerne i området.
Så vil jeg sige, at det synes jeg at det fremragende kan være.
Vi har i dag 5 regionplansmyndigheder, som Miljøministeriet skal koordinere.
Nu bliver det henlagt til de medlemmer, der kommer fra de pågældende områder, og som kommer til at sidde i Hovedstadens
, at forestå planlægningen selv, men gøre det samlet og fælles for det område, der i forvejen er et samlet område, som folk bor og arbejder inden for.
Det er jo et kæmpe byområde, og det er helt afgørende, at der sker en koordinering inden for det område, og det er det, vi har opnået med det lovforslag her. Hr. Ebbe Kalnæs spørger, om vi er indstillet på bredt at drøfte et specialesamarbejde på sygehusområdet og gå længere ud end hovedstadsområdet.
Og til det kan jeg sige, at svaret er ja.
Vi bliver nødt til det, og jeg har forstået, at sundhedsministeren vil lægge op til i samarbejde med HS og amtskommunerne at tage en drøftelse af den samlede specialefordeling i hele landet, men tyngden kommer selvfølgelig til at ligge her i hovedstadsområdet.
Det er klart. Fru Anni Svanholt siger, at regeringen ikke vil løse sygehusopgaverne med Hovedstadens Udviklingsråd.
Nej, som jeg også sagde i min ordførertale, og som jeg lige har svaret hr. Ebbe Kalnæs, så har vi fundet en anden løsning på det problem, en løsning, som indebærer et frivilligt samarbejde, og som vi tror er det, der bedst kan bære igennem i den situation, vi er i her og nu.
Om de demokratiske principper vil jeg godt sige, at vi ikke føler, at vi har tilsidesat dem og bestemt ikke dem, der var nævnt i Opgavekommissionen, som jo mere var en belysning af det, og heller ikke dem, som vi i øvrigt plejer at følge.
Her lader vi ansvarlige politikere fra de enheder, der indgår i Hovedstadens Udviklingsråd, få mulighed for at få direkte indflydelse - borgerne hjemme fra deres bagland - på de beslutninger, der skal træffes vedrørende hele hovedstadsområdet.
Jens Hald Madsen (V), 1999-04-20:
Jeg vil gerne spørge hr. Klaus Hækkerup: Når en borger f.eks. i Roskilde skal få lavet en virksomhedsudbyggelse på åbent land, så er det sådan, at man skulle kontakte os i Roskilde Byråd og så Roskilde Amt.
Nu skal man kontakte et ekstra led, hvor bl.a. en Kramer Mikkelsen skal sidde og bestemme, om vi skal lave en virksomhed ude på åbent land i Roskilde, er det så nærdemokrati?
Er det nogle repræsentanter, som har forstand på, hvad der foregår ude i Roskilde?
Hvorfor skal vi lave et ekstra led, som intet har at gøre med demokrati, da de er indirekte valgt?
Anni Svanholt (SF), 1999-04-20:
Hr. Klaus Hækkerup sagde, at han ikke følte, at de demokratiske principper var krænket eller sådan noget lignende.
Så må jeg spørge: Mener hr. Klaus Hækkerup virkelig, at indirekte valg og nærmest en borgmesterklub, hvor der på forhånd er fødte medlemmer, er udtryk for demokratiske principper, som socialdemokrater hylder, og som
man mener er i overensstemmelse med de anbefalinger, der i øvrigt er givet
Klaus Hækkerup (S), 1999-04-20:
Jeg har ikke set det pågældende indslag i fjernsynet.
Jeg har forstået, at indenrigsministeren har orienteret en række af Folketingets partier i forbindelse med fremsættelse af lovforslaget, og han her har modtaget tilkendegivelser, der udtrykker sympati for forslaget.
Derfor er der selvfølgelig stadig væk mange muligheder for at forhandle lovforslaget.
Hr. Jens Hald Madsen nævner en virksomhedsudbygning i landzone i Roskilde Amt og spørger, om den virkelig skal behandles både af kommune og amt og af Hovedstadens Udviklingsråd.
Skal den så behandles både i amtsråd og i Hovedstadens Udviklingsråd?
Nej, den skal kun behandles i Hovedstadens Udviklingsråd og ikke mere i amtsrådet i det pågældende område.
Fru Anni Svanholt mener, at det, at de medlemmer, der sidder i Hovedstadens Udviklingsråd, er valgt af amtsrådene og kommunalbestyrelserne i de enheder, der deltager, skulle gøre dem til udemokratiske.
Det har jeg nu svært ved at se.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-04-20:
Jeg bliver nødt til at sige til Socialdemokratiets ordfører, at når det gælder den del af Hovedstadens Udviklingsråds opgaver, som hedder regionplaner, så er det klart, at selv om CD har meldt positivt ud på det her, så lægger vi i arbejdet her mellem første og anden behandling meget vægt på, hvad det kommer til at indeholde forstået på den måde, at det er en overordnet planlægning, vi taler om, og snittet imellem de opgaver, der ligger i amtsrådene i dag, og Hovedstadens Udviklingsråd er for os ganske vigtigt. Dér vil jeg gerne spørge hr. Klaus Hækkerup, om det ikke er vigtigt, at vi finder det rigtige snit, så vi ikke skal have 500-600-700 medarbejdere fra de tekniske forvaltninger i amterne til at sidde i en gruppe og tage sig af alle mulige sager, selv de mindre sager.
Jens Hald Madsen (V), 1999-04-20:
Jeg får jo ikke svar på mit spørgsmål.
Det, jeg spørger om, er, at hvis en behandling går fra Roskilde Amt og over til et udviklingsråd, hvor et flertal ikke er repræsenteret fra Roskilde Amt, hvordan kan det så være mere demokratisk? Selvfølgelig er hr. Lars Løkke Rasmussen som repræsentant folkevalgt, men han er folkevalgt i sit amt, ligesom overborgmester Kramer Mikkelsen repræsenterer København, men han repræsenterer altså ikke Roskilde Amt.
Hvordan skulle det være til mere gavn for den enkelte borger i det enkelte amt?
Christian H. Hansen (DF), 1999-04-20:
Selv om man ser bort fra, at borgerne i de berørte områder her, som jo udgør en ganske stor folkemængde, ikke er blevet spurgt om noget som helst, så er jeg nødt til at spørge den socialdemokratiske ordfører om, hvilken direkte indflydelse de 5 enheder, der så er indblandet i det her, har haft i forhold til opbygningen af selve forslaget.
Klaus Hækkerup (S), 1999-04-20:
Hr. Ebbe Kalnæs spørger indledningsvis, om det ikke gælder om at finde det rigtige snit i forvaltningen og udmøntningen af regionplanerne.
Til det vil ethvert svar jo selvfølgelig være, at det gør det selvfølgelig.
Spørgsmålet er, hvor det rigtige snit skal ligge; det kan vi altid diskutere.
Der er jo ikke grund til at lægge skjul på, at når vi diskuterer regionplanlægning og administration af by- og landzoneloven i øvrigt, så finder vi det hensigtsmæssigt, at det sker inden for en overordnet og samlet ramme, der sikrer, at vi har en fornuftig planlægning, der også tager hensyn til det åbne land og til at bevare det åbne land. Hr. Jens Hald Madsen fra Venstre mener, at det skulle være udemokratisk, at der nu kommer et hovedstadsråd, der kan træffe en beslutning om et eller andet byggearbejde i Roskilde Amt, fordi et flertal af medlemmerne af Hovedstadens Udviklingsråd ikke kommer fra Roskilde Amt.
Det vil jeg godt sige at det finder jeg ikke udemokratisk.
Vi kan have amtsråd, der træffer beslutninger om, hvad der sker i den enkelte kommune, uden at den pågældende kommune overhovedet fra noget parti har et medlem i det pågældende amtsråd.
Det bliver det ikke mindre demokratisk af.
Jeg vil godt til hr. Lars Løkke Rasmussen, der spørger om tempoet i sygehussammenlægningerne, sige, at det, vi lægger op til, er et samarbejde, og hvis det samarbejde kan løse de problemer, vi kan se med specialefordelingen i hovedstadsområdet, så vil vi finde det tilfredsstillende, og så er der ikke ønske om at gå videre, og det forventer vi faktisk vi kan nå ad frivillighedens vej gennem aftaler.
Fru Anni Svanholt citerer Opgavekommissionen og nævner de tre niveauer og siger, at man i Opgavekommissionens betænkning advarer mod mellemkommunale selskaber.
Jeg vil godt sige, at det er jeg helt enig i.
Jeg har jo selv siddet i Opgavekommissionen og har været med til at afgive betænkningen.
Så spørger hr. Søren Søndergaard, om der er indgået
nogen aftaler.
Ikke andet end at der har været lidt sonderinger, men der er ingen aftaler, og jeg regner med, at vi skal forhandle lovforslaget videre.
Og så vil jeg sige: Endelig synes jeg, at Enhedslisten har fundet sin rette hylde.
Det er jo fremragende at se dem i en situation som budbringere af andres budskaber og desto mere, de vil være budbringere for Socialdemokratiets politik, desto bedre.
Hjertelig velkommen i den nye rolle.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-20:
Det lød som sagt meget radikalt
det dér med, at ministeren havde ansvaret
, men som det fremgår af denne sag, er det tomme ord, for fru Birthe Rønn Hornbech når så frem til den konklusion, at sådan set ganske uanset hvad ministeren via lovkontoret lovgiver om, er det alligevel i sidste ende folketingsmedlemmernes ansvar.
Det er da en konklusion, som er fair nok, men så er det vel også forpligtelsen at sørge for, at folketingsmedlemmerne har det bedst mulige udgangspunkt for at påtage sig det ansvar.
Det vil sige, at vi får institutionaliseret, at vi ikke bare får rådet fra Justitsministeriets Lovafdeling, som vi kan følge eller lade være at følge, men også får det fra en anden side, som vi selv har været med til at sammensætte.
Peter Skaarup (DF), 1999-04-20:
Jeg må sige til hr. Søren Søndergaard, at hele udgangspunktet for debatten var, at regeringen havde sagt, at dette her var i overensstemmelse med lovgivningen, var i overensstemmelse
med grundloven, og derfor var det o.k. set med vores øjne.
Det er jo det, som flere ordførere har stået heroppe og sagt, at efter rådgivningen fra regeringen var det i overensstemmelse med grundloven.
Det er en helt anden sag, men der burde være partier herinde, der kunne mande sig op til at erkende, at der måske skulle ske noget på det område.
Må jeg lige minde om, at man jo ikke behøver at lave nogen ændringer af grundloven for at etablere et sådant lovvurderingsråd.
Folketingets Præsidium kan den dag i dag bede om, at der afsættes flere midler til juridisk bistand i forbindelse med vurdering af lovgivning fra regeringen, så derfor er det bare en beslutning i Præsidiet, der skal til.
Det er ikke en ændring af grundloven, som nogle påstår.
Frank Jensen (S), 1999-04-20:
Når Justitsministeriet fandt, at Tvindloven ikke var i strid med grundlovens § 3, byggede det kort fortalt på det hovedsynspunkt, at det henhører under Folketingets bevillingskompetence at bestemme, hvem staten med virkning for fremtiden vil give penge til, og at en sådan regulering også kan angå bestemte personer eller institutioner - det, man kalder singulær lovgivning.
Justitsministeriet fandt således ikke, at udøvelsen af denne bevillingskompetence havde karakter af dømmende magt, der efter grundlovens § 3, 3. punktum, henhører under domstolene.
Dette hovedsynspunkt om, at Tvindloven ikke greb ind i den dømmende magts område, baserede sig på de retskilder, som dengang forelå.
Det vil, ud over selve grundlovsbestemmelsen, navnlig sige forarbejderne til bestemmelsen, rets- og lovgivningspraksis samt den statsretlige litteratur.
I ingen af disse retskilder var der dengang efter Justitsministeriets opfattelse belæg for at kunne sige, at Tvindloven stred mod grundlovens § 3. Jeg kan i den forbindelse henvise til den udførlige redegørelse i Justitsministeriets notater af 14. og 24. maj 1996.
Andre forfattere, som Justitsministeriet tilsluttede sig, mente, at § 3 sætter visse grænser, og nævnte som eksempler tilfælde, hvor lovgivningsmagten omgør en afsagt dom, eller hvor en lov bestemmer en privat parts erstatningspligt over for en anden, efter at en skadevoldende handling er foretaget.
Det var derfor Justitsministeriets konklusion, at lovforslaget ikke indebar udøvelse af en kompetence, der efter grundlovens § 3, 3. punktum, henhører under domstolene.
Jeg vil i den forbindelse gerne fremhæve, at Justitsministeriet på ingen måde anså Tvindforslaget for problemfrit.
Det blev tværtimod, bl.a. i notat af 13. maj 1996, anført, at den lovgivningsmåde, man lagde op til, gav anledning til principielle retspolitiske overvejelser, og
at en sådan lovgivning ud fra almindelige principper kun burde anvendes, når der forelå tungtvejende grunde til det.
I notatet er det om baggrunden herfor anført, at afgørelsen af enkeltpersoners retsforhold bør træffes af administrationen eller domstolene på grundlag af generelle regler, fastsat af lovgivningsmagten.
Det nævnte forbehold var for så vidt udtryk for de samme grundlæggende retssikkerhedsmæssige hensyn, som kommer til udtryk i Højesterets dom.
Forskellen kan vel siges at være, at disse hensyn efter Justitsministeriets opfattelse var af retspolitisk karakter og altså ikke kunne begrunde, at lovforslaget var i strid med grundloven.
Men Højesteret er gået et skridt videre og har fastslået, at lovgivningsmagten herved tillige har overskredet de grænser for adgangen til singulær lovgivning, som grundlovens § 3 sætter. Men nu er det jo alt sammen historie, for nu har Højsteret talt, og det, Højsteret har talt, er gældende ret for fremtiden.
Forhandling
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-04-20:
Jeg vil prøve at gentage det, for jeg synes, at det er vigtigt at få afklaret det her.
Men det, jeg gerne vil have afklaring på, var snittet.
Altså, selvfølgelig kan vi alle sammen sige, at det er fornuftigt med et rigtigt snit, men det, der er det afgørende ved det rigtige snit, er, at det er den overordnede planlægning, som har indflydelse på fælles forhold i denne her region, vi ser det som.
Jeg vil gerne høre hr. Klaus Hækkerup, om ikke der er en eller anden grænse for, hvad man i sådan et råd, som ikke er valgt, men sammensat, skal beskæftige sig med af detaljer planlægningsmæssigt, som ikke griber ind i hele regionens forhold.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-20:
Som jeg nævnte, er denne diskussion jo i lige så høj grad en diskussion mellem Folketingets partier om, hvad der gik galt i lovprocessen, og her vil jeg sige, at jeg er en lille smule skuffet over den socialdemokratiske gruppes konklusion.
Den socialdemokratiske gruppes konklusion er nemlig en juridisk konklusion om, at vi skal være grundige med hensyn til at sætte os ind i tingene, og det synes jeg er fint.
Jeg tror, Justitsministeriets Lovkontor brugte en formulering om, at hvis der var absolut politisk tvingende grunde, kunne man gøre det; men var det her virkelig en sag, der var så vigtig, at det var nødvendigt at gå til kanten af grundloven?
Er det ikke lige så meget den konklusion, vi skal have fat i, at vi skal passe på med at gå til kanten af grundloven og internationale konventioner?
Jan Petersen (S), 1999-04-20:
Vi har ikke specifikt i vores gruppe drøftet det spørgsmål, der bliver rejst her; men at sige, at det er at lovgive på kanten, bygger jo på en påstand om, at det virkelig er på kanten, og derudover er det ikke muligt at konkludere generelt på det tema.
Vurderingen må tages på baggrund af de konkrete forslag, og der kan være mening i - både efter dommen, men i øvrigt også før dommen - at sikre sig, at det, der foreligger oplyst for Folketinget fra såvel regeringen som fra den ekspertise eller de vurderinger, man måtte indhente udefra, giver grundlag for, at vi kan træffe en beslutning.
Det var dét, der var pointen i den konklusion, vi drog: Folketingets medlemmer har ansvaret for, at lovgivningen kan vedtages, og det er også vores ansvar, at arbejdet gøres tilstrækkelig grundigt.
Aage Frandsen (SF), 1999-04-20:
Jeg har lidt svært ved at forstå fru Birthe Rønn Hornbechs argumentation om ansvarsforflygtigelse og forplumring, hvis man har et lovråd, for et lovråd skal jo alene rådgive Folketinget.
Folketinget kan selvfølgelig aldrig - ligegyldigt hvilken form for konstruktion man laver - smyge sig uden om, at ansvaret for, at en lov er i orden, er Folketingets eget
, så derfor har jeg lidt svært ved at forstå, at det er dér, problemet ligger.
Og så er det jo heller ikke givet på forhånd, hvad et lovråd er.
Der har været forskellige forslag i Folketinget om, hvordan et lovforslag om et lovråd kunne se ud, og man kunne jo godt lave forskellige konstruktioner.
Men jeg forstår ikke, hvorfor vi forflygtiger vores ansvar, bare fordi vi får et råd af nogle bestemte mennesker, som vi har betalt for at give et råd.
Vi kan lade være med at følge det; det er vores ansvar.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-04-20:
Fru Birthe Rønn Hornbech lagde meget klart ud med: »Det er regeringens ansvar, at alt er i orden, når lovforslag bliver lagt frem.«
Så kunne man jo fristes til at spørge: Friholder det alle menige medlemmer fra at tænke selv?
Heldigvis fortsatte fru Birthe Rønn Hornbech i sin tale
med at sige, at det selvfølgelig ikke betød, at Folketinget ikke også selv havde et ansvar.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-20:
Hvad betyder det konkret i den konkrete sag?
Lad os tage den som en slags case story.
Hvad betyder det i den konkrete sag, at Venstre vil lægge ansvaret på ministeren for, at vi får en ordentlig og korrekt rådgivning her i Folketinget?
Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-04-20:
Jamen vi er åbenbart ikke enige om, hvad et permanent lovråd indebærer.
Det indebærer altså for os, at Folketinget så får en eller anden pligt til at lytte til det i stedet for frit at indhente eksperter fra sag til sag, hvilket stiller Folketinget bedre; det muliggør en helt anden form for kontradiktorisk princip end et permanent lovråd.
Jeg vil fastholde, at et permanent lovråd vil være med til at forplumre ansvaret.
Det skal ikke være sådan, at vi har et konkurrerende lovkontor i Folketinget.
Det synes vi ikke i Venstre, og det er vi åbenbart uenige om.
Jeg kan til fru Elisabeth Arnold sådan set kun gentage, hvad jeg sagde meget klart: Det er regeringens ansvar, sådan som vi har indrettet os i dag, og som jeg synes vi skal blive ved med.
Spørgsmålet om ministeransvar i Tvindsagen.
Jamen det er helt åbenbart, som det også har været sagt allerede flere gange i dag, at Justitsministeriets Lovafdeling gav til kende, at der var retspolitiske betænkeligheder.
Det vidste Folketinget.
Man har vel i virkeligheden aldrig i et lovforslag så klart skrevet, at alle retsgarantier var sat ud af kraft.
Der var også en professor, der mente, at dette her var på kanten af eller måske i strid med grundloven.
Aage Frandsen (SF), 1999-04-20:
De forskellige forslag til et lovråd, som vi har set i Folketinget,
har haft til formål at styrke den rådgivning, som Folketinget skulle benytte sig af.
Det er ikke noget med, at Folketinget så skal tage imod det råd.
Det kan vælge et andet råd.
Det er sådan set det, der ligger i det.
Men der er jo ikke noget til hinder for, at man skruer et lovråd sammen på et mere løst grundlag end de tidligere forslag, sådan at det er et større forum, og at man henter noget af den ekspertise, man har brug for i den konkrete situation.
Jeg vil godt under alle omstændigheder sige, at det lovråd, som jeg ved en juridisk professor var ude med i forbindelse med Tvinddommen, og som nærmest var en slags overhøjesteret, i hvert fald er sådan noget, vi under ingen omstændigheder, under ingen omstændigheder, kunne forestille os, for det er under alle omstændigheder Folketinget, der afgør, hvad vi synes er rigtig lovgivning, og det er derefter domstolene, der kan tage stilling til, om vi eventuelt har overtrådt grundloven. Der er ikke tale om, at vi forestiller os, at det er sådan noget ophøjet noget.