runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-02-23:
Jeg vil gerne sige til både hr. Keld Albrechtsen og hr. Kristian Thulesen Dahl, at hvis vi koncentrerer om det, som regeringskonferencen handler om, nemlig det, der er til rest, det, man ikke blev enig om i Amsterdamtraktaten, og hvis det er inden for det grundlag, som Amsterdamtraktaten bygger på og hovedformålet i øvrigt er, at vi skal gøre os selv parate i vores egne institutioner til at udvide, så der er plads i Kommissionen og i Europa-Parlamentet osv. til de nye lande, så er det en tilpasning, som er inden for rammerne af den folkeafstemning, der har været. Hvis der derimod er tale om nye spørgsmål, der kommer til, og som fundamentalt vil ændre balancen på nogle af de her områder, så foreligger der selvfølgelig en ny situation, og så gælder reglerne om, hvornår man skal have en folkeafstemning, klokkeklart.
Men hvis det går som det, der er regeringens strategi, og som vi i øvrigt er enige i, jamen så er der sådan set ikke noget grundlag for en folkeafstemning.
Det er inden for de eksisterende traktatmæssige rammer.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-02-23:
Hr. Kristian Thulesen Dahl har nogle glimrende talegaver, og han forklarede angående suverænitetsafgivelse, at det godt kan være, at det ikke er suverænitetsafgivelse, men vi mister i hvert fald indflydelse, og hvis vi ikke mister indflydelse, så mister vi i hvert fald magt.
Så det var jo en meget interessant leg med ord.
Men jeg vil gerne stille et spørgsmål til hr. Kristian Thulesen Dahl i forbindelse med udvidelse og suverænitetsafgivelse: Hvordan kan det være, at lande som Portugal, Irland og Finland er hundrede og tyve procents europæere og er begejstrede for at være medlemmer af EU, fordi de netop siger: Vi har vundet suverænitet ved at være medlemmer af EU.
Vi er altid blevet betragtet som et halehæng
til vores store nabolande, som vi har haft meget store historiske problemer med, men efter at vi er blevet medlemmer af EU, har vi vores egen stemme; vi har vores egne synspunkter, vi bliver betragtet som et selvstændigt land, og vi kan agere fuldstændig uden at tænke på, hvad vores store nabo plejer at sige til os at vi skal gøre.
Hvordan kan det harmonere med, at Danmark mister suverænitet, hver gang der kommer en udvidelse af EU?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Udenrigsministeren og hr. Claus Larsen-Jensen blander jo helt åbenlyst to forskellige slags vetoret sammen.
Det, vi står i som problem nu, er det samme som i 1986, da traktaten om EF-pakken, det indre marked, kom.
Der blev indført flertalsafgørelser på det indre marked, og udenrigsministeren ved jo godt, hvis han ellers koncentrerer sig om debatten, at den vetoret, som Luxembourgforliget giver, kan jo i praksis ikke bruges i de mange sager, hvor vi er blevet stemt ned på det indre marked.
Og sådan vil det selvfølgelig også være på de områder, hvor vi nu mister vetoretten: Dér kan man heller ikke bruge Luxembourgforligets vetoret.
Derfor handler det her om at flytte magt på bestemte områder væk fra Folketinget og over til Unionen, og i 1986 var et flertal i det her Folketing, inklusive f.eks. udenrigsministeren og undertegnede, indstillet på, at der naturligvis skulle være folkeafstemning, for den sag skulle afgøres af befolkningen, selv om vi havde et flertal her i denne sal, der godt kunne have vedtaget, at vi ikke ville have den EF-pakke.
Der var et mindretal, der ønskede en folkeafstemning, og vi var fair nok til at sige: O.k., så skal det naturligvis afgøres af befolkningen.
Den fairness må ministeren også vise i dag.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-02-23:
Vi kan jo selvfølgelig godt bruge meget tid generelt på en diskussion om grundlovsbestemmelser og alt muligt andet, og det er vigtigt, men det, der er afgørende i den her sag, er, at det er ikke den diskussion, det her drejer sig om.
Hvis de forudsætninger og det forhandlingsoplæg, regeringen har liggende her, er det, der kommer ud af regeringskonferencen, så er vi inden for rammerne, og så er der ikke noget grundlag for at skulle ud at tage en ny folkeafstemning.
Og så gentager jeg: Kommer der andre ting, der flytter balancen i dette, så foreligger der en ny situation, og så gælder reglerne. Så vil jeg sige til hr. Keld Albrechtsen, at selvfølgelig er det befolkningen, der skal forelægges de her ting.
Jeg går også ud fra, at den her talerstol ikke bare rækker til tilhørerne blandt folketingsmedlemmerne - en gang imellem kan man være i tvivl - men også rækker ud i landet, og at befolkningen inddrages aktivt i den her proces.
Men jeg synes også, det er vigtigt at sige, hvad det egentlig handler om, nemlig udvælgelsesprocessen.
Jeg vil gerne spørge hr. Keld Albrechtsen
: Er det ikke også Enhedslistens og hr. Keld Albrechtsens mål, at vi nu 10 år efter Murens fald baner vejen for de lande, som faktisk har besluttet, at de meget gerne vil være medlemmer af denne fælles forening, som vi også er medlemmer af, at vi tilpasser os til, at vi faktisk kan foretage en sådan udvidelse.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Jeg vil under mit ordførerindlæg komme ind på, hvordan denne her traktatforhandling i virkeligheden lægger gift for udvidelsen frem for at gøre den mulig.
Ikke mere om det i denne her omgang.
Jeg skal nok svare på spørgsmål.
Men jeg må så gøre opmærksom på, at vi altså nu står i den situation, at Socialdemokratiets ordfører i ramme alvor mener, at befolkningen, da et flertal stemte ja til Amsterdamtraktaten, godt vidste, at så fulgte dermed også flertalsafgørelser om f.eks. arbejdsmarkedspolitik eller håndhævelse af menneskerettighederne, eller hvad det nu bliver, at så fulgte det med i købet.
Jeg synes, hr. Claus Larsen-Jensen skal tænke sig meget alvorligt om, hvis han agter at gentage den udtalelse, at det vidste man godt.
Jeg vidste det bl.a. ikke, og jeg havde dog læst teksterne ret grundigt.
Og hvor skulle jeg vide det fra?
Det stod jo ingen steder.
Jeg håber ikke, den slags argumentation skal blive bærende.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
I forlængelse af hr. Keld Albrechtsens indlæg kan man vel nærmest sige, at vi ved Amsterdamafstemningen fik at vide, at den skabte grundlaget for udvidelsen.
Så det var vel tværtimod den retning, det gik i - i modsætning til, hvad hr. Claus Larsen-Jensen har sagt.
Må jeg sige til suverænitetsspørgsmålet, at det, hr. Claus Larsen-Jensen svarer, er ikke et svar på det, jeg spørger om.
Det kan være, at man ikke kan eller vil svare i dag; det må vi jo så tage til efterretning.
Dernæst spørger jeg om - og det har jeg slet ikke fået noget bud på endnu - om vi ikke kan blive enige om, at det grundlag, der ligger for regeringskonferencen fra dansk side, er ufattelig tyndt, er et grundlag, der i virkeligheden giver regeringen mulighed for at arbejde i alle mulige retninger, og som er meget, meget løst formuleret.
For hvis ikke det er det, så kan jeg ikke forestille mig, at vi har fået det samme samme stykke papir fra regeringen, så må der være to forskellige udgaver, og så synes jeg, det er meget væsentligt at få det afklaret allerede her ved starten af debatten.
Så det er der sådan set ikke noget nyt i.
Til hr. Kristian Thulesen Dahl vil jeg sige, at det her handler jo ikke om at skulle undgå en folkeafstemning - hvis det ligesom var det, der lå i spørgsmålet - og at undgå suverænitetsafgivelse.
Hvis det er det, det drejer sig om, er det inden for rammerne i forhold til de principper, og dermed vil jeg også godt sige, at regeringens oplæg på det her felt er jo ikke uklart.
Hvis hr. Kristian Thulesen Dahl mener, det er tyndt, fordi der ikke er 17 andre krav og ønsker til udvidelse af EU-samarbejdet, hvad hr. Kristian Thulesen Dahls parti jo egentlig næppe ønsker, jamen så er det vel det forhandlingsgrundlag, vi kan arbejde ud fra, når vi skal have opfyldt vores ønske fra dansk side om, at vi kan holde tidsplanen, så vi kan få de lande, der ønsker at blive medlemmer, ind snarest muligt.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Nu er fru Charlotte Antonsen sandsynligvis opmærksom på, at der er nogle af de euroregler, som gælder i dag, som kommer på dagsordenen på regeringskonferencen, og alene af den grund vil det naturligvis være dybt udemokratisk at begynde at stemme om dansk deltagelse i euroen, når man ikke ved, hvordan euroen kommer til at se ud.
Men jeg vil godt anfægte, at fru Charlotte Antonsen ligesom Socialdemokratiets ordfører blev ved med at gentage, at det skulle være nødvendigt med denne regeringskonference af hensyn til udvidelsen.
Det bliver ikke mere rigtigt af at blive gentaget 27.000 gange.
Men det har ikke et kvidder med udvidelsen at gøre.
Hvis det gjaldt udvidelsen, ville man bruge kræfterne på at løse de reelle problemer, f.eks. det forhold, at man giver alt for lidt støtte til de fattigste lande, så de ikke har en reel chance for komme med.
Der er også masser af andre reelle problemer, som man har fejet ind under gulvtæppet, og i stedet for sidder de store lande og koncentrerer sig om at rage magten til sig.
Det er dét, der er regeringskonferencens dagsorden, og jeg synes, man skylder befolkningen at holde op med at snakke om, at konferencen skulle være nødvendig af hensyn til udvidelsen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
Det er jo ganske forunderligt, at i den normale EU-debat prøver Socialdemokratiet og Venstre f.eks. at vise, at de er uenige, at de vil forskellige ting med EU og har forskellige ønsker om retninger og hastigheder.
Men når der så virkelig skal ske noget, og der skal være en regeringskonference, har
man en særlig tendens til at kaste sig i armene på hinanden og være enige om et stykke papir.
Men på trods af det sagde fru Charlotte Antonsen alligevel i sin gennemgang af det grundlag, der foreligger, at der var nogle ønsker fra Venstres side om det ene og det andet, men at man ville støtte regeringen.
Mit spørgsmål til Venstre er derfor: Hvordan vil Venstre så sikre, at regeringen holder sig på det spor, som Venstre åbenbart ønsker?
Det stykke papir, vi har, åbner jo en ladeport af muligheder for regeringen for at gå både den ene og den anden vej, så er det alene via Europaudvalget, eller er det ved nogle særlige møder mellem Venstre og regeringen, man sikrer, at regeringen holder det spor, som Venstre ønsker?
Jeg synes, det kunne være meget godt at få belyst lidt, hvordan det rent proceduremæssigt egentlig kan finde sted.
Charlotte Antonsen (V), 2000-02-23:
Først til hr. Keld Albrechtsen: Jeg er opmærksom på, at hr. Keld Albrechtsen og Enhedslisten har stemt imod Europaaftalerne med Østeuropa, og at hr. Keld Albrechtsen og Enhedslisten ikke ønsker, at Østeuropa kommer med.
Men denne regeringskonference drejer sig om østudvidelsen, og det er jeg ikke den eneste, der siger.
Det siger alle landene, så at hr. Keld Albrechtsen mener noget andet, synes jeg er sagen uvedkommende.
Til hr. Thulesen Dahl
: Ja, det er rigtigt, at noget af det, der er vigtigt for os, faktisk er, at regeringens papir er åbent, fordi det dermed giver mulighed for, at nogle af de måske lidt mere vidtgående ønsker, vi har fra Venstres side, kan være indeholdt i papiret.
Vi ville ikke være interesseret i, at der nærmest ingenting stod.
Vi mener faktisk, det er en god idé, hvis vi bevæger os på dette område, fordi vi er interesserede i et effektivt og velfungerende EU.
Jeg kunne også forstå på statsministerens tale, at man selvfølgelig løbende skal drøfte regeringskonferencen i Europaudvalget og også drøfte, hvis der skal fremkomme nye papirer fra Danmarks side, og i Europaudvalget sidder vi jo som bekendt sammen med hr. Thulesen Dahl og andre.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Jamen jeg er da i og for sig glad for, at jeg har misforstået fru Elisabeth Arnold, og undskylder naturligvis for det; så kan jeg jo i hvert fald leve i håbet et minut endnu. Men så vil jeg gerne spørge fru Elisabeth Arnold: Skal det så betyde, at Det Radikale Venstre godt er klar over, at hvis man laver nye spilleregler for magtens fordeling, og det er jo forfatningsstof, vi snakker om, så skal det naturligvis til folkeafstemning? Dér vil jeg jo netop igen henvise til Det Radikale Venstres tradition for demokrati, og derfor betragter jeg det næsten som fundamentalt, at fru Elisabeth Arnold nødvendigvis må give tilsagn om en folkeafstemning.
Hun kan dårligt andet.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-02-23:
Til hr. Kristian Thulesen Dahl vil jeg sige: Hvis man gerne vil have lande med, der i øvrigt opfylder betingelserne, hvad vil man så gøre, når man kun kan udvide med fem lande, når der er flere ansøgerlande?
Hvorfor vil man ikke acceptere, at institutionerne tilpasses?
Det vil jeg gerne have et svar på.
er: Er det ikke sådan i den eksisterende traktat, at det er fuldstændig klokkeklart, hvilke betingelser landene skal opfylde for at blive medlemmer, og dem er der en række lande, inklusive Tyrkiet, der ikke opfylder på nuværende tidspunkt.
Jeg vil også sige til spørgsmålet om flertalsafgørelser
Er det at afgive suverænitet?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Nu nævnte jeg jo to eksempler - jeg kunne faktisk nævne mange flere - hvor det ikke er lykkedes at få et ordentligt beskyttelsesniveau i fællesskabet i EU: Vi bliver tvunget til at have medicinrester i fødevarerne, og det kan man jo ikke kalde et ordentligt beskyttelsesniveau, og der er mindretalsbeslutninger imod et flertal af landene om godkendelse af gensplejsede organismer.
Det er rigtigt, at Danmark ikke havde ønsket det sådan, men sådan blev det altså, og det er uden en miljøgaranti, fordi det handler om sundhed, og sundhed kan man ikke bruge som begrundelse for at bruge miljøgarantien.
Sådan er det jo.
Derfor vil jeg godt stille dette spørgsmål: Når vi nu har fået konstateret, at der altså er disse meget, meget alvorlige huller i miljøgarantien, ville det så ikke være rigtigt, at man i det mindste fik nedsat en kommission til at udarbejde et forslag, som kan bruges?
Jeg har ikke sagt, at det skal fremsættes på den regeringskonference, der er i gang.
Det kan godt være ved en særskilt regeringskonference alene om miljøgarantien.
Regeringen kan gøre, som den finder klogest i forhold til forhandlingerne i EU.
Jeg beder bare om, at man tager problemet alvorligt og kommer videre med sagen.
Pernille Blach Hansen (S), 2000-02-23:
Det synes jeg faktisk også vi beviste op til den sidste regeringskonference, hvor netop miljøgarantien og forsøg på at præcisere den var et af de utrolig vigtige punkter, som regeringen kæmpede for.
Hr. Keld Albrechtsen vil så gerne have nedsat en kommission med bl.a. deltagelse af alle de politiske partier.
Det er jeg nødt til at indrømme at jeg altså ikke på nuværende tidspunkt synes er en forfærdelig god idé.
Jeg synes, det er det forkerte sted at bruge kræfterne nu.
Det må da være det, der er formålet.
På en eller anden måde synes jeg, det er lidt navlebeskuende at sætte sig ned og kigge på miljøgarantien og så fuldstændig undgå at se på, at vi skal kæmpe for nogle fælles regler.
Det, der må være det allervigtigste, er da at få nogle gode fælles regler, som er solidariske på den måde, at de ikke kun forbedrer beskyttelsesniveauet i Danmark, men i hele Europa.
Jeg er nødt til at indrømme, at i den forbindelse synes jeg, det havde været meget mere relevant, hvis den forespørgsel, Enhedslisten har rejst i dag, havde handlet om, hvordan vi forbedrer miljøpolitikken set i lyset af udvidelsen, frem for at handle om en snæver ting som miljøgarantien.
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-02-23:
Formålet med miljøgarantien i Traktaten er kendt af enhver, og derfor er det også noget af en teoretisk debat, der lægges op til med denne forespørgsel om, hvordan garantien skal anvendes i fremtiden.
Men Enhedslisten har åbenbart haft lyst
til en lille debat om miljøgarantien, og så får vi den jo også.
Miljøgarantien giver et land mulighed for at trække i nødbremsen, hvis der træffes beslutninger vedrørende miljøet eller arbejdsmiljøet, som ikke passer til den givne situation i det pågældende medlemsland.
Det siger dog sig selv, at intet land i ly af miljøgarantien kan anvende bestemmelsen til at indføre eller fastholde tekniske handelshindringer vendt mod andre lande.
Derfor betragter Det Konservative Folkeparti det som en fordel, at der er visse formkrav, der skal opbygges, for at man kan anvende miljøgarantien.
Faktisk er historien om miljøgarantien en succeshistorie, ikke mindst for Danmark.
Den har været med til at styrke miljøhensynet i en række konkrete situationer, og alene dens tilstedeværelse giver også en positiv, forebyggende effekt til fordel for miljøet. At Danmark i efteråret oplevede, at Kommissionen underkendte Danmarks anvendelse af miljøgarantien i Traktatens § 95, er der ingen grund til at falde i svime over.
Når det kommer til stykket, havde regeringen en dårlig sag.
I hvert fald var Danmarks regering ikke i stand til at overbevise Kommissionen om det vise i, at vi havde forskellige grænseværdier for næsten de samme typer pålæg.
Vores egen lovgivning på området var ikke logisk opbygget, og det er altså ikke nødvendigvis Kommissionens skyld.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Jeg er ikke tilhænger af nogen meget polemisk tone mellem SF og Enhedslisten, men jeg bliver nødt til at sige, at den tone, som hr. Jørn Jespersen har anvendt over for Enhedslisten her ved aftenstide den 23. februar år 2000, kan ikke bruges til noget i debatter på venstrefløjen, og jeg bliver faktisk nødt til at bede hr. Jørn Jespersen om en uforbeholden undskyldning.
Det bliver jeg nødt til at insistere på.
Jeg vil simpelt hen ikke finde mig i det, og hvis det skal være stilen mellem SF og Enhedslisten, bliver der simpelt hen slagsmål og ballade i den virkelig store stil. Jeg vil simpelt hen ikke finde mig i, at SF står her og siger, at Enhedslisten repræsenterer nationalt bagstræb.
Det vil jeg simpelt hen ikke finde mig i, og jeg vil bede hr. Jørn Jespersen komme herop og sige, at det mener han naturligvis heller ikke.
Jeg sendte det forleden til hr. Jørn Jespersen, og jeg har ikke hørt nogen reaktion i den anledning.
Men jeg kan ikke acceptere den måde at diskutere på, må jeg sige, og det tror jeg heller ikke ...
Undskyld, hr. formand.
Jørn Jespersen (SF), 2000-02-23:
Jeg skal bare sige, at jeg mente hvert eneste ord, jeg sagde, og jeg mener faktisk, at Enhedslistens linje er uhyre ukonstruktiv og skadelig for den generelle miljødebat.
Jeg mener, at den stadige sætten fokus på, hvilke regler der gælder i Danmark, uden at placere dem i et internationalt perspektiv, og den flytten ressourcer fra det internationale arbejde, som er så dybt nødvendigt, men som Enhedslisten står for, er dybt skadelig.
Jeg opfatter det ikke som en diskussion på venstrefløjen, for jeg opfatter slet ikke Enhedslistens position som venstreorienteret, og derfor skal jeg bare bekræfte, at jeg mente alt, hvad jeg sagde, og at jeg har tænkt mig at stå fast på det.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Jeg kan kun sige til hr. Jørn Jespersen, at på baggrund af dette her bliver jeg nødt til at skrive til SF's formand og bede om et møde om denne sag, for det her går ganske enkelt ikke.
Det går ganske enkelt ikke.
Det kan godt være, at Socialdemokratiet og SF hellere havde ønsket, at Enhedslisten havde rejst en debat om alt muligt andet end miljøgarantien; det kan jeg jo høre.
Man vil hellere diskutere alt muligt andet, man vil hellere diskutere, hvordan Danmark repræsenterer sig i internationale sammenhænge.
Det vil jeg da gerne diskutere, og det har jeg da aldrig ønsket at undgå en debat om.
Det har SF sagt, og så skal jeg og Enhedslisten have at vide, at når vi rejser en debat her i Folketingssalen om det problem, skyldes det, at vi repræsenterer et nationalt bagstræb!
Jeg må sige til hr. Jørn Jespersen, at jeg vil ganske enkelt ikke finde mig i det, og hvis det skal være på den måde, vi skal diskutere SF og Enhedslisten imellem, bliver det meget surt.
Det håber jeg naturligvis ikke, og nu skal vi heller ikke snakke os totalt fra hinanden.
Men hvis ikke hr. Jørn Jespersen kan forstå, at det her er for mig noget ...
Jørn Jespersen (SF), 2000-02-23:
Hr. Keld Albrechtsen kan skrive til hvem, han ønsker at skrive til; det står ham fuldstændig frit for.
Og hvis hr. Keld Albrechtsen gjorde sig den ulejlighed at læse det forslag til forhandlingslinjen i de kommende regeringsforhandlinger, ville han opdage, at det er præget af et internationalt perspektiv, hvad Enhedslistens indsats på miljøområdet aldrig er.
Det er det, der er forskellen.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Jeg synes, det er ret stærkt, når hr. Jørn Jespersen udmærket godt ved, at jeg f.eks. - det kan ministeren bekræfte - har fulgt forhandlingerne om f.eks. Biosafety Protocol, fulgt forhandlingerne i Seattle, stillet forslag til den linje, Danmark skulle føre, osv. osv., at jeg så skal høre den slags fra hr. Jørn Jespersen.
Jeg har rejst land og rige rundt, havde jeg nær sagt; jeg har i hvert fald deltaget i adskillige debatter sammen med hr. Jørn Jespersen personlig og andre om netop det globale, det internationale, perspektiv og fremlagt stribevis af forslag, en række af dem i øvrigt i enighed med hr. Jørn Jespersen, og så skal man høre sådan et indlæg.
Jeg synes simpelt hen, det er for dårligt, det må jeg indrømme.
Jeg synes simpelt hen, det er for dårligt.
Jørn Jespersen (SF), 2000-02-23:
Når hr. Keld Albrechtsen nævner Seattle- og WTO-forhandlingerne, så har jeg da lyst til at nævne, hvad der skete i den sammenhæng.
Der skete det, at Danmark var repræsenteret ved vores miljøminister, som gjorde en formidabel stor indsats for at holde fast i Danmarks forhandlingslinje ikke bare på miljøområdet, men helt generelt i forhold til EU's Ministerråd, og at EU's Ministerråd og Kommissionen især spillede en meget stor rolle i forhandlingerne.
Det var Danmark, der prægede diskussionerne.
Danmark havde en meget stor del af æren for, at det forslag ikke blev accepteret.
Den udsendte en pressemeddelelse hjemme fra Danmark om, at Danmark skulle træde ud af EU-delegationen og indtage en position på linje med Norges fuldstændig uden for indflydelse.
Det er der da ikke meget perspektiv i, og derfor er min pointe i virkeligheden, at Enhedslisten gør hele miljøpolitikken, forbedringen af det globale miljø til gidsel i sin EU-propaganda.
Det synes jeg er skammeligt.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Jeg er glad for, at Enhedslisten indtog det synspunkt på WTO, som vi gjorde, ikke mindst når man ser på biosafety, og hvad der så kom ud af det.
Jeg anerkender, at ministeren gjorde, hvad han kunne.
Ingen tvivl om det.
Der kom en aftale, som stadig væk betyder, at WTO kan gå ind og tvinge gensplejsede organismer igennem, hvor vi ikke kan bruge nogen miljøgaranti her i Danmark til at forhindre det.
Det er på bundlinjen resultatet af den Montrealtraktat, som ministeren kom hjem med.
Jeg siger ikke, at ministeren ikke gjorde, hvad han kunne.
Det gjorde han.
Men det, han kom hjem med, betyder, at vi stadig væk står i den situation, at WTO kan tvinge igennem, at vi skal acceptere import af gensplejsede organismer til Danmark.
Sådan er situationen, og derfor har vi brug for en miljøgaranti til at beskytte os.
Det troede jeg egentlig hr. Jørn Jespersen var enig i, og det er han jo også, men hans polemiske natur løber altså af med ham nogle gange, og så kommer han til at sige ting, som jeg tror vi skal glemme i morgen.
Jørn Jespersen (SF), 2000-02-23:
Jeg håber bestemt ikke, hr. Keld Albrechtsen glemmer det.
Jeg håber, han tænker grundigt over det.
Det har han brug for.
Den Biosafety Protocol, som her bliver omtalt, var den, som Greenpeace kaldte et historisk gennembrud.
Det vil jeg bare minde om.
Der er altså nogle, der har beskæftiget sig i hvert fald mindst lige så meget med miljø, som hr. Keld Albrechtsen har gjort, der har en noget anden vurdering af det.
Jeg erkender, at problemet med WTO's forrang frem for internationale miljøkonventioner ikke er afklaret.
Det er i virkeligheden uafgjort, idet man har ligestillet det, og dermed har vi et udestående problem.
Det skal vi have klaret.
Min pointe er bare, at hvis man vil styrke miljøet i den sammenhæng, så bliver man altså nødt til at kunne lave nogle internationale allianceopbygninger og ikke have den strategi, som Enhedslisten har, der hedder stå helt alene og forhandle hvert land for sig, for så får vi bilaterale forhandlinger med USA, og så vinder USA det hele, og det er til skade for miljøet.