Jette Gottlieb (EL), 2001-05-08:
Når vi har fremsat forslaget, er det jo, fordi vi synes, der ikke rigtig er sket noget, på trods af at denne meget store forståelse, som jeg nu hører fra alle ordførerne, rent faktisk har været til stede undervejs i forløbet, og når jeg snakker om forløbet, snakker jeg om forløbet siden den forespørgselsdebat, som Enhedslisten rejste for 3 år siden via den store konference, hvor Ombudsmanden bl.a. var inde osv. osv.
Det er min opfattelse, at der ikke er sket særlig meget, og derfor er det jo også lidt morsomt, at alle ordførere, der er med i forliget, nu hæfter deres stadige tøven op på en ny henvendelse, man nu har lavet til LAR.
Jeg mener: Det har jo dog trods alt været indbefattet i LAR's opgaver, at man løbende skulle følge op på den slags ting. Men vi er klar over, at det også er lovgrundlaget, der er årsag til mange af de skandaler, som vi oplever.
I Enhedslisten er vi altså af den opfattelse, at arbejdsløse, der er medlem af en a-kasse, og som på rimelig vis står til rådighed for arbejdsmarkedet, bør være berettiget til at modtage dagpenge.
Det lyder meget enkelt og let forståeligt, men vi er fuldstændig opmærksomme på, at den såkaldte aktive arbejdsmarkedspolitik reelt medvirker til at forplumre billedet ikke mindst set ud fra den arbejdsløses synspunkt.
Jeg vil ikke gå ind i en overordnet debat om aktiveringspolitikken, men holde mig til indholdet og intentionerne i vores eget beslutningsforslag.
som god nok.
Alle kender tilstrækkelig mange eksempler til at vide, at de også selv ville have skønnet anderledes, hvis de havde siddet med sagen i arbejdsformidlingen.
Det er på den måde, jeg mener, at opmærksomheden simpelt hen ikke har udløst nogen tilsvarende handlinger.
Vi synes ikke, det er rimeligt.
Det er en diskussion, som Folketingets politikere med garanti kan bruge meget tid på at føre, men for den arbejdsløse drejer det sig jo ikke om spørgsmål af akademisk interesse; det er hårde kendsgerninger.
For folk, der tit i forvejen står i en svær økonomisk og social situation, giver reglerne om selvforskyldt ledighed en fuldstændig horribel virkning, og menneskene får endnu et spark oveni og risikerer
at ryge fuldstændig ud af både arbejdsmarkedet og dagpengesystemet
Det konkrete indhold af vores beslutningsforslag handler om at give disse mennesker en chance.
For det første at fjerne det efter min mening fuldstændig groteske forhold, at arbejdsløse i aktivperioden ved én eneste fejltagelse, f.eks. det at glemme en aftale med AF, mister dagpengeretten med, hvad dertil hører af følgevirkninger.
Til sammenligning er de tilsvarende sanktioner for arbejdsløse i dagpengeperioden én uges karantæne, og for folk i arbejde, som bliver selvforskyldt ledige ved en ubegrundet opsigelse, er der tale om 5 ugers karantæne, men for dem i aktivperioden er det altså hele dagpengeretten, der ryger.
Det er præcis sådan et forhold, som Ombudsmanden gik ind og talte om, da han på konferencen gjorde det til sin sag at sige, at der var tale om alt for strenge krav, og at det i virkeligheden var en udfordring af retsbevidstheden, at der var så stramme krav.
Måske ville det i virkeligheden være mere rimeligt at sammenligne med en situation, hvor den arbejdende f.eks. sov over sig en enkelt dag - det er jo sådan en situation, der er tale om; det fører allerhøjst til en løftet pegefinger eller øjenbryn fra mester.
Så vores forslag går i al sin enkelhed ud på at ligestille sanktionsniveauet for folk i aktivperioden med det, der gælder i dagpengeperioden, et ganske enkelt og spinkelt forslag.
Altså første gang er sanktionen én uges karantæne
, og hvis det sker anden gang inden for et år, mister man dagpengeretten, og så kræves der 300 timer inden for 10 uger for at genoptjene den.
Ud over sådan en ligestilling af arbejdsløse i aktivperioden med folk i dagpengeperioden har vi et par forslag i øvrigt, f.eks. at den arbejdsløses a-kasse skal have mulighed for at foretage skøn i forbindelse med, at man melder afbud til en samtale i arbejdsformidlingen.
Men så risikerer a-kassen, at tilsynet fra DFA underkender det skøn, som ellers synes rimeligt.
I den konkrete sag havde a-kassen fundet det rimeligt, at den arbejdsløse havde meldt afbud inden mødet med AF skulle finde sted.
Det var altså ikke et spørgsmål om en forglemmelse, for han havde simpelt hen meldt afbud med den begrundelse, at han havde fået en aftale med en mulig køber af hans hus.
Og så for lige at understrege, at det ikke var helt urimeligt at betragte sømanden som stående til rådighed, ja, så fik han faktisk ordinært arbejde en uge efter et andet sted i landet, og det var præcis derfor, han skulle sælge sit hus.
En sådan sag kan skabe umådelige mængder af ballade i systemet.
Vi tillader os også i forslaget at pålægge arbejdsformidlingen pligter, nemlig pligten til at minde den arbejdsløse om problemet hurtigst muligt, hvis vedkommende ikke dukker op til aftalt tid.
Det kunne man kalde formynderi, som CD's ordfører gjorde, men jeg mener altså, at det vil være ganske fornuftigt, hvis man får sådan en melding om, at man altså har glemt et eller andet og derfor skyndsomst, hvis det ikke er af ond vilje, kan nå at genoprette skaden.
Forslagets næstsidste element har også til formål at styrke den arbejdsløses rettigheder i forbindelse med aktiveringen.
Vi mener, at der er brug for en præcisering af, at uddannelser og jobtræningstilbud skal opfattes som tilbud og skal opfattes som et tilbud om opkvalificering med henblik på at skaffe den arbejdsløse tilbage i ordinært arbejde.
Det skulle jo være hele formålet med det.
Der er masser af eksempler på, at man som arbejdsløs kan være tvunget til at henslæbe en del af tilværelsen i formålsløse projekter eller kurser.
Det må være en rimelig ting, at man også som aktiveret har ret til at sige den slags projekter fra.
Selvfølgelig kræver det så, at der bliver udarbejdet en alternativ handlingsplan, men det må være rimeligt, at man kan konstatere, at det projekt, man er blevet hensat til, faktisk ikke svarer til de krav, der er om, at det skal have et formål om at føre en tilbage i ordinært arbejde.
Endelig vil vi fremhæve retssikkerheden, som bl.a. består i, at man som arbejdsløs fra den ene dag til den anden kan fratages dagpengeretten på baggrund af f.eks. en a-kasses eller DFA's skøn, mens man kan vente i månedsvis, nogle gange i årevis, på behandlingen af en eventuel klage over sådan et skøn.
Og det er jo en af de ting, der gør, at arbejdsministerens indvending selvfølgelig er korrekt, for man kan klage, men vilkårene ved sådan en klage er altså bare ikke sådan, at det ligestiller parterne.
Selv hos CD og Dansk Folkeparti hørte jeg åbenhed over for nogle af tingene, så det er muligt, at der kan komme noget ud af det.