Lene Espersen (KF), 2004-01-29:
Beslutningsforslaget indebærer, at Folketinget pålægger regeringen inden den 30. marts 2004 at fremsætte lovforslag, der med virkning senest fra den 1. januar 2005 skal sikre, at intet medlem af en arbejdsgiverforening, erhvervsorganisation eller faglig organisation gennem medlemskab eller kontingentbetaling kan pålægges direkte eller indirekte at bidrage med økonomisk støtte til partipolitisk arbejde, medmindre den pågældende frivilligt har givet sit udtrykkelige positive samtykke til det. Ifølge bemærkningerne til forslaget bør de pågældende regler udformes sådan, at lovgivningen giver udtrykkelige garantier for, at manglende samtykke for den enkelte medfører reduktion i den pågældendes kontingentbetaling eller på anden måde har en reel indflydelse på organisationens dispositionsret over kontingentindtægter og organisationsformuen.
Det fremgår af bemærkningerne til beslutningsforslaget, at en gennemførelse af forslaget også skal betyde, at faglige foreningers bidrag til politiske partier vil være begrænset til de beløb, som de medlemmer, der ønsker at støtte partipolitiske formål, har indbetalt til organisationen.
Beslutningsforslaget vedrører spørgsmål, som vi tidligere i en række tilfælde har drøftet i Folketinget, bl.a. fremsatte SF i 2001 et beslutningsforslag, der indeholdt forslag om nogle af de samme spørgsmål. I Dansk Folkepartis beslutningsforslag er det ikke anført, hvordan de nævnte forslag nærmere skal udmøntes i lovgivningen.
I overensstemmelse hermed vil jeg i det følgende koncentrere mig om de mere principielle retningslinjer for en kommende lovgivning, som er angivet i beslutningsforslaget.
De gældende regler om økonomisk støtte til politiske partier fremgår som bekendt af lov om private bidrag til politiske partier og offentliggørelse af politiske partiers regnskaber.
Loven blev efter en meget grundig debat vedtaget i 1990 af et bredt flertal af Folketingets partier.
I overensstemmelse med forarbejderne til denne lov er det den enkelte forening, der gennem sine vedtægter afgør spørgsmålet om, hvorvidt foreningen af sin formue kan yde bidrag til politiske partier.
Som det er i dag, er det altså ikke lovgiver, men den enkelte forening, som via sine kompetente organer afgør, om foreningen skal yde bidrag til politiske partier.
Loven har således bl.a. ikke til hensigt at udelukke, at en faglig forening yder støtte til partipolitiske formål.
Den afgørende grundtanke i beslutningsforslaget synes at være, at man fremover skal bryde med det princip om den enkelte forenings selvbestemmelsesret.
I bemærkningerne til forslaget er det således bl.a. anført, at den faglige organisation samlet kun bør yde beløb til et politisk parti, der svarer til indbetalingerne fra medlemmer, som har anmodet om, at et indsendt beløb videregives til et politisk parti.
Regeringen finder ikke, at man bør rokke ved det grundlæggende princip om den enkelte forenings selvbestemmelse.
Det bør således ikke være lovgivningsmagten, men den enkelte faglige forening, der beslutter, hvorvidt foreningen skal yde bidrag til politiske partier gennem sin formue.
Når der inden for en faglig forening skal tages stilling til, hvorvidt der bør ydes støtte til et politisk parti, bør det altså være medlemmerne, der i sidste ende via foreningens kompetente organer afgør sådan et spørgsmål.
At indføre regler i lovgivningen, der ikke respekterer denne grundlæggende ret til selvbestemmelse, når det gælder private bidrag til politiske partier, vil efter regeringens opfattelse være fremmed i forhold til vores almindelige traditioner på dette områder. Regeringen kan således ikke støtte den grundtanke, som ligger i beslutningsforslaget og som går ud på at ophæve princippet om den enkelte faglige forenings og dens medlemmers ret til at bestemme, hvorvidt foreningen vil yde støtte til politiske partier.
Til den netop omtalte grundtanke i beslutningsforslaget knytter der sig også et forslag om at erstatte den nuværende såkaldte framelderordning med en tilmelderordning.
Loven om private bidrag til et politisk parti indebærer, at ethvert medlem af f.eks. en fagforening eller en arbejdsgiverforening har mulighed for at blive fritaget for at betale bidrag til politiske partier eller partipolitiske formål i øvrigt.
Regeringen kan kun være enig i dette princip om frivillighed for det enkelte medlem.
Det vil ikke være acceptabelt, hvis medlemmer af en arbejdsgiverforening, fagforening eller anden faglig sammenslutning mod deres vilje og gennem deres medlemskontingent skulle bidrage til et politisk parti.
I så fald ville det indebære, at det enkelte medlem ikke kunne komme til gennem sit kontingent at yde bidrag til et politisk parti eller partipolitiske formål i øvrigt ved at forholde sig passiv. Indførelsen af en tilmeldeordning ville således indebære, at der kræves en aktiv handling af det enkelte medlem, hvis vedkommende gennem sin kontingentindbetaling ønsker at støtte partipolitiske formål.
Ud fra dette kan man derfor også have sympati for en tilmeldeordning frem for en frameldeordning.
Samtidig vil jeg dog på det punkt sige, at der - som det sikkert er de fleste bekendt - i 1995 blev indgået en politisk aftale mellem de daværende regeringspartier og et af de nuværende partier i regeringen, nemlig Det Konservative Folkeparti.
Det skete i forbindelse med gennemførelsen af en ændring
af loven om private bidrag til politiske partier.
Selv om Det Konservative Folkeparti dengang foretrak at få indført en tilmeldeordning, viste det sig, at der ikke kunne samles den fornødne opbakning til dette blandt de partier, som indgik i den politiske aftale.
Det fremgår af bemærkningerne til beslutningsforslaget, at der for de medlemmer af en faglig forening, som ikke ønsker at støtte politiske partier, bør ske en forholdsmæssig reduktion i kontingentindbetalingen til foreningen. Her vil jeg henvise til det, jeg var inde på før, nemlig den faglige forenings selvbestemmelse.
Lovgivningen skal ikke blande sig i sådanne spørgsmål.
Jeg vil i den forbindelse tilføje, at der naturligvis ikke er noget til hinder for, at en forening gennem en nedsættelse af medlemskontingentet i tilfælde, hvor foreningen via sine medlemmer f.eks. har besluttet at afskaffe eller reducere en hidtidig støtte til politiske partier.
Beslutningsforslaget lægger også op til, at reglerne om organisationers årsregnskab fremover udformes sådan, at det af årsregnskabet skal fremgå, om der ydes tilskud til partipolitisk arbejde.
I dag har vi i lov om private bidrag til politiske partier og offentliggørelse af politiske partiers regnskaber regler, der forpligter de politiske partier til at offentliggøre et årligt regnskab, der bl.a. skal indeholde en række nærmere oplysninger om bidrag, som det pågældende politiske parti har modtaget fra private organisationer og enkeltpersoner.
Disse regler bør efter regeringens opfattelse ikke suppleres med nye regler om de private organisationers regnskabsaflæggelse.
Det afgørende er, at der er en gennemsigtighed og offentlighed, når det gælder private bidrag til politiske partier, og dette formål er allerede vedtaget med de nævnte regler i loven om de politiske partiers regnskabsaflæggelse.
Som det er fremgået, kan regeringen ikke støtte den grundtanke, som beslutningsforslaget bygger på, og som indebærer, at lovgivningen nærmere skal regulere, i hvilket omfang faglige foreninger skal støtte partipolitiske formål.
Regeringen går ind for at videreføre de gældende principper om selvbestemmelse, når det gælder faglige foreningers beslutninger om, hvorvidt foreningen vil yde støtte til politiske partier.
Herudover indeholder forslaget en række underliggende delelementer.
Som jeg har redegjort for, kan regeringen heller ikke give sin opbakning til dem.
Sammenfattende kan regeringen således ikke støtte beslutningsforslaget.