runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-11-18:
Til hr. Bjarne Laustsen vil jeg gerne give et tilsagn om, at vi skal følge implementeringen af det her, og mit mål er selvfølgelig også, at alle efter implementeringen kan sige: Det er vi dækket ind af, og det er vi godt tilfredse med.
Så derfor synes jeg, at jeg vil give tilsagn om, at vi kan se på de spørgsmål, der er blevet rejst, både hvad vi kan gøre for ordblinde med hensyn til implementeringen, a-kasser, andre aktører.
Formålet med de negative hændelser er jo at få en kontrol på de tilfælde, hvor der er en uoverensstemmelse mellem kassen og direktoratet, og der vil vi gerne se på det her.
Det er så gjort op til, at det antal sager ville svare til 16 årsværk - jeg tror, det står i bemærkningerne til lovforslaget.
Men skulle det være så heldigt, at der ikke er basis for noget som helst, skal jeg ikke være den, der modsætter mig, at man kan spare på personalet i den offentlige sektor.
Så er jeg glad for, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil erkender, at det er en politisk uenighed.
Det lød bare, som om vi var ude på at være onde, at vi ville forfølge mennesker, at vi ville straffe mennesker, og det var såmænd bare den indfaldsvinkel til det politiske arbejde, som jeg synes måske lige krævede, at vi siger, at vi respekterer hinanden som politisk uenige, og det er jeg glad for at fru Pernille Rosenkrantz-Theil gjorde.
Ole Sohn (SF), 2002-11-18:
Jeg vil gerne sige, så det ikke skal misforstås: Jeg kunne aldrig nogen sinde drømme om at arbejde for at bevare et system, hvis det ikke er godt nok.
Man kan da aldrig nogen sinde argumentere for at bevare et a-kasse-system for systemets skyld.
Det har da aldrig nogen sinde været arbejderbevægelsens opgave.
Aldrig nogen sinde.
Det, man skal sørge for, er, at den arbejdsløse får bedst mulige forhold.
Jeg vil i øvrigt også anholde, at hr. Ole Vagn Christensen siger: Hvis man skulle vælge at tage den ydelse.
Hvem vælger at tage kontanthjælp?
Hvem vælger at tage kontanthjælp?
Nej, problemet er, at man skulle have løst det på den måde, som LO foreslog, ved ikke at tage udgangspunkt i husstandsindkomsten, som man gør i dag.
Så kan det give nogle problemer.
Men vi ved alle sammen godt, at for langt, langt hovedparten af alle de folk, som er arbejdsløse, som kun har arbejdsløshed som problem, er det altafgørende at komme i arbejde, for hele vores samfund bygger på den status, at man har et arbejde.
Så det er slet ikke et problem.
Det er en falsk problemstilling, Socialdemokratiet har påtaget sig for at argumentere for, at man har sagt ja til nogle nedskæringer, som man grundlæggende er imod. Til hr. Anders Samuelsen vil jeg sige: Jamen jeg anerkender jo - jeg vil gerne gentage det - at det, at man kan vælge andre aktører, er nyt.
Man kan godt som arbejdsløs sige, at man vil have en anden aktør, men den anden aktør skal jo også kunne modtage det.
Det, jeg mener burde være et problem for os herinde, er, at det er de ledige, som har de største problemer, det er sværest at sætte i gang igen.
Det er også dem, der får sværest ved at udnytte valget af andre aktører.
Og det er derfor jeg siger, at det, man skulle have gjort, var at sørge for, at de 30 pct. kunne komme i aktivering lang tid før med en kompetencegivende uddannelse.
En anden aktør kan jo ikke overrule reglerne og sige: Her, kom over til os, vi kan godt give dig en kompetencegivende uddannelse lang tid før, at de kan i det offentlige system.
Det går jeg ud fra vi er enige om.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-11-18:
Jeg vil godt starte med at sige hr. Ole Sohn tak for tilsagnet om, at de her ikke er et socialt problem, den gruppe, vi taler om.
Og derfor: For mig er ledighed nemlig ikke en social situation, og det kan jeg også forstå det
heller ikke er for hr. Ole Sohn
Men mit spørgsmål til hr. Ole Sohn er så, at når det har vist sig, at et sammenfald omkring kontanthjælp, boligydelser, og hvad der ellers er, viser, at man kan få mere på kontanthjælp ved at tage den ydelse som ledig med kun et ledighedsproblem, end man kan ved de maksimale dagpenge, er hr. Ole Sohn så ikke enig i, at det så er nødvendigt, hvis man skal bevare et dagpengesystem og troværdigheden over for et dagpengesystem, at der gribes ind over for den slags uhensigtsmæssigheder?
Anders Samuelsen (RV), 2002-11-18:
Jeg synes, hr. Ole Sohn forsøger at slippe uden om, hvad konklusionen egentlig er i den pointe, jeg prøver at fremhæve.
Pointen er jo, at hvis man har en mulighed for at vælge en anden aktør, som man selv mener leverer en bedre vare, og som også ifølge alle målinger leverer enten den samme eller en bedre vare, når det gælder om at komme tilbage på arbejdsmarkedet, kan man gøre det.
Det er da det samme som at give den ledige en ret til at fravælge håbløs aktivering, og det er den ret, hr. Ole Sohn efterlyste.
Det er det, vi har givet, så hvad mere kan man ønske sig?
Bjarne Laustsen (S), 2002-11-18:
Men jeg fik ikke svar fra hr. Ole Sohn på spørgsmålet, om det ikke altid skal kunne svare sig at arbejde, og om det ikke er en god idé og også kan lønne sig at være forsikret og organiseret og betale sit efterlønskontingent frem for at stå uden for.
Hvis det ikke skulle være tilfældet - og det er det jo af og til, det ved SF også godt - hvordan vil man så løse det problem?
Det har vi forsøgt, men ikke ved generelle satsnedsættelser, så derfor er der ingen overensstemmelse mellem det, man påstår, vi gør, og det, vi virkelig gør.
Vi har ikke lavet generelle satsnedsættelser, vi har løst et moralsk og politisk problem, men hvis det skal kunne svare sig at forsikre sig og organisere sig, må SF også have et problem.
Så er der spørgsmålet om, hvor mange henvendelser hr. Ole Sohn har fået om, at folk følte, de fik for lidt aktivering, om der er nogen eksempler på det.
Jeg har til gengæld mødt mange, som mente, de fik for meget aktivering.
Ole Sohn (SF), 2002-11-18:
Lad mig starte med det sidste.
Jo, jeg vil meget gerne bekræfte, at det er en nyskabelse, at man har ret til at vælge en aktør.
Men det var heller ikke det, der var min pointe, for jeg anerkender fuldt ud, at det kan man gøre.
Min pointe var den ret, den arbejdsløse får til at sige fra over for et meningsløst aktiveringsforslag.
Til fru Pernille Rosenkrantz-Theil vil jeg sige: Man behøver såmænd ikke gå så langt tilbage i historien som til 1920'erne, man kan jo se, hvordan forholdene er i eksempelvis dagens USA.
Her har man det princip, at man sænker ydelserne, og så siger man, at folk kan arbejde for ydelserne eller for noget, der svarer til ydelserne.
Men den form for økonomi skaber naturligvis ikke flere arbejdspladser.
Hvis folk er arbejdsløse, kan man godt være i den situation, at den arbejdsløse ikke kan få et job, fordi vedkommende ikke har de rette kvalifikationer.
Det kan være med til at skabe arbejdspladser og jobmuligheder, og det, min kritik af det nuværende forslag går på, er, at man ikke giver tilstrækkelige muligheder.
Om kontanthjælp vil jeg sige til hr. Ole Vagn
Christensen, at man jo kan diskutere, hvad det egentlig er. Men for mig at se er det en social ydelse, og så kan man kalde det dagpenge eller kontanthjælp, det er fuldstændig ligegyldigt.
Folk, der ikke har andet problem end arbejdsløshed, og som går på kontanthjælp, får nedsat deres ydelse.
Det har Socialdemokratiet indtil sommerferien sagt klart fra over for, og jeg har stadig ikke fået noget svar på, hvorfor Socialdemokratiet har ændret opfattelse.
Så til det med procenterne, de 70 pct. og 30 pct.
Jeg refererer kun de tal, jeg har fået oplyst under forhandlingerne om arbejdsmarkedsreformerne, og de siger, at 70 pct. af de arbejdsløse selv finder et job.
Det viser
statistikken, så det går jeg ud fra er korrekt.
Men det er de sidste 30 pct., der er problemet, og mit spørgsmål var: Får de bedre mulighed for at komme tidligere i aktivering med den nuværende reform?
Svaret er jo nej, hvis hr. Ole Vagn Christensen skulle have glemt det.
Anders Samuelsen (RV), 2002-11-18:
Eftersom det er et af de helt, helt afgørende elementer i reformen, at vi fremover inddrager andre aktører i indsatsen, er det altså også ret afgørende, at den ledige faktisk får en ret til, en mulighed for at vælge.
Der står ikke, at den ledige eventuelt kan gives en mulighed for at vælge.
Der står, at den ledige har mulighed for at vælge mellem aktører, som har samme effektivitet, eller endnu bedre: vælge en anden aktør, som har en bedre effektivitet.
Det er da et helt, helt afgørende skifte i forhold til det, vi har set hidtil,
det må hr. Ole Sohn da anerkende.
Der står ingen steder, at det er noget, som måske kan gives.
Det er en ret, den ledige får, og jeg vil altså godt have, at hr. Ole Sohn anerkender, at det er et markant skift og en markant forbedring i forhold til, hvad vi har set før, og forhåbentlig også vil være medvirkende til, at vi ser meget mindre håbløs aktivering, end vi har set tidligere.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-11-18:
Det bliver altså mere og mere vanvittigt.
Man pålægger ikke kun den arbejdsløse skylden for at være arbejdsløs
, nu pålægger man også sagsbehandleren skylden for ikke at kunne finde et arbejde til vedkommende.
Jeg vil spørge hr. Ole Sohn: I 1920'erne var der mig bekendt ret stor arbejdsløshed i Vesteuropa, herunder Danmark.
Men der var stort set ikke nogen socialhjælp, der var stort set ikke andet end fattighjælp på det tidspunkt, og i øvrigt var begrebet sagsbehandler overhovedet ikke opfundet.
Kan hr. Ole Sohn oplyse mig om, hvordan det så kan være, at en arbejdsmarkedsreform, som indfører lavere ydelser og pålægger sagsbehandleren ansvaret for arbejdsløshed, skulle kunne skaffe mere beskæftigelse?
Ingen af de partier, der har aftalt reformen, har kunnet oplyse mig herom, men måske kan SF være behjælpelig.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-11-18:
Hr. Ole Sohn var inde på en statistik.
Jeg ved ikke, hvor hr. Ole Sohn har den statistik fra, men det kunne jo være meget interessant at høre.
Med den forbedrede beskæftigelse og med de mange jobordninger, der er, kan man så sige, at det er et 70/30 pct.s forhold?
Det gjorde hr. Ole Sohn, men det var ikke så meget det, jeg vil ind på.
Det kunne jeg godt tænke mig
Der er tale om, at man har rørt ved loftet, og man har også lavet et hegn omkring kontanthjælpsmodtagere som kun har ledigheden som et problem, men det kan vel aldrig nogen sinde være sociale tilfælde?
Hr. Ole Sohn skal have tak for sine bemærkninger.
Og derfor forstår jeg slet ikke, at hr. Ole Sohn ikke vil bevæge sig ind i, at når man er i den situation, at man sådan set har et forsikringssystem, et a-kasse forsikringssystem, som prøver på at afbøde alle de dårlige virkninger, der kan være, så er der mulighed for, at man kan spekulere i at sige: Jamen det kan ikke betale sig at være medlem af det her system, af det her fællesskab.
Og så vil hr. Ole Sohn stå her og sige, at det problem skal vi ikke gøre noget ved.
Der må jeg så spørge hr. Ole Sohn: Accepterer hr. Ole Sohn det arbejdsløshedskassesystem, vi har, med de maksimumssatser, vi har, eller er det dét, hr. Ole Sohn sådan set mener der gennemgående og hele vejen igennem er forkert?
Ole Sohn (SF), 2002-11-18:
Jeg vil gerne starte med at sige til hr. Bjarne Laustsen
, at hvis Socialdemokratiet ikke havde fulgt den taktik under forhandlingerne, at man insisterede på, at forhandlingerne skulle foregå i den gamle forligskreds - givetvis ikke for at holde SF ude, men for at holde Dansk Folkeparti ude - men i stedet havde sagt: Vi tager de åbne forhandlinger - ja, så havde Dansk Folkeparti, Socialdemokratiet og SF siddet ved siden af hinanden, og hvis vi alle tre havde haft den samme opfattelse, som vi har haft før, havde der været tre partier, der udgjorde et flertal, og som kunne have sagt: Der skal ikke skæres i de sociale ydelser.
Men Socialdemokratiet valgte en anden taktik, som splittede den front, og dermed har vi fået dårligere ydelser, så det beklager jeg. Til hr. Anders Samuelsen vil jeg sige, at det er rigtigt, at der i aftaleteksten står, at der er flere muligheder for de arbejdsløse.
Men min pointe er, at en mulighed skal være en rettighed, og det vil jeg gerne kæde sammen med det sidste, hr. Jens Vibjerg sagde, nemlig at den private jobtagning er nummer ét foran den offentlige.
Det er jeg fuldstændig enig i, for det er via den private jobtræning, man sikrer varig beskæftigelse.
Anders Samuelsen (RV), 2002-11-18:
Må jeg være så fri at påpege, at i den forligstekst, som hr. Ole Sohn netop har stået og harceleret over og brokket sig over, fordi den ledige ikke er i besiddelse af nogen som helst form for rettigheder i forbindelse med dårlige aktiveringstilbud, er det faktisk omtalt under punkt 5, at andre aktører skal inddrages i beskæftigelseseffekten.
Der står ved fjerde bullet, at den ledige har ret til at klage over handlingsplanen og tilbuddene, uanset om der er tale om offentlige eller private aktører.
Der står også i den næste bullet, at når der er flere aktører, hvad enten de er offentlige eller private, som med samme effektivitet kan forventes at bringe den ledige i beskæftigelse, skal den ledige selv have mulighed for at vælge.
Det er faktisk rettigheder, som den ledige får, og især for det sidste punkts vedkommende er det rettigheder, som den ledige ikke har haft tidligere.
Det er en markant forbedring, og det vil jeg gerne have at hr. Ole Sohn anerkender.
Bjarne Laustsen (S), 2002-11-18:
Jeg synes lige, jeg også vil blande mig lidt i debatten, for det kan jo ikke hjælpe noget, at hr. Ole Sohn står og stiller spørgsmål til sig selv og svarer selv.
Det kunne selvfølgelig godt gå et stykke tid, men der er jo trods alt en begrænsning.
Vi har masser af fortolkninger af, hvordan et forlig skal være, men vi ved alle sammen, at i sidste periode ville SF gerne være med - ikke i første omgang med aftalen fra 1998, men gerne senere.
Men da blev man holdt ude af Venstre og De Konservative, som ikke ønskede at få SF med.
Nu har man lige pludselig opfundet en ny model for at få Dansk Folkeparti med, og det må så være.
Men hvis det var sådan, at SF havde været med, kunne SF selvfølgelig også have været med til at trække resultatet i den rigtige retning, og jeg vil gerne beklage, at SF ikke har været med.
Men kan vi ikke lige få SF's svar på, om ikke det altid skal kunne svare sig at arbejde, om ikke det altid skal kunne svare sig at forsikre sig og organisere sig og være en del af det kollektive system i samfundet.
Og hvor mange henvendelser har hr. Ole Sohn i øvrigt fået om, at der er nogle arbejdsløse, der har fået for lidt aktivering?
Det kunne da være ret interessant at vide.
Lars Barfoed (KF), 2002-11-18:
Nu synes jeg, det er lidt tidligt at tage fat på at førstebehandle et lovforslag, der egentlig først er sat på dagsordenen til i morgen.
Skal vi nu ikke lade ordførerne på det lovforslag tage sig af den sag i morgen?
Jeg konstaterer, at vi er enige om det principielle, at det, vi står og taler om nu, er en arbejdsmarkedsreform, der skal bringe flere i arbejde og ikke mindst skabe et mere rummeligt arbejdsmarked, og at det i høj grad står og falder med, at den bliver positivt modtaget ude på arbejdspladserne.
Det tror jeg også at den politiske konstellation bag det her forlig er med til at tilsige, så det er jeg optimistisk med hensyn til, og vi vil selvfølgelig følge det meget nøje.
Bjarne Laustsen (S), 2002-11-18:
Jeg vil gerne kvittere for de pæne ord.
Nu sidder De Konservative jo i regering, og derfor har de jo mulighed for at holde det store regeringsparti, Venstre, i frakkeskøderne på de her felter, hvor der skal leveres noget.
En væsentlig del af debatten er jo gået på, om der er satsnedsættelser i den reform her eller ej, og det tætteste, vi kommer på det, er jo i forhold til de unge.
Der skal vi allerede behandle et lovforslag i morgen her i denne sal, der går på, hvilke krav det er, arbejdsgiveren skal opfylde.
Vi kan jo ikke sidde og forhandle ting på det her område, som hører hjemme under undervisningsministeren, men det ville jo give et vældigt løft, hvis arbejdsgiverne vil tage nogle af de 12.000 unge, der går i skolepraktik, og have dem ud i virksomhederne.
Det vil jo give et helt andet løft i forhold til de unge kontanthjælpsmodtagere, som er ude i kommunerne, og det vil give en effekt op igennem systemet
, hvis arbejdsgiverne begynder at efterspørge nogle af de unge.
Det er jo lige nøjagtig det, vi mangler, for at vi kan få det luft i systemet, at arbejdsgiverne begynder at efterspørge også de unges arbejdskraft
Lars Barfoed (KF), 2002-11-18:
Jeg forstår, vi er rørende enige om, at arbejdsmiljøet er vigtigt, og det er så dermed slået fast.
Altså det her fører jo ikke nogen steder hen, især ikke hvis vi taler om et rummeligt arbejdsmarked, hvis ikke også arbejdsgiverne arbejder positivt med.
Derfor synes jeg også, det har været glædeligt at konstatere, at for så vidt angår muligheden for at integrere flere indvandrere på arbejdsmarkedet herhjemme, hvad vi jo virkelig har behov for, og hvor der er et enormt arbejdskraftpotentiale, er arbejdsgiverne jo meget konstruktivt sammen med fagbevægelsen, ligeledes meget konstruktivt, indgået i drøftelser her i sommerens løb om mulighederne for at integrere indvandrere gennem sådan nogle trinvise integrationsmodeller. Nu skal vi så se det udmøntet i praksis, men jeg synes, det er glædeligt at konstatere, at indtil nu ser det ud til, at både arbejdsgiversiden og arbejdstagersiden vil tage imod de muligheder, vi etablerer her, og det skal vi selvfølgelig løbende holde øje med at de gør og politisk lægge det fornødne pres på, at det også er tilfældet.
Bjarne Laustsen (S), 2002-11-18:
Væsentlige dele af aftalen er vi jo hundrede procent enige om og også om intentionen, men det kan jo kun lade sig gøre, hvis fagbevægelsen løfter sin del, og det private erhvervsliv løfter sin del af opgaven.
Men vi har valgt ikke at stille specifikke krav og måltal op, som man gjorde i 1998, og lave hensigtserklæringer og stille krav, som arbejdsgiverne ikke levede op til alligevel, med henblik på at skabe 10.000 jobtræningspladser.
Det ved vi alle sammen ikke lykkes.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-11-18:
Det var hr. Lars Barfoed, som lagde en række ting frem, hvor jeg bare pointerede, at arbejdsmiljøet manglede.
Derfor er jeg selvfølgelig glad for det svar, vi her har fået, at man godt kan se, at der er nogle problemer. Det kunne vi ikke for en måned siden, men det er da dejligt, at man er i den situation nu.
Så kan det godt være, at vi også kan finde de løsninger, der skal til for at undgå udstødelse og udelukkelse fra arbejdsmarkedet.
Hr. Lars Barfoed lader sig så, men det er jo, fordi hr. Lars Barfoed er ny herinde, ligesom føre med af sådan et spørgsmål, som bliver rejst af hr. Bent Bøgsted.
Det, vi bare lige skal være klar over, er sådan set den stigende arbejdsløshed.
Det er jo derfor, vi har været med til at sikre, at der bliver tryghed omkring de arbejdsløse, for vi har ikke helt troen på, at man vil gøre det, der er nødvendigt for arbejdsmiljøet, efter det, vi har set gennem tiden.
Derfor synes jeg, at det håndslag, som hr. Lars Barfoed her har givet, er et godt håndslag til at kunne komme videre på.
Jens Vibjerg (V), 2002-11-18:
To ting.
For det første: Er hr. Ole Sohn ikke enig i, at når vi ser på det, der er effektivt for at få folk i arbejde - og jeg håber, vi er enige om, at det er dét, det handler om for de ledige - er det først privat jobtræning, så offentlig jobtræning og så uddannelsesaktivering.
Det rangerer altså væsentlig længere nede på listen.
Så må det åbenbart også være forbigået hr. Ole Sohns opmærksomhed, hvad forslaget, vi behandler her, indeholder.
Hr. Ole Sohn mente, at vi ville komme meget længere, hvis der på afkrydsningsskemaet skulle krydses af af sagsbehandleren, at »jeg tror, at dette her det fører til almindeligt arbejde«.
Men i forslaget her så går vi jo et milelangt skridt længere, netop fordi vi også lægger op til, at det ikke er nok med, at de skal tro på det.
Næh, deres aflønning afhænger af, om det giver et resultat, og det er da noget, der vil noget.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-11-18:
Nej, jeg ytrer mig såmænd udelukkende om, hvad jeg mener er konsekvenserne af denne her regerings og den tidligere regerings fælles politik på det her område.
Det kan godt være, at det ikke er med onde hensigter, I gennemfører dem, men ikke desto mindre er konsekvensen den samme.
For den familie, der får 1.000 kr. mindre om måneden at leve for, er det fuldstændig fløjtende underordnet, om I gør det med gode hensigter, eller I gør det med onde hensigter.
Konsekvensen af politikken er den samme, og dermed er det ikke hensigterne, jeg kritiserer, men konsekvenserne.
Jens Vibjerg (V), 2002-11-18:
Jeg kan egentlig ikke forstå, hvorfor hr. Ole Sohn er så negativ over for offentlig jobtræning.
Hvis hr. Ole Sohn bladrer tilbage i de papirer, vi har fået omkring »Flere i arbejde«, det, regeringen fremlagde, så vil hr. Ole Sohn se, at offentlig jobtræning giver en næsten dobbelt så høj selvforsørgelsesgrad - og det må være det, det handler om: at man bliver selvforsørgende, efter man har været igennem et aktiveringsprojekt.
Den er næsten dobbelt så stor, som den er i et uddannelsesaktiveringsprojekt.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-11-18:
Nå nej, det er rigtigt, hvordan siger man det så
Jeg er uenig i ministerens og Socialdemokratiets og andres mål. Ganske simpelt.
Jeg har heller ikke nogen forventninger om, at folk herinde mener, vi er idioter, når vi er uenige om sager.
Det er ren og skær uenighed.
Og jeg synes, det er noget arrogant, at man skal belæres om at tænke sig om en gang mere blot på grund af, at man er uenig.
Jeg troede, det var det fremmeste formål med det her Ting, at der skulle være uenighed.
Nej, jeg tror bestemt ikke, I alle sammen er idioter.
Jeg kan godt tænke mig om en gang mere; det er derfor, vi har tre behandlinger af lovforslag.
Men jeg er ret sikker på, at jeg ikke kommer frem til et nyt resultat.
Nej, jeg tror ikke, I er idioter.
Jeg er uenig i jeres mål ...
Bjarne Laustsen (S), 2002-11-18:
Jeg vil godt sige, at i forhold til ministerens kommentarer vil jeg gerne takke for de positive tilsagn. Det, der er meget, meget vigtigt, når man laver så stor en aftale som den her, er, at implementeringen af den kommer til at fungere godt, og at man i forhold til lovgivning, bekendtgørelser osv. lever op til de intentioner, der er i aftalen.
Jeg håber, at når vi er færdige med det projekt, er det opfyldt.
Derfor var jeg også glad for at se kommentarerne i de meget omfattende høringssvar, der var, for jeg synes faktisk, der er givet mange gode svar på det. Der kan stadig væk godt være nogle punkter, og der vil vi selvfølgelig under udvalgsarbejdet se på, om det er i orden.
Men f.eks. var der en kommentar fra de ordblinde, som havde ønsket, at der var mulighed for noget mere.
Ministerens kommentar hertil er, at det kan lade sig gøre i forhold til specialundervisningen, for så kan vi gøre noget ekstra for den gruppe her.
Og det er den måde, vi gerne vil løse de her helt konkrete problemstillinger på, som kan opstå.
Men hvis vi støder på, at a-kassens formålsparagraf er et problem, deltager vi selvfølgelig også gerne i at tilrette det, sådan at a-kasserne kan klare opgaven.
Så i forhold til andre aktører: Det er jo et nyt område for mange.
De skal ikke lokkes i en fælde, men de skal have muligheden for at gå ind og overtage nogle opgaver.
Og noget af det, der er interessant, er selvfølgelig i forhold til de forhandlinger.
Vi kender jo ikke alle spillereglerne endnu, men hvis man går ind og overtager opgaver - det kan f.eks. være, at en hel a-kasse på landsplan går ind og overtager nogle ting i forhold til AF -
Så stillede jeg et spørgsmål tidligere om negative hændelser.
Det er jo rigtigt, at vi er blevet enige om, at de skal sendes fra a-kassen til direktoratet.
Det er nyt for mig, at der skulle være 16 årsværk til at behandle det.
Derfor må mit spørgsmål til ministeren være: Hvis det viser sig, at der ikke er grund til at påklage kassernes afgørelser i forhold til negative hændelser, er der jo ingen grund til, at vi registrerer blot for registreringens skyld.