Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-04:
Jeg vil gerne sige tak til alle de ordførere, som har understreget behovet for at have en debat om situationen
omkring Burma, og også sige tak for den interessante vinkel på debatten, som opstod, da hr. Steen Gade fremlagde det synspunkt, at vi skulle have en mere generel diskussion om offentlig indkøbspolitik og menneskerettigheder, som jo også fik støtte fra andre ordførere, og som, hvis der er flertal for det ønske om en sådan debat i Folketinget, jo kan blive et væsentligt skridt videre i menneskerettighedsdiskussionen. Jeg vil i hvert fald gerne fra Enhedslistens side give tilsagn om, at det indgår vi også meget gerne i, og det vil så være et nyttigt resultat af den her debat.
Det er det ikke.
Det er rettet til virksomheder, som handler med det offentlige i Danmark, og som det offentlige indkøber varer eller tjenesteydelser fra.
end de bedømmelser, som nogle ordførere har lagt frem.
Det betyder f.eks., som det, der er nævnt om Texaco, at man kan forestille sig, at store firmaer, multinationale selskaber, som også handler i Danmark, vil lade sig påvirke af en sådan lovgivning, hvis den også blev indført i Danmark.
Så effekten vil altså være større, end nogle ordførere måske i første omgang har troet.
Så vil jeg gerne sige til de borgerlige ordførere - især hr. Niels Ahlmann-Olsen, som ligefrem mente, at forslaget var en populistisk klapjagt på dansk erhvervsliv, men i så tilfælde burde hr. Niels Ahlmann-Olsen have sagt det internationale erhvervsliv - at det altså ikke er rettet specielt til det danske erhvervsliv.
Jeg må selvfølgelig tage afstand fra synspunktet, og jeg kan bare konstatere, at de borgerlige i Venstre og De Konservative altså sætter
snævre danske erhvervsinteresser over menneskerettighederne i den her sag.
Ministeren har henvist til to synspunkter.
Det er jo et synspunkt, jeg er enig i.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Derfor er det efter nøje overvejelse, at Enhedslisten har stillet forslaget, netop når det gælder Burma, for vi mener, at situationen dér er ekstraordinært slem.
Det var i sin tid også efter nøje overvejelse, vi deltog i et flertal i Folketinget, der indførte sanktioner imod Sydafrika.
Men vi mener, at de betingelser, strenge betingelser, som skal være til stede, er opfyldt i denne sag. Det kan der så være forskellige bedømmelser af, men der er altså ikke uenighed i det grundlæggende synspunkt. Derimod er jeg helt uenig med ministeren og flere andre ordførere, som har været inde på forholdet til WTO-aftalerne. Det kan da ikke være rigtigt, at WTO-aftaler skal kunne forhindre udenrigspolitisk betingede beslutninger om menneskerettigheder og handelssanktioner.
Så ville det jo i sin tid formentlig have været umuligt at lave sanktionerne imod Sydafrika, og det kan jo ikke være rigtigt. Det må vi have en dybtgående analyse af i udvalget og også i forbindelse med den diskussion, som skal føres om offentlig indkøbspolitik og menneskerettigheder i almindelighed, for det må vi jo have afklaret.
Det kan ikke være rigtigt, og jeg håber, ministeren vil give tilsagn om, at vi kan få en dybtgående analyse af det her problem.
Hvis det virkelig er rigtigt, at WTO-aftalen afskærer os fra at føre sanktionspolitik i al almindelighed, så har vi jo unægtelig et stort problem for dansk udenrigspolitik.
Jeg er lidt rystet over, må jeg sige, at man bruger denne juridiske synsvinkel, denne henvisning til WTO-aftalen.
Jeg håber ikke, det kan være rigtigt, og hvis det er rigtigt, at juraen forholder sig sådan, håber jeg, at man vil være indstillet på også fra regeringens side at få gjort noget ved det problem, for ellers er dansk udenrigspolitik jo frataget et af sine vigtige instrumenter.
Det vil EU også være.
Hvis nu man går ind for, at en sådan politik skal føres i fællesskab fra EU, ja, så vil EU også være ramt af WTO-reglerne på det her punkt og også dér, om jeg så må sige, være vingeskudt i udenrigspolitikken.
Så jeg synes, det er et alvorligt problem, som bliver lagt på bordet her, og jeg håber på det tilsagn, som vi må have for at komme videre med det.
Jeg er glad for, at ministeren har kommenteret sagen om F.L. Smidth, som blev nævnt i Børsen forleden.
Jeg ved ikke, om det er lykkedes ministeren at overtale F.L. Smidth til at opgive sit engagement.
Det håber jeg da, men det er jo et eksempel på, at problemet ikke nødvendigvis kan løses alene ved tilkendegivelser og politiske udtalelser fra ministerens side.
Der tror jeg altså, at et forslag om at stoppe offentlige indkøb fra et sådant firma, så længe det opretholder et engagement i Burma, kunne godt have en nyttig og gavnlig pædagogisk effekt over for firmaet, men jeg vil godt spørge ministeren om hans udtalelser i forhold til F.L. Smidth har haft den ønskede virkning.