Bodil Kornbek (KD), 2004-11-19:
Da Kristendemokraternes ordfører, hr. Mogens Nørgård Pedersen, ikke kan være til stede, skal jeg på hans vegne fremføre følgende: Kristendemokraterne finder, at der i det foreliggende lovforslag er flere elementer, der kræver en diskussion af helt principiel karakter.
Helt overordnet kan vi ikke være uenige i lovforslagets formål om at tilpasse den danske fødevarelovgivning til reformen af den europæiske fødevarelovgivning, men nu er det jo også sjældent, at man er uenig med formålet i et lovforslag.
Uenigheden og dermed debatten opstår jo først i udmøntningen af formålet i selve indholdet af et lovforslag.
Med den ønskede bevægelse fra en specifik fødevarelov til en rammelov fjerner man jo i princippet vedtaget indhold til fordel for ukendt indhold.
Hvis ikke lovgivningsarbejdet på fødevareområdet skal kaldes for hjemmelsarbejde og ende med at blive et spørgsmål om tillid til regeringen og de enkelte ministre, så kræver det altså en bedre forklaring, end at der bruges for meget tid på at implementere direktiver i lovgivningen.
Som det fremgår af ministerens fremsættelse, kan man berolige os med, at forslaget ikke vil medføre ændringer i lovens formål eller anvendelsesområde.
Men det interessante er såmænd også selve indholdet, og her er vi altså langt fra rolige, uanset hvor mange gode hensigter man måtte have.
Vi håber meget, at vi under udvalgsbehandlingen kan få en principiel debat om, hvorvidt det er ønskeligt at ændre fødevareloven til en rammelov.
En lille sidebemærkning i den sammenhæng er, at man fra ministeriets side burde have ulejliget sig med at følge den gængse standard for lovforslag, hvor lovforslaget sammenholdes med eksisterende lov.
At man har omformuleret, som det gentagne gange står i sammenligningen, siger jo ikke noget som helst og er ret beset en uskik, som jeg ikke håber gentager sig.
Endelig skal vi understrege, at vi helst så, at fødevareloven ikke havde skiftet ressortministerium.
Man kan også spørge: Hvis familie- og forbrugerministeren ønsker at varetage forbrugernes interesse, hvilke interesser varetages så af fødevareministeren, og hvilke konsekvenser får det for såvel producenter som forbrugere?
Hvis man virkelig ønsker forbrugernes bedste, er det bedste en sammenhængende fødevare- og forbrugerpolitik i stedet for at risikere interessekonflikter mellem ministerierne
Kristendemokraterne vil gå positivt ind i udvalgsbehandlingen med fokus på de nævnte elementer og håber selvfølgelig på, at vi ender med at være lidt roligere, end vi er nu.
Men sådan ser jeg altså ikke på det.
Derfor synes jeg også, at det på mange måder har været en konstruktiv debat.
Jeg synes faktisk, at der er kommet mange gode indlæg.
Der har også været indlæg, som er præget af, at der er opstået en række misforståelser med hensyn til, hvilken rækkevidde de her forskellige ændringer har.
Det er jeg meget interesseret i at vi får kastet lys over gennem en grundig udvalgsbehandling.
Det var jo sådan, at inden vi skulle første behandle lovforslaget, indbød jeg til en teknisk gennemgang i ministeriet, og jeg sagde også, at jeg var parat til her mellem første og anden behandling at gennemgå det, der ligger på EU-området, altså de forordninger, der allerede er, og de direktiver, der allerede er.
Det er nemlig sådan, at den fødevarelov, vi har i dag, er dybt, dybt forældet.
Den er groft sagt ikke det papir værd, som den er skrevet på.
Selv om der står rigtig mange gode ting i den, som man forholder sig til, så er det jo sådan, at EU-lovgivning står over dansk lovgivning.
De forordninger, der er kommet siden 1998, de direktiver, der er kommet siden 1998, og de EFdomme, der er kommet siden 1998, står over dansk lovgivning.
Det synes jeg der har været en meget stor misforståelse om i debatten forstået på den måde, at hvis vi nu siger nej til det, der ligger her, kan vi bare køre videre efter lovens bogstav fra 1998.
Det kan vi altså ikke.
Det er jo det, der er problemet.
Det er derfor, at vi skal revidere den.
Det er derfor, jeg siger, at det her ikke er noget konservativt manifest eller en sådan meget ideologisk ændring af, hvad der skal ske på fødevareområdet.
Det er en modernisering af den lov, der ligger.
Og det er det, fordi vi jo er blevet enige om at være medlem af EU.
Vi er blevet enige om, at det her er et område, hvor det er smart, at vi koordinerer landene imellem, fordi vi handler så meget sammen.
Det har været en stor fordel for Danmark, fordi vi producerer mange landbrugsprodukter og har en interesse i, at vi ikke oplever handelshindringer, når vi gerne vil afsætte vores varer.
Der er foregået en demokratisk proces i alt det her, for hver gang der er en minister, der skal ned til et rådsmøde, skal man møde op i Europaudvalget og også i det fagudvalg, hvor sagen nu behandles, og der fremlægge sagen, så der kan blive en debat om den, og man skal selvfølgelig også have mandatet i Europaudvalget.
Derfor har de ændringer, der så har været diskuteret, været prøvet af her i Folketingets udvalg.
Men det er jo, som ordførere også har nævnt, svært at huske, holde styr på osv., og hvis man ikke lige var der den dag, hvor det blev drøftet i udvalget, kan det selvfølgelig være svært at holde rede i det.
Derfor kræver det selvfølgelig utrolig meget disciplin af os alle sammen, at det for fremtiden foregår på den her måde, for det gør det, og det har vi forpligtet os til.
Så er der nogle partier, der er dybe modstandere af den konstruktion, det er jo bl.a. Enhedslisten og til dels også Dansk Folkeparti, og jeg forstår da godt frustrationen.
Men vi er bare medlem af et forpligtende fællesskab, vi er blevet enige om at regulere nogle ting i det fællesskab, og det er derfor, vi har behov for en moderne lov, en rammelov, der kan rumme de ting, der nu en gang er blevet vedtaget i EU-regi
Derfor synes jeg selvfølgelig, at det er meget vigtigt, at vi så også har overblik over, hvad det så er, der foregår i EU.
Derfor vil jeg godt sige tak til hr. Henrik Vestergaard for det forslag, han netop kom med – og det er ikke noget med et kaffemøde, vil jeg godt sige, for sådan som jeg forstod hr. Henrik Vestergaard, er det en redegørelse, der skal sendes til Folketinget, hvor man ridser op: Hvad er der så sket siden sidste redegørelse på EU-området?
Hvad kommer der til at ske?
Hvad skal man være opmærksom på?
Hvad ligger der i støbeskeen af forordninger og direktiver?
Hvad er så vedtaget, og hvad er der sendt ud af bekendtgørelser?
Man kan så gennem den redegørelse få et samlet overblik, spørge ind til det osv.
Det vil jeg meget gerne honorere, for jeg synes faktisk, at det er en rigtig, rigtig god idé, for vi mangler det.
Det er jo rigtigt, at overblikket på det her område ikke længere er optimalt.
Det er svært at holde rede på det, og det gør jo også, at det svækker den demokratiske proces.
Sagen er jo også den, hvis vi nu skal tage fat i multivitaminjuicen, at de oplysninger ligger frit tilgængelige.
Alle de ansøgninger, der kommer om f.eks. berigede fødevarer, bliver med det samme lagt ud på Fødevarestyrelsens hjemmeside, og den kan vi alle sammen gå ind og se på.
Så er der så en kvik journalist ved Politiken, som tit går ind på den hjemmeside og får skrevet nogle artikler, og så sker der noget.
Vi har selv mulighed for at tage sagen op.
Der er jo tale om et stort lovforslag, som spænder vidt, og jeg vil altså gerne slå fast her, at det ikke er udvidet i forhold til den gældende lov, selv om der er mange, der har sagt det i deres ordførertaler.
Ændringerne i forhold til gældende lov er i hvert fald ganske, ganske små, og der er ikke noget nyt i forslaget som sådan.
Årsagen til, at forslaget har måttet udarbejdes, er jo, som jeg startede med at sige, at Det Europæiske Fællesskabs forordninger på fødevareområdet og de konsekvenser, de nu en gang har haft, har medført, at vi bliver nødt til at ændre loven.
Det drejer sig især om den såkaldte europæiske fødevarelov, som er udstedt i form af en forordning, og den gælder derfor også umiddelbart for medlemsstaterne.
Når de er vedtaget, så træder de i kraft med det samme.
Jeg synes, det er meget glædeligt, at der er kommet fællesskabsregler for det her område, for det er en fordel for Danmark, og det er en fordel, at det er i stil med den lovgivning, vi selv kender.
Lovforslaget er på den baggrund ændret i forhold til den gældende lov, sådan at en række materielle bestemmelser, dem, som vi kender og forholder os til, er udeladt, fordi de nu fremgår af fællesskabsreglerne, og god lovgivningsskik tilsiger, at man ikke kan have det samme reguleret to forskellige steder.
Oversigten over det samlede regelsæt bliver på den måde ikke så klar som hidtil, det medgiver jeg, og for at afhjælpe de praktiske problemer, som det kan give anledning til, vil vi meget hurtigt udstede en vejledning, der beskriver reglerne i både fødevareloven og i de relevante forordninger.
En sådan vejledning vil bestemt kunne gøre fødevareloven mere læselig.
Der er sket en yderligere begrænsning af bemyndigelserne i form af adgang til at træffe konkrete bestemmelser, som er reduceret til fem tilfælde.
Det er eksempelvis muligheden for at udstede forbud og påbud, når fødevaresikkerheden bliver bragt i fare, og det er at sikre fødevareforsyningen ved udbrud af krig eller større katastrofer.
Det er jo, fordi der af tidsmæssige grunde ikke er mulighed for at overholde den normale procedure for regeludstedelse.
Jeg vil også gerne fremhæve, at adgangen til at udnytte en bemyndigelse, til at udstede en bekendtgørelse, er reguleret af en række begrænsninger.
Bekendtgørelsen skal naturligvis holde sig inden for lovens område.
Den skal overholde grundloven, og den skal overholde Traktaten om De Europæiske Fællesskaber, og så skal den udstedes efter Justitsministeriets rammer og i overensstemmelse med udtalelser fra Folketinget og Folketingets Ombudsmand.
Bekendtgørelsen skal også være i overensstemmelse med bevillingsreglerne og Rigsrevisionens henstillinger.
Og endelig må jeg pointere, at der på dette område er en meget lang tradition for, at udstedelse af bekendtgørelser sker i samarbejde med organisationer.
Der er en meget god fastlagt EU-procedure med specialudvalg og regeringens EU-udvalg, Det Udenrigspolitiske Udvalg og selvfølgelig også Folketingets Europaudvalg, der giver et forhandlingsmandat.
Jeg synes faktisk, at vi har stor sikkerhed for, at der ikke foregår noget lusk.
Det er der jo ikke nogen der har interesse i.
Den her lov gælder forhåbentlig også den dag, hvor jeg ikke længere er minister, og derfor er jeg også interesseret i, at den er gennemsigtig, at der er en demokratisk kontrol med den.
Som sagt har vi en tradition for at have en god debat, inden vi vedtager en fødevarelov, men vi har også god tradition for at ende med at finde et godt og holdbart regelsæt, der forholder sig til virkeligheden, og det er det her lovforslag udtryk for.