Tove Videbæk (KD), 2004-05-05:
Da Kristendemokraternes ordfører på området ikke kan være til stede, skal jeg på vegne af Kristendemokraterne sige følgende: Vi vil gerne takke Enhedslisten for at have rejst denne forespørgsel.
Det giver Folketinget mulighed for at få en grundig diskussion af det udspil til strukturreform, som regeringen har fremlagt.
Det er Kristendemokraternes holdning, at en strukturreform, når nu vi skal have den, bør føre til, at nærdemokratiet bliver bedre og ikke dårligere.
Fem store regioner i Danmark mener vi hos Kristendemokraterne er for lidt, for dermed får vi nogle meget store regioner, og vi risikerer meget vidtrækkende udkantsområder, som bliver endnu mere udkant, end de tidligere har været.
Kristendemokraterne mener derimod, at syv-ni regioner vil være et rimeligt antal, også for at give bedre mulighed
for en bæredygtig varetagelse af specialiserede opgaver i sygehusvæsenet m.v.
Det er ikke, fordi Kristendemokraterne er imod ændringer generelt, men Kristendemokraterne ønsker en reform, hvor den kommunale struktur løser opgaverne på en effektiv og bæredygtig måde for borgerne, og reformen skal sikre det lokale demokrati og en afbalanceret udvikling af Danmark,
også i de tyndtbefolkede dele af landet
Vi mener, det er helt centralt, at det politiske ansvar og det økonomiske ansvar for en opgave skal følges ad, ellers kan vi frygte, at sygehusregionerne konstant vil presse regeringen til at øge udgifterne på sygehusområdet.
På det sociale område lægges der en række vigtige og specialiserede opgaver over til kommunerne.
Det mener vi hos Kristendemokraterne kan blive en katastrofe for de allersvageste.
Der lægges op til, at de nuværende institutioner og bofællesskaber kun er sikret 1 år efter reformens ikrafttræden, og det betyder, at forældre til f.eks. multihandicappede og autistiske børn allerede nu vil begynde at være bekymrede for, hvad der skal ske med deres børn derefter.
Det mener vi er en urimelig belastende situation at sætte dem i.
Hvis man efterfølgende erkender, at det var en forkert udvikling, vil det ikke være muligt at samle ekspertisen igen.
De Samvirkende Invalideorganisationers formand, Stig Langvad,
tilføjer yderligere til denne sag i et høringssvar: »For DSI er det afgørende, at der etableres en landsdækkende videnscenterstruktur for alle handicapgrupper. ... Der bliver langt fra statens overordnede opgaver til kommunernes konkrete borgerindsats, hvis ikke videnscentre og specialrådgivningsstrukturen udbygges betydeligt.«
Hvad med socialpsykiatrien, autisterne, stofmisbrugerne?
Alle disse de allersvageste og mest udsatte af vore medborgere er nærmest ikke nævnt i udspillet.
Det er dem, der nemt kan gå hen og blive sorteper, hvis vi ikke tænker os rigtig godt om på disse områder.
Man ved jo, at selv om kommunerne bliver på minimum 30.000 indbyggere, er befolkningsgrundlaget ikke stort nok til, at kommunerne er fagligt bæredygtige, økonomisk bæredygtige og kan tilbyde bæredygtig retssikkerhed for disse borgergrupper.
I udspillet står der, at kommunen får det fulde ansvar for alle opgaver i forhold til borgeren.
Det kan i nogle kommuner godt lyde som en trussel for borgere, som i stigende grad har måttet gøre brug af advokater for at få den service, de har ret til og behov for i kommunerne.
På sygehusområdet kan vi frygte, at de svageste ældre ikke får den behandling, de har brug for, når kommunen skal betale et beløb hver eneste dag for en borger, der er indlagt.
Og hvordan vil det gå med udviklingen på hospiceområdet med den nye reform?
Det er der heller ikke skrevet noget om.
Vi er også betænkelige ved, at miljøopgaver flyttes fra amter til kommuner.
Regeringen foreslår i sit udspil, at bl.a. godkendelser og tilsyn med særlig forurenende virksomheder især skal udføres af kommunerne.
Vi mener, at dette kan føre til en fagligt set mindre bæredygtig varetagelse af opgaverne.
Kommunerne vil nok være mere tilbøjelige til at give dispensationer til en virksomhed, end amterne gør i dag.
I nogle tilfælde kan man frygte, at en kommune vil give dispensationer vedrørende miljøgodkendelser og tilsyn af kassehensyn for at opretholde gode forbindelser til virksomhederne, så de bliver i kommunen og bidrager med skatteindtægter og arbejdspladser.
Regeringen lægger også op til, at kommunerne skal lægges sammen til en størrelse på minimum 30.000 indbyggere.
Det vil gøre det lettere for politikerne i de nye storkommuner at nedlægge skoler, daginstitutioner og øvrige institutioner i de mindre byer.
I de tyndtbefolkede områder, hvor der allerede i dag er langt til de kommunale servicefaciliteter,
vil dette betyde en alvorlig forringelse af servicen.
Borgerne vil geografisk befinde sig længere fra politikerne, og det forringer borgernes oplevelse af nærdemokrati.
Når alt kommer til alt, mener vi ikke at have set reelle undersøgelser, der siger, at store kommuner drives bedre, mere effektivt, mere økonomisk og til større tilfredshed for borgerne end mange mindre kommuner.
Kristendemokraterne er derfor imod, at kommunerne skal tvinges til sammenlægninger.
Vi mener, at sammenlægningen skal være frivillig, men anbefaler, at kommunerne dog lægges sammen til en størrelse på minimum omkring 10.000 indbyggere.
Som udgangspunkt finder vi det positivt, at kommunerne i stedet for at lægge sig sammen kan etablere forpligtende kommunale samarbejder.
Vi er dog noget i tvivl om, hvor stor praktisk betydning muligheden for at indgå disse forpligtende samarbejder vil få for kommunerne.
Er det en kattelem, eller er det et musehul, der er foreslået?
Indenrigsministeren siger i Politiken den 29. april, at samarbejdsaftalerne er for de få og små kommuner.
Vi opfatter det derfor sådan, at muligheden for at indgå forpligtende samarbejdsaftaler er et musehul, som kun kan bruges af meget få kommuner.
Kristendemokraterne ser ellers perspektiver i at gøre det lettere for kommunerne at samarbejde på konkrete områder; jeg skal her henvise til vores beslutningsforslag om bedre muligheder for kommunerne til at indgå samarbejde på udvalgte kommunale myndighedsområder.
Når det gælder de økonomiske konsekvenser ved en strukturreform, mener vi også, at vi mangler informationer om de eventuelt positive økonomiske konsekvenser ved reformen.
Vi mener, at de positive økonomiske konsekvenser på lang sigt vil være ret begrænsede, måske helt fraværende, mens der i en overgangsperiode vil være betydelige engangsomkostninger.
Ved fremlæggelse af strukturreformen sagde finansministeren, at reformen vil kunne holde sig inden
for de eksisterende økonomiske rammer.
Kristendemokraterne frygter, at reformen vil medføre merudgifter for kommunerne i hvert fald i en overgangsperiode, og at kommunernes stramme økonomi vil føre til, at kommunerne vil være tvunget til serviceforringelser på centrale velfærdsområder.
Jeg skal derfor indtrængende bede regeringen om virkelig at lytte, som den har sagt den ville, når nu de reelle forhandlinger går i gang, og tænke sig om en ekstra gang, før den begynder at vende op og ned på det kommunale landskab. Udspillet »Det nye Danmark« virker som en reform, der er skruet sammen til brug for de større byer især i Østdanmark.
Der er helt klart områder, der vil profitere af reformen.
Det er de store kommuner.
De stærke områder i landet vil blive endnu stærkere.
Men Kristendemokraterne ser for sig, at der bliver en del tabere, hvis denne reform gennemføres, som den ser ud nu.
Taberne vil bl.a. være nærdemokratiet, miljøet, de svageste blandt vore medborgere og udkantsområder i landet.
Det nye Danmark kunne blive godt, hvis væsentlige områder i regeringens udspil blev ændret, men hvis reformen føres ud i livet, som den ser ud nu, frygter vi, at resultatet bliver alt for mange tabere og meget få vindere.
Derfor opfordrer vi da også regeringen til at gå til de kommende forhandlinger med et åbent sind og forsøge at få skabt en bred aftale om en ny strukturreform.