runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Clausen (EL), 2005-04-06:
Jamen det er da fuldstændig rigtigt, at Poldanor hævder, at det ikke passer.
Men den undersøgelse, som udenrigsministeren nu nærer så stor tillid til, skal jo laves af det samme firma, som tidligere har konstateret, at der kun var tale om de to overtrædelser, som udenrigsministeren refererede til.
Det kan godt være, jeg er utålmodig, men jeg synes bare, det er meget vigtigt, at udenrigsministeren forstår, at én ting er, at man giver oplysninger, der efterfølgende viser sig at være forkerte, fordi der kommer bedre oplysninger, og det er jo fint nok.
Men det ville måske være meget fornuftigt, hvis udenrigsministeren havde en vis åbenhed over for, at der faktisk kunne være unøjagtigheder i de oplysninger, der er kommet fra IØ-fonden.
Jeg må erindre om den tid, der er gået fra 1996 til i dag, hvor man ikke har levet op til sin egen beslutning.
Der kunne også være andre unøjagtigheder, og det rejser allerede nu det spørgsmål, som jeg synes, udenrigsministeren skal være meget opmærksom på, hvilken troværdighed Carl Bro-undersøgelsen får i sidste ende.
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Det ved hr. Per Clausen jo udmærket godt fra udvalget, og derfor synes jeg, det er ubetids at hive sagen ned i salen, før vi har fået den undersøgelse.
Jeg kan ikke sige nu, hvad der er rigtigt og forkert, det er derfor, jeg må stole på direktionen og bestyrelsen, og jeg har videregivet deres oplysninger.
Samtidig fortalte jeg hr. Per Clausen i udvalget – det er åbenbart blevet glemt af hr. Clausen – at den undersøgelse, som er på vej, laves af et uvildigt firma uden for Poldanor og IØ, og jeg synes, det ville være klogest at følge undersøgelsen.
Men jeg skal gerne meddele hr. Per Clausen Fagbladets oplysninger.
Fagbladet oplyser, at fotos viser, at danske svinebønder stadig ikke lever op til miljøreglerne.
Det har jeg ladet IØ-fonden undersøge, og fonden oplyser – jeg citerer – at ingen af deres svinefarme overtræder lokal miljølovgivning.
IØ har leveret en gennemgang af de otte fotos med en forklaring på, hvorfor Fagbladets påstande er – og jeg citerer igen – totalt ubegrundede.
Fagbladet oplyser dernæst, at et af billederne viser en gyllelagune i byen Uniechowek, der ikke er medtaget i den første delrapport fra den danske rådgivende virksomheds undersøgelse.
Her oplyser IØ, og jeg citerer igen: Billederne viser ikke en gyllelagune, men en beholder af beton.
En tank kan have et tæt naturligt flydelag og stadig være lovlig, også efter danske regler.
Den tredje påstand er, at gyllen flyder direkte ud på jorden og ned mod en sø i byen Dobrzyn.
Poldanor har oplyst, at udløbet er en del af overfladevandsystemet, dvs. dræningssystemet for regnvand.
Det er de oplysninger, jeg har, og de er altså stik modsat af det, der står i avisen, så lad os nu afvente rapporten.
Per Clausen (EL), 2005-04-06:
Nu ved jeg ikke rigtig, om troværdigheden er særlig stor, når en fondsbestyrelse og fondsdirektion i 1996 vedtager, at dansk miljølovgivning skal overholdes i Polen, og det efterfølgende, 8½ år senere, kan konstateres, at man ikke har gjort det.
De folk tror udenrigsministeren fuldt og fast på, hvorimod udenrigsministeren afviser, hvad der kommer frem af andre oplysninger, billeder osv., med henvisning til H.C. Andersen.
Der er mange andre interessante H.C. Andersen-eventyr, og vi vil nok ved lejlighed kunne gennemgå dem.
Men jeg synes ærlig talt, det er lidt dristigt, at udenrigsministeren udelukkende med en henvisning til det, som de, der er under anklage i sagen, siger, afviser de ting, der er kommet frem, og ligesom lægger op til: Vi tror på de folk, og det, 3F bringer videre, er nok forkert – selv om det dog er 3F og ikke de andre, der kan fremvise billeddokumentation.
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Ja, det tror jeg det var.
Jeg bygger jo på de oplysninger, jeg får fra direktionen og bestyrelsen, og jeg tror, at hr. Per Clausen vil vide, at man ikke skal tro på alt, hvad der står i avisen, bare fordi det står i avisen.
Hr. Per Clausen har vel opdaget, at vi har en H.C. Andersen-periode, og han må vel også vide noget om det med fjerene og hønsene.
Det er jeg sikker på at hr. Per Clausen kender.
Sådan som sagen ligger oplyst for mig, har vi altså at gøre med en fjer, der er blevet til nogle enorme høns, og som det blad, der er tale om, ikke agter at dementere.
Jeg ligger inde med en pressemeddelelse fra IØ med et dementi fra en DMU-medarbejder af de ting, vedkommende er citeret for, men det dementi nægter bladet at bringe, så jeg tror, man skal tænke sig meget nøje om, før man gør det til en politisk sag om ministerens troværdighed.
For øjeblikket er det ikke ministerens troværdighed, der er i fare.
Tingene forholder sig sådan, som jeg meddelte i samrådet i udvalget, og jeg synes, at man i stedet for at svinge om sig med påstande fra 3F, som 3F ikke agter at dementere, skulle være meget varsom og afvente den undersøgelse, der er bebudet, og som også er på vej.
Det tror jeg vil være klogest, frem for at man får sagt noget, hvor man senere er nødt til rydde op efter sig selv.
Per Clausen (EL), 2005-04-06:
Denne sag startede jo tilbage i 1994, hvor Investeringsfonden for Østlandene investerede i en række svineproduktioner i Polen, og da det jo handlede om at skabe både økonomisk vækst og bedre miljø i Østlandene, var det meget naturligt, at bestyrelsen i august 1996 vedtog, at man fremover også skulle overholde dansk miljølovgivning.
Det overraskende, det chokerende i denne sag er så, at det 8½ år senere kommer frem, at det gør man ikke.
I den anledning var udenrigsministeren i et samråd i Miljø- og Planlægningsudvalget, hvor udenrigsministeren for det første sagde, at der skulle gennemføres en undersøgelse af Investeringsfonden, og for det andet sagde, at der nu var en løsning på vej – forstået på den måde, at der kun var to steder, hvor man ikke overholdt den danske lovgivning, og at det ville ske inden for kort tid.
Det, der er beklageligt, er, at efterfølgende er der jo kommet oplysninger frem, der tyder på, at der stadig er en række steder i Polen, hvor man ikke overholder dansk lovgivning, og derfor er mit spørgsmål til udenrigsministeren: Var det, vi fik at vide i samrådet i Miljø- og Planlægningsudvalget, fyldestgørende?
»Vil udenrigsministeren på baggrund af artiklen »Minister vildleder Folketinget« i Fagbladet, som blev lagt på nettet den 23. marts 2005, kl. 12.00, redegøre for, om han i sit samråd i Folketingets Miljø- og Planlægningsudvalg har informeret udvalget korrekt og fyldestgørende om Poldanor-sagen?«
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Bare for en ordens skyld skal jeg sige, at det altså kommer fra flere steder end Chiracs pressekontor.
Jeg skal bekræfte hr. Søren Espersen i, at Enhedslisten og Dansk Folkeparti har forskellige tilgange til spørgsmålet.
Dansk Folkeparti støtter vores sikkerhedspolitiske alliancer og NATO, men det gør Enhedslisten jo ikke.
Jeg skal også bekræfte, at i sikkerhedspolitik har vi NATO som vores garant, og derfor har vi også taget de amerikanske bekymringer meget alvorligt.
Jeg drøftede sagen ganske kort, men drøftede den dog, med den japanske statsminister under besøget i Japan, og derfor står der også i de tekster, der i øjeblikket arbejdes med i EU, at de allieredes bekymringer skal tages alvorligt og skal inddrages, når vi skal træffe vores beslutninger.
Jeg arbejder også for, at EU’s høje repræsentant, Solana, tager en tur til USA og drøfter situationen med amerikanerne.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi ikke, nu hvor vi faktisk er ganske godt i gang med at få genopbygget broen mellem USA og Europa, fra Europas side saboterer den, som det hedder, med en handling, som opfattes forkert af amerikanerne.
Derfor opfordrer vi meget til, at man lytter til vore allierede.
Det er jo dem, der er ude i regionen, og det er næppe os, der vil være i regionen, hvis noget går galt.
Det er det samme, jeg sagde til Dansk Folkeparti angående Taiwanstrædet.
Hvis man puster til ilden derude, er det jo ikke os, der står derude.
Hverken Dansk Folkeparti eller regeringen står derude med soldater, og derfor skal man tænke meget over, hvad man gør.
Det er jeg enig i.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-04-06:
Som bekendt er det jo sådan, at regeringen har besluttet, at danskerne skal tage stilling til EUforfatningen her den 27. september, og derfor har udenrigsministeren fremsat et lovforslag, der hedder L 137, som skal være det juridiske grundlag for den her folkeafstemning.
Det har slået mig med en vis forundring, at man kan se, at titlen på det lovforslag, som udenrigsministeren har fremlagt, er »Forslag til lov om Danmarks tilslutning til EU’s forfatningstraktat«.
Mig bekendt findes der ikke i statsretlige eller andre juridisk litterære værker nogen som helst saglig forklaring på, hvad en forfatningstraktat er for noget.
Vi ved, hvad en traktat er, og vi ved, hvad en forfatning er, men ordet forfatningstraktat er ikke noget, der findes.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at høre, hvad udenrigsministerens begrundelse for at anvende dette begreb på forsiden af sit lovforslag er?
Søren Espersen (DF), 2005-04-06:
Jeg synes altså, det er for nemt, at udenrigsministeren gør det til et spørgsmål om en EU-forbrødring mellem Dansk Folkeparti og Enhedslisten.
For os at se
drejer det sig om sikkerhedspolitik og forsvarspolitik, og Danmarks sikkerhedspolitik og forsvarspolitik ligger mig bekendt ikke i EU, men i samarbejde med vores nærmeste allierede, som er USA.
Jeg vil gerne bede ministeren bekræfte, at det er i det forum, vi skal diskutere sikkerhedspolitik, og at det ikke foregår i Bruxelles.
Så vil jeg i øvrigt slutte med at glæde mig over, at der er en vilje til i høj grad at inddrage netop USA og Japan i den diskussion, der kommer, inden man straks accepterer alt det, der kommer fra Chiracs pressekontor.
Rune Lund (EL), 2005-04-06:
Begrundelsen for mit spørgsmål er jo, at den tjetjenske præsident Maskhadov brutalt blev myrdet i slutningen af februar i år, og at Enhedslisten i den anledning stillede et spørgsmål til udenrigsministeren om, hvorvidt udenrigsministeren ville opfordre den russiske regering til at udlevere liget af Aslan Maskhadov til familien, fordi den jo er forpligtet til det i henhold til de humanitære folkeretlige regler, der gælder for væbnede konflikter.
Dertil svarede udenrigsministeren så, at den russiske regering har tilkendegivet, at den vil overholde de internationale regler.
Udenrigsministeren skriver, at »jeg går derfor ud fra, at de russiske myndigheder også i denne sag vil følge gældende humanitær praksis«.
Til det har jeg to indledende spørgsmål: Hvor kommer den tillid fra, i og med at russerne jo siger, at det lig ikke kan udleveres?
Hvorfra kommer den der tillid til, at de russiske myndigheder vil overholde humanitær praksis, når vi ser gentagne rapporter fra f.eks. Human Rights Watch om tilfældige mord på civile, voldtægter og tortur under den russiske indsats i Tjetjenien?
Det kunne jeg godt tænke mig at vide.
»Vil udenrigsministeren oplyse, hvilke tegn han ser på, at Rusland overholder den humanitære folkeret for væbnede konflikter i Tjetjenien?«
Skriftlig begrundelse
Der henvises til svar på spørgsmål nr. S 288, hvor ministeren går ud fra, at dette er tilfældet.
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Altså, jeg synes ikke, der behøver at blive taget stilling til Beethovens »An die Freude« og flaget med stjernerne her i forbindelse med forfatningen, for de har jo været indført for længst.
Forfatningstraktaten nævner jo kun, at de er i brug, og at det er det, vi bruger, men der er ikke noget nyt i det.
som de siger i Amerika.
Der er jo ikke noget nyt i det.
Den der »Ode til glæden«, som i øvrigt er fantastisk smuk, er da blevet brugt hele tiden.
Om jeg skal have mere eller mindre indflydelse?
Ja, det er jo altid bedst, hvis Danmark har maksimal indflydelse og alle andre lande følger Danmark, det kan vi jo sagtens være enige om.
Det er ikke altid tilfældet.
Syd for grænsen bor de jo, som Shu-bi-dua synger, i huler og slås hele dagen, så det er jo ikke altid sådan, at man følger os.
Vi kan altid kræve enstemmighed omkring udenrigspolitiske beslutninger, for så kan de bringes for Det Europæiske Råd, og det kræver enstemmighed.
Det kræver enstemmighed, når man er i Det Europæiske råd.
Så derfor kan udenrigsrepræsentanten, som jeg foretrækker at kalde ham, for han er jo repræsentant, han er ikke udenrigsminister, kun udtrykke sig på vore vegne, når vi er enige.
Flertalsafgørelser kan træffes, men man kan også appellere dem til Det Europæiske Råd, og der kræves enstemmighed.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-04-06:
Nu nævnte udenrigsministeren i et af sine svar til hr. Jesper Langballe begrebet masochisme, og jeg kan i den sammenhæng altså ikke lade være med at undre mig over, at udenrigsministeren vil tage et sådant ord i sin mund, når han advokerer for en forfatning for Europa, som vil skabe mindre indflydelse for udenrigsministeren.
Sagen er jo den, at der i artikel 300, stk. 2, lægges op til, at udenrigspolitiske spørgsmål kan vedtages ved kvalificeret afgørelse, så det vil sige, at udenrigsministeren kan blive stemt ned og dermed øge den her masochistiske effekt på sig selv.
Det er da bemærkelsesværdigt.
Sagen er jo den, at vi altså står over for en forfatning, som har et charter, der på alle frihedsrettigheder matcher og kommer til at stå over den danske grundlov, en retspraksis på forfatningsniveau, der vil stå over den danske Højesteret.
Vi får en præsident, vi får en lang række symboler, en fælles hymne osv.
Dette er en forfatning for Europa, og derfor er det fusk, og det er et forsøg på at snyde danskerne til at sige ja til noget, de ikke ønsker, ved at kalde det andet.
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Jamen en traktat kan da sagtens indeholde en aftale mellem stater om at give borgere nogle rettigheder – det kan den da sagtens.
Det afgørende er, om den ændres efter mellemfolkelige spilleregler og traktatmekanismer, altså om det skal godkendes i alle medlemslandene som traktatændringer, hvis man ændrer noget.
Det er der da ikke noget der forhindrer en traktat i.
Hvis alle 25 lande er enige om at give nogle rettigheder til alle 25 landes borgere, så kan de skrive det i en traktat, og det er det, man gør her.
Det er derfor, der så er nogle elementer, som kendes fra andre grunddokumenter som f.eks. nationale forfatninger, og det er det, der hedder, at man formulerer de grundlæggende spilleregler og de grundlæggende værdier.
Det er da rigtigt, at præambelen jo nok ikke, på trods af at dens forfatter måske havde håbet det, vil indbringe Nobels litteraturpris, det tror jeg såmænd heller ikke den vil.
Men den prøver jo bare at sige: Hvad er det grundlæggende, vi er fælles om?
Der skal hr. Langballe være opmærksom på en ting, som jeg tror vi i øvrigt var enige om, nemlig at den måde, Østrig blev behandlet på, efter at den borgerlige regering kom til, ikke var pyntelig for EU.
Nu har vi så præciseret, hvad det er, vi er fælles om af menneskerettigheder, grundværdier og demokrati, og hvis man krænker disse grundlæggende ting, så går nogle mekanismer i gang.
For at undgå en gentagelse af Østrigsagen har vi jo så beskrevet, hvilken vanskelig procedure der skal til for at eliminere et land.
Man kan jo komme ud for et land, der ikke længere optræder demokratisk med respekt for menneskerettighederne, og det kan jo ikke bare blive i klubben; så skal der være regler for, hvordan man kommer ud af klubben.
Jesper Langballe (DF), 2005-04-06:
Udenrigsministeren smutter uden om mit spørgsmål ved at svare meget fikst.
Ser man på indholdet, så er traktaters indhold jo så forskellige, og det er forfatningers indhold også.
Ja, det er klart, men det, jeg taler om her, og det tror jeg i og for sig også godt at udenrigsministeren i virkeligheden forstod, er jo indholdskategorien, at to forfatninger for to forskellige lande kan være forskellige, men indholdet placerer dem begge to i kategorien forfatning. Og der savner jeg svar fra udenrigsministeren på det sprogligt logiske spørgsmål: Er det rigtigt, at en traktat er en kontrakt mellem stater og en forfatning er en kontrakt mellem en stat og dens borgere, og at begrebet en forfatningstraktat derfor er fuldstændig umuligt, contradictio in adjecto?
Hvis vi ser på indholdet af EU-forfatningen, som begynder med en præambel – i øvrigt svulstig og rædselsfuld, så den kun kan være skrevet af franskmænd, den begynder med sådan en sproglig fane om de værdier, som vi i fællesskab i Europa går ind for, til trods for at de fleste europæiske befolkninger stort set er imod forfatningen – så er man ikke i tvivl om, at der er tale om en forfatning.
Det er sådan, man i hvert fald mange andre steder end i Danmark laver forfatninger.
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Fordi det hverken er varmt eller koldt, men lunkent, ikke?
Til gengæld er det præcist, for det er jo, hvad det drejer sig om, det er en traktat, som har forfatningsmæssige elementer i sig, og det er jo derfor, diskussionen er her, fordi der peges på forfatningselementer.
Men det afgørende her er jo, at det er en aftale mellem suveræne stater, som også kan opsiges efter en traktatprocedure.
Se på indholdet, siger hr. Langballe.
Sådan gælder det jo med alle ting, der bringes til folkeafstemning.
Traktater har jo forskelligt indhold, og så må man selv tage stilling til, om man kan lide indholdet af traktaten eller ej.
Det er ikke indholdet, der afgør, om det er en traktat eller en forfatning, det er måden, hvorpå den vedtages, der afgør det.
Jeg er klar over, at hr. Langballe ikke er den store elsker af indholdet.
Jeg synes altså, som jeg sagde før, at indholdet er godt.
Det øger også de nationale parlamenters medindflydelse i fremtiden i forhold til Kommissionen.
Det øger også det folkelige parlamentariske element, idet Europa-Parlamentet kommer langt mere ind i beslutningsprocesserne.
Det øger altså dermed demokratiet i Europa, så jeg synes faktisk, at det kun kan være, hvis man ønsker at sætte EU i stå – hvad der er en mærkelig form for masochisme, for det vil så også skade danske økonomi – at man skulle gå imod det her.
Hvis man ønsker fremgang for Europa og fremskridt og evne til at træffe beslutninger, som kan bevæge Europa frem, så er det jo kun et ja, der kan anvendes.
Det andet er jo at bede om udgangen for Europa, og det er jo nok ikke til vores fordel.
Jesper Langballe (DF), 2005-04-06:
Udenrigsministeren svarede, at det var forsvarligt at kalde EU-forfatningen for en traktat på grund af måden, den bliver vedtaget på.
Det synes jeg var et udtryk for en – undskyld, jeg siger det – mærkelig tom formalisme.
Der er vel hundrede ting, der bliver vedtaget efter de procedurer, uden at de bliver til hverken forfatninger eller traktater.
Jeg vil spørge: Var det ikke mere rimeligt at se på indholdet, når man skal definere, om det er en traktat eller en forfatning?
Er udenrigsministeren enig med mig i, at en traktat er en kontrakt mellem stater, mens en forfatning er en kontrakt mellem en stat og dens borgere, og at udtrykket en forfatningstraktat følgelig er et sprogligt amfibium, som ens elementære sprogsans simpelt hen spytter ud, så snart man tager det i munden?
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Jamen det har vi jo overvejet.
Det har vi jo overvejet, og derfor har vi jo af hensyn til den rette forståelse af, hvad det drejer sig om, valgt det ord, som i øvrigt var gængs i lang tid og har været det i lang tid, også under den foregående regering, ordet forfatningstraktat, fordi det er mest dækkende.
De andre ting, hr. Rune Lund kommer ind på, kunne vi jo også beslutte, uden at det stod i den forfatningstraktat, med andre beslutninger.
Når man taler om mere militarisme osv., ja, så er det en forpligtelse til at komme hinanden til undsætning, hvis man bliver angrebet, men da er vi jo danskere, så vi vil ikke bidrage med militær støtte til andre, hvis det går gennem EU, for der har vi jo vores forbehold.
Så den kan hr. Rune Lund ikke rigtig anvende i den danske debat.
Og at vi får mere af noget, jamen det er da det, vi ønsker.
Vi ønsker da at få flere flertalsafgørelser, vi vil da gerne have flere flertalsafgørelser f.eks. på miljø, på dyrevelfærd, på sundhed og ikke være afhængige af, at den, der godt vil have lov til at forurene lidt mere end andre, kan stoppe fremskridtene i miljø.
Så vi ønsker da mere af den slags.
Og der er vi partier bag EU enige om, at her skal vi alle være enige om, hvordan der skal reageres på forslag af denne art.
Rune Lund (EL), 2005-04-06:
Ja, nu sidder jeg så et andet sted i salen, end udenrigsministeren gør, og jeg kan da sige, at jeg i hvert fald overhovedet ikke er enig i, at det er spor godt, det her.
Det er jo sådan, at den her EU-forfatning vil give mere privatisering og udlicitering; den vil give mere marked; den vil give mere militarisme, medlemslandene forpligter sig til at forbedre deres militære kapacitet, og sidst, men ikke mindst, vil den øge det demokratiske underskud, fjerne endnu flere beslutninger fra almindelige mennesker og flytte dem ned til Bruxelles.
F.eks. siger ministeren, at sådan noget her kun kan ændres, hvis man gennemgår proceduren for traktatændringer, men der er jo noget, der hedder en fleksibilitetsbestemmelse, som nu er udvidet til ikke kun at gælde det indre marked, men hele EU-forfatningen, som betyder, at man kan lave ændringer i forfatningen, uden at der f.eks. nødvendigvis behøver at være en folkeafstemning i Danmark.
Vi har også set passerelleklausulen, som betyder, at man kan gå fra enstemmighed til flertalsafgørelser på en lang række områder, uden at der nødvendigvis behøver at være national ratifikation.
Det er jo for os endnu et eksempel på, at der er masser af forfatning i det her, at der er masser af grundlov i det her, hvor EU-forfatningen gør de enkelte lande til delstater i en kommende forbundsstat.
Så vil udenrigsministeren overveje, om man måske under den videre behandling af lovforslaget kunne finde på at ændre ordet forfatningstraktat til begrebet en forfatning for EU?
Er det noget, man bare kunne overveje for ligesom at skabe det reelle indtryk af, hvad det er, vi skal vedtage?
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Nej, jeg beklager.
Jeg ville gerne være venligere, men jeg kan ikke bekræfte det.
Men jeg er da godt klar over modstandernes interesse i at køre den diskussion, som vi også oplever i dag.
Det er ingen forfatning, men den har en række elementer, som også genfindes i forfatninger, nemlig grundlæggende spilleregler, grundlæggende rettigheder, som vi alle, eller flertallet af os, er glade for at få markeret og præciseret i forfatningstraktaten.
Og derfor er der forfatningselementer.
Det er en mellemfolkelig aftale, som kan opsiges, og det vil sige, at det er traktatreglerne, der gælder.
Det er også traktatreglernes ændringsregler, som er spillereglerne.
Så det kan jeg ikke bekræfte.
Og så ønsker jeg ikke at skjule noget som helst, og jeg ønsker heller ikke at gøre det mindre slemt, end det er.
Det er overhovedet ikke slemt.
Det er faktisk rigtig godt, fordi det udvidede Europa herved bliver i stand til at klare sig bedre i fremtiden, ved at vi vil være i stand til at træffe beslutninger i stedet for at blive sat skakmat af det land, der bevæger sig langsomst.
Og så kan vi ikke klare den internationale konkurrence i Europa ved at blive ved med at trække rundt efter spilleregler, som ikke duer, når man er 25, for det giver den mest fodslæbende mulighed for at holde alle tilbage og dermed hele Europa tilbage.
Så det er ikke slemt, det er godt.