Kim Behnke (FP), 1997-10-30:
Skatteministeren bruger i sin fremsættelsestale argumentet
om, at der skal ske en normalisering, og Socialdemokratiets ordfører, hr. Buksti, brugte også argumentet i sin ordførertale, at der er tale om, at der sker en ligestilling. Nu er det jo sådan, at hvis der er to ulige parter, så er der jo to måder at gøre dem lige på.
Der er regeringens måde, nemlig at man vælger at gøre det dårligere for dem, der har det godt, og så er der den måde, som jeg kan forstå vi er en række partier, der i stedet går ind for, nemlig at gøre det bedre for dem, der har det dårligt. Dette her handler jo i virkeligheden om likviditet: Skal likviditeten strækkes i statens regi, eller skal det ske i privat regi?
Der argumenteres for, at det er bedre, at private virksomheder skal lånefinansiere sig for at kunne betale disse afgifter inden for en kortere frist, end tilfældet er i dag; men det er jo, fordi man har det synspunkt, at pengene egentlig principielt hører hjemme i statskassen.
Men det synspunkt har Fremskridtspartiet ikke.
Vi har det synspunkt, at pengene som udgangspunkt hører hjemme i den private sektor, og at staten meget eksklusivt kan få lov til at låne nogle af pengene til nogle ganske få nødvendige offentlige udgifter.
Men sådan er det ikke i dag.
Der er jo et så enormt udgiftstryk, at det påhviler skatteministeren som et åg at skaffe penge, penge, penge, fordi resten af regeringens ministre skriger på ekstra penge, der skal bruges til allehånde formål.
Og hvad gør man så?
Man går selvfølgelig ikke ud og forhøjer momsen eller trækprocenterne eller sådan noget, fordi man godt ved, at det kan give problemer med vælgerne, når der kommer en valgdag.
Men resten af befolkningen forstår ikke rigtig noget.
De vil opleve, at hvor de tidligere havde en kredittid på en måned eller to hos deres tandlæge, når de havde været til behandling, stiller tandlægen nu ved kasseapparatet lige så snart de har rejst sig fra stolen med krav om, at der skal betales.
Men det gør han kun af én eneste grund, nemlig at han skal aflevere pengene til skatteministeren 15 dage senere. Der bliver også tale om, at borgerne kommer til at opleve, at virksomhederne - og bankerne med for den sags skyld - bliver nødsaget til at indføre nogle nye gebyrer osv., og så kan man brokke sig i sin bank over det, selv om det rette sted at brokke sig ville være hos regeringen og skatteministeren.
Det er selvfølgelig ikke det, man lever af i vore dage, men der er nogle virksomheder, som ikke er så velkonsoliderede, og for dem kan det betyde, at de skal i banken og bede om at få forhøjet deres lån, kassekredit osv., som måske er anstrengt i forvejen, for at overleve på det danske marked i den hårde konkurrence.
For nogle af dem vil konsekvensen måske endda være, at det ikke længere kan lade sig gøre, og at det bliver dråben, der får det berømte bæger til at flyde over.
De 50 mio. kr., statskassen får ind, opstår jo ikke af intet.
De hentes direkte ude i virksomhederne.
Men det ønsker Fremskridtspartiet ikke at medvirke til, og derfor vil vi indstille forslaget til forkastelse.
Det er ikke sådan, at vi har et enkelt ændringsforslag, så det måske kan glide ned.
Vi indstiller det simpelt hen til forkastelse, som det ligger her, og vi håber, at et flertal i Folketinget vil gøre det samme.