Else Theill Sørensen (KF), 2004-10-28:
Jeg vil gerne takke ministeren for en god og grundig redegørelse om det nordiske samarbejde.
Det nordiske samarbejde har mange ansigter og favner bredt, og ministerens redegørelse giver et godt bidrag til at få samlet trådene og til at få overblik over de mange forskellige problemstillinger, der optager Nordisk Råd og Nordisk Ministerråd og i virkeligheden også de nordiske befolkninger.
Nordisk Råd og Nordisk Ministerråd har nu eksisteret i et par menneskealdre, og hvis alderen ikke skal trykke, så kræver det, som ministeren nævner det i sin redegørelse, at vi er indstillet på løbende at tilpasse det nordiske samarbejde til de forandringer, der sker omkring os.
Samarbejdet må til stadighed afspejle de muligheder og de betingelser, der er en følge af de ændrede rammevilkår af den ændrede situation i omverdenen.
Siden Nordisk Råd blev dannet, er EF, som nu hedder EU, kommet til.
Danmark var det første nordiske land, der blev medlem af EU, siden fulgte Sverige og Finland.
Muren er faldet.
Hvor vi før i bogstaveligste forstand kunne sige, at Norden blev afgrænset til den ene side af en uigennemsigtig og uigennemtrængelig mur med et helt, helt andet samfund på den anden side, så kan vi vel i en vis forstand sige, at vi i dag har fået muren skiftet ud med et vindue, et vindue til et samfund, som stadig er meget anderledes end vores, men hvor vi har fredelig sameksistens og et voksende samarbejde med dette samfund.
Det er et vindue, ud fra hvilket vi kan se nogle problemer, nogle udfordringer, men også en masse muligheder og slet ikke de trusler, der før var bag ved Muren.
De baltiske lande er ikke alene blevet selvstændige, de er også blevet medlemmer af EU og NATO, og alt det giver nye dimensioner i det nordiske samarbejde.
På mange områder er der et tættere og tættere samarbejde mellem Norden og de baltiske lande, og et synligt resultat af det samarbejde er, at de baltiske lande fra det kommende årsskifte er med i Den Nordiske Investeringsbank.
Et af de konkrete emner, der i nordisk sammenhæng har været arbejdet med i mange år, og som har en fremtrædende plads i det nordiske samarbejde, er grænsehindringer.
Man skulle tro, at det var en overkommelig opgave at fjerne grænsehindringer mellem lande, der på mange måder er så ens som de nordiske, og som kulturelt og historisk er så nært knyttet sammen, og som det blev fremhævet af hr. Ole Stavad, tror jeg, også har politiske systemer, som ligner hinanden meget.
Men det er åbenbart ikke nogen enkelt sag.
I et par år har tidligere statsminister Poul Schlüter stået i spidsen for det praktiske arbejde med at fjerne grænsehindringer.
Det har han gjort på en netop meget praktisk måde, og han har grebet opgaverne an på en, synes vi vist alle, god måde.
Et ganske særligt problem er jo det indenlandsk danske problem, der er med, at hvis man skal fra den øvrige del af Danmark til Bornholm, så går en af de nemme veje over et udland, nemlig over Sverige, og de forhindringer, det giver, er vi godt på vej til at få løst, men dog ikke helt endnu.
Trods besværlighederne er der en stigende integration inden for de nordiske lande.
Der er et stigende erhvervsmæssigt samarbejde, og der er en stigning i antallet af studerende og pendlere.
I 2002 gik 22,4 pct. af den danske vareeksport til de øvrige nordiske lande, mens 19,2 pct. gik til Tyskland.
Når det tages med i betragtning, at der i Tyskland bor mere end tre gange så mange mennesker som i Norden, så er eksporten til Norden meget, meget vigtig for Danmark.
Det er utrolig vigtigt, at Norden kan stå som et sammenhængende marked, som også hr. Ole Stavad nævnede, og derfor må der til stadighed arbejdes på at fjerne eller mindske grænsehindringerne.
Lad mig slutte med at sige, at vi i Det Konservative Folkeparti er af den opfattelse, at det, der for mange år siden startede som et samarbejde mellem fem nordiske lande, som havde og har et stort fællesskab med hensyn til sprog, kultur og historie, fortsat skal have dette samarbejde som kernen, altså samarbejdet mellem de fem nordiske lande.
Hvis vi ikke holder fast i det, så tror jeg, samarbejdet mister sin kraft og dermed sin betydning.