Martin Lidegaard (RV), 2003-12-19:
Det er tredje gang, at vi her i salen diskuterer den indgåede aftale mellem regeringen og DUC om udvinding af olie i Nordsøen og de tre lovforslag, der knytter sig til aftalen.
Det er Det Radikale Venstre glad for.
Der er tale om en vigtig aftale med store konsekvenser for det danske samfund, og der er ingen tvivl om, at vi er blevet klogere i løbet af processen.
Jeg vil nu ikke her undlade at gøre opmærksom på, at man godt kunne ønske sig den samme opmærksomhed og den samme politiske diskussionslyst i et spørgsmål, der får mindst lige så stor betydning for Danmark, nemlig spørgsmålet om, hvad vi stiller op økonomisk og energipolitisk, når olieproduktionen i den danske del af Nordsøen om føje år topper og Danmarks økonomi og forsyningssikkerhed dermed svækkes dramatisk.
Derfor vil jeg være glad for at høre, om ministeren har haft lejlighed til at overveje Det Radikale Venstres forslag om at nedsætte en uafhængig kommission, der netop skal belyse disse konsekvenser, ligesom jeg har bemærket under andenbehandlingen og er glad for, at SF tilslutter sig tanken, og at Socialdemokratiet også er positiv over for ideen, men dog vil sikre sig, at det er en uafhængig kommission, hvis jeg forstod hr. Svend Auken rigtigt. I dag skal vi imidlertid stemme om de tre lovforslag, der vedrører selve Nordsøaftalen, og Det Radikale Venstre har fortsat den holdning, at der her er tale om det, som man i Sønderjylland ville kalde en rigtig spitzeaftale, dvs. en god aftale, fordi den både sikrer Danmark en stabil og fuld udnyttelse af de ressourcer, der ligger i den danske undergrund, og sikrer staten en langt større andel af de samme værdier.
Jeg skal ikke her gentage mine tidligere ordførertaler, men alene hæfte mig ved den del af aftalen, som er det mest omdiskuterede i de sidste dage og i dag, nemlig kompensationsbestemmelsen.
Hvad nu, hvis de forudsætninger, som regeringen har lagt frem, ikke holder?
Hvad nu, hvis den danske andel frem til 2012 ikke bliver 57 pct., men 40 pct., eller der viser sig et kæmpeskattehul, som hverken det ene eller det andet ministerium havde forudset?
Er det så virkelig sådan, at staten har låst sig selv fuldstændig fast, at staten ikke kan rokke med ørerne, men bare har afleveret en blankocheck til A.P. Møller - Mærsk A/S, fordi man har indgået en bananstatsagtig aftale, sådan som flere partier har hævdet?
Jeg er glad for nu at kunne sige med fuldstændig sikkerhed i stemmen, at nej, sådan er det heldigvis ikke, og hvis nogen skulle være i tvivl, kan de læse det sidste notat fra ministeren om netop dette emne.
Heraf fremgår det, at staten i hvert fald har to håndtag, som man i givet fald kan benytte, hvis forudsætningerne skulle ændre sig væsentligt.
For det første kan staten i al enkelhed skrue op for kulbrintebeskatningen, så den både kan betale kompensationen til DUC og få lidt mere provenu hjem til sig selv.
I ministeriets eget notat er som eksempel givet, at man ved en fordobling af olieprisen i 2008, det var den situation, som fru Anne Grete Holmsgaard var inde på, i princippet kunne hæve kulbrintebeskatningen til 90 pct., hvorved opnås en marginalbeskatning, man kunne kalde det en nettomarginalbeskatning, når kompensationen er betalt, på 83 pct. og et ekstra merprovenu til staten på 10 mia. kr.
Hvis ikke det er et håndtag, så ved jeg ikke, hvad det er. For det andet fremgår det også af regeringens notat, at staten kan gennemføre anden skattelovgivning, en generel skattelovgivning, der rammer A.P. Møller - Mærsk A/S forholdsmæssigt hårdere end resten af erhvervslivet, uden at der skal gives kompensation, bl.a. har Socialdemokratiet jo selv i sit eget skatteudspil angivet adskillige muligheder
for en sådan beskatning.
Det Radikale Venstre har flere gange indikeret, at den vilje har vi, hvis forudsætningerne ændrer sig afgørende, og jeg skal ikke lægge skjul på, at det vil forundre os noget, hvis ikke de partier, der stemmer mod denne aftale, indikerer det samme standpunkt, alene fordi de tidligere er kommet til at hævde, at der ikke er de håndtag.
Af andre væsentlige områder vil jeg i dag godt pege på, at det af spørgsmål nr. 98 fremgår, at den samlede kompensation efter skat i nutidsværdi faktisk kun er godt 15 mia. kr., hvilket selvfølgelig gør håndtagene mere effektive.
Endelig vil jeg gerne fremhæve, at kompensationsaftalen ikke efter vores opfattelse underminerer statens muligheder for at føre en miljøpolitik, der vel stadig kan pålægge A.P. Møller alle generelle miljøafgifter og -love uden kompensation og selv ved specifikke afgifter stadig kan benytte sådanne afgifter som adfærdsregulerende, som vi f.eks. gør i dag med CO2-afgifterne, hvor den største del som bekendt går tilbage til erhvervslivet.
Alt i alt er Det Radikale Venstre meget tilfreds med den sidste klarlægning af kompensationsaftalen, som vi fik i går.
Jeg skal derfor endnu en gang tilkendegive, at Det Radikale Venstre agter at stemme ja til såvel B 7 som L 48 og L 62.