Line Barfod (EL), 2005-06-02:
Jeg kan godt forstå, hvis nogle bliver forvirrede over denne her debat, især i lyset af, at vi i går havde en debat om kommunernes økonomi, hvor finansministeren bekræftede, at der ikke var overblik over, hvor mange penge man kommer til at have i den enkelte kommune.
Finansministeren brugte det billede om, at der jo var et kortspil med 52 kort, og man vidste jo, hvad det var for nogle kort, og de ville også være der efter reformen.
Men især ude i kommunerne og for borgerne er problemet jo, at vi ikke aner, hvilke kort der ender hvor, og det er altså ret afgørende, om det er Gentofte Kommune, der kommer til at sidde med alle de høje kort, og det er kommunerne på Lolland, i Nordjylland osv., der kommer til at sidde med alle de lave kort og ikke har mulighed for at betale for de udgifter, de kommer til at få.
Derfor er det et kæmpe problem, at man ikke har lavet et ordentligt stykke arbejde med at sikre et overblik over de økonomiske konsekvenser for den enkelte kommune, før man gennemfører så stor en reform.
Det kræver så, at der er nogle, der stiller spørgsmål, men det må jeg så selv prøve om jeg kan udvirke af det, fru Line Barfod sagde.
Jeg må bare meget klart fastslå, at den her kommunalreform sådan set går ud på at placere opgaver på andre hylder, end hvor de ligger i dag.
Hvis jeg skal prøve at gøre det lidt pædagogisk: Vi har stat, vi har amter, og vi har kommuner.
Nu flytter vi opgaverne fra den amtskommunale hylde, som vi afmonterer – det er i øvrigt det, lovforslaget handler om, og på et tidspunkt skal vel vi også diskutere lovforslaget, men det er så åbenbart ikke lige nu – vi afmonterer altså den midterste hylde, vi flytter opgaverne ned på den nederste, og pengene følger med.
Det bliver der ikke færre penge af, det bliver der ikke flere penge af.
Der bliver den samme mængde penge og det samme antal opgaver.
Så styrker vi i øvrigt den hylde dernede, for i stedet for at have en fragmenteret hylde, der består af 271 kommuner, så laver vi nu 98, som får et mere solidt afsæt.
Så siger vi: I kølvandet på det her kigger vi på finansierings- og udligningssystemet.
Vi har lagt nogle meget klare pejlemærker ind, som vi skal forfølge, når vi laver den udlignings- og finansieringsreform, og så siger vi i øvrigt, at hvis en kommune kommer til at opleve ændringer i sin økonomiske basis, så er det minimeret ved en overgangsordning, der fuldstændig matcher den, som den tidligere regering selv brugte, da den i sin tid lavede udligningsreform.
For nu at starte med konklusionen så støtter Enhedslisten heller ikke kommunalreformen.
Det er ikke, fordi vi ikke mener, der er brug for reformer.
Vi mener i den grad, at der er brug for reformer i Danmark, så vi kan udvikle velfærdssamfundet.
Der er alt for mange borgere, der kommer i klemme i systemet.
Der er alt for megen kassetænkning og for lidt fokus på de langsigtede konsekvenser af, at man kun sidder med budgetterne for de enkelte år.
Der er brug for reformer, fordi vi har den absurde situation, at flere hundredtusinde mennesker er sat uden for arbejdsmarkedet, samtidig med at der er alt for mange, der bliver nedslidte af at skulle løbe alt for hurtigt, og samtidig med at vi har brug for flere hænder til velfærdsopgaver, til at tage sig af vores børn, af vores syge, af vores ældre, til at renovere skoler, kloakker, togskinner osv.
Samfundsøkonomisk vil det ikke koste noget at ansætte flere i det offentlige, fordi vi sparer dagpenge og får mere ind i skat og moms.
Derfor kunne vi gennemføre en reform her, hvis vi ville.
Vi har også behov for en reform, hvor vi udbygger demokratiet, så både medarbejdere og brugere får større indflydelse og borgere i lokalområdet får mere indflydelse.
Vi har brug for stærke demokratiske regioner, der kan skabe sammenhæng mellem arbejde, bolig, uddannelse og den kollektive trafik, regioner, der kan skabe lokale arbejdspladser, så der bliver mulighed for at bo og arbejde over hele landet, frem for at man i stadig stigende grad skal pendle fra de såkaldte udkantsområder til de såkaldte vækstcentre.
Så der er mange steder, hvor der er brug for reformer efter Enhedslistens opfattelse, men desværre går regeringen og Dansk Folkeparti i den stik modsatte retning.
Fordi man af ideologiske årsager ønsker mere privatisering, ønsker markedsgørelse af den offentlige sektor, indfører man langt mere kassetænkning og indskrænker demokratiet væsentligt.
Økonomien i reformen er fuldstændig ukendt, som vi også har været inde på under debatten, og der er stor risiko for, at det kan gå rigtig galt både for de borgere, der er helt afhængige af samfundets hjælp, for miljøet og for hele samfundet.
Det er den største reform, det største lovarbejde, der er gennemført nogen sinde, er der mange, der siger.
Når man kigger på det, må man også sige, at det er næsten altomfattende.
Hæren er ikke omfattet, politiet er ikke omfattet, domstolene er ikke omfattet, og som en gjorde mig opmærksom på er kirken heller ikke omfattet, ligesom fængslerne heller ikke er omfattet.
Men ellers er det alle andre dele af det danske samfund, hele den offentlige sektor, som man laver om på.
Man kaster alle boldene op i luften, og så håber man, at man når at gribe nogle af dem.
Det synes vi er et meget stort eksperiment at kaste sig ud i, uden at man overhovedet aner, hvor mange bolde man når at gribe, hvor resten falder hen, og hvad der sker med dem.
Den borgerlige regering har jo det meget klare mål, at den ønsker at liberalisere og markedsgøre den offentlige sektor.
Selv om fru Inger Støjberg i sit indlæg ikke rigtig ville acceptere, at det var det, der var formålet, så er det jo blevet sagt meget klart af Venstres politiske ordfører, hr. Jens Rohde, og af beskæftigelsesministeren, ligesom både Falck og ISS har jublet over, at de nu kommer til at få et meget større marked.
Vi har også set i den tid, regeringen har siddet sammen med Dansk Folkeparti, at man har fået vedtaget en række love, der skal give private firmaer langt bedre mulighed for at overtage velfærdsydelserne, give frit valg på sygehus- og ældreområdet, opstramning af udbud og udliciteringsregler, servicestrategi og udfordringsret osv. Frit valg lyder pænt, men det, som det i virkeligheden har medført, er jo krav om, at alting skal måles og vejes.
F.eks. er vi nu kommet så langt ud, at man i flere kommuner har indført stregkoder i hjemmehjælpen.
Men på trods af alt det, som regeringen har gjort og gennemført af lovændringer, fordi den ønsker en højere grad af privatisering, har den offentlige sektor vist sig at være ganske modstandsdygtig over for disse forsøg på markedsgørelser og privatiseringer.
Derfor går man nu ind med en reform, hvor man prøver at få færre lokalpolitikere og få større afstand mellem borgere og lokalpolitikere.
Så prøver man at se, om man på den måde med de tiltag, man laver, kan få gennemført den ønskede privatisering og markedsgørelse.
Et af de steder, man har sat ind samtidig med reformen, er, at man har åbnet for profitbørnehaver, hvor private firmaer skal have lov til at åbne børnehaver, som de kan tjene penge på, og hvor der ikke er noget loft over brugerbetalingen.
Det står ganske klart i bemærkningerne til lovforslaget, at man regner med, at der bliver lukket daginstitutioner i landdistrikterne, og så kan forældrene i stedet benytte profitbørnehaverne.
Det er det, som vi er meget nervøse for skal brede sig, at man altså får private firmaer ind og får markedsgjort store dele af velfærdssamfundet.
Hele økonomien omkring reformen er også uafklaret.
Alle ved, at det koster penge at lave store fusioner, det har vi også set i det private erhvervsliv, men regeringen har overhovedet ikke ønsket at forsøge at undersøge, hvad selve reformen kommer til at koste, og slet ikke, hvordan økonomien skal hænge sammen bagefter.
Det kom frem i den forespørgsel, vi havde i går, at finansministeren ikke har noget overblik over, hvordan økonomien bliver i de enkelte kommuner.
Og det kom frem på den høring, som Folketingets Politisk-Økonomiske Udvalg afholdt for nogle uger siden, at man ikke har overblik over, hvordan økonomien bliver.
Samtidig kom det frem, at hvis man skal opnå de store såkaldte effektiviseringsgevinster og rationaliseringsgevinster, der er lagt op til fra regeringens side, så er det altså begrænset, hvad man kan hente hjem på færre rådhuse og færre ansatte i administrationen.
Beløb i den størrelsesorden, der er forudsat, kan man kun hente hjem, hvis man laver stordrift på institutioner, altså på plejehjem, børnehaver og skoler.
Det vil sige, at det går som på Bornholm, hvor man er ude og lukke skoler.
Jeg tror, at mange borgere vil opleve det som en dårligere og ringere velfærd.
Jeg vil gerne have meget stor tillid og har tillid til dem, der sidder der, men der er grænser for, hvad de kan gøre med de midler, de har, både økonomisk og fagligt.
Jeg har stor tillid til, at de, der sidder i kommunalbestyrelsen i Tårnby Kommune, vil gøre deres bedste for at lave en miljøgodkendelse af Københavns Lufthavne, men jeg har svært ved at se, hvordan de skal kunne løfte den opgave, fordi det er så bred en miljøviden, de skal have.
Derfor er det mest sandsynlige jo, at de bliver nødt til at købe den viden, de skal bruge, hos private firmaer.
Sådan vil det være på en lang række områder, at kommunerne ikke vil være i stand til at løfte den faglighed, der skal til, og så bliver det private, der skal ind og overtage i stedet.
Vi er meget nervøse for, hvad der kommer til at ske, også i form af det videnstab, der bliver; viden, der i dag er offentlig, men som i stedet kommer til at ligge i private firmaer.
Derfor har vi fremsat forslag om, at man skulle oprette lokalråd, så borgerne i en bydel i en storby eller i en landsby i en stor kommune havde mulighed for at organisere sig og få indflydelse på egne forhold.
Men det er desværre ikke kommet igennem.
Hele den her reform er så stor en ændring af det danske samfund, at vi i Enhedslisten mener, at der burde være en folkeafstemning om, hvorvidt befolkningen i Danmark ønsker, at der skal gennemføres en så gennemgribende ændring af velfærdssamfundet.
For den debat har ikke været der.
Regeringen ønskede heller ikke under valgkampen i februar at diskutere kommunalreformen.
Derfor har borgerne i dette land reelt ikke haft muligheden for at tage stilling til, hvorvidt de virkelig ønsker en sådan omfattende markedsgørelse og privatisering af det danske samfund.
Så vi synes faktisk, at man her i sidste øjeblik burde beslutte sig for at holde en folkeafstemning, så borgerne havde mulighed for at tage stilling til, hvad de ønsker.
Ligesom vi mener, at man burde have sikret, at der til kommunevalget til efteråret er viden om, hvilken økonomi kommunalpolitikerne skal gå til valg på.
Man skal vide, hvad det er, man tager stilling til, når man skal stemme på politikerne: Hvad det er for en økonomi, de skal have de næste 4 år.
Det har vi altså ikke kunnet få ministeren til at give noget som helst tilsagn om.
Jeg håber, at han ombestemmer sig i sidste øjeblik og kommer på talerstolen og lover, at vi vil få viden om, hvordan økonomien bliver i de enkelte kommuner inden kommunevalget, ligesom jeg håber, at det, inden vi i næste uge skal behandle reglerne for de ansatte, alligevel lykkes at få noget sikkerhed for de offentligt ansatte, som er dem, der skal løfte velfærdsopgaven; som er dem, der skal sikre, at der bliver taget ordentligt hånd om børn, syge og ældre, at der er ordentlig viden om miljøet osv.
De har brug for tryghed i deres hverdag for at kunne løfte opgaverne bedst muligt.
Desværre er det ikke det, der er lagt op til med denne reform, og derfor kan vi ikke støtte den.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til tredje behandling.
Afstemning