Brian Mikkelsen (KF), 1999-12-01:
Viden forbruges og produceres i dag i nye mønstre, og det stiller selvfølgelig universiteterne over for helt nye krav til både uddannelse og forskning.
Det skaber også en øget konkurrence nationalt og internationalt både universiteterne imellem og mellem universiteterne og andre forsknings- og uddannelsesudbydere.
De videregående uddannelser spiller en afgørende rolle
Skal de forskellige uddannelsesinstitutioner løfte den store udfordring, må deres muligheder for langsigtet, strategisk planlægning og prioritering styrkes væsentligt.
Efter konservativ opfattelse er styringen af de danske universiteter i dag forældet og usammenhængende.
Rektor, dekaner og institutledere har sædvanligvis ingen lederuddannelse eller forudgående indsigt i organisatoriske spørgsmål, når de tiltræder.
Dette medfører uheldigvis en svag ledelseskompetence med manglende evne til at prioritere og sætte mål for forsknings- og uddannelsesindsatsen.
For hvem har interesse i at se 10 år frem, når man er på valg hvert fjerde år?
Man kan ikke forestille sig, at de studerende, som er med eksempelvis i konsistorium, og som læser på tredje år, har den samme interesse i at investere langsigtet i et universitets udvikling både med hensyn til kompetencer og med hensyn til udvikling over en længere periode.
Og det er dér, fejlen ligger i det valgsystem, vi har i dag.
For hvis vi skal have løftet universiteternes kompetence, hvis vi skal have løftet universiteternes mulighed for at begå sig i en international verden, skal universiteterne også kunne udvikle sig indefra.
Og det er der et par af de danske universiteter der kan og også har format til, også for øvrigt med dygtige ledere.
Men der er desværre også nogle af vores universiteter, som ikke fungerer tilfredsstillende.
Og det er et problem, for det er et par af de allerstørste universiteter, vi har i Danmark i dag, og det betyder, at vi kvalitativt ikke følger med.
Det må være forfærdeligt at se på som forskningsminister, men også for andre politikere - i hvert fald også for undertegnede - at det, som burde være instituttet og opsamlingsstedet for den højeste viden overhovedet i Danmark, ikke fungerer.
En af årsagerne til, det ikke fungerer, er, at der ikke er fornuftige ledelsesforhold, at man ikke vælger lederen efter kvalifikationer, men at man vælger lederen efter, hvilke alliancer og hvilke valgforbund man nu synes det er rimeligt og relevant at man vælger lederen efter. Det betyder, at universiteterne - dem, vi taler om her - og andre uddannelsesinstitutioner går i stå, for man kan jo ikke forestille sig på en større dansk virksomhed, lad os tage Danfoss som eksempel, som har lige så mange ansatte, som der er studerende på Københavns Universitet, at man demokratisk skulle vælge en administrerende direktør dér.
Jamen dér ansætter man selvfølgelig dén administrerende direktør, som er den bedste, som kan lede Danfoss ind i det nye årtusinde, og som kan formå at sørge for, at Danfoss ikke går i stå.
Derfor er det selvfølgelig vigtigt, at man får kigget på ledelsesformerne.
Vi vil have, at ledelserne bliver sikret større frihed, og det er altså ved, at man sikrer en styrket ledelse og en mere fleksibel organisation.
Og der er vi meget opmærksomme på de anbefalinger omkring en ny ledelsesstruktur på universiteterne, som Danmarks Forskningsråd fremsatte, så vidt jeg husker i januar-februar 1999.
Vi vil altså stædigt fastslå, at selv om der er nogle muligheder, som forskningsministeren var inde på, for, at man kan lave nogle eksperimenter, så kommer det jo meget an på universiteterne selv, om de vil være med til disse eksperimenter.
Men nogle af de steder, hvor det er gået i stå, for at sige det rent ud, dér vil man jo ikke være med til at eksperimentere.
Og så skal vi stiltiende se på, at der ikke sker noget på de universiteter.
Derfor vil vi altså fastholde vores beslutningsforslag
her, som vi har fremsat sammen med bl.a. Venstre og også et par andre partier, fordi vi vil have valgt en kompetent ledelse.
Vi vil have, at man f.eks. også får valgt en formand, som er ekstern, og at bestyrelsen så får ansat en rektor, der i praksis skal fungere som administrerende direktør.
En sådan ledelsesreform vil give universiteterne bedre mulighed for langsigtet planlægning, så man kan imødekomme fremtidens udfordringer.
Og med en mere professionel ledelse vil vi have tillid til, at universitetsledelsen selv er i stand til at foretage de nødvendige prioriteringer. Universitetsledelserne vil dermed få større frihed, og denne frihed kræver selvfølgelig så også, at universiteterne får en bred samfundsmæssig tillid.
En sådan tillid hænger uløseligt sammen med universiteternes ledelsesforhold ifølge vores vurdering, og det er derfor vigtigt, at vi åbner for muligheden for at igangsætte formaliserede nye ledelsesstrukturer på universiteterne.
Hvis vi også skal se på det internationalt, så har der igennem de sidste 8-10 år været en udvikling hen imod en større grad af ekstern indflydelse på universiteternes styrende råd og organer og generelt set i de fleste europæiske lande en større fokus på strategisk planlægning og udvikling og en forøgelse af eksterne bestyrelsesmedlemmers indflydelse i de øverste ledelsesorganer.
Det er noget, som vi selvfølgelig støtter, og vi mener, det er rimeligt, at man tager fat på det nu, for ellers er vi bange for, at vi ryger ned ad rampen rent uddannelsesmæssigt.