Dorte Bennedsen (S), 1998-01-22:
Baggrunden for denne forespørgsel er jo det nummer af Nyt fra Danmarks Statistik, som blev offentliggjort i december, hvori det siges, at indvandrere og deres efterkommere i år 2020 vil udgøre 13,7 pct. af befolkningen.
Jeg tror ikke, det overrasker nogen, at Dansk Folkeparti griber statistikken og bruger den til at tegne en skrækvision af fremtidens Danmark.
Men når man nærmere analyserer de forudsætninger, der er lagt til grund for denne fremskrivning, må man sande, at statistik unægtelig kan bruges til meget, men at det ikke alt sammen er lige relevant.
til at tage en række spørgsmål op til overvejelse: I hvor mange generationer skal man betragtes som indvandrer, fordi ens forfædre på et eller andet tidspunkt kom til landet udefra? Er roepolakkernes børn og børnebørn indvandrere?
Eller hvad med jøderne, som er kommet hertil gennem tiden?
Er det rimeligt at forudsætte, at fertiliteten hos indvandrere fra mindre udviklede lande vil være uændret også i de næste generationer? I den politiske terminologi er der efterhånden - og det er ikke mindst takket være Dansk Folkeparti - sat lighedstegn mellem indvandrere og mennesker fra tredjeverdenslande, og på den baggrund er det værd at hæfte sig ved, at mellem 5 og 6 pct. af de personer, som indgår i fremskrivningen, er folk fra Norden, det øvrige Europa og Nordamerika.
Men selv hvis man accepterer Danmarks Statistiks noget særprægede forudsætninger, nemlig at man også er indvandrer i tredje og fjerde generation, uanset om man har fået dansk statsborgerskab, og at fertilitetsraten vil være uændret høj også i tredje og fjerde generation, vil i år 2020 godt 8 pct. af befolkningen have baggrund i den tredje verden.
Hvordan kan nogen i ramme alvor påstå, at det skulle udgøre en trussel mod det danske samfund og mod dansk kultur?
I Berlingske Tidende fra den 19. januar kunne man læse følgende: »Er danskheden - hvor udefinerbar denne størrelse end er - virkelig så svag, at den ikke kan modstå påvirkninger fra disse mennesker? Nej, det er den ikke.
Der er grund til at værne om Danmark, vores historie, kultur og traditioner, fordi det er værdifuldt.
Men vi skal ikke tro, at vores kultur kan udvikle sig uden påvirkninger udefra, og vi skal ikke tro, at vi kan bevare den ved at hindre mennesker fra andre lande i at komme til Danmark.«
Ser vi på Danmarks og Nordens historie, er den jo én lang fortælling om, at det, vi i dag opfatter som dansk og nordisk kultur, er blevet til ved kulturelle påvirkninger og indvandringer udefra.
Det er faktisk også en tanke værd, at det eneste oprindelige folkeslag, der eksisterer i Norden, er samerne, som vi godt nok har fået postet helt op nordpå. At ville beskytte Danmark ved lukke af for fremmed påvirkning, som Dansk Folkeparti vil, er efter vores opfattelse udtryk for den yderste mistillid til og despekt for dansk kultur og dansk kristendom.
Dansk Folkeparti mener øjensynligt, at disse værdier ikke er stærkere, end at de går omkuld, hvis vi inden for vores grænser rummer andre religiøse og kulturelle opfattelser.
Den pessimisme og det sortsyn deler vi ikke.
Dansk kultur er så stærk, at den kan klare sig og også klare at absorbere nye påvirkninger udefra, så den kan udvikle sig og undgå at ende som et museum for fortidsminder.
Skal vi endelig sætte navn på en trussel mod dansk kultur - og det vil jeg godt gøre ved denne lejlighed -
er det jo faktisk Dansk Folkeparti, der udgør en trussel, og det kan man forvisse sig om bare ved at kaste et enkelt blik på partiets ændringsforslag til finansloven for 1998: Der skal ikke gives støtte til Kunstfonden, den skal væk; Litteraturrådet skal væk; ingen støtte til Charlottenborg; færre midler til landsdelsorkestrene; tilskuddene til Det Kongelige Teater, landsdelsscenerne og egnsteatrene skal reduceres drastisk, og der skal ikke gives støtte til spillefilm, osv. osv. osv.
Det er øjensynligt den måde, Dansk Folkeparti vil beskytte dansk kultur på.
Vi siger velbekomme, og det bliver ikke med vores medvirken.