Jan Petersen (S), 2001-10-04:
I tirsdags sluttede statsministeren sin åbningstale med at fremhæve, at vi midt i tragedien den 11. september måske finder håbet om et nyt globalt fællesskab, hvor alle, der vil freden og tolerancen, er inviteret med, hvor kimen til en ny verdensorden findes, og hvor gamle fjender søger sammen og hjælper hinanden.
Det er nødvendige ord her 3 uger efter, at vi blev konfronteret med terrorisme i en ny og mere modbydelig udgave, end vi troede muligt.
Derfor er jeg, og derfor er Socialdemokratiet enige i hver eneste sætning, der blev sagt i tirsdags, og i den måde den nye situation blev beskrevet på, men også i det håb, som nu skal og må tændes.
Vi har brug for fællesskab, vi har brug for mere fællesskab, vi har brug for et mere forpligtende fællesskab, for den 11. september måtte vi indse, at vi alle - enkeltpersoner, folkeslag og lande - er sårbare, når terrorister og fanatikere slår til med deres ultimative våben.
Men det er ikke nok.
Det forpligtende fællesskab skal også sættes ind på at fjerne grobunden for terror og fanatisme.
Demokrati og menneskerettigheder, men også en konsekvent kamp mod ulighed, underudvikling og massiv fattigdom, som skaber desperation og konflikter mellem mennesker og spændinger mellem verdens rige og fattige lande, er vejen til at bekæmpe terrorismen.
Vi har noget at have vores håb i.
FN har reageret gennem sin resolution mod terrorisme, NATO reagerede ved at aktivere
Danmark står bag alle disse beslutninger, og vi må konsekvent leve op til de pligter, det medfører for os i det danske Folketing.
Der bygges i disse uger broer i det internationale samfund.
Det er væsentligt, at Kina og Rusland er med, men også at hånden er strakt frem til lande med store muslimske befolkningsgrupper.
Dette er en kamp mod terrorisme, ikke mod mennesker med en bestemt tro.
Det var USA, det gik ud over den 11. september, men det var også os, det ramte, og meldingerne fra amerikanerne er klare: USA engagerer sig i en ny verdensomspændende alliance af lande.
Det er også en stor og værdifuld nyhed, at amerikanerne betaler deres gæld til FN.
Den nye situation efter den 11. september er, at intet menneske, intet land og intet kontinent kan bygge sin egen fæstning og på den måde beskytte sig mod terror.
Der findes kun de fælles, forpligtende svar, hvor vi alle tager vores del af ansvaret.
Der tegner sig internationalt helt nye muligheder.
Denne konsekvens påvirker selvsagt dagsordenen for det, vi i efteråret skal gøre i Folketinget.
Vi skal for det første have gennemført de ændringer i vore love og praksis, som vedtagelserne i FN's Sikkerhedsråd og EU medfører.
Vi fik en detaljeret gennemgang i tirsdags af de vigtigste initiativer.
Vi skal kort og godt stramme op, hvor det er nødvendigt.
Det er vores bidrag over for os selv, men så sandelig også over for omverdenen.
Vi er ikke, men vi må også sikre, at vi ikke bliver et tilholdssted for terrorister i fremtiden.
Derfor må vi opruste den danske efterretningsvirksomhed, og vi må gennemføre nødvendig lovgivning.
I det hele taget må kampen mod ikke blot terrorisme, men al grænseoverskridende kriminalitet mødes med en robust dansk indsats.
Det gælder også vor tids slavehandlere, dem, der handler med kvinder, og det gælder krigsforbrydere.
Vi må forberede en revision af lovgivningen, så vi får en udvidet adgang til at retsforfølge personer, der opholder sig i Danmark og har deltaget i krigsforbrydelser, i folkedrab, i tortur og i forbrydelser mod menneskeheden.
Det håber jeg at et bredt flertal her i Folketinget vil bakke regeringen op i.
Terrorisme og grænseoverskridende kriminalitet, men selvfølgelig også den type kriminalitet, som er mere almindelig kendt, er og skal være en central del af vores samfundsdebat.
I Socialdemokratiet ønsker vi løbende at ændre og indrette vores indsats over for kriminaliteten, så vi hele tiden kan imødegå de udfordringer, kriminalitet giver os.
Den skal bekæmpes.
Vi har alle krav på at kunne leve en tryg hverdag uden vold og overgreb.
Derfor har vi og skal også i fremtiden have en retspolitik, der er rimelig og konsekvent
og passer til opgaven. Vi er glade for regeringens forslag om at skærpe straffen for voldtægt og - som jeg tidligere nævnte - for det foreslåede stærkere værn mod kvindehandel. Straf er nødvendig, men gør det ikke alene.
Vi skal også bekæmpe årsagerne til kriminalitet.
Jeg er overbevist om, at når vi kan se, at vi har lavere kriminalitet, end vi havde i 1984, ja, så er det ikke alene, fordi der er en konsekvent retspolitik, men også fordi vi har en målrettet og social indsats over for de miljøer, hvor kriminalitet næres og læres. Vi lever på mange måder i et sundt, et sikkert og et trygt samfund.
Vi er nemlig nået langt siden 1993.
Danmark er blevet et bedre land at leve i.
Vi er et land uden massearbejdsløshed, vi er et land i arbejdstøjet, vi er et land med en veludbygget offentlig service, og vi er landet, hvor der er lige adgang til grundlæggende velfærd og tryghed.
Det forpligtende fællesskab er ikke kun en international dagsorden, det er i høj grad en dansk dagsorden for fremtiden. Det, regeringen har gennemført sammen med en række partier i Folketinget, sammen med kommuner og amter, sammen med virksomheder, faglige organisationer, foreninger og mange andre, skal ikke stoppe, for godt er der i Danmark, men vi skal videre.
Der er stadig mennesker, der er ledige, der er stadig mennesker, der er udstødte, der er stadig meget at gøre.
De, der har mest brug for fællesskabet, er de mange, hvis liv er sårbart, udsat, og dem, der har svært ved at leve uden stærk støtte fra samfundet.
Uanset om det er misbrug eller hjemløshed, ja, måske begge dele, skal den enkelte møde det stærke fællesskab.
Det gælder også sindslidende, ja, det gælder i det hele taget de mennesker i Danmark, som ville tabe i et samfund, hvor enhver overlades til sig selv.
Vi skal videre, ikke kun med bevillinger, men også gennem fortsat og konsekvent nytænkning.
Vi skal tage udgangspunkt i den enkelte, når vi i fællesskabet skal hjælpe vores svage til at få magten over deres eget liv tilbage.
Det er et vigtigt tema for Socialdemokratiet i dette efterår.
Vi har også brug for det forpligtende fællesskab, når vi er syge, og det må der ikke eksperimenteres med.
I dag er det frie sygehusvalg i langt de fleste tilfælde en realitet, vi behandler langt flere mennesker i dag end for 10 år siden, hjerteplanen fungerer, og vi har indledt en benhård kamp mod kræften.
Det danske sundhedsvæsen har fået en økonomisk og en kvalitativ saltvandsindsprøjtning, senest ved regeringens aftale med landets amter.
I de kommende år skal vi fortsætte dette høje ambitionsniveau, for kun på den måde gør vi mennesker uafhængige af deres pengepungs størrelse eller deres adgang til at blive forsikret, når de har brug for behandling.
De ældre har også krav på fællesskabet.
De har investeret deres arbejdsliv i det Danmark, vi har i dag, de har afleveret et samfund, der er bedre end det, de var unge i.
Der er gennemført forbedringer for vores ældre økonomisk, boligmæssigt og i den indsats, vores ældre har krav på, når de bliver syge, svage og meget gamle.
Regeringen har nye initiativer på området.
Det fremgik i tirsdags.
Det er den rigtige dagsorden, der er sat for efteråret.
I forbindelse med kommuneaftalerne er der aftalt en omfattende oprustning af folkeskolen.
Der renoveres, og der udbygges i vores skoler i disse år.
Men også inde i skolen forandres der.
Der er IT, der er moderne undervisningsformer, og der er også en stigende åbenhed over for det samfund, som børnene jo også lever i, når de ikke er i skole.
Og vi forsøger os i øjeblikket også med at få sund mad ind i vores skolers og i vores børns hverdag.
Det er en god investering i fremtiden, vi her har gang i.
Helt centralt i de kommende måneders debat står selvfølgelig også regeringens forslag om en forbedring af barselorloven, og der er også mange andre forslag.
Vi står bag regeringens udspil, og vi forventer, og vi tror, at vi i efteråret finder en fælles, en bred og en bæredygtig løsning
på dette vigtige område for børnefamilierne
For os er det imidlertid afgørende, at det er forældrene, der afgør, hvor lang en del af barselorloven de vil bruge.
Jeg vil så godt knytte nogle bemærkninger til en række andre aktuelle temaer, som er på dagsordenen her i efteråret.
Vi skal videre med arbejdsmiljøindsatsen, så årsagerne til nedslidning og udstødning fra arbejdsmarkedet bekæmpes konsekvent og direkte dér, hvor skaderne sker.
Vi skal arbejde med kvaliteten i arbejdsmiljøindsatsen, og vi ser også frem til regeringens forslag om at forbedre arbejdsskadeloven.
Det er et nødvendigt forslag at få frem, og det er nu.
Vi regner også med, at det er muligt at få løst de økonomiske problemer på erhvervsskolerne, sådan at vi over flere år kan give vores erhvervsskoler og deres elever et solidt fundament for en god uddannelse.
Jeg vil også godt nævne, at det ikke kun er dét på erhvervsskolerne, altså når de er på skole, der bekymrer os, og som vi skal have skabt løsninger på. En erhvervsuddannelse uden en praktikplads er nemlig ikke en rigtig erhvervsuddannelse, og derfor er mangel på praktikpladser uacceptabel.
Vi holder fast i, at det også er på den politiske dagsorden.
Vi fik en alvorlig, men en værdig tale i tirsdags.
Vi skal holde sammen på Danmark, var ordene.
Det får mig til at gøre to bemærkninger om det at holde sammen.
Vi skal holde sammen på hele Danmark.
Derfor er ambitionen om at få regionalpolitikken mere i fokus helt central.
Vi har den på dagsordenen.
Jeg tror, at mange andre også har den på dagsordenen.
Vi må på landsplan bidrage til, at vi ikke øger ulighederne, men at vi mindsker ulighederne mellem de forskellige dele af vores land.
Vi skal have hele Danmark med, når udviklingen kommer igennem.
Forskellene er ikke større, end at vi kan løse dem.
Det er ikke umuligt at arbejde med netop regionalpolitik i et land som vores.
Det er en overkommelig opgave. Men det må også være overkommeligt at holde sammen på Danmark på en hel anden måde, og det er, når det gælder indsatsen over for indvandrere og flygtninge.
Vi har alle et ansvar for, at vi ikke i disse måneder og tydeligt inspireret af terrorangrebene skaber nye fjendebilleder eller forstærker dem, der måtte være, om mennesker, der også lever i vores samfund.
Det er terroristerne, der skal bekæmpes.
Det er ikke mennesker i vores land, som i øvrigt lever i et land, hvor religionsfriheden er nævnt markant i grundloven.
Der må ikke pustes til ilden.
Det er så let, for vi kan jo alle blive provokeret af nogle få, som jublede over terrorangrebene.
Socialdemokratiet ønsker det, og vi synes egentlig, at statsministeren fortjener ros ved konsekvent at gå forrest og gå imod enhver tendens til at stemple etniske minoriteter eller mennesker med en bestemt tro som de ansvarlige for terrorisme.
Må det også være appellen - og jeg tror, at om ikke alle så de fleste af os vil det - at vi ikke puster til en debat herinde, som også bliver det valg af temaer, som vi tager fat på, og ikke sender to signaler ud.
Det ene er: Vi er enige i det, du siger som socialdemokratisk ordfører.
Det andet er: Udlændinge er alligevel et enormt problem.
Vi tror, og vi ved, at integrationen er det altafgørende.
Og vi vil, at vores indvandrere og flygtninge skal møde et land, hvor pligter og rettigheder er klare og er ligestillede.
Det store flertal ønsker at være en del af vores samfund, at tale vores sprog, tage del i vores demokrati og give deres bidrag til det danske samfund gennem et arbejde og gennem muligheden for at få noget at betale skat af.
Det er krav, som forpligter indvandrerne, flygtningene.
Ja, det forpligter os alle, for når vi skal holde sammen på hele Danmark, er kravet, at vi skal undgå, at bestemte grupper i vores samfund bliver udstødt, at de holdes ude eller for den sags skyld holder sig ude.
Det er en central målsætning i integrationsindsatsen, men det er i øvrigt også en målsætning, der gælder for alle, der udstødes, holdes ude
eller holder sig ude af fællesskabet, fordi deres deres liv er svært, eller fordi de aldrig har mødt en varm hånd og derfor kun forstår de kolde og de voldsomme ytringer.
Det er nemlig i de stærke og forpligtende fællesskaber, at vi finder svaret.
Det gælder ikke mindst, når mennesker drives på flugt af alle de kendte grunde.
Det blev nævnt i tirsdags, at Danmark må forstærke sin hjælp til flygtningene i Afghanistan og forstærke den i nærområdet.
Det er en rigtig præcisering af det, der er et centralt fundament i dansk udviklingspolitik, nemlig at vi altid stiller op, når humanitære katastrofer hærger lande og driver mennesker på flugt.
Vi kan stille op hver eneste gang og med en forholdsvis stor hjælp, fordi vi i Danmark giver en høj ulandsbistand, ja, den højeste ulandsbistand af alle i forhold til værdien af vores nationalproduktion, for det er over vores ulandsmidler, at vi også kan sætte ind i situationer som nu, hvor der skal reddes menneskeliv.
At forvente, at vi kan have dette høje ambitionsniveau, også med hensyn til indsatser i nærområdet og nødhjælp, og at sige det på den ene side og så på den anden side overveje at skære ned går ikke.
Vi skal ikke overveje at skære ned.
Vi skal gå forrest.
Vi skal vise, at vi har en ulandsbistand, som virker, når nødhjælp og humanitære indsatser skal leveres.
Men den kortsigtede nødhjælp er ikke nok.
Vi skal understøtte udviklingen i verdens fattige lande og bidrage til også på den måde at bekæmpe grobunden for terrorisme og fanatisme.
Men der er mere end ulandsbistand på den dagsorden.
Der er markeder, der skal være åbne i den rige del af verden, og både i Europa og FN er udgangspunktet bedre, end det har været længe, fordi erkendelsen af det forpligtende fællesskab breder sig i disse måneder. Derfor må vi også nu rykke hårdere og hurtigere i forhold til den globale dagsorden, som også blev sat, da statsministeren i foråret tog initiativet om Global Deal og tog den op på EU's rådsmøde i Göteborg.
Vi må også bruge det kommende danske formandskab til at sikre den en central placering i Europa med den forventning, at den så også bliver en central del af den globale diskussion.
Efterårets store
opgave er derfor både national og international.
Jeg skal sige nogle få ord om dansk økonomi.
Af hensyn til tiden bliver de så få, at jeg henviser til, at jeg er enig med statsministeren i, at der skal udvises forsigtighed. Danskerne ved, at vi har en solid økonomi, men forsigtigheden er det signal, vi nu skal sende.
Vi har med vores sunde økonomi muligheder for at tage de stød, der kommer lige i øjeblikket, men ikke desto mindre er det så afgørende, at vi understreger, at vi er ekstra forsigtige, fordi der er uro omkring os.
Der har været krav til os her i Folketinget om at samarbejde gennem kompromis'er og prioritere.
Det tror jeg vi alle har en bevidsthed om er nødvendigt i dette efterår.
Tiden er til dialog.
Tiden er til, at vi værner om trygheden, og at vi dermed også værner om vores frihed.
Tiden er til, at vi samles om målene for det internationale fællesskab og vores eget fælles velfærdssamfund.
Jeg håber, at vi får en positiv og saglig debat.
Folketinget bekræfter viljen til som led i den globale kampagne mod terrorisme at tilpasse dansk lovgivning til de krav, der er formuleret i FN's Sikkerhedsråds resolution 1373 af 28. september 2001.
Folketinget understreger behovet for, at der udvises ansvarlighed ved at gå imod enhver tendens til at stemple etniske minoriteter, folkeslag og religioner som ansvarlige for terrorisme.«