Mette Frederiksen (S), 2004-02-05:
Den mediepolitiske diskussion i Danmark har sjældent koncentreret sig om så få navne og enheder som i dag.
Gennem de seneste år er der sket en markant koncentration af ejerskaber og koncerner.
Antallet af selvstændige dagbladstitler er raslet ned, og på tværs af medierne - altså radio, tv og aviser - er de tidligere fysiske grænser nedbrudt.
I Nordjylland er der praktisk taget
kun ét mediehus tilbage. Noget lignende kan man se på den jyske vestkyst, i store dele af Sjælland, på Bornholm og også andre steder. Jyllands-Posten og Politiken er fusioneret, og Berlingske Tidende laver nu også radionyheder og er i øvrigt kommet på udenlandske hænder. Udlandet spiller en stadig større rolle.
Både den femte landsdækkende radiokanal og den delvis landsdækkende sjette radiokanal er solgt til udenlandske koncerner, en af dem endda til det globale medieimperium med Rupert Murdoch i spidsen.
Stadig flere medier ejes af stadig færre mænd, og denne udvikling har selvfølgelig konsekvenser. Regeringens politik på medieområdet bærer præg af tilfældigheder og ideologi.
Lovinitiativerne har ikke handlet ret meget om indhold, til gengæld meget om for enhver pris at bryde monopoler.
Indtil nu har konsekvensen imidlertid hverken været mere pluralisme eller mere kvalitet.
Resultatet er snarere mere ensartethed.
Det synes vi Sky Radio er et rigtig godt eksempel på.
Ændringerne er foregået fuldstændig ukoordineret.
F.eks. er de voldsomme besparelser på de lokale radio- og tv-stationer sket samtidig med opkomsten af en ny landsdækkende radio, der må antages at være en konkurrent på det eksisterende annoncemarked.
Digitaliseringen er udskudt, og fremtiden for TV 2 er helt uvis.
Netop fordi mediepolitik først og fremmest er kulturpolitik, er der behov for en grundlæggende og bred diskussion om, hvad vi fra politisk side bedst kan gøre for mangfoldigheden og for medierne i det hele taget.
Ytringsfriheden er det vigtigste og derfor også det mest centrale for diskussionen i dag, men et andet behov presser sig mere og mere på, nemlig reel adgang til at kunne ytre sig uden regeringens indblanding.
Vi er dybt bekymrede for de indskrænkninger i DR's redaktionelle frihed, der er åbnet mulighed for med medieforliget.
Hverken politikere eller politisk udpegede bestyrelsesrepræsentanter skal blande sig i Danmarks Radios redaktionelle linje, hvad enten det drejer sig om programplanlægning, udvælgelse af nyheder eller fiktionens tilblivelse, f.eks. »Krøniken«.
Det gælder for Danmarks Radio, og det gælder også for alle andre medier.
Den politiske opgave består af noget helt andet, og lad mig give et par eksempler: Vi skal sikre, at medier, der er underlagt public service-forpligtelser, også overholder disse; vi skal skabe udviklingsmuligheder for dagbladene; vi skal satse på en reel fremtidssikring af TV 2, og vi skal levere vores politiske bidrag til mangfoldigheden, også på lokalt niveau.
I regeringsgrundlaget står der, at regeringen vil tilrettelægge en mediepolitik, der bygger på informations- og ytringsfrihed, mangfoldighed og alsidighed.
Det er et grundlag, vi kan tilslutte os.
Men hverken mangfoldighed, alsidighed eller frihed kommer af sig selv, og vi giver nu bolden op, ikke mindst til pressens minister.
Hvad agter
regeringen egentlig at foretage sig for at efterleve sit eget regeringsgrundlag?
Besvarelse