Charlotte Antonsen (V), 2003-10-10:
Den 1. maj næste år udvides EU.
Jeg vil gerne starte med at byde velkommen til de 10 nye medlemslande.
Med folkeafstemninger i alle lande på nær Cypern har ikke alene landenes regeringer, men også et massivt flertal af borgere sagt ja til Den Europæiske Union.
Tre af landene, Estland, Letland og Litauen var decideret med i statsdannelsen Sovjetunionen. Alligevel har landene og befolkningerne kun godt 10 år efter uden forbehold sagt ja tak til Den Europæiske Union.
Må jeg lige genkalde de flotte afstemningsresultater.
Første land Malta, der stemte den 8. marts sidste år: 53 pct. sagde ja.
I Slovenien sagde 90 pct. ja.
I Litauen 91 pct.
Slovakiet 92 pct. sagde ja til EU.
Polen 77 pct., Tjekkiet 77 pct. jasigere, Estland 67 pct. og endelig Letland 67 pct. sagde ja.
Kl. 9.25 Så det er nogle fantastisk flotte folkeafstemningsresultater, som viser, at det altså ikke kun var eliten og det politiske lederskab, der ønskede et medlemskab af EU, men også borgerne i de nylig frigjorte lande.
Landene har valgt medlemskab af EU, fordi det er et værn
om deres nyvundne frihed.
EU sikrer demokratier.
EU tager nemlig sit udgangspunkt i respekten for det enkelte menneske og menneskerettighederne.
Ligesom Grækenland og Spanien i sin tid skyndte sig ind i EU, da de blev befriet for de fascistiske magthavere, ser vi nu en gentagelse i den nyeste europæiske historie.
Også de tidligere kommunistiske lande søger mod EU, når de får deres frihed.
Demokratiet er nemlig sikret i EU.
EU er et frivilligt samarbejde.
For frie samfund er det en udbygning af den nationale selvbestemmelse at blive medlem af Den Europæiske Union.
Dels sikres de ydre demokratiske rammer, dels indebærer medlemskabet af EU, at de enkelte nationer får langt større indflydelse end inden for deres egne geografiske grænser.
F.eks. udenrigspolitik, forsvarspolitik, miljøpolitik, frihandel, overordnet økonomisk politik er politikområder, hvor løsningerne ligger i et samarbejde mellem nationer.
Dette samarbejde skal vi værne om, og vi skal sikre, at struktur og procedurer ikke forældes.
Når medlemskredsen vokser fra 15 til 25 lande på én dag, som det sker 1. maj 2004, er det de europæiske politikeres opgave og ansvar, at denne voldsomme ændring af medlemskredsen ikke betyder samarbejdets endeligt.
Så på den ene side skal vi den 1. maj næste år byde velkommen i kredsen til vore nye medlemmer, og på den anden side er det også vort ansvar at sikre, at den organisation, der er rammen om Europas politiske udvikling, ikke sander til og bukker under, fordi vi lader stå til.
Det er op til os selv at sikre, at EU også er et aktiv for fremtiden, derfor er der behov for en ny forfatning for Europa.
Et konvent med 105 politikere fra EU-lande - nye som gamle - har i halvandet år arbejdet på at fremtidssikre EU's traktat.
Der lægges først og fremmest op til forenklinger og præciseringer.
Tre til fire traktater skrives sammen til én, den såkaldte søjlestruktur, der opdeler EU-samarbejdet i tre adskilte samarbejdsområder, sløjfes, der er nu kun ét samarbejdsområde.
EU's arbejdsopgaver præciseres, der skal ikke længere være tvivl om, hvilke opgaver der løses i de enkelte lande, og hvilke opgaver der løses på EU-niveau.
Det understreges, at EU-samarbejdet er et frivilligt samarbejde mellem suveræne lande.
Det fastslås, at det naturligvis indebærer, at lande om ønskeligt kan melde sig ud af EU.
Det er ikke nyt, vi ved godt, at Grønland for nogle år siden meldte sig ud.
Forenklinger og præciseringer er vigtige, EU-samarbejdet er til for borgerne, EU skal kunne forstås af enhver.
FN's menneskerettigheder skrives ind i traktaten, og EU's charter for grundlæggende rettigheder gøres bindende.
Nærhedsprincippet forbedres, og de nationale parlamenter får større indflydelse på, hvilke sager man
beslutter på EU-niveau.
På det politiske område skal EU også spille en større rolle, især inden for flygtningepolitik, bekæmpelse af ulovlig indvandring, kampen mod terror, fælles udenrigspolitik, der skal være mere handlekraftig, forsvarspolitik med opbygning af en militær kapacitet, og endelig det økonomisk-monetære samarbejde, euroen, hvor man vil styrke samordning af medlemslandenes økonomiske politik.
Det store dagsordenspunkt på denne regeringskonference er ændringer af de europæiske institutioner og beslutningsprocedurer.
Man kan kalde det ændringer i maskinrummet.
Vi er nødt til at forbedre EU's måde at fungere på, når medlemskredsen bliver så stor.
Kl. 9.30 Det er desværre svært at få en folkelig dialog om institutionelle ændringer.
Europæerne skal ind og se, hvad der sker i EU, alle skal kunne følge den proces og indgåelsen af kompromiser.
Ved at blotlægge den politiske proces får borgerne adgang til at blande sig i politikken, og vi får alle del i de politiske resultater.
Åbenhed er centralt for ethvert velfungerende demokrati.
Der er andre behov.
Større brug af flertalsafgørelser sikrer en mere smidig og hurtigere beslutningsproces.
Det direkte Europa-Parlament skal have større indflydelse.
Ministerrådet skal have en fast valgt formand.
Kommissionen: Her ser vi gerne en stærk Kommission.
Vi ser også gerne én kommissær pr. land, men det er jo mindst lige så vigtigt at sikre, at de kommissærer, vi har, har politisk indflydelse, fordi deres politiske områder er vigtige områder. EU skal også have en udenrigsminister.
Den nuværende udenrigskommissær og lederen af den politiske del af det udenrigspolitiske samarbejde skal slås sammen, så vi får en mere slagkraftig person i spidsen for den fælles europæiske udenrigspolitik.
Hvor vi er enige, skal vi tale med vægt.
En ny EU-udenrigsminister og en valgt formand for Ministerrådet vil ud over en forbedring og en større sammenhæng i samarbejdet også sætte et tydeligt personligt præg på EU.
Det er der brug for.
Politik er om mennesker og for mennesker.
De skal forklare, hvad der foregår, og de skal modtage borgernes klager, når noget går galt.
Vi skal have ansigter på EU.
De danske undtagelser kommer vi desværre ikke uden om.
Efterhånden sker der jo ikke meget nyt i EU, hvor vi er med.
De danske undtagelser breder sig med andre ord.
Vi har for nylig set en kortlægning fra Udenrigsministeriet af, hvad de danske undtagelser betyder, efter at det nye traktatudkast er kommet på bordet.
Det er rystende læsning.
Vi er efterhånden uden for alt, hvor der sker noget nyt i EU.
De danske undtagelser gør ondt, når det, man ønsker, er dansk indflydelse.
De danske undtagelser kan ændres ved en ny dansk folkeafstemning, og derfor er det helt afgørende for Venstre, når vi skal stemme om den nye forfatningstraktat, at vi skal have mulighed for fuld klarhed.
Det er det, vi i Venstre ønsker. Det er vores opfattelse i Venstre, at ønsket om en stram indvandrerpolitik fortsat er udtalt i den danske befolkning.
Vi mener derfor, at det vil være formålsløst i forbindelse med en dansk folkeafstemning om afskaffelse af det retlige forbehold samtidig at lægge op til en ændring af vores indvandrerpolitik.
Derfor har vi valgt en model for den kommende folkeafstemning, hvor danskerne får mulighed for at stemme ja til et effektivt europæisk samarbejde om kriminalitetsbekæmpelse og om civilretlige sager, men samtidig fastholde, at Folketinget i Danmark bestemmer udenrigspolitikken.
Jeg vil gerne på vegne af Venstre, Det Konservative Folkeparti og Socialdemokraterne fremsætte følgende: