runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Eva Kjer Hansen (V), 2006-04-28:
Jeg har da en forventning om, at kommunerne vil være meget aktive med hensyn til at løse de ghettoproblemer, der er rundtomkring, og bl.a. jo sørge for at gøre brug af de mange forskellige værktøjer, vi nu har lagt i værktøjskassen, som Socialdemokratiet desværre ikke ville være med til at vedtage i efteråret.
Der er rigtig mange forskellige instrumenter, som kommunerne kan gøre brug af.
Men jeg vil ikke gå ind på det spor, at vi tvinger private udlejere til at stille lejligheder til rådighed.
Jeg synes, det må bero på en frivillig aftale, og der må kommunerne jo så være på dupperne med hensyn til at prøve at se, i hvilket omfang de kan få indgået nogle frivillige aftaler med de forskellige private udlejere.
Lissa Mathiasen (S), 2006-04-28:
Jeg synes, der er så lidt logik i det, ministeren her giver af svar.
Der er så lidt logik, når ministeren på den ene side siger, at det er den almene sektor, der skal løse det, mens ministeren jo på den anden side, formoder jeg, er vidende om, at der ligger nogle meget klare aftaler, vedtaget her i Folketinget, om, at man skal prøve at undgå ghettodannelser og modvirke der, hvor vi har ghettodannelser i den almene sektor.
For Københavns vedkommende ved vi, at vi er nede under langt mindre end halvdelen af den almene sektor, der overhovedet har mulighed for at kunne være til rådighed med hensyn til løsning af de boligsociale problemer.
Hvad er det egentlig, ministeren forestiller sig man skal gøre brug af, hvis ikke vi blot skal se, at en endnu højere grad af ghettodannelse vil være tilfældet i den almene sektor her i København, og det vil sige til skade for dem, der allerede bor der, og også i den grad til skade for de mennesker, vi taler om, som har brug for en boligsocial placering fra kommunens side?
Martin Lidegaard (RV), 2006-04-28:
Man kan nogle gange få den tanke, at vi ikke bor i det samme land, selv om vi er i det samme Folketing, for virkeligheden derude er jo, at selv om det offentlige har ansvaret, og selv om det offentlige heldigvis oftest giver folk den behandling, som folk har krav på, så sker det altså også utrolig tit, alt, alt for tit, at borgerne ikke får den behandling, de har krav på og ret til; at det offentlige fejlvurderer situationen.
Så kan man klage, men det er det offentlige, der igen kan lave fejl – og som laver fejl.
I dag er situationen den, at hvis man som borger kommer i den situation, så skal man ud og låne penge – for man har typisk ikke nogen penge, når man er i den situation – og for egen regning hyre advokat og bistand og fagforeningshjælp, hvad man nu kommer af sted med, og hvis man så skulle gå hen og få ret og det er det offentlige, der har taget fejl, så kan man altså starte med at bruge den første sum, man har fået hjem på at klage, til at betale sin advokat med, fordi det offentlige ikke har nogen som helst forpligtelse til at stå til ansvar for det forkerte valg, det offentlige har foretaget.
Derfor må jeg sige, at det for mig, hvis det i hvert fald er borgerens retssikkerhed, man er bekymret for, altså giver god mening at følge nogle af de ideer, der ligger i SF's beslutningsforslag, nemlig at man selvfølgelig kompenserer, hvis vel at mærke borgeren får ret.
Hvis borgeren ikke får ret, skal det selvfølgelig ikke kompenseres, for så ville vi få et helt uoverskueligt klagesystem.
Det er jo at lukke øjnene for virkeligheden, hvis man siger, at der ikke kan være interessemodsætninger mellem borgeren og systemet, for det er der.
Derfor vil jeg gerne takke SF for at have fremsat det her beslutningsforslag.
Det ligger i tråd med diskussioner, vi har haft af mange omgange, og jeg føler, at der har været en god forståelse mellem SF og Enhedslisten og De Radikale undervejs,
har jeg hørt, også om det her spørgsmål om, at vi selvfølgelig bør give folk mulighed for at klage på en ordentlig måde, så vi kan få en ordentlig retssikkerhed her i landet.
Så vi går altså positivt ind i behandlingen af forslaget.
Tom Behnke (KF), 2006-04-28:
Forskellen består bl.a. i, at når vi taler om de sociale sager, er der typisk tale om, at man foretager et skøn i den konkrete situation og vurderer: Hvad er behovet her, hvad er det for hjælpeforanstaltninger, der konkret kan sættes ind for, at borgeren får den bedst mulige hjælp?
Når vi taler skattelovgivning, er det jo langt mere eksakt, hvad der er op og ned, hvad der er rigtigt, og hvad der er forkert.
Det er derfor, der ligger den forskel i det her.
På det sociale område har vi det gode princip, at det er myndighederne, der skal sørge for at træffe den rigtige beslutning, og det er myndighederne, der skal sørge for, at grundlaget er til stede at træffe beslutningen på.
Det ønsker vi ikke at lave om på.
Line Barfod (EL), 2006-04-28:
Jeg synes, det ville være rigtig godt, hvis vi kunne enes om de konkrete redskaber, så vi får reduceret det behov, som borgerne og deres organisationer oplever.
Jeg synes, det kunne være rigtig godt, hvis vi får diskuteret det under de drøftelser, vi tidligere i dag har aftalt at have i Retsudvalget.
Men jeg mangler stadig væk at få den del af svaret, der handler om: Hvorfor så på skatteområdet?
Hvad er grunden til, at Det Konservative Folkeparti meget aktivt støtter, at når det drejer sig om skattesager, og om, hvorvidt man skal betale 10.000 kr. mere eller mindre i skat, så skal borgeren have mulighed for at få dækket sine udgifter til advokat og revisor, men når det er en sag, der drejer sig om selve ens livsgrundlag, om, hvorvidt man overhovedet har penge til at betale husleje og købe mad for, eller hvorvidt man overhovedet har fysisk hjælp til at hjælpe en, så man kan komme ud af og op i sengen osv., så skal man ikke have dækket omkostningerne?
Det er bare den forskelsbehandling, jeg gerne vil have forklaret; ikke om det ene eller det andet er rimeligt, men hvorfor denne forskel?
Eva Kjer Hansen (V), 2006-04-28:
Hvis hr. Per Clausen med dette mener, at man med dette forslag skal have ret til at anvise i det private udlejningsbyggeri, så er det sådan, at det er jeg uenig i.
Per Clausen (EL), 2006-04-28:
Det er jo sådan set helt i orden, at socialministeren ikke er enig med Enhedslisten, men det afgørende problem, der står tilbage, er, hvordan socialministeren og regeringen så vil sikre de mennesker, der ikke må bo i det almennyttige boligbyggeri, for der har man begrænsninger på, hvor mange der må være af de forskellige slags.
Hvor skal de så bo henne?
Hvad får socialministeren til at tro på, at frivillige aftaler skulle løse det her problem i de kommende år, når man nu tænker tilbage på, hvordan det er gået i de foregående år?
Eva Kjer Hansen (V), 2006-04-28:
Der er det jo rigtigt, at man skal overveje, hvad der så er af alternative muligheder, når man tager kombineret udlejning i anvendelse.
Det har vi jo lavet en meget klar lovgivning om.
Der er det selvfølgelig vigtigt, at kommunerne i forhold til det ansvar, de har for boligforsyning, har taget højde for, at der bl.a. er de almene boliger, der er brug for i området.
Charlotte Fischer (RV), 2006-04-28:
Vi kan jo hurtigt blive enige om, at der er problemer, og specielt når man kigger på boligmarkedet i København, er vi jo alle sammen enige om, at det ikke er let, og at de stigende priser presser alting op.
Der kan være mange grunde til, at boligmarkedet er meget svært i København.
Alligevel vil jeg godt spørge: Når man ser, at det her beslutningsforslag i dag handler om at skabe en ordning, der for det private udlejningsbyggeri ligner den, vi har for almensektoren, vil jeg godt spørge den socialdemokratiske ordfører mere principielt: Når nu man ikke er modstander af den private ejendomsret, er det så rimeligt at lave en ordning, der er fuldstændig enslydende for det almene boligbyggeri, der jo er offentligt subsidieret, og alt privat udlejningsbyggeri?
Er det virkelig rimeligt at lave en ligestillet ordning?
Lissa Mathiasen (S), 2006-04-28:
Det her er jo så diskussionen om hønen eller ægget, hvad er kommet først?
Er det, fordi kontanthjælpen er for lav, eller er det, fordi huslejen er blevet for høj – det generelle niveau for huslejerne.
Vi må i hvert fald konstatere, at svælget er blevet større, hvilket betyder, at man ikke er i stand til at betale sin husleje.
Nu har jeg lige i dag været ovre hos Ejendomsforeningen Danmark til deres landsmøde, og der hørte vi jo også i meget, meget høj grad, hvordan Klaus Bondam fra Københavns Kommune kunne fortælle om, hvordan deres problemer igennem det sidste par år er vokset, og hvordan de ikke er i stand til at efterkomme behovet for omkring 1.500 boliger hvert år.
Det, der var det bekymrende, var netop, at man ikke kan blive ved med at bruge den almene sektor.
Vi har brug for den private sektor, hvis det her skal lykkes, medmindre vi skal skabe endnu større problemer.
Og det er det, jeg egentlig efterlyser, og jeg appellerer til, at et flertal herinde tager det ansvar.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2006-04-28:
Jeg vil bare gerne have et klart svar, og så må jeg indrømme, at jeg får en værre snakken udenom.
Kan den socialdemokratiske ordfører sige fra talerstolen med sandhed i stemmen, at det er loftet over kontanthjælpen, der er skyld i den stigning, vi har set i antallet af udsættelsessager fra 2002 til 2004?
Lissa Mathiasen (S), 2006-04-28:
Det, vi ser med udviklingen i kontanthjælpens størrelse sammenholdt med udviklingen i, hvad huslejerne rent faktisk er, er, at der er kommet et større svælg.
Derfor er folk ikke i stand til at betale deres husleje, derfor bliver folk sat ud.
Det burde heller ikke være forbigået Venstres ordførers opmærksomhed, at vi har fået en række henvendelser.
Vi hører mange steder fra, at det, der er det rigtig bekymrende, er, at vi ser, at rigtig mange familier med børn bliver sat ud, fordi de ikke er i stand til at betale huslejen.
Det er dybt, dybt bekymrende, synes vi.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2006-04-28:
Fru Lissa Mathiasen anklagede mig, da jeg stod på talerstolen, for hykleri.
Det er ikke et ord, jeg normalt bruger, når jeg diskuterer, men jeg kunne alligevel godt få tanken, når jeg nu hører fru Lissa Mathiasen stå og tale om loftet over kontanthjælpen.
Det virker underligt, at det største oppositionsparti ikke har bedre styr på tallene, men jeg vil bare spørge, om det er rigtigt opfattet, at ifølge Domstolsstyrelsen er 90 pct. af den stigning, der er sket i udsættelsessager, sket, før der blev indført et loft over kontanthjælpen.
Hvordan kan det så være loftet over kontanthjælpen, som fru Lissa Mathiasen giver skylden for stigningen i udsættelsessager?
Charlotte Fischer (RV), 2006-04-28:
Jeg kan sagtens se mulighederne i det og behovet for at sprede beboerne.
Jeg er også selv meget interesseret i, hvordan vi får løst hele det her problem, men stadig er det jo sådan, at i hvert fald det private udlejningsbyggeri, der er opført helt for private midler, vel aldrig nogen sinde kan sidestilles med et offentligt boligbyggeri, der er støttet.
Derfor synes jeg, at en meget bedre linje er at sige, at der, hvor det er offentligt støttet, privat udlejningsbyggeri, kan vi stille nogle krav, men vi kan ikke bare gøre det over hele feltet, for så går vi altså ind og bryder med nogle meget vigtige principper, som handler om den private ejendomsret.
Er det ikke en rigtig skelnen at sige, at der er det, der er støttet, og det, der ikke er støttet?
Inge-Lene Ebdrup (V), 2006-04-28:
Nu ved fru Lissa Mathiasen udmærket, at der er en vis svartid her i Folketinget, så derfor var det den røde lampes skyld, at jeg ikke fik svaret.
Men med hensyn til at f.eks. Københavns Kommune råber på hjælp, er svaret, at Københavns Kommune jo har kompetencen til at beslutte, at der skal bygges nyt.
Den kompetence har de haft gennem mange år, og det er der, det væsentlige problem ligger, nemlig at der simpelt hen ikke er blevet bygget nok.
Dernæst er det kommunens ansvar at gå ud og lave en aftale med de private udlejere om, at man kan anvise til de boliger.
Og der mener jeg så, at Københavns Kommune også kunne tage noget bedre fat.
Så vil jeg endelig sige, at når vi taler om den kommunale anvisningsret, er det jo ikke, kan man sige, alle boligsøgende.
Sådan synes jeg fru Lissa Mathiasen får det til at lyde.
Det er dem, der har et akut boligbehov.
Derfor mener jeg ikke, at man kan gøre det så bredt, som fru Lissa Mathiasen her står og siger.
Men det handler simpelt hen om, at der skal bygges mere.
Det har vi sat skub i, og det har øget udbuddet af boliger, også til den kommunale anvisning.
Med hensyn til boligforliget fra 2002 er det korrekt, at der ikke blev lagt elementer ind i forhold til anvisningen.
Grunden til, at vi ikke gjorde det dengang, var, at vores fokus på daværende tidspunkt var at få sat skub i det boligbyggeri, som virkelig havde haltet under den tidligere regering.
Da var der ikke blevet bygget noget af betydning, og derfor var det vores fokus.
Det, vi så gjorde dengang, var at sige: Nu vil vi have sat skub i det.
Vi laver en pulje på 1 mia. kr. om året til privat udlejningsbyggeri, og nu vil vi se, hvordan det går.
Det har så vist sig, at den her pulje for det første par år er blevet brugt.
Nu sker der så nogle lidt andre ting i henseende til boligmarkedet i øvrigt.
Men det, vi nu kan sige på baggrund af erfaringerne fra dengang, er, at vi, hvis sådan en pulje skal fortsætte, godt vil være med til at diskutere, om man kan lægge det her ind som et element.
Dengang var vores fokus fuldt og klart flere boliger.
Det har vi fået, og nu er det så måske tiden til at tage skridtet videre.
Lissa Mathiasen (S), 2006-04-28:
Jeg synes, der burde være grænser for, hvor meget hykleri folk skal sidde og høre ude i deres hjem, hvad angår de svar.
I 2002, da ordningen om at give støtte til privat udlejningsbyggeri blev besluttet, var der et ønske, som var meget stort, fra vores side om at få anvisningsretten med ind som en naturlig del.
Hvad var Venstres svar der?
Jeg håber, fru Inge-Lene Ebdrup kan bekræfte, at det var et klart nej.
Der var et markant flertal, der ikke ville være med.
De borgerlige partier og Dansk Folkeparti ville ikke være med, og det håber jeg kan bekræftes.
Ellers havde ordningen rent faktisk været etableret.
Men jeg vil tage imod med kyshånd, hvis man nu fra Venstres side, fra regeringens side er parat til at gøre det.
Så undrede jeg mig lidt.
Jeg hører fru IngeLene Ebdrup sige, at situationen jo ikke er blevet værre, der er ikke nogen større problemer.
Og de har ikke muligheden, for de mener ikke, det vil være fair at sende de mennesker ind, hvor der i forvejen er problemer nok, i de områder, hvor der ligger alment byggeri.
Hvor skal Københavns Kommune vise dem hen?
Lad os dog få et svar.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2006-04-28:
De pæne ord rækker så langt som til at sige, at vi jo nu har set udviklingen efter det boligforlig, vi lavede i 2002, med støtte til privat udlejningsbyggeri.
Hvis vi på nogen måde skal ind i en diskussion om kommunal anvisning til privat udlejningsbyggeri, så vil det være i forbindelse med en fornyelse af f.eks. det boligforlig i henseende til støtte til privat udlejningsbyggeri.
Jeg vil ikke lægge mig fast på her og nu, hvordan sådan noget kan skrues sammen, men det, jeg kan sige, er i hvert fald, at hvis man skal ind i sådan en snak, så skal man jo også deltage, når der bliver lavet nogle politiske aftaler, når der bliver sat handling bag ordene.
Der er Enhedslisten jo f.eks. ikke med, fordi de valgte at stå uden for det boligforlig, der er.
Så jeg vil godt opfordre til, at hvis vi i fællesskab, i hvert fald med Enhedslisten, skal lave noget på det her område, så må Enhedslisten søge indflydelse der, hvor indflydelsen er, nemlig når vi laver de store politiske aftaler om fremtidens boligbyggeri.
Så jeg synes, vi skal tage den derfra.
Per Clausen (EL), 2006-04-28:
Jeg skal starte med at sige, at fru Inge-Lene Ebdrup da har ret i, at de her problemer med ghettodannelser jo er centreret i nogle ganske få storbyer.
Det er stort set rigtigt, selv om der også er nogle mellemstore byer, der har nogle problemer.
Men det andet, som var det, fru Inge-Lene Ebdrup ikke nåede at svare på, synes jeg faktisk er meget interessant, for præcis det samme sagde fru Inge-Lene Ebdrup jo for 2 år siden, nemlig at hun gerne ville se på det med henblik på fremtidigt byggeri.
Derfor kunne det vel godt være en idé, at vi nu kom i gang med at gøre noget ved det.
Vi har jo vores forslag, men Enhedslisten har altid været karakteriseret ved, at vi tager enhver forbedring, uanset hvor lille den måtte være, så derfor er jeg meget interesseret i, hvad fru Inge-Lene Ebdrup har at svare til, om de pæne ord nu også skal følges af handling.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2006-04-28:
Med hensyn til hvorvidt der er sket nyt, vil jeg sige, at situationen bestemt ikke er blevet værre.
Det vil jo alt andet lige, når man bygger flere boliger, end det er set siden slutningen af 1980'erne, være sådan, at der vil være et større udbud, og jeg ved også, at hvis vi ser bare en lille bitte smule ud over vores egen næsetip og bevæger os væk fra København, så vil det i hvert fald i nogle dele af landet være sådan, at også priserne på udlejningsbyggeri er faldet på grund af det større udbud.
Jeg erkender, at der er et problem i Københavns Kommune, og det er selvfølgelig også derfor, vi har givet støtte til, at regeringen har ændret reglerne for f.eks. støtte til privat udlejningsbyggeri, sådan at man målretter den til de områder, hvor der er de største belastninger.
Nu lyser min lampe.
Det andet spørgsmål vil jeg svare på i næste omgang.
Per Clausen (EL), 2006-04-28:
Der er en ting, fru Inge-Lene Ebdrup ikke har ret i: Det er, at situationen ikke er blevet værre.
Det andet er jo også, at hvis man ser på de tal, økonomiministeren i sin tid gav for, hvor mange boliger han forventede ville blive bygget i de kommende år, så kan man vel sige, når vi ser på, hvad der rent faktisk er sket inden for den almennyttige sektor, at tallet er noget lavere. Men det, som jeg synes er det positive i det, fru Inge-Lene Ebdrup siger, er, at Venstre godt vil se på det i fremtiden.
Der vil jeg spørge, om jeg skal forstå det på den måde, at vi i udvalgsarbejdet kan forvente, at Venstre vil medvirke positivt til, at vi laver en beretning, hvor vi så formentlig nærmest i enighed kan fremsætte et forslag om, at ved fremtidigt privat boligbyggeri skal der være en sådan anvisningsret – og i særdeleshed i de tilfælde, hvor der er tale om offentligt tilskud til byggeriet.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2006-04-28:
Sidst vi diskuterede det her forslag og i øvrigt også gangen før og gangen før det, startede jeg med at sige, at normalt, når vi diskuterer noget i Folketinget, er det, fordi der har været en ny udvikling, eller fordi man ønsker at sætte fokus på noget, hvor tilstanden er forværret siden sidst.
Det her er gammel vin på nye flasker.
Det eneste, der er sket siden sidst, er, at vi nu kan konstatere, at der er blevet bygget væsentlig flere boliger, end der er set i mange, mange år.
Jeg vil ikke give forslaget mange bemærkninger med på vejen, for jeg mener, at ministeren har givet en meget fin redegørelse.
Jeg vil blot sige, at Venstre har den grundlæggende holdning, at når private bygger udlejningsbyggeri, så skal de også kende forudsætningerne for byggeriet, i hvert fald i den henseende, at vi ikke efterfølgende fra det offentliges side skal pålægge de private noget, som de ikke kendte til, da de opførte byggeriet, hvad angår deres råderet over ejendommene.
Vi er åbne over for at diskutere, hvorvidt man fra kommunal side kan pålægge private en anvisningspligt, hvis de kender betingelserne, før de bygger, f.eks. i forbindelse med modtagelse af støtte.
Men jeg synes, det er meget forkert, at man her vil pålægge private, som har opført boligerne under bestemte forudsætninger, en ny forpligtelse, som de ikke kendte tidligere.
Det kan vi i Venstre ikke støtte.
Lissa Mathiasen (S), 2006-04-28:
Nu burde man jo godt kunne have overskuet flere elementer.
Det var faktisk det, vi prøvede at lægge ind, altså at kunne kombinere de to ting, og det burde vel også fra Venstres side have været muligt at overskue.
Men det, jeg rent faktisk spurgte om, og som jeg ikke hørte noget svar på, var, hvad Venstres svar er til de borgere i Københavns Kommune, der står uden tag over hovedet, fordi man fra kommunens side ikke er i stand til at boligplacere dem.
For man kan ikke se hensigtsmæssigheden i at placere dem der, hvor vi i øvrigt fra Folketingets side har vedtaget en beslutning om at der ikke skal placeres flere af den gruppe af borgere, fordi vi synes, der er rigeligt i de konkrete bebyggelser i den almene sektor.
Hvad er Venstres svar på det til de mennesker, der ikke har et tag over hovedet?
Hans Andersen (V), 2006-04-28:
Jeg synes, det er afgørende, at vi nu får iværksat et forskningsprojekt, men for at kunne iværksætte et sådant, er det jo afgørende, at der er nogle familier, der træner efter disse metoder – Doman er en af dem – det synes jeg er vigtigt.
For lige at få historikken på plads er det jo ikke således, at regeringerne før 2001 med Socialdemokraterne og De Radikale i spidsen var meget positive.
Det er jo den nuværende regering, der har sat projekterne i søen, og det er også den nuværende regering, der nu speeder op og siger, at nu skal vi altså have evidens for det, vi gør.
Det går vi ind for, og det er også derfor, vi har anbefalet denne forsøgsordning, så kommunerne kan beslutte, at det skal være muligt at træne efter hjemmetræningsmetoder.
Det er jo således, at hvis kommunen har søgt og fået en åben godkendelse til at iværksætte hjemmetræningsprojekter efter aftale med forældrene, og forældrene klager over ikke at have fået lov til det, er der faktisk muligheder for at anke afgørelsen.
I Venstre støtter vi, at hjerneskadede børn og deres forældre skal have de bedste mulige betingelser for genoptræning, og derfor støtter Venstre også den forsøgsordning, som flere kommuner har benyttet sig af, og som giver forældrene mulighed for hjemmetræning, samtidig med at kommunerne kan give forældrene støtte til tabt arbejdsfortjeneste, støtte til hjælp og kurser m.v.
Men vi kan på nuværende tidspunkt ikke støtte, at ordningen bliver en generel rettighed, som det foreslås med dette beslutningsforslag, og det kan vi ikke af den grund, at vi må være helt sikre på, at de metoder, der er en del af forsøgsordningen, er korrekte og ikke har nogen negative bivirkninger.
Derfor bakker vi i Venstre også op om initiativet med det dansk/norske forskningsprojekt, der netop skal give et videnskabeligt svar angående metodernes resultater.
Før resultatet af en sådan undersøgelse foreligger, kan vi ikke være med til at tilbyde et så krævende og belastende træningsprogram, fordi effekten af det endnu ikke er videnskabeligt dokumenteret, og på den baggrund kan vi ikke støtte dette beslutningsforslag.
Morten Østergaard (RV), 2006-04-28:
Det er jo sådan lidt en pudsig situation, vi står i med Det Konservative Folkeparti, som med deres egne ord har fortrudt noget af det, de har været med til at aftale.
Det er en aftale, man ikke er så stolt af, tror jeg hr. Allan Niebuhr tidligere har sagt.
Jeg synes egentlig, at det, der må være relevant, er at komme ind til substansen, og derfor vil jeg gerne spørge ministeren, om ikke ministeren er enig med hr. Søren Krarup, som jo har sagt, at problemstillingen her er, at kvaliteten af de PTSD-diagnoser gjorde, at man følte, at man spildte noget af sin tid ved at sidde og behandle dispensationsansøgninger, altså at der var problemer med diagnoserne, og at det var det, man ligesom gerne ville løse med den aftale.
Er ministeren enig med hr. Søren Krarup i det?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-28:
Der bliver ikke undermineret en diagnose, og hr. Kamal Qureshi ved også godt, at diagnosen PTSD er en utrolig bred diagnose.
Det her handler altså om dispensation fra et danskkrav og i øvrigt ikke om adgang til behandling eller andre ting.
Det her handler om dispensation fra danskkravet, og derfor har jeg meget svært ved at se, at man kan drage en sammenligning med det i øvrigt meget tragiske tilfælde.