runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 1998-10-07:
Forleden var der et møde mellem en af lederne i senatet, det var den amerikanske Trent Lott, som havde et møde med Cohen og de andre, som skulle fortælle om, hvad denne her aktion gik ud på.
Og da det møde var færdigt, udtalte Lott: Der er ingen plan om, hvordan det her skal gennemføres, sagde han om den mulige NATO-operation.
Der mangler en plan for anden fase.
Og jeg synes, at det, som forsvarsministeren sagde, fuldstændig bekræftede det, måske i modsætning til, hvad der står i Aktuelt: Der er ingen fase.
Derfor vil jeg da godt spørge den socialdemokratiske ordfører: På basis af hvilke erfaringer tror man, at man kan bombe sig igennem til en løsning? Er det på basis af erfaringerne fra Irak, at man tror, at man alene ved hjælp af luftvåben kan tvinge serberne til at indgå en løsning, hvis de ikke er interesserede i det?
Eller er realiteten ikke, at hvis de bombardementer ikke hjælper, så er der ikke nogen plan for, hvad der skal ske i den anden fase?
Pernille Frahm (SF), 1998-10-07:
Men jeg synes selvfølgelig, det lyder utrolig opmuntrende, at man har afsat nogle ekstra midler til det humanitære arbejde i området.
Det vil jeg gerne kvittere for og rose for den indsats.
Men det, man så kan spekulere på, er: Hvordan vil man sikre sig, at det her når frem?
F.eks. som situationen er nu, trækkes nødhjælpsarbejderne jo hjem fra området, og det vil sige, at hele den indsats får meget svært ved at slå igennem med det optræk, der er nu.
Og jeg vil stadig væk gerne understrege det problematiske i, at man overhovedet taler om at lave en militær indsats uden at sikre sig, at de mennesker, man driver på flugt, og som allerede er drevet på flugt, kan komme ud af området, kan komme til f.eks. et land som Danmark, som har både råd og plads til den slags.
Peter Skaarup (DF), 1998-10-07:
Det er da fuldstændig rigtigt, men på den anden side er det jo også en alvorlig situation, at Danmark aktiverer sig i krig, at vi fra den ene dag til den anden går ind i en krig langt borte fra det sted, hvor vi selv hører hjemme.
Hvis forsvarsministeren er helt forkert citeret, må han selvfølgelig sige det, men sådan som jeg forstod det, var han ikke citeret for, at styrkerne skulle af sted nu, men at de på et tidspunkt kunne komme af sted i forbindelse med denne her konflikt.
Og dér synes jeg, det er rimeligt, at landets største parti, Socialdemokratiet, svarer på, hvad man har tænkt sig at gøre i en sådan forbindelse.
Vil man acceptere det, eller vil man ikke? Så kunne jeg godt tænke mig - nu ved jeg ikke, om man kan spørge indenrigsministeren, men han var oppe og svare på noget tidligere her - men jeg vil i hvert fald godt spørge enten ham eller Socialdemokratiets ordfører, om Socialdemokratiet har nogen planer om at gå i gang med at sende transportable flygtningelandsbyer ned til det område, vi taler om her.
For hvis der er 300.000 flygtninge, så er det vigtigt for ethvert land at sørge for, at den konflikt bliver inddæmmet, så vi i hvert fald ikke til Danmark og til det øvrige område her i Vesten får en meget, meget stor flygtningestrøm.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at høre, om Socialdemokratiet vil tage initiativ til at rejse spørgsmålet om afsendelse af transportable flygtningelandsbyer til Kosovo.
Ingrid Rasmussen (S), 1998-10-07:
Jeg vil koncentrere mig om svaret til hr. Søren Søndergaard, i og med at både forsvarsministeren og indenrigsministeren er kommet med svar til de to øvrige spørgere. Socialdemokratiets grundlag bygger på humanitet og på et menneskesyn, der har menneskers - hvor i verden de end lever - dagligdag, levevis, muligheder, udvikling og frihed meget højt på dagsordenen.
Så jeg vil sige: Hele vores grundlag er det menneskesyn, hvorpå humanitet og frihedsgrader for mennesker bygger.
Nu er det i dag et spørgsmål om vores bidrag til en NATO-styrke, og det er i området på Balkan.
Derfor mener jeg ikke, det er hensigtsmæssigt - det er til hr. Søren Søndergaard - at vi trækker alle de andre områder ind, men jeg er fuldstændig enig i, at det i sig selv kunne kræve en diskussion, en debat her i Folketinget. Men det er denne her situation, vi har til debat nu.
Thorkild Simonsen (S), 1998-10-07:
Når jeg tager ordet i denne sag, er det fru Pernille Frahms bemærkning om, hvad vi gør i Danmark.
Jeg vil gerne sige, at dels forhøjer udviklingsministeren bidraget ekstraordinært til flygtninge i disse områder, både i Kosovo, i Albanien og andre nærtliggende områder, og det er rigtigt, at tallet er meget stort.
På det sidste ministerrådsmøde for justits- og indenrigsministre gav Østrig sammen med Danmark, Sverige og Tyskland tilsagn om at yde betydelig større støtte humanitært til disse områder, endda omgående, fordi det drejer sig jo ikke så meget - det gør det måske også - om mad, men det drejer sig om tæpper; det drejer sig om telte og varme områder at være i.
Jeg mener i høj grad, vi bidrager til fra Danmarks side at gøre, hvad vi kan ved siden af det, der nu skal gøres.
Og det sidste skal jeg ikke deltage i ideen om.
Med hensyn til visumpligt er det ikke nogen enkelt sag at ophæve den.
Det vil så gælde for hele Serbien, og det indeholder nogle andre konsekvenser.
Men jeg vil gerne sige, at på det humanitære område er vi parat til fra dansk side at yde mere, end vi har gjort hidtil, ud over det, vi yder til de almindelige organisationer.
Hans Hækkerup (S), 1998-10-07:
Jeg skal sige til hr. Peter Skaarup, at den måde, der er citeret på i Aktuelt, ikke er korrekt.
Det, der er tale om, er tværtimod, at der i NATO foregår en planlægning med hensyn til, hvad man skal gøre i den situation, hvor der opnås en aftale, efter at Milosevic har bøjet sig og accepteret FN's krav, og i den situation må vi selvfølgelig overveje - og det er det, NATO nu foretager den første planlægning af - hvordan man i givet fald kunne sende en styrke derned.
Hvis det skulle blive tilfældet, er det også en naturlig tanke, at vi i Danmark overvejer, om vi skulle deltage i sådan en styrke, men det er der bestemt ikke truffet nogen beslutninger om, og der er heller ikke sat nogen tal på, heller ikke fra min side.
Peter Skaarup (DF), 1998-10-07:
Der skal ikke herske nogen som helst tvivl om, at vi har at gøre med en meget alvorlig situation i det område, vi taler om her i dag, Kosova, og i Dansk Folkeparti er vi dybt foruroligede over, hvilke konsekvenser det kan få, hvis man ikke får bragt konflikten til ophør.
Vi må så også til gengæld sige, at når vi hører Socialdemokratiets tale her i dag, savner vi svar på: Hvad er
det så, løsningen er på den pågældende situation?
For det fremgår helt tydeligt af dagbladet Aktuelt i dag, at det ikke bare er bombninger; det er ikke bare fire fly plus to i reserve, vi sender af sted.
Alt tyder på - det siger
forsvarsministeren i hvert fald - at det skal følges op med 500 danske soldater til Kosova, og vi ved jo alle sammen godt, at det område indbyder til, hvis man skal føre krigshandlinger på forskellig vis, og hvis danske soldater skal involveres, at man igennem længere tid vil få en konflikt, som er umulig at redde sig ud af. Derfor er mit spørgsmål til fru Ingrid Rasmussen: Hvad mener Socialdemokratiet om afsendelse af 500 landtropper til området dernede fra dansk side?
Pernille Frahm (SF), 1998-10-07:
Når vi sender væbnet magt til et område, vil resultatet blive flygtninge, flere flygtninge, og jeg vil gerne spørge den socialdemokratiske ordfører direkte: Vil fru Ingrid Rasmussen arbejde for, at Danmark hæver visumpligten for det her område?
Vil man dermed påtage sig sin del af ansvaret for det direkte resultat af bombardementer i Kosova?
Svend Aage Jensby (V), 1998-10-07:
Der er ingen disharmoni mellem det, som hr. Søndergaard citerede, og det, som jeg har sagt.
Jeg fremhævede netop udtrykkeligt, at det var en helhedsvurdering.
Jeg opregnede en række momenter, der samlet gør, at vi ganske som regeringen finder, at det er påkrævet og i overensstemmelse med international lov og orden, at vi griber ind, så jeg kan ikke føje noget nyt til det her.
Jeg tror ikke, vi behøver at have en lang debat om det.
Det er en samlet vurdering, der ligger bag vores afgørelse.
Og så vil jeg sige til hr. Søndergaard og også til den socialdemokratiske ordfører: Så sig dog, i stedet for hele tiden at stå og beskæftige sig med mandatproblematikken det ene øjeblik efter det andet, hvad man vil gøre for at hjælpe de tusinder af mennesker dernede, der er ved at dø på grund af en diktator, som kun har respekt for én ting: militær magt eller en troværdig trussel om det.
Det er dog mere relevant.
Villy Søvndal (SF), 1998-10-07:
Jeg synes, hr. Peter Duetoft får det stillet for forenklet op: som om der kun er to valg - enten det planlagte militære indgreb eller også ikke at gøre noget.
Hvis man læser Kofi Annans rapport til FN's Sikkerhedsråd, kan man se, at han peger på, at der er handlemuligheder, som ikke er militære.
Det er dét, hele Kofi Annans anbefaling går ud på.
Men han udelukker ikke militære midler, og det gjorde jeg heller ikke i mit indlæg.
Og derfor er det et helt ufravigeligt krav fra SF, at der er et sikkert FN-mandat, og det vil sige, at den måde, man regulerer internationale konflikter på, respekteres i denne her sag.
Ellers spiller vi for alvor hasard ikke alene med Kosovos, men med hele områdets fremtid.
Søren Søndergaard (EL), 1998-10-07:
Jeg forstår stadig væk ikke, hvorfor det skal være et engangstilfælde med Kosova, hvor alvorlig den situation end er.
En af de ledende algeriske systemkritikere udtalte den 28. juli i Politiken, at han fandt, det var en skandale, at det internationale samfund ikke havde mere vilje til at hjælpe til i forhold til Algeriet, og han kaldte det »en uacceptabel diskriminering af algeriere, som om vi var undermennesker, frarøvet den vigtigste af alle menneskerettigheder, retten til fred«.
Er det ikke en lille smule uhyggeligt, at folk i Algeriet f.eks., i Sri Lanka, forskellige andre steder, dem har vi altså ikke til sinds at være humanistiske over for, men når det gælder Kosova, så ville vi meget gerne være humanistiske?
mange andre steder, men at der er en anden dagsorden?
Er der ikke en risiko for, at vi i virkeligheden bliver spændt for en vogn, der har en anden dagsorden?
Villy Søvndal (SF), 1998-10-07:
Det var ikke et forsøg på at krybe i læ.
Jeg ved, at hr. Peter Duetoft er historiker, og jeg vil godt stille et samvittighedsspørgsmål: Hvordan har hr. Peter Duetoft det med, at vi nu to gange inden for et halvt år henholdsvis i Irakkrisen og nu i Kosovokrisen har forholdt os til situationer, hvor vi siger: Den verdensorden, vi etablerede efter Anden Verdenskrig, sætter vi nu i to situationer ud af kraft på den måde, at vi bøjer international ret, i det her tilfælde ved, at vi ser væk fra det, som er Sikkerhedsrådets opgave i FN, nemlig at tage stilling til, om man skal anvende militær magt?
Det undlader man, fordi man ved, det er en besværlig vej at betræde.
Hvordan har hr. Peter Duetoft det med det som historiker?
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-10-07:
Jeg er sådan set glad for hr. Søndergaards sidste indlæg, fordi det giver mig en kærkommen lejlighed til at præcisere, hvad der er synet på Kosovos fremtid. Det har hele tiden været målet at genskabe
udstrakt selvstyre for Kosovo, man kan sige: at gøre godt, hvad der blev gjort forkert i 1989.
Vi har talt om i internationale vedtagelser, at der skal være en særlig status for Kosovo, og det vil sige: ikke være, som det er, men lave en særlig status for Kosovo med udstrakt selvstyre.
Det er EU's politik, og det er den politik, som forfølges også igennem NATO's beslutninger.
Så det er for at få den nuance, der, synes jeg, er overordentlig vigtig, med til hr. Søvndal.
Den diskussion kan hr. Søvndal jo føre videre i al offentlighed; jeg deltager gerne i den.
Det er ikke tilfældigt, at vores grundlov er indrettet, som den er, nemlig at regeringen forud for vigtige beslutninger rådfører sig med Det Udenrigspolitiske Nævn.
Villy Søvndal (SF), 1998-10-07:
Nogle gange er udenrigsministeren meget klar i sin argumentation.
Det synes jeg ikke udenrigsministeren var, da han afviste ønsket om, at vi får behandlingen i Folketinget i stedet for i Det Udenrigspolitiske Nævn.
Det er jo ikke den stærkeste argumentation, der er fremført i Folketinget.
Udenrigsministeren sagde, at det var mest praktisk at have den i Det Udenrigspolitiske Nævn.
Det er heller ikke et voldsomt stærkt argument, når det kan gøres lige så hurtigt i Folketinget. Udenrigsministeren sagde endelig, at det plejer vi at gøre, som argument for at gøre det.
Men hvis nu de analytiske argumenter er, som hr. Estrup rigtigt fremførte, at der er uklarhed omkring mandatet, der er usikkerhed med hensyn til, om man når de mål, man vil, hvorfor skal vi så ikke have den åbne debat?
Hvorfor skal vi ikke have den åbne debat, før vi bevæger os ind i noget, som alle ordførere har sagt er vanskeligt, som alle ved bliver en vanskelig proces, på det tidspunkt, hvor vi alle er så kloge som muligt?
Det må kunne tilbagevises med stærkere argumenter, og hvis det ikke kan, ville det være logisk at bøje sig for det indlysende, at Folketinget tager beslutningen.
Søren Søndergaard (EL), 1998-10-07:
Jeg er glad for, at udenrigsministeren er så åben og fuldstændig ligefrem omkring det, der er politikken i forhold til Kosova fra det internationale samfunds side, nemlig at de skal ikke have ret til selvbestemmelse.
Jeg siger ikke, at jeg går ind for, at de skal løsrive sig.
Jeg siger, at de skal have ret til selvbestemmelse inklusive retten til at løsrive sig, hvis de vil.
Og der bliver man jo bare nødt til at konstatere, at hvis man først har fået placeret 50.000 NATO-soldater i Kosova, er ideen om f.eks. en folkeafstemning, hvor de kan tage stilling til på demokratisk vis, hvad de vil -
det er sådan set det eneste, vi beder om: på demokratisk vis at tage stilling til, hvad de vil - nok skudt temmelig langt ud i fremtiden.
Jeg synes, det er en vigtig pointe i hele denne her diskussion, at det ikke bare handler om, hvorvidt man vil være humanitær eller ikke humanitær.
Det handler altså også om, hvilke politiske synspunkter man har med hensyn til, hvilke rettigheder en befolkning har.
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-10-07:
Jeg anser det ikke for særlig frugtbart at føre en lang diskussion om hr. Fledelius' standpunkt.
Enhver, synes jeg, skal læse artiklen.
Men det, som jeg savnede i hr. Søvndals tale, var det synspunkt, som i hvert fald findes i hr. Fledelius' artikel, at det er godt nok at true; det kan endda være nyttigt.
Det er jo den mulighed, som hr. Søvndal ikke mener vi skal have.
Hvad angår spørgsmålet om den videre procedure, er det regeringens standpunkt, at det bedst foretages i en sådan rådslagning i Det Udenrigspolitisk Nævn på basis af den beslutning, der træffes her i Folketinget.
Sådan plejer vi at gøre det, og sådan finder jeg det mest praktisk.
Det er jo ikke hemmelighedskræmmeri.
Er der noget, der ikke holdes hemmeligt i denne sag, så er det, hvad der er regeringens standpunkt.
Villy Søvndal (SF), 1998-10-07:
Det vedrører udlægningen af, hvad det faktisk er, hr. Karsten Fledelius skriver i Information i dag.
Jeg synes næsten, man skal være af serbisk afstamning for at kunne udlægge artiklen, som om den var en støtte til regeringens beslutningsforslag.
Overskriften lyder: »Bomber kan give bagslag.
Bomber mod serberne kan meget vel gå hen og få helt uønskede konsekvenser - og give Serbiens nationalister yderligere vind
i sejlene.«
I artiklen peges der på, at Seselj formentlig er den, der har den største politiske interesse i, at det her sker.
Han er den, der vinder, fordi han er den, der er i stand til at fange de nationalistiske tendenser i Serbien.
Fledelius gør ligeledes opmærksom på, at den, der ville vinde i Kosovo, er UCK, medens det vil svække Rugova.
Er vi interesseret i det?
Og hvordan kan det tages til indtægt for en støtte til regeringens standpunkt?
Det synes jeg nærmer sig det umulige.
Det kan ske præcis lige så hurtigt.
Vi kan lave både en første og anden behandling samme dag.
Hvorfor kan vi ikke få en åben diskussion, hvor de forbehold, som hr. Estrup udtrykte, kan blive diskuteret i fuld åbenhed, og derefter kan Folketinget træffe den afgørelse?
Det kan gå lige så hurtigt som i Det Udenrigspolitiske Nævn.
Hvorfor dette hemmelighedskræmmeri?
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-10-07:
Da Kristeligt Folkepartis ordfører er forhindret i at være til stede, skal jeg på partiets vegne gøre følgende bemærkninger: Udviklingen i Kosovo er jo dybt tragisk; det er jeg overbevist om at vi alle kan blive enige om.
FN's generalsekretærs rapport af den 4. september har sat ord på det, som verdenssamfundet længe har haft grund til at frygte: en humanitær katastrofe på grund af kamphandlingerne i Kosovo. Men hvad er så løsningen?
I forbindelse med Kristeligt Folkepartis tilslutning til beslutningsforslaget er det vigtigt for mig at understrege, at vi deler regeringens opfattelse af, at det internationale samfunds mulighed for at påvirke situationen i Kosovo ad fredelig, diplomatisk vej og med økonomiske sanktioner og opbygningen af et militært beredskab er ved at rinde ud.
Derfor giver vi vores tilslutning til en eventuel militær NATO-indsats, også selv om vi erkender, at FN-mandatet ikke er stjerneklart.
Det havde naturligvis været det bedste, hvis FN's Sikkerhedsråd kunne have været klar i sin tale.
Men det er ikke tilfældet, og vi vil ikke acceptere, at et enkelt land kan blokere for, at der gennem en militær indsats gøres et forstærket forsøg på at få stoppet kamphandlingerne i Kosovo.
Fra Kristeligt Folkepartis side lægger vi også vægt på, at Danmark og andre lande har ydet en stor, humanitær indsats i området i form af nødhjælp, og vi lægger vægt på, at Danmark fortsat gør det. Skal jeg opsummere Kristeligt Folkepartis holdning, så er det, at det internationale samfund efter vores opfattelse ikke har noget valg.
Vi må være parat til at deltage i en eventuel militær NATO-indsats som følge af de beslutninger, der er truffet i FN's Sikkerhedsråd.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-10-07:
Vor ordfører, hr. Tom Behnke, er desværre forhindret i at være her i dag, men jeg skal på Fremskridtspartiets vegne sige, at vi er mindst lige så bekymrede over situationen på Balkan med striden mellem kosovaalbanerne og serberne som de øvrige ordførertalere.
Men fra at være bekymret og til at gå med til, at vi skal sende militærfly derned,
er der et godt stykke, og på det foreliggende grundlag kan vi ikke i Fremskridtspartiet være med til at støtte det beslutningsforslag, der er fremsat, da situationen er den, at der ikke foreligger et klart mandat fra FN på nuværende tidspunkt.
Hvis der var et helt klart mandat, ville vi godt være med til at se på det og måske endda være med til at stemme for.
Men at gå ud som et af de første lande og være en slags aggressiv nation kan vi ikke være med til.
Situationen i hele Serbien er jo den, at da kommunismen faldt, begyndte man at kriges om de områder, man tidligere ejede dernede, og det er også det, der sker nu.
Det er forfærdeligt, og det er også forfærdeligt med alle de mennesker, der er på flugt.
Men desværre tror vi ikke, det løser nogen ting, at vi angriber dernede, og hvad vil vi gøre her i Folketinget, hvis der opstår en lignende situation et andet sted?
Den vil desværre nok opstå, især i de tidligere østlande.
Vi er af den opfattelse, at vi her i Danmark skal passe lidt på med at være førende med hensyn til at gribe ind i en borgerkrig, som der jo er tale om her, og på det foreliggende grundlag kan vi altså ikke støtte forslaget.
Peter Duetoft (CD), 1998-10-07:
Til hr. Søvndal
: Jo, men lad os nu se, hvad der sker.
Hvem vil anfægte det, når vi går i gang?
Jeg vil bare spørge.
Lad os nu se.
Der er jo mange af teorierne, der siger, at russerne ikke vil anfægte det.
Dumaen vil, men vil Rusland?
Det kan jo godt være, at vi taler om en stiltiende accept.
Så lad os nu lige se.
Men for at vende tilbage til historien igen.
Der var noget, der hed Folkeforbundet.
Døde Folkeforbundet ikke, fordi man sad og blokerede hinanden i en uendelighed, på trods af at man godt vidste, hvad det var, der skulle gøres?
Og gør man FN en større tjeneste ved at lamme den, så den slet ikke kan spille den rolle, som FN er dedikeret til?
Så lad os nu se, hvad der kommer til at ske i de kommende dage og i FN's Sikkerhedsråd.
Til gengæld vil jeg så sige til hr. Skaarup: Ja, efter min opfattelse har Danmark og danskere et medansvar over for mennesker, der bliver terroriseret rundt om i verden.
Jeg har aldrig sagt herfra, mener heller ikke, at man hver gang der er mennesker, der bliver terroriseret, skal starte med bombeflyene.
Det har man jo rent faktisk heller ikke gjort i denne sag.
Men alternativet til, at vi ikke skulle beskæftige os med mennesker, der bliver terroriseret, om det være sig i Tibet, det være sig i Rwanda eller andre steder, ville jo så være, at vi var ligeglade, og det mener jeg ikke at man som dansker skal være. Jeg mener, vi skal være med til i første runde gennem en dialog, i anden runde via økonomiske sanktioner, i tredje runde via politisk pression, i fjerde runde ved internationale aftaler og i femte runde muligvis med en støtte til, at verdenssamfundet griber ind, at sikre, at mennesker rundt om i verden har det godt. Vi er ikke en eksklusiv stat, der kan lukke nogen ude.
Men vi ved også godt, at med FN ligger det faktisk sådan, at man forestiller sig den nye verdensorden bygget op omkring regionale institutioner.
Det vil sige, at det er meget logisk, at Danmark deltager de steder, der er i Europa og i Europas nærområde, og at andre regionale organisationer deltager andre steder.
Så den vurdering kommer selvfølgelig hver gang.
Det betyder ikke, at Danmark skal være med hver gang, men det betyder, at Danmark skal støtte hver gang.
Villy Søvndal (SF), 1998-10-07:
Jeg skal blot rette hr. Peter Duetoft på en enkelt ting.
Jeg holdt ikke en tale om fred i vor tid.
Det synes jeg ville være udtryk for blindhed, hvis man gjorde det. Jeg holdt en tale under overskriften: Forudsætningen for et indgreb, SF kan støtte, er, at der foreligger et FN-mandat - af hensyn til FN, af hensyn til Balkan og dermed også af hensyn til Kosovo.
Det mener
så hr. Peter Duetoft - det vil jeg ikke fratage hr. Peter Duetoft retten til at mene, det vil ikke være pænt - men det principielle spørgsmål er jo så: Hvem er det, der afgør det? Hvem afgør i det øjeblik, det er uklart, om der er et FN-mandat, om der foreligger et FN-mandat?
Jamen det er meget klart.
Det er meget klart i FN-pagten, at det gør FN's Sikkerhedsråd.
Det er utrolig klart.
Peter Skaarup (DF), 1998-10-07:
Det var lige et spørgsmål til hr. Duetoft, som her fra talerstolen nævnte, at det var den nye verdensorden, vi ligesom skulle vænne os til, at i enhver situation, hvor et mindretal eller et flertal i et land bliver terroriseret af andre mennesker, skal omverdenen gå ind og bombe eller indføre en militær situation i det pågældende land, hvor andre lande går ind.
Dér er så mit spørgsmål til hr. Duetoft: Betyder det så, at når vi så i medierne i den kommende tid måske ser et tilsvarende blodbad i Rwanda eller Kina, hvor man terroriserer tibetanerne eller undertrykker rettigheder af forskellig art, at hr. Duetoft også i de tilfælde vil sætte tropper ind?
Så får vi jo travlt.
Der er jo mange krige rundtomkring i verden, som er nøjagtig lige så blodige som den her, hvor Danmark ikke har sendt kampfly af sted, og hvor Danmark ikke sender landtropper af sted.
Men er det hr. Duetofts ønske, at vi så i de tilfælde også skal gøre det? For så får vi sandelig travlt.
Villy Søvndal (SF), 1998-10-07:
I Skaarups optik er det vel sådan, at Sloboda Milosevic er et kristent menneske, medens Rugova, den politiske leder af kosovaalbanerne, er muslim.
Er det rigtigt forstået?
Søren Søndergaard (EL), 1998-10-07:
Således provokeret vil jeg bare sige, at Kroatien jo ikke var et selvstændigt land.
Det var også en del af Jugoslavien, men det fik sin selvstændighed.
Så måske er logikken i hr. Skaarups synspunkt, at hvis det er kristne, som kræver selvstændighed, kan han støtte det, men hvis det er muslimer, der gør det, er han imod.