runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørn Jespersen (SF), 1998-02-04:
Næh, jeg har en enorm tillid til den politiske styrke, der kan opbygges for at fremme forbrugerinteresser og miljøinteresser.
Og jeg har den grundlæggende holdning, at EU er menneskeskabt og derfor også er til at påvirke af mennesker.
Jeg har ikke hr. Keld Albrechtsens sortsyn og pessimisme, med hensyn til hvad der kan ændres.
Noget, der har slået mig med undren gennem efterhånden mange år i Folketinget, er, at man kan have et så ekstremt sortsyn på livet og mulighederne for at få politisk indflydelse og så alligevel bevare et så brændende engagement, som hr. Keld Albrechtsen gør.
Det er overraskende.
At man i den grad ikke tror på, at man selv kan påvirke noget som helst, og så alligevel stabler sig op her gang på gang med så brændende energi, er imponerende.
Så har jeg derudover den holdning, at der er nogle opgaver, der løses bedst på internationalt niveau.
Det er bl.a. opgaver med at regulere det globale marked; det er opgaver med at matche de meget store transnationale selskaber, som for nogles vedkommende har en omsætning, der er næsten lige så stor som det danske bruttonationalprodukt. Dér tror jeg, man skal vælge mellem på den ene side formel suverænitet, hvor man bare bliver nødt til at følge reglerne, dvs. formel suverænitet og ingen indflydelse, og på den anden side at afgive suverænitet til nogle samarbejdsorganer, hvor man til gengæld har stor indflydelse, når man har argumenterne i orden. Jeg tror meget mere på en reel medindflydelse i samarbejde med andre om at regulere markedskræfterne.
Det ved hr. Keld Albrechtsen også udmærket, men han skal lige have forklaringen gang på gang, og på et eller andet tidspunkt tror jeg den gør indtryk, om ikke andet når verden demonstrerer, at sådan hænger det hele sammen.
Se på Norge.
De har fulgt Enhedslistens model, står uden for og indfører alle reglerne alligevel uden at have indflydelse på dem.
Så skal jeg sige til hr. Bent Hindrup Andersen, at jeg tror slet ikke, vi reelt er uenige.
Jeg er meget enig i, at der skal være en lokal tilknytning, men det, det handler om, er, hvor det politiske styringsniveau ligger, og det mener jeg skal ligge i amterne, samtidig med at man opretholder regionale kontorer og tæt forbrugerkontakt.
Det mener jeg faktisk godt kan forenes.
Vibeke Peschardt (RV), 1998-02-04:
Det var en dristig sag af mig at lukke op for en diskussion om det her, og det var heller ikke helt tilfældigt, at jeg gjorde det.
Jeg tror, jeg har deltaget i fem heldagsmøder i starten af Opgavekommissionens liv, og jeg har dér oplevet, hvordan de statslige, de amtslige og de kommunale repræsentanter er ved at falde over hinanden for at tage områder til sig - for ikke at bruge et ord, der er værre.
Det vil sige, at der ligger en
stor, skal vi sige sagsimperialisme i hele problemkomplekset.
Når jeg mener, at man godt kan forsvare noget, som nogen kalder en centralisering, men som alligevel bliver en del centre spredt ud over landet og måske med en række undercentre, så er det, fordi jeg faktisk mener, at der er en sagligt god forklaring på, at man kan samle fødevarekontrol på alle niveauer, kvalitetskontrol osv., og opbygge nogle videnscentre, som vil være til gavn for forbrugerne.
Det er min holdning til det, og derfor har jeg sagt ja til den fødevareredegørelse, som er blevet fremlagt her. Når det er sagt, så ser vi ét problem i det - og det er måske til både hr. Jørn Jespersen og hr. Bent Hindrup Andersen.
Det går på, at når det her handler om at sikre forbrugerne, så mener vi, at et uafhængigt organ, der kunne komme på uanmeldte besøg for at se, hvordan det gik, og måske kunne have med offentliggørelse af ting og sager at gøre, af hensyn til forbrugerinteresserne kunne være en interessant løsning, og det er den, jeg har drøftet med ministeren og med Forbrugerrådet.
Så spørger hr. Bent Hindrup Andersen, om Det Radikale Venstre har rygrad til nu at melde ud, at vi bestemt ikke vil gå ind for ministerens forslag. Hertil må jeg bare svare, at vi jo overhovedet ikke har set noget lovforslag endnu.
Der er ingen af os, der ved, hvordan det her bliver udmøntet.
Det har vi til gode at se, og det er klart, at vi vil påvirke det, så godt vi kan.
Jens Vibjerg (V), 1998-02-04:
I vores model får ministeren mulighed for at fastlægge rammerne, som de amtslige levnedsmiddelkontroller skal fungere inden for, men amterne får mulighed for at tilpasse sig netop de forhold, der er gældende i det enkelte område, for der er jo forskel på, om man bevæger sig i Storkøbenhavn eller man bevæger sig på Bornholm.
Og hvis ministeren ellers er i stand til at udforme rammerne, kan man i det system med 14 regionale enheder sagtens få de retningslinjer, man skal operere ud fra, og få den ensartethed, der er nødvendig både af hensyn til virksomhederne og af hensyn til forbrugerne.
Det vil i realiteten ikke gøre nogen forskel.
Den eneste forskel er, at vi får den politiske kontrol.
Sælger de ud af radikalt hjerteblod?
De Radikale plejer i hvert fald ikke at være så centralistiske som det, der ligger i det system her, hvor man laver et system for systemets skyld og ikke for brugerne og borgerne.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1998-02-04:
Nu synes jeg, at fru Vibeke Peschardt smutter lidt for let udenom.
Vi debatterer altså regeringens fødevarepolitiske redegørelse, og der er ingen tvivl om, hvad hensigten er, når det drejer sig om fødevarekontrollen.
Det er et statsligt, ensrettet system, og man skal samle kontrolenhederne til ca. ti.
Derfor er det sådan set de principper, vi diskuterer i dag, og det var rart at høre fru Vibeke Peschardts holdning til dem.
Man kunne måske formå fru Vibeke Peschardt derhen, at De Radikale ikke rigtig kan finde ud af deres standpunkt, at det kan tage et stykke tid, f.eks. til efter et folketingsvalg, for så kunne det være, at Det Radikale Venstre kunne stå frit til at spørge: Hvordan skal denne her fødevarekontrol nu egentlig bygges op?
Det vil jeg da se med stor sympati på, fordi det, man er ved at lave, er efter min opfattelse en katastrofe, og jeg håber ikke, at De Radikale vil lægge stemmer til at gennemføre det inden et folketingsvalg.
Vibeke Peschardt (RV), 1998-02-04:
Ved at ensrette systemet, og det er det, man gør, sikrer man i hvert fald, at der kommer ensartede afgørelser ud af det.
Man sikrer også, at der kommer ensartede vidensniveauer ind i de systemer, man opbygger, for alt det her er jo i en opbygningsfase.
Så spørger hr. Jens Vibjerg til det radikale hjerteblod, om vi nu er gået med til det her for systemets egen skyld.
Vi har da en god saglig grund til at sige ja til det, og det har vi også gjort, men derfor kan vi jo godt have lov at lufte nogle interesser på forbrugernes vegne, som også går på, at en uvildig instans kan komme ind og kigge på det her.
Endelig til hr. Jørn Jespersen: Jeg har ikke detaljer.
Jeg har kun talt ganske kort med Forbrugerrådet om det her, og jeg har ikke i detaljer set det forslag, de vil lægge frem, men det vil jeg da med interesse se på.
Niels Højland (FP), 1998-02-04:
Jeg tror ikke, levnedsmiddelkontrollen bliver bedre af, at vi centraliserer.
Der skal måske nogle nye retningslinjer til - som så mange andre steder - for at få den til at fungere bedre og mere hensigtsmæssigt, men at det skulle blive bedre og nemmere for både forbrugere og producenter at få den centraliseret, tror jeg ikke.
Men forbrugerne har i de senere år været meget forvirrede over den fødevarepolitik, der er ført. De har været forvirrede over den diskussion, der f.eks. har været om vækstfremmere.
Der er mange, der siger, at de skal væk fra markedet, og der er store diskussioner om det.
Fødevareministeren siger også, at de skal væk, for vi kan ikke lide dem, og det siger mange andre politikere også.
Mange forbrugere tror, de så kommer væk, men det ender bare med, at der kommer en afgift på dem.
Det er jo sådan set fantastisk: Man kan ikke lide, de er der, men de er der stadig væk, dog er der betalt en afgift af dem.
Der er betalt aflad, for at man kan blive ved at få vækstfremmere i det, man køber fra køledisken.
Der er heller ingen tvivl om, at i de kommende år stiller forbrugerne også krav til produktionsformer og dyrevelfærd.
Det er der mange forbrugere der har stor interesse i.
Der har også været mere eller mindre berettiget kritik af industrialiseringen af dansk landbrug; den har efter min opfattelse tit været uberettiget.
Der er mange forbrugere, der måske ønsker at købe en fritgående gris eller en fritgående kalv og selv få den slagtet, men det har man faktisk også mere eller mindre forhindret med den politik, der føres på det her område.
Den siddende regering har gjort alt for, at alle de små slagterier, man har rundt om i Danmark, bliver nedlagt på grund af de veterinære krav, der stilles.
Der er aldrig dokumenteret nogen nævneværdige ulemper for forbrugerne ved at modtage kød fra disse små private slagterier, men de forsvinder lige så stille på grund af nogle uhyggeligt strenge veterinærkrav.
Det er væsentligt for mange, men det forhindrer man med den politik, der bliver ført.
Man gør det hele større og større.
Man får også stadig større afstande med transport af slagtedyr.
Man undgår selvfølgelig ikke transport, men man giver heller ikke forbrugerne en reel valgmulighed.
De har kun den mulighed, at de kan gå ned i køledisken og se på de forskellige pakker, og de ser nogenlunde ens ud.
Men det vil i hvert fald blive svært for Fremskridtspartiet at støtte den centralisering, som nogle lægger op til på det her område.
Jørn Jespersen (SF), 1998-02-04:
Man plejer jo at sige, at når argumenterne er svage, skal man hæve stemmen, og sjældent har jeg hørt fødevareministeren tale så højt, som han gjorde, da han skulle forsvare sit eget forslag om at statsliggøre levnedsmiddelkontrollen.
Det skal jeg komme tilbage til i mit andet indlæg, men jeg vil bare stille et enkelt spørgsmål: Når ministeren tager ATV-rapporten til indtægt for sit forslag,
kan ministeren så ikke bekræfte, at denne rapport udtrykkeligt ikke anbefaler en statsliggørelse af kontrolsystemet?
Jens Vibjerg (V), 1998-02-04:
Ministeren gav udtryk for, at ministeren var først på banen med en fødevarepolitik, og det kan man selvfølgelig altid diskutere, men det er i hvert fald et faktum, at Venstre og De Konservative præsenterede et beslutningsforslag, længe før fødevareministeren kom med en redegørelse, og det er også et faktum, at Venstre præsenterede et fødevareoplæg, længe før vi præsenterede et beslutningsforslag.
Så jeg mener nok, at vi har været på banen på de områder her, længe før fødevareministeren var på banen med sin redegørelse.
Ministeren siger, at kontrollen kan foretages anderledes og bedre, og det er vi meget enige i.
Det gav jeg også udtryk
for i første omgang fra talerstolen her, og det er også derfor, vi foreslår, at der bliver nogle færre og mere slagkraftige enheder, som både teknologisk og videnmæssigt er i stand til at hamle op med morgendagens krav, og det mener vi netop sker til fulde i vores model.
Det er da forståeligt, at ministeren kæmper for sit: at have den direkte og fulde magt.
Det er ganske legitimt.
Men det er så vores opgave som medlemmer af Folketinget at træffe den beslutning, der efter vores opfattelse er bedst for alle: for systemet, for borgerne og for virksomhederne, der skal leve under den.
Og det mener vi helt klart er den amtslige model, hvor man kan sige at vi både får stordriftens fordele
og den direkte politiske kontrol
For man må jo ikke glemme, at levnedsmiddelkontrollen både er entreprenør og myndighedsudøver, og derfor er det efter vores opfattelse vigtigt, at vi har den direkte politiske kontrol.
Og så ønsker vi i Venstre - for det er også vigtigt for os, men det er altså en af skillelinjerne mellem Socialdemokratiet og Venstre - at det bliver decentralt, så man er tæt på borgerne og borgerne dermed har mulighed for at øve direkte indflydelse.
Det mener vi er en fordel.
Henrik Dam Kristensen (S), 1998-02-04:
Når jeg nu har bedt om ordet til en kort bemærkning, kan jeg undskylde det over for Folketinget med, at det er, fordi jeg egentlig er blevet meget nysgerrig og synes, det er vigtigt, at vi kender hinandens argumenter.
For når jeg hører hr. Jens Vibjerg sige amtslig model og politisk kontrol, må jeg kunne få bekræftet, at den model, som hr. Jens Vibjerg i hvert fald gør sig til talsmand for, er, at der skal være politisk kontrol og dermed også politisk manøvrefrihed ude i de 14 amter, og så må jeg spørge hr. Jens Vibjerg: Hvordan sikrer man så ensartetheden i en sådan model?
For i min terminologi og i min måde at forstå tingene på hænger de to ting overhovedet ikke sammen.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1998-02-04:
Fru Lindbo Larsen svarede på to af mine spørgsmål; jeg havde ét eller to mere.
Der var ikke tid, det ved jeg godt, så nu gentager jeg dem, så fru Lindbo Larsen får lejlighed til at svare.
Det ene er helt kontant: Mener fru Tove Lindbo Larsen, at en forbruger skal kunne fravælge kød fra en gris, som har ædt genmodificeret foder?
Det vil jeg gerne spørge fru Tove Lindbo Larsen om.
Jeg vil gøre opmærksom på, at det er i nærheden af 90 pct. af de produkter, vi indtager, som ikke kan blive mærket, hvis man ikke mærker det på den måde.
Det andet, jeg gerne ville spørge fru Tove Lindbo Larsen om, var nogle eksempler, bare ét eksempel, hvor det er den lokale miljø- og levnedsmiddelkontrol, der er årsagen til, at der er problemer.
Det, der er problemet, er jo, at der ikke findes ensartede regelsæt, og det har været et ønske fra de lokale levnedsmiddelkontroller at få det.
Og så har man jo løst det.
Jørn Jespersen (SF), 1998-02-04:
Nu synes jeg nok, det er en lille smule groft at hænge samtlige landets restauratører ud for at være konservative, og sagen er jo også den, at det ikke er en offentliggørelsesstrategi, der skader restauranterhvervet som sådan.
Det er tværtimod god erhvervspolitik at give de restauratører, som lever op til lovgivningens krav og serverer mad under hygiejniske forhold, en konkurrencefordel.
Det er i virkeligheden en sund erhvervspolitik at styrke kvalitetsvirksomhederne og komme efter dem, der ikke lever op til kravene.
Fru Lene Espersen siger, at man hænger virksomhederne ud, hvis der er en enkelt flise, der hænger skævt.
Jeg vil anbefale fru Lene Espersen at studere listerne en gang til.
Der var tale om, at man blev hængt ud, hvis man havde fordærvede fødevarer, hvis der var groft misligholdt rengøring osv., og jeg har altså svært ved at forstå, at man ikke kan bruge forbrugerinformation som et styringsinstrument til at gøre op med det.
Jeg fik ikke svar på mit spørgsmål, om ordet ensretning
af levnedsmiddelkontrollen var en fortalelse eller bare en total åben tilkendegivelse af, hvad Det Konservative Folkeparti ønsker.
Det skal jeg efterlyse svar på, og så skal jeg endelig spørge, når fru Lene Espersen får ordet igen, om det her også betyder, at Det Konservative Folkeparti mener, at man skal statsliggøre og ensrette miljøkontrollen.
Jens Vibjerg (V), 1998-02-04:
Jeg havde et enkelt spørgsmål til fru Tove Lindbo Larsen.
Så vidt jeg hørte fru Tove Lindbo Larsens indlæg, sagde hun, at offentlige institutioner skal overgå til økologi.
Jeg må sige, at jeg var enig i mange af de betragtninger, fru Tove Lindbo Larsen havde omkring det økologiske, men jeg har et konkret spørgsmål: Betyder den formulering, ordføreren brugte, at et plejehjem, der har en pose penge - med selvforvaltning altså - ikke selv skal have lov at prioritere deres madindkøb fremover?
Tove Lindbo Larsen (S), 1998-02-04:
Levnedsmiddelkontrollen kan jeg godt forstå optager mange.
Det optager også mig, at vi får den mest effektive levnedsmiddelkontrol.
For får vi ikke den mest effektive og troværdige levnedsmiddelkontrol, så har vi ikke en ordentlig fødevarepolitik i Danmark.
Derfor vil vi gerne være med til at diskutere, hvordan vi når frem til den bedst mulige form, så vi kan leve op til de hovedkrav, der er om sikkerhed, om troværdighed, om enkelhed, som jeg nævnte det i min ordførertale.
Det er også et spørgsmål, om man kan gøre det via bekendtgørelser, og der må jeg sige, at det kan man da gøre med mange ting, men hvis vi skal lave vores system om, er det jo ikke rimeligt at lave det om via bekendtgørelser; så må vi lave det grundlæggende om.
Derfor vil vi gerne være med til at diskutere hele dette spørgsmål.
Med hensyn til, om man skal kunne mærke svinekød med, at der er genmodificeret majs i det, vil jeg sige, at det bliver
nok vanskeligt at mærke 100 pct., som hr. Hindrup Andersen ønsker det.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-04:
Han har stemt for det, der kaldes novel foods, altså alle reglerne om de nye mærkelige fødevarer.
Han stemmer for mærkningsreglerne for majs og sojaolie, som betyder, at forbrugerne ikke længere har garanti for mærkning af gensplejsede produkter.
Hvad mener fru Tove Lindbo Larsen med, at den danske regering kæmper?
Består kampen i, at man bare stemmer for alt det, som de kommer med dernede?
Sådan ser det i hvert fald ud for os andre.
Netop nu pågår en diskussion om at godkende en gensplejset tomat, som alle organisationer fraråder ministeren.
Alligevel siger ministeren tilsyneladende ja til noget sådant, så man skal ikke altid undskylde sig med, at det bare er alle de andre, der er onde.
Den danske regering kunne, hvis den ville, føre en helt anderledes politik.
Henrik Dam Kristensen (S), 1998-02-04:
Det var dog en interessant opsang, vi netop her fik fra hr. Keld Albrechtsen.
Den var dog interessant.
Hr. Keld Albrechtsen har deltaget i samtlige de Europaudvalgsmøder, hvor vi netop har diskuteret de her ting.
Derfor kunne jeg også godt tillade mig at gå ud fra, at hr. Keld Albrechtsen klart kender den danske position på det her område.
Den er helt klokkeklar.
Et bredt flertal i dette Folketing har oven i købet mindst to gange klart tilkendegivet, at vi ønsker fuld mærkning, når det gælder
genmodificerede produkter
Det har været det, vi har arbejdet for i EU.
Vi er faktisk kommet langt.
Vi er faktisk kommet meget langt.
Hvis hr. Keld Albrechtsen kigger på blandt andet de pressemeddelelser, som Kommissionen har udsendt, hvis hr. Keld Albrechtsen kigger på de punkter, som vi nu debatterer, så er vi meget tæt på at nå det danske ønske.
Vi er helt derhenne, hvor man også tager ny teknologi i brug, og kun hvis man overhovedet ikke kan kende nogen forskel på noget, der er genmodificeret, og noget, der ikke er det, frafalder man en mærkning.
Vi har klart fået et mandat af et i øvrigt, vil jeg sige, meget bredt flertal i Folketinget til den politik.
Det er klart, at den holdning, som Danmark har stået for, har været med til at bevæge Europa i den rigtige retning på det her område.
Der har f.eks. været meget diskusssion om kontrol.
Nu er vi i den situation, at ved en redegørelsesdebat som den i dag, er det desværre ministeren, som er på til sidst, men jeg glæder mig til at komme tilbage og give nogle præcise meldinger på det område.
Jeg har bemærket mig, at makkerskabet - de to røde køer, eller er det en sortbroget og en rød? - også fortsætter herinde i salen; en ny spændende konstellation i dansk politik, som jeg glæder mig til at tage en lille diskussion med lidt senere på dagen.
Jørn Jespersen (SF), 1998-02-04:
Det er da glædeligt, at ministeren følger med i, hvad der sker i det politiske landskab.
Vi andre har noteret os, at der ser ud til at være en alliance mellem ministeren og De Konservative om at centralisere levnedsmiddelkontrollen.
Det er jo heller ikke unaturligt, at to traditionelt centralistiske partier kan finde sammen på det område, så sådan kan der dannes forskellige konstellationer.
Men jeg vil gerne spørge den socialdemokratiske ordfører, idet jeg takker for det, sådan opfattede jeg det, imødekommende svar, om det betyder - for at vi kan være helt sikre på, hvor vi har hinanden - at Socialdemokratiet gerne vil være med til at diskutere en fremtidig levnedsmiddelkontrol, som ikke nødvendigvis ligger under et statsligt styre, når det drejer sig om det regionale niveau.
Er man åben over for den debat i Socialdemokratiet?
Bent Hindrup Andersen (EL), 1998-02-04:
Nu er det jo lidt interessant det, vi står og snakker om her
, for det er virkeligheden, og når fru Tove Lindbo Larsen siger, at man nok ikke 100 pct. kan mærke kødet, vil jeg gerne spørge, om kødet fra et hvilket som helst dyr, som har indtaget genmodificeret foder, vil kunne mærkes, og om det er et ønske fra fru Tove Lindbo Larsen. Hvis det er et ønske fra fru Tove Lindbo Larsen, hvorfor er det så aldrig kommet som et forslag fra Socialdemokratiet, og hvad er egentlig det rimelige i, at man laver et gigantisk postyr for at mærke foderet?
For forbrugeren kan jo ikke fravælge det, hvis det ikke er til at se, hvilket dyr der har ædt det foder, og hvorfra kødet kommer.
Og den mærkning må man ikke lave på grund af EU, og det må man ikke, fordi man ikke kan spore det som GMO, kan jeg oplyse, og det betyder, at mærkningen intet er værd, fordi hovedparten ikke kan mærkes.
De eneste, der har interesse i, at foderet er mærket »genmodificeret foder«, er økologerne, for så længe de har tilladelse til at indkøbe en vis del konventionelt foder, så kan de fravælge det genmodificerede foder.
Der er ingen andre, der har interesser i det.
Er det ikke selvmodsigende?
Tove Lindbo Larsen (S), 1998-02-04:
Jeg vil gerne sige til hr. Hindrup Andersen, at det jo ikke kan undre hr. Hindrup Andersen, at vi er enige med vores minister.
Det kan jo ikke undre, at Socialdemokratiet vil have den samme holdning som den socialdemokratiske fødevareminister, som har diskuteret dette spørgsmål også i Europaudvalget.
Så jeg mener, at den diskussion tager vi, når fødevareministeren har reageret på kontrolspørgsmålene.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-04:
Ministeren oplyste, at det kun er i de tilfælde, hvor man ikke kunne se forskel mellem en almindelig fødevare og en, der indeholder gensplejset majsolie, at der ikke er mærkningspligt.
Problemet er bare, at det jo er i en meget omfattende del af fødevarerne, at det problem vil opstå, plus at man samtidig indfører et mærke, der hedder noget i retning af »kan være«, »kan indeholde genmodificerede produkter«, en form for mærkning, der helt ødelægger tilliden til hele mærkningssystemet.
Jeg har netop siddet ved Europaudvalgsmøderne og på mine grædende knæ tryglet og bedt ministeren om dog i det mindste at stemme imod sådanne ting.
Men ville ministeren det?
Nej, ministeren rejser til Brüssel og stemmer for sådanne mærkningsregler.
Det kan ministeren da ikke komme uden om.
Og ministeren kan da heller ikke bestride, at det er en rigtig fremstilling af det, der er foregået omkring mandatgivningen i Folketingets Europaudvalg, som jeg her har givet.