Svend Auken (S), 2000-11-30:
Jeg vil gerne sige forespørgerne tak for, at de har rejst denne forespørgsel, fordi den er med til at samle vores opmærksomhed omkring et meget vigtigt aspekt af udvidelsesforhandlingerne.
Danmark har som et højt prioriteret mål - som statsministeren understregede det - at sikre udvidelsen af EU med de nye demokratier i Central- og Østeuropa, derom ingen tvivl.
Men Danmark har også været blandt de lande - for ikke at sige dét land - der først og sidst har understreget, at en række problemer skal være på plads, for at udvidelsen kan blive en succes, ikke bare for de nye ansøgerlande, men for hele EU-samarbejdet.
Og ét af de vigtige områder, ikke det eneste, men ét af de vigtige områder, er miljøområdet, og dér har vi sammen med vores kolleger i EU gjort en meget stor indsats for, at det bliver højt prioriteret.
Kommissionen har under den tidligere kommissær og under den nuværende kommissær tilsvarende lagt afgørende vægt på miljøet.
Og det rykker i ansøgerlandene på miljøområdet.
Derfor er det, vi taler om i dag, en positiv proces.
Det vil sige på betingelser, hvor de kan forbedre og højne standarden i deres eget land og være med til at udvikle samarbejdet i EU.
Jeg kommer tilbage med en mere detaljeret besvarelse i forhold til en række enkelteksempler.
Men jeg vil gerne understrege, at der i ansøgerlandene er et betydeligt ønske om ikke at sinke udviklingen i EU, at få deres eget miljø på plads.
Det er klart, at de undertiden drilagtigt peger på, at der er EU-lande, der endnu ikke har fået alle miljøtilstande på plads.
Jeg husker en rapport, som jeg tror det tjekkiske miljøministerium havde lavet over Portugals opfyldelse af miljøstandarder.
Og det er klart, at de har en interesse i at sige: Lad nu være med at lade som om, I har gennemført alle tingene, vær nu lidt realistiske.
Men når det er sagt, så er de optaget af at få løftet
deres egen miljøstandard.
Så der er masser af positive perspektiver. Man skal ikke her kun tale om problemer, man skal også tale om chancer, chancer for at gøre ting bedre i fællesskab. Det har været et meget højt prioriteret mål for dansk EU-politik at gøre dette.
Det er ikke i konflikt med andre lande, men det har ligesom været vores rolle sammen med andre lande at sikre, at miljøet har en meget høj profil.
For os er der ingen tvivl om, at en udvidelse af EU med de central- og østeuropæiske lande vil indebære klare fordele for en miljømæssigt bæredygtig udvikling i hele Europa og dermed også i EU.
Bare for at tage et eksempel, så viser analyser af spildevandsområdet, at en opfyldelse af direktivet om byspildevand vil indebære en reduktion i de tilledte mængder
af organisk stof, kvælstof og fosfor, i ansøgerlandene på henholdsvis 45 pct., 40 pct. og 40 pct. For at nå de miljømæssige fordele må ansøgerlandene bringes på niveau med den miljømæssige regulering, der findes i EU i dag.
Det er en meget stor mundfuld, det er en meget stor opgave, ikke mindst økonomisk.
Man kan lave mange forskellige beregninger, men en af de formentlig mere ædruelige beregninger over, hvad det koster at gennemføre dette, er gennemført af Kommissionen, og den peger på, at det for ansøgerlandene ville kunne koste op til 120 mia. euro eller knap 900 mia. dkr.
Det er klart, at så stor en opgave ikke kan løses fra den ene dag til den anden.
Det er derfor - og det er vigtigt at gøre sig klart - at der en risiko for, at udvidelsen vil medføre en stagnation i EU's miljøpolitik og arbejdet med bæredygtig udvikling.
Sammenlignet med den seneste udvikling er situationen nu den stik modsatte.
Ved udvidelsen i 1995 havde vi at gøre med lande med en veludviklet miljøpolitik, altså Sverige, Finland og Østrig, tre lande, der befinder sig i forreste række, når det gælder bæredygtig udvikling og miljø.
Disse tre lande var derfor en automatisk styrkelse af den side, der driver udviklingen i EU i retning af mere miljø og bæredygtig udvikling, og det har vi haft stor fornøjelse af i samarbejdet.
Denne gang har vi at gøre med 12 ansøgerlande, der har den bedste vilje, men som alle befinder sig under, og på visse områder desværre langt under EU's miljømæssige niveau.
Det er - og sådan mener jeg at vi skal opfatte det - en kæmpe udfordring, som vi skal forstå at tackle sammen med dem.
Opgaven består i at sikre udvidelsen og samtidig sikre, at vi bevarer dynamikken i EU's miljøpolitik og bevarer EU i rollen som dynamo i det globale miljøsamarbejde, som vi senest så det i Haag.
Det er naturligvis ikke nogen let opgave, men den skal løses, hvis vi skal sikre en miljømæssigt bæredygtig udvikling i forbindelse med udvidelsen.
Det er også formålet med den strategi, som vi fra dansk side har forfulgt under udvidelsesforhandlingerne om miljøreglerne, og som vi med tilfredshed kan konstatere at der er enighed om, fuld enighed om, i EU.
Målet er hurtigst muligt at få ansøgerlandene på niveau med EU's miljøregler.
Derfor er det allerede i Københavnskriterierne fra 1993 gjort klart for ansøgerlandene, at de skal opfylde EU's samlede regelsæt og herunder også miljøreglerne fra tiltrædelsestidspunktet. Det er naturligvis ikke nogen god løsning, hvis vi som generel model har undtagelser fra regelsættet for de nye medlemslande.
Vi ønsker ikke et EU opdelt i 1. division og 2. og 3. division, når det drejer sig om miljøområdet.
Vi ønsker, ligesom de selv ønsker det, at de bliver fulde medlemmer med samme rettigheder, med samme pligter som de nuværende medlemslande.
Det gælder for de mange EU-miljøretsakter om vand, luft, affald og naturbeskyttelse
, men det gælder altså også spørgsmålet om at integrere miljøhensyn og beskyttelseskrav i udformningen og gennemførelsen af Fællesskabets politikker og aktioner.
Det er klart, at ansøgerlandene kan have problemer på visse områder med at opfylde regelsættet fra tiltrædelsen.
Der kan derfor som ved tidligere udvidelser blive tale om at forhandle overgangsordninger.
Ansøgerlandene har rent faktisk i varierende grad anmodet om sådanne overgangsordninger, især når det drejer sig om de meget investeringstunge områder, direktiver på luft-, vand- og affaldsområdet.
På linje med resten af EU har Danmark under udvidelsesforhandlingerne lagt til grund, at eventuelle overgangsordninger skal være begrænsede i tid og rækkevidde samt være ledsaget af gennemførelses- og finansieringsplaner.
Det er vigtigt, at kandidatlandene opretholder tempoet i reformprocessen bl.a. for at bidrage til, at eventuelle overgangsordninger, især på miljøområdet, bliver så korte som muligt, da lange overgangsordninger kan vanskeliggøre udviklingen af EU's miljøpolitik.
Samtidig arbejder vi for at få ansøgerlandene til at prioritere en gennemførelse af EU's rammelovgivning og regler til implementering af internationale konventioner i førtiltrædelsesfasen, rammelovgivning, fordi dette er fundamentet for at kunne opfylde de mere specifikke dele af miljøreglerne, eksempelvis fastsættelse på baggrund af spildevandsdirektivets konkrete udledningskrav for spildevandsanlæg.
Det er derfor særdeles vigtigt, at disse regler er på plads ved tiltrædelsen, og at man undgår overgangsordninger på disse områder.
Forudsætninger for et fortsat stærkt EU på det globale og på det regionale niveau er, at EU kan optræde som en samlet helhed af lande og ikke er splittet op i flere forskellige grupper.
Endelig arbejder vi for at få inddraget ansøgerlandene i arbejdet med miljøintegration i EU's sektorpolitikker.
Vi har et meget nært samarbejde med svenskerne på det her
område.
Vores strategi for tiltrædelsesforhandlingerne stiller ansøgerlandene over for en kæmpe økonomisk og ressourcemæssig opgave.
Vi arbejder derfor også for, at EU yder størst mulig økonomisk og ressourcemæssig bistand til ansøgerlandene.
Danmark er ikke bare den største bilaterale donor.
Jeg er nødt til at sige det: Vi er suverænt den største bilaterale donor for ansøgerlandene på miljøområdet.
Og det er selvfølgelig flot, at vi giver, hvad vi bør, men det er mindre flot, at andre holder sig tilbage på det her område.
Jeg tror, en af grundene til, at vi har et så fornemt forhold til de central- og østeuropæiske lande, er, at det ikke bare er snak, men at vi også lægger økonomi til.
Det er jo et ofte fremsat ønske her i Folketinget, at vi skal bruge pengene der, hvor det virkelig giver mening, hvor vi virkelig får mest miljø for pengene, det tror jeg at jeg citerer korrekt.
Her er jo netop et sted, hvor vi har vist, at det gør vi også, og jeg har meget svært ved at forstå de partier, der vil have, at vi skal gøre dette, men som så samtidig er
negativt indstillet over for at hjælpe i Østeuropa.
Men det vil vi jo høre i løbet af debatten her i dag, når det drejer sig om at høre partierne.
Det er også derfor, det er værdifuldt at høre, om vi virkelig er enige.
Jeg håber, vi er enige, men det er jo vigtigt at høre, om der er tilslutning i de politiske partier herinde.
Vi har siden 1991 ydet støtte til den miljømæssige udvikling i de central- og østeuropæiske lande.
Alene fra 1997 til 2000 er der ydet 1,5 mia. kr. i miljøstøtte til ansøgerlandene.
Den danske miljøstøtte fungerer i høj grad som løftestang for EU-midler.
Vi har et fremragende samarbejde med Europa-Kommissionen på det her område.
Vi virker som en løftestang for dens midler og for internationale lånemidler.
Ofte er det igangsættelsespengene, der er afgørende for, at det lykkes, og det er dér, Danmark har en rolle.
De første års støtte var karakteriseret ved en bred indsats i Østeuropa.
Indsatsen skete for at afhjælpe en række presserende forureningsproblemer.
Siden 1997 er vores strategi blevet ændret.
Indsatsen går i stigende grad ud på at støtte de østeuropæiske ansøgerlande i deres bestræbelser på at gennemføre EU's krav på miljøområdet samt opfylde deres internationale miljøkonventioner.
Et vigtigt aspekt har også været inddragelse af det civile samfund.
Vi arbejder derfor for at ansvarliggøre den private sektor og inddrage befolkningen i beslutningsprocesserne.
Vi yder således Øststøtte til landenes opfyldelse af Århuskonventionen.
Bistand til indarbejdelse af EU-regler i den nationale lovgivning og udvikling af de nødvendige institutioner er i stigende grad blevet en del af vores bistand til de østeuropæiske lande.
Størstedelen af den danske bistand går fortsat til investeringsprojekter, og vi lægger vægt på, at alle nye investeringer skal svare til EU-standarder.
Altså én ting er, at man kan have overgangsordninger, men alt det, der bliver nyt, skal være på plads i forhold til EU-standarder.
Bistand til opbyggelse af den nødvendige kapacitet i ansøgerlandene til en fast håndhævelse af miljølovgivningen er et relativt nyt område for dansk miljøstøtte.
I stigende grad vil vi give det her område vægt, fordi håndhævelsen er en væsentlig forudsætning for, at EU's miljøregler og dermed bæredygtighed kan gennemføres i praksis, og derved bidrager vi også til, at eventuelle overgangsordninger kan blive så korte som overhovedet muligt. Endelig støtter vi med den såkaldte sektorintegrerede miljøindsats under Mifrestarammen ansøgerlandene i bestræbelserne på at øge integrationen af miljøhensyn i sektorpolitikkerne, især inden for vækstsektorerne.
Herved støtter Danmark projekter, hvorved der sker en overførsel af viden og ekspertise fra danske ministerier, der har erfaring med integration af miljøhensyn i deres egne sektorer.
Med miljøstøtten og herunder den sektorintegrerede miljøindsats er Danmark i høj grad med til at give ansøgerlandene et skub i den rigtige retning, og vi har et fremragende samarbejde med dem på disse felter.
Vi bistår landene med at leve op til EU's regler.
Vi bidrager til at fremme miljøintegrationen i vækstsektorerne, og vi bidrager til, at der kan ske en økonomisk udvikling i Central- og Østeuropa, samtidig med at landene bevarer de store uberørte naturværdier, som endnu findes, og som vi desværre i Vesteuropa for længst har mistet.