Sophie Hæstorp Andersen (S), 2004-12-14:
Vi bakker selvfølgelig op om den model, man lavede for H:S i sin tid, når nu vi selv var med til at lave den.
Det var ikke sådan, jeg opfattede ministeren.
Jeg opfattede, at ministeren om de 800 mio. kr. eller 1 mia., som det er blevet forudsagt at hovedstadsområdet vil mangle, sagde: Ja, det er korrekt, vi vil ikke fortsætte udviklingen på sundhedsområdet, og der må man berede sig på, at der bliver færre midler.
Ministeren har så forklaret, at det gør der ikke, ud over det, der allerede er aftalt i dag.
Ældre har jo ofte komplicerede diagnoser, de er svære at udrede, det er svært at finde ud af, hvad de fejler.
Er det, fordi man har sukkersyge, er det, fordi man har problemer med bentøjet, er det lungerne eller andet?
Hvordan kan ministeren sikre sig, at det incitament, som vi er enige om at kommunerne skal have til at gøre sig bedre på forebyggelsesområdet, ikke bare bliver, at man opretter nogle parallelle forløb ude i kommunerne, og så ender det med, at de ældre alligevel får et dårligere tilbud?
Hvordan kan man f.eks. være sikker på, at 4.000 kr. er det rigtige beløb, der giver en kommune et incitament til at satse bedre på sundhedsfremme?
Når jeg hører på alt det der med, hvad kan jeg være sikker på, og hvad kan jeg ikke være sikker på, så vil jeg da gerne komme med en indrømmelse: Jeg kan da ikke være hundrede procent sikker på, at den tilskyndelsesmodel, vi nu skaber, i enhver detalje viser sig at være den rigtige på sigt.
Jeg går da ikke og bilder mig ind, at vi, fordi vi laver kommunalreform og lukker kommunerne ind med et betalingsansvar, så skaber en model, der holder, til solen brænder ud.
Det går jeg da ikke og bilder mig ind.
Men jeg går og bilder mig selv ind, at vi er nødt til at gøre noget.
Derfor er det jo forstemmende at opleve et Socialdemokrati, som ikke vil nogen ting.
Det er jo nærmest at tegne et billede af, at vi har paradisiske tilstande i dansk sundhedsvæsen.
Jeg skulle selvfølgelig være tilfreds og sige tak til, men sandheden er jo, at vi har problemer.
Vi har problemer med kommuner, der ikke har et godt nok ældretilbud, hvilket medfører unødige indlæggelser.
Derfor er vi nødt til at gøre noget.
Derfor glæder jeg mig over, at f.eks. Dansk Sygeplejeråd i modsætning til Socialdemokratiet kan se, at der er et betydeligt perspektiv i den kommunalreform, vi nu skaber, med en anden og ny rollefordeling.
Nu blev jeg næsten hylet ud af den, for det minder jo lidt om en tilståelsessag.
Ministeren står faktisk og siger her, at københavnerne og folk, der bor i hovedstadsområdet, i de kommende år skal forvente massive nedskæringer.
I lyset af at vi i dag diskuterer midler til netop de ældre medicinske patienter, og at regeringen har fremlagt en strukturreform og et forslag til finansiering, der samtidig indfører flere aktivitetspuljer, så det bliver endnu sværere at styre økonomien, må jeg bare være endnu mere bekymret for, at det igen er nogle af de samme patienter, der må holde for på det akutte område og på en lang række andre områder, hvor ældre mennesker jo også er.
Derfor vil jeg egentlig bare spørge ministeren: Hvordan kan man egentlig i den nye strukturreform sikre sig, at kommunerne ikke bare opretter et parallelt, men kvalitativt ringere behandlingstilbud til de ældre mennesker, vi netop diskuterer her i dag?
Man kan altså ikke tage det, jeg har sagt, som et udtryk for, at der nu skal skæres ned.
Man kunne gå i sit eget lønkammer og spørge: Hvem var det, der i sin tid lavede H:S-konstruktionen, og hvem er det, der har lagt en aftrapning af statens tilskud til H:S ind?
Og hvad ville det være for en situation, som H:S ville være i, hvis ikke man lavede om på den nedtrapning af statslige tilskud, som vi sådan set overtog fra den tidligere regering?
Der er meget klart gjort rede for, hvad det er for en økonomi, regionerne får.
Udgangspunktet er her, og det har vi aldrig lagt skjul på, at der sker en anden fordeling af ressourcerne, som tager sit afsæt i sygdomsbehandlingsbehovet og i befolkningssammensætningen frem for i beskatningsgrundlaget, i bestræbelserne på at nå et mere ensartet dansk sundhedsvæsen, hvor udsigten til overlevelse og helbredelse er den samme, uanset om man bor i Nordsjælland eller i Nordjylland.
Til spørgsmålet om opbygning af parallelle tilbud må jeg bare sige, at det, at kommunerne rykkes ind her og får en interesse i at lave en ordentlig ældreomsorg – jeg kan ikke forstå, man kan være imod det – selvfølgelig ikke rokker en tøddel ved, at visitation til landets sygehuse fortsat er noget, der sker på et lægeligt ansvar.