runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Hansen (S), 1997-12-16:
Med de faste forbindelser, vi henholdsvis har fået og snart får over Storebælt og Øresund, og de nye investeringer, der også er på tegnebrættet: til Frederikssund, mellem København og Ringsted og mellem Eriknauer og Skanderborg osv., står jernbanedriften med en række gode muligheder for at erobre noget af det tabte terræn tilbage.
Det er vigtigt at hæfte sig ved.
Det er vigtigt både af miljøhensyn og af samfundsøkonomiske hensyn, og også sikkerheden spiller en rolle her.
Og både fremkommeligheden og den sociale del af jernbanedriften vil have god gavn af, at jernbanen erobrer så meget terræn som muligt.
For den har tabt terræn, ikke blot når det drejer sig om godstransporten - det er ikke så farlig meget - men også og først og fremmest, når det drejer sig om passagertransporten.
Vi har altså fået nogle forudsætninger, som det drejer sig om at udnytte så godt som muligt.
Og hvis ikke jernbanen bliver både mere effektiv, mere hurtig og mere elegant, tror jeg ikke, opgaven løses.
Det drejer sig også om at finde ud af, hvor jernbanen har sine absolut stærke sider, og så udnytte dem så godt, som det er muligt.
Jeg tror ikke, der er nogen tvivl om, at DSB bliver tvunget til at tænke både mere forretningsmæssigt og mere kundeorienteret, hvis man skal klare den opgave, jeg startede med at sige lidt om.
Det hører også med i billedet her, at EU åbner for konkurrence mellem de store nationale jernbanevirksomheder, og at det drejer sig om at være med i udviklingen.
I lovforslaget forudsættes det, at godstrafikområdet pr. 1. januar 1999 overgår til kommerciel virksomhed, men med miljøtilskud og regionale tilskud, hvilket forhåbentlig kan betyde, at mere gods bliver flyttet fra vej til bane.
Passagertrafikken overgår pr. 1. januar til at blive udført på basis af kontrakter med en gradvis udbygning op til 15 pct. frem til udgangen af år 2003.
Jeg tror, disse elementer vil fremme en nødvendig nytænkning på jernbaneområdet.
S-togs-området er ikke berørt, og det er privatbanerne heller ikke, men her forudsættes det - og det vil jeg gerne sætte en streg under - at der forhandles med de berørte kommunale parter for at finde en fornuftig fremtid for privatbanerne.
Der oprettes et klagenævn, og det har vores støtte, for det bliver ikke nogen nem opgave at få løst den fremtidige jernbanedrift - det har det ikke været i fortiden, og det bliver det heller ikke i fremtiden - men vi tror, at der her ligger nogle fornuftige muligheder, og at der hermed gives jernbanen nogle nye chancer.
Det tempo, der er angivet her, og som jeg kan karakterisere ved at sige, at man skynder sig langsomt, tror jeg det er klogt at ministeren har valgt. Lovforslaget har Socialdemokratiets støtte.
Kaj Ikast (KF), 1997-12-16:
Vi er jo inde i en serie af store forlig om jernbanernes fremtid: Vi startede i 1984 og gik videre i 1986, og nu kommer så tiden, hvor vi virkelig begynder at tage fat.
Når jeg ser på de miljømæssige, de samfundsøkonomiske, de trafiksikkerhedsmæssige, de fremkommelighedsmæssige og de sociale hensyn, som var målene for dette lovforslag,
Vi er også optimistiske på godsområdet, med hensyn til at konkurrenceelementet bliver større, og dermed er der en betydelig bedre udvikling end den, vi har set i de forgangne år, som har været meget sørgelig.
Jeg håber, at den nye ordning, vi laver med konkurrencen, gør, at der kommer mere gods over på jernbanerne, og således er med til at løse det problem.
Vi kan ikke komme uden om, at trafikbehovene i dette land stiger og stiger for hvert år.
Når vi ligger omkring de 3 pct. i gennemsnit i stigning, så skal det gå galt, hvis jernbanerne ikke begynder at tage mere fra på godsområdet,
Og det nytter ikke noget, at vi begynder at tvinge dem, for jernbanerne kan simpelt hen ikke løfte mere, end de gør i øjeblikket.
Vi vil nu gå meget positivt ind i forhandlingerne om dette lovforslag og vil gerne være med til at føre det igennem.
Vi vil også kontrollere ministeren og hele embedsapparatet meget nøje i den kommende firårsperiode, således at vi i år 2003 ikke nøjes med de 15 pct., men kører videre og ser på udliciteringen, når vi har fået de erfaringer, som vi skal have i de fire år, vi nu arbejder med.
Dem vil vi udnytte i fremtiden.
Vi vil give loyal støtte til dette lovforslag.
Svend Heiselberg (V), 1997-12-16:
Lovforslaget bygger dels på suppleringsaftalen om DSB fra 1996 og dels på rammeaftalen om 1995-1998.
I Venstre er vi gået ind i aftalen med det sigte at omdanne DSB og Banestyrelsen til moderne virksomheder, der gradvis kan klare sig i konkurrencen, både hvad angår service, kvalitet og pris.
Foreløbig har DSB ikke haft mange at sammenligne mulighederne med, hvad konkurrence angår, men det bliver forhåbentlig bedre.
Det er i det mindste det, der er meningen
med Venstres engagement i lovforslaget.
I Venstre synes vi, det er vigtigt, at hele godssektoren kommer til at hvile på en kommerciel plan.
Det er ikke Venstres mening, at der skal gives mange hundrede millioner kroner i årlige statstilskud for at få fragtet gods, specielt ikke i en tid, hvor der er mange sultne private transportører.
Vi vil derfor arbejde for at få afviklet endnu flere af tilskuddene til godssektoren, og her tænker jeg bl.a. på den nyordning af regional- og miljøtilskuddene, som vi har aftalt.
Også på passagerområdet er der sket en nydannelse, idet der tilstræbes konkurrence med hensyn til passagerbefordring, foreløbig op til 15 pct. Og vises der interesse herfor, vil Venstre arbejde for at få forhøjet de 15 pct. Vi venter os lige så meget af kontraktstyringen, for
I Venstre ønsker vi, at yderområderne skal have en bedre betjening og service, end tilfældet er i dag.
Lovforslaget lægger jo i høj grad op til en bemyndigelseslov til ministeren, men ministeren skal vide, at vi vil vogte over ministerens administration af loven, så den er i overensstemmelse med aftalen.
Venstre kan støtte lovforslaget.
Johannes Sørensen (FP), 1997-12-16:
Fra Fremskridtspartiets side finder vi det meget positivt, at det fremsatte lovforslag forudsætter, at godstransport og passagertransport på jernbane skal drives kommercielt og på konkurrencemæssige vilkår.
Det finder vi helt klart er noget positivt.
Det er for længst sket for bustrafikkens vedkommende, hvor man rundtomkring har opnået meget store besparelser ved den udlicitering, der er sket dér.
Der kan med forslaget her skabes den konkurrence på jernbaneskinner, som vi mener vil være vældigt til gavn for både hele transportsektoren og samfundsøkonomien.
Der sker jo det, at DSB's monopol på dette område brydes, og det er slet ikke så ringe endda, som vi siger oppe nord for Limfjorden.
I såvel de nordiske lande Finland og Sverige som i Tyskland og Storbritannien er der for længst sket disse ændringer i de nationale jernbaneselskabers monopol.
Der er skabt en helt anden struktur med forslag, der ligner dette her.
Udlicitering, som dette her er, kan medvirke til den fornyelse og konkurrence, som er så nødvendig i et moderne samfund i udvikling.
Jeg skal på Fremskridtspartiets vegne sige, at vi klart støtter dette forslag.
Ole Donner (DF), 1997-12-16:
Det lovforslag, vi her behandler, er aftalestof imellem Socialdemokratiet, De Radikale, CD, Venstre og De Konservative.
Det indicerer, at det nok får en hurtig behandling igennem Folketinget, og formanden for Trafikudvalget sagde for et øjeblik siden, at 1998 ikke behøvede at være ret gammelt, før dette her var lov.
Det kan man måske beklage lidt, for jeg er enig med hr. Tommy Dinesen i, at det vil kræve mange svar.
Og når vi får høringssvarene ind fra de forskellige, vil det garanteret vise sig, at man vil have en række svar, inden man tager endelig stilling til lovforslaget.
Det er jo et typisk trafikministerforslag.
Når jeg siger typisk, så mener jeg dermed, at de fleste paragraffer begynder med, at ministeren bemyndiges til og ministeren fastsætter osv. Og vi siger hver gang, og det vil vi blive ved med at sige, at det synes vi ikke er nogen god idé.
Selvfølgelig er der mange elementer i dette lovforslag, som Dansk Folkeparti er positivt over for.
Vi synes, det er fint, hvis man kan komme ud og licitere osv., men ifølge den henvendelse, som hr. Melchior nævnte, nemlig fra Kommunernes Landsforening, finder de ikke, at de er blevet behandlet rimeligt, og det synes vi heller ikke. Der må være nogle ting dér, som man skal tale med Kommunernes Landsforening om, og vi vil i hvert fald bede om, at vi får en kommentar fra trafikministeren til de henvendelser, der kommer. Det plejer vi at få, så det går jeg ud fra som en selvfølge.
Jeg tænker også på den henvendelse, der er kommet fra X-Rail, som har intentioner om at byde på nogle af de ting, der bliver mulighed for.
Dér nævner de bl.a. det med, at broafgiften for Storebælt er pr. passager ved passagertrafik, men pr. tog ved godstrafik, og det er nok også noget, man skal drøfte i udvalget.
Det påpeges også, at man regner med at få en fordobling af indtægten i 1999 i forhold til 1998.
Endelig er der godsterminalerne, hvor det påpeges, at der er ledig kapacitet visse steder i Danmark, og det er klart, at hvis de har ret i det, så bør det selvfølgelig undersøges, inden man lægger sig fast på den endelige beslutning.
Så vi er positive i Dansk Folkeparti over for selve lovforslagets hovedidé, men på det foreliggende grundlag kan vi ikke støtte lovforslaget.
Arne Melchior (CD), 1997-12-16:
Jeg hørte godt efter.
Det blev klart sagt, at det er svært at forsvare DSB, men der blev lidt senere i talen også sagt, at det kun kan gå fremad.
Begge dele indicerer, at det går
rigtig dårligt.
Der er masser af mennesker, der transporteres med DSB daglig på fuldt tilfredsstillende måde, og efterhånden er der også begyndt at dukke læserbreve op, der takker DSB's personale for konduite og hjælpsomhed og mange andre ting.
Og øst-vest-trafikken pr. tog er i det sidste halve år forøget med ca. 60 pct. hver eneste af de seks måneder, og det er søreme en opgave, som det har været svært at tage højde for fuldt ud.
Så jeg synes, der er berettiget anerkendelse til DSB.
Bruno Jerup (EL), 1997-12-16:
Ved førstebehandlingen var det sådan, at forslaget overhovedet ikke havde været til høring hos de berørte parter, og at man ikke giver sig tid til dét, og at der er meget kort tid til at arbejde med forslaget her i Folketinget, synes vi faktisk er dårligt.
Fra Enhedslistens side har vi blandt andet i udvalget benyttet tiden til at snakke med nogle af de grupper, som det berører, og de har jo en række kritikpunkter.
Og vi har også fået afklaret nogle af tingene igennem den efterhånden lange række spørgsmål, der er stillet til ministeren, og det er jo udmærket. Men jeg kunne godt tænke mig, at vi fik en lidt mere grundig debat om den såkaldte otteregel, der betyder, at daghøjskolerne mister tilskuddet til et kursusforløb, hvis der ikke er mindst otte kursister med i hele forløbet.
Under førstebehandlingen kunne jeg forstå, at Socialdemokratiets ordfører, hr. Poul Erik Dyrlund, blandt andet var inde på problemet vedrørende ottereglen, og jeg kunne også forstå, at man faktisk har planer om, at ministeren til foråret skal komme med et lovforslag vedrørende daghøjskolerne.
Og så håber vi, at det lovforslag bliver lidt mere grundigt behandlet, og at man også tager det problem op, at når der er sådan nogle regler om holdstørrelser og det samtidig er meningen, at folk skal ud på arbejdsmarkedet igen, fører det faktisk til, at de lige pludselig midt i forløbet mister alle pengene, hvilket jo godt kan virke lidt urimeligt.
Så med de bemærkninger vil vi sige, at vi sådan set er indstillede på at stemme for lovforslaget, men at vi synes, det har været lidt af en hastebehandling, og at der altså er et par løse ender, som forhåbentlig kan klares ved anden lejlighed.
Jette Gottlieb (EL), 1997-12-16:
Nu kunne jeg næsten forstå på hr. Arne Melchior, at han ikke helt havde hørt, at når jeg sagde, det var vanskeligt at forsvare DSB, så holdt jeg i virkeligheden en slet skjult forsvarstale, for det, jeg sagde, var, at det var herinde i Tinget, de store fejltagelser blev begået.
Det var her, man fratog DSB enhver mulighed for at fungere som en offentlig servicevirksomhed ved bestandig kun at tjekke og kigge på, hvordan bundlinjen så ud, uden at vurdere de sociale hensyn, der lå i at yde bidrag til den kollektive transport.
Så vil jeg gøre opmærksom på, hvad hr. Arne Melchior måske ikke har lagt mærke til, at dette lovforslag er et lovforslag om DSB's ophævelse.
Det er oven i købet formuleret som sådan.
Loven om DSB ophæves ved dette her lovforslag.
Det er det, der sker.
Det er altså en opsplitning, der er tale om.
Carsten Koch (S), 1997-12-17:
Nu skal vi ikke pindehugge om det her, men med »forestå selskabsligningen« menes, at det er ansvaret, der overdrages, og udførelsen af ligningen er det tanken at langt de fleste kommuner stadig væk skal fortsætte med.
Lad os nu slå det fast.
Peter Brixtofte (V), 1997-12-17:
Det er en interessant udvikling, diskussionen har taget, for hr. Flemming Hansen har fuldstændig ret i, at det hele startede med, at man bastant meldte ud, at staten skulle overtage selskabsligningen, og at det var told- og skatteregionerne, der skulle overtage det.
Før lå opgaven i kommunerne.
Så kommer man frem til, at man kunne lade kommunerne gøre det alligevel, hvorefter kommunerne helt rigtigt siger: Jamen vi kan ikke tegne kontrakt med staten for et par år og så have et kæmpemæssigt apparat med ressourcer og ansatte med den usikkerhed, at når der er gået to år, mister man måske opgaven; så føres den igen tilbage til Told og Skat eller til nogle andre.
Derfor siger kommunerne helt rigtigt, at de ikke er interesseret i at byde på den opgave på de vilkår.
Så kommer der et ændringsforslag, der siger til kommunerne, at staten skal kunne tvinge kommunerne til at lave selskabsligning.
Det er ikke så underligt, at det er forvirrende.
Først vil man fratage kommunerne opgaven.
Derefter vil man tvinge dem til at påtage sig opgaven.
Det er simpelt hen skruphamrende forvirrende. Og der er ikke nogen tvivl i mit sind om, at det også rent juridisk vil vise sig, at der er tale om lov om virksomhedsoverdragelse.
Det vil sige, at når staten tager opgaven fra kommunen, så tager staten også alle de ansatte med inden for den lov, som er udmøntning af et EU-direktiv.
Sådan gælder det, når man udliciterer, og når man skal overdrage en opgave fra det offentlige til det private, og det gælder også, når det sker fra én offentlig myndighed til en anden offentlig myndighed.
Så følger medarbejderne naturligvis med på uændrede ansættelsesvikår.
Sådan må det helt klart forstås, og det vil sige, at de mangler et klageled i forhold til de firmaer, der er organiseret som personlige firmaer.
Men her bliver jeg så forvirret, når man hører nye formuleringer fra skatteministeren, hvorefter det nu allersidst bagatelliseres til, at selskabsligningen skal fortsætte i næsten alle landets kommuner.
Nu er man nået over til, at man vil tvinge kommunerne til at påtage sig den opgave, man startede med at ville fratage dem.
Når man så har tvunget kommunerne til at lave selskabsligning, er det så sådan, at man kan klage til skatteankenævnene?
Det kunne jeg godt tænke mig at ministeren kunne svare på, for så bliver det jo endnu mere forvirrende.
Så kan den kommune, som har fået opgaven tilbage, endda er blevet den pålagt, klage til skatteankenævnet, mén der, hvor de ikke har fået opgaven, kan man ikke.
Så bliver der forskel
i klagestrukturen og klageadgangen fra kommune til kommune.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at få belyst dette spørgsmål, som virkelig har betydning for retssikkerheden i landet.
Jacob Buksti (S), 1997-12-17:
Hr. Flemming Hansen må meget undskylde, at jeg ikke kunne holde mig i skindet, men når nu hr. Flemming Hansen bruger så stærke ord, så synes jeg, det er et problem, at Venstre og De Konservative tilsyneladende ikke har læst forslaget og i hvert fald ikke villet forstå det.
Nu var hr. Flemming Hansen så venlig før at citere fra skatteministerens fremsættelsestale, men hvis hr. Flemming Hansen havde læst længere ind i forslaget, ville han kunne læse i bemærkningerne: »Det foreslås, at ansvaret for ligningen af juridiske personer bortset fra dødsboer overflyttes til told- og skatteregionerne under Told- og Skattestyrelsen, således at ansvar og kompetence følges ad. Ved at samle ansvaret for opgaven med selskabsligningen er der mulighed for at oparbejde et større fagligt miljø med deraf følgende større specialisering, end det er tilfældet især i de mindre kommuner.«
Hvis man læste forslaget, kunne det være, vi kunne have fået en diskussion om selve forslaget og ikke om alt muligt andet.
Og så kan det godt være, det er lovsjusk, men jeg vil hellere kalde det debatsjusk.
Carsten Koch (S), 1997-12-17:
Jeg synes, at vi har fået en god debat.
Vi har fået vendt problemstillingen ganske grundigt.
Tilbage står en række mere praktiske spørgsmål.
Sådan noget som diskussion af klagestrukturen - det var det, hr. Peter Brixtofte var oppe og udtale sig om - er klart også et element, som vi meget gerne ser drøftet i de forhandlinger, som jeg netop har tænkt mig vi skulle have her i januar måned.
Der er en række små og større detaljer, som skal på plads, som skal forhandles, ved enhver strukturændring, ved enhver ændring til det bedre, og det er også det, vi skal have gjort færdigt i løbet af januar og februar måned.
Jeg vil igen invitere til, at man forholder sig konstruktivt til dette her og går ind i en konstruktiv diskussion af sådanne ting som f.eks. klagestruktur og andet, for det kan da ikke være sådan, at fordi der er nogle diskussionspunkter i forbindelse med klagestrukturen, vil man simpelt hen modsætte sig enhver form for ændring.
Selv de ændringer, som V og K har været inde på de godt ville være med til, indebærer stillingtagen til sådanne spørgsmål.
Så let er det.
Peter Brixtofte (V), 1997-12-17:
I Venstre er vi meget optaget af borgernes retssikkerhed, og det har altså noget at gøre med retssikkerhed, at man kan klage over en myndigheds afgørelser, og derfor er det et væsentligt spørgsmål at få belyst og få et svar på, hvad dette forslag går ud på.
Er det sådan, at et selskab, der bliver lignet i Told og Skat selv, ikke kan anke til
skatteankenævnet
Og bliver der dermed forskelsbehandling i forhold til den kommune, der bliver pålagt at gennemføre selskabsligningen?
Kan man dér anke?
På en eller anden måde er vi jo nødt til at vide, hvad forslaget går ud på, inden Folketinget tager stilling.
Flemming Hansen (KF), 1997-12-17:
Jeg mener nok, det mest er skatteministeren, der taler om den skæve kommunale ligning.
Jeg skal så sige, at hvis det er så enkelt, som skatteministeren siger, at det kun er ansvaret, at det næsten er ingenting, vi foretager os, hvorfor er det ændringsforslag, vi diskuterer, så overhovedet nødvendigt, hvor man absolut tvinger kommunerne?
De har ikke noget valg; de har at gøre, som skattefar siger, ellers laver vi bare et ændringsforslag.
Det er så sket.
Skatteministeren siger, at det kun er ansvaret, vi vil flytte.
Så kom jeg til at tænke på, at der må være et eller andet, jeg har misforstået, og jeg tog skatteministerens skriftlige fremsættelsestale.
Dér skriver han: »Lovforslaget er en udmøntning af en finanslovaftale mellem regering, SF og CD, hvorefter staten fremover skal forestå selskabsligningen.
Denne opgave har hidtil ligget i kommunerne, men på grund af en over årene konstateret uensartethed og i en række kommuner ikke tilstrækkelig effektiv selskabsligning foreslås selskabsligningen flyttet til de statslige told- og skattemyndigheder.«
Peter Brixtofte (V), 1997-12-17:
Det, der bekymrer mig, er altså, at Folketinget skal tage stilling her på fredag ved tredje behandling til et forslag, Folketinget ikke ved hvad går ud på.
Det er ret væsentligt, hvordan man er stillet retssikkerhedsmæssigt, og hvilke klage- og ankemuligheder man har i forbindelse med skatteansættelse.
Her vil, som det fremgår, 75.000 danske selskaber miste et ankeled, et ankeled, som vi i fællesskab partierne imellem har sat meget, meget stor pris på, og derfor er det bekymrende, at man ikke udskyder tredje behandling og i stedet for får taget stilling til sådan nogle grundlæggende vigtige spørgsmål, inden Folketinget stemmer.
Som det er nu, stemmer Folketinget i blinde.
Flemming Hansen (KF), 1997-12-17:
Jeg lover, at det bliver min sidste korte bemærkning i denne sag, men skatteministeren siger her, at vi godt kan se på klagestrukturen.
Det er jeg glad for, men det bekræfter da, at der er tale om lovsjusk.
Inden vi har stemt ved andenbehandlingen, er skatteministeren på vild flugt og på vej til at lave klagestrukturen om efter vore ønsker, og det er selvfølgelig godt.
Men det er da en bekræftelse af, at lovforslaget ikke er gennemarbejdet.
Det skal tvinges igennem stort set over night, og mange, mange mennesker og virksomheder er impliceret.
Det er lovsjusk, det er uacceptabelt, og vi stemmer nej.
Det var der enighed om, men finansministerens fine fornemmelser for at vise, at han var den stærke mand, var altså for voldsomme, og derfor er vi nu endt med dette her forfærdelige lovsjusk.
Jeg gentager, at Det Konservative Folkeparti nok skal være med til forhandlingerne bagefter, men så er ulykken desværre sket, og det vil sige, at det, vores opgave går ud på, er at råde bod på det makværk, som regeringen nu stemmer igennem med ét mandats flertal på grund af finansministerens ubændige trang til at blande sig i alting.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1997-12-17:
Jeg har forstået det sådan, at der er tale om en meget konkret dom.
Et medlemsland bliver dømt for ikke at have gjort det fornødne for at forhindre konkrete ulovligheder.
Jeg har svært ved at se, hvordan en sådan dom skulle få virkning for andre, herunder Danmark.
Jeg må sige, jeg har jo ikke kendskab til, hr. Keld Albrechtsen, hvor mange domme der kommer fra EF-Domstolen i løbet af et års tid.
Én ting kan jeg sige på forhånd, og det er, at jeg nok vil indtage den holdning, at jeg vil være meget kortfattet, hvis jeg skal slæbes herned i Folketingssalen og besvare og forholde mig til hver eneste EF-dom på lignende eller andre felter.
Derfor har jeg ikke flere kommentarer i dag.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-17:
Skriftlig begrundelse
Ifølge Politiken den 10. december 1997 har EF-Domstolen den 9. december 1997 dømt Frankrig for passivitet i forbindelse med franske landmænds blokader af veje og motorveje i foråret 1993.
Ifølge Ritzaus Bureau den 9. december 1997 hævder EF-Domstolen, at den slags protestaktioner er ulovlige, og Domstolen påstår, at nationale myndigheder, der ikke griber aktivt ind mod arbejdskonflikter, som hæmmer den frie varebevægelighed, kan idømmes et erstatningsansvar.
Hvis franske domstole anerkender EF-Domstolens afgørelse, kan det således få den absurde konsekvens, at den franske stat idømmes erstatningsansvar for at have undladt at gribe ind i den nævnte arbejdskonflikt.
Dommen retter sig også mod strejker, blokader og lignende arbejdskonflikter, som kan hindre varernes frie bevægelighed.
EF-Domstolens afgørelse er klart ulovlig og i strid med den danske grundlov.
Her er tale om et område, hvor Danmark ikke har overdraget beføjelser til EU.
At dommen er ulovlig understreges af det forhold, at EF-Domstolen i følge Ritzaus Bureau har taget stilling til, hvorvidt den franske ordensmagt burde have grebet ind over for demonstrationerne i 1993, ja, Domstolen er endog misfornøjet med, at der trods en lang række tilfælde af hærværk kun har været ét tilfælde af retsforfølgelse.
Her blander Domstolen sig i en medlemsstats varetagelse af den offentlige ro og orden, hvilket krystalklart ligger uden for Maastrichttraktaten.
EU's forsøg på at tage sig selv til rette må nu stoppes.