Tom Behnke (KF), 2005-05-12:
Men på denne her tid af aftenen er det også et lidt ondt forslag.
For mit eget vedkommende har jeg ikke fået noget aftensmad endnu, og med de forslag, der ligger foran os, er der jo udsigt til, at der går endda nogle timer, og er der noget, man kan blive sulten af, så er det at tale om mad, så det bliver værre og værre, jo længere vi når frem med det her.
Det fører mig så frem til at tænke på, at det, som forslaget jo netop handler om, er i mange tilfælde en situation, hvor nogle ældre sidder alene derhjemme med deres krydsogtværsblad, og hvor radioen kører.
Man kan sidde og kigge ud af vinduet og se, hvad der sker ude i verden omkring en, og på et eller andet tidspunkt kommer der en kommunal medarbejder, hvis man er så heldig, og sørger for, at man får noget mikrobølgeovnmad, noget frossen mad, der lige kommer i mikrobølgeovnen, og så er der så den forventning, at den ældre på det tidspunkt har appetit til at spise.
Det er jo ofte der, det går galt.
Hvis man ikke ligesom har været med i processen, hvis man ikke har haft en anledning til at få appetit og glæde sig til, at man skal have noget at spise, er det ofte, at appetitten udebliver, og så har vi netop situationen med, at nogle så ikke får spist nok, ikke får den ernæring, de skal have, og så begynder det at ryge ud på et skråplan.
Derfor er det relevant at diskutere de her ting, og derfor er det relevant at se på det.
Det er også hyggeligt at spise sammen med andre.
Jeg tror, at vi alle sammen ved, hvilken betydning det har at spise sammen med andre.
Der, hvor man specielt oplever det eller for alvor opdager det, er, tror jeg, når man indimellem sidder og spiser alene.
Så opdager man for alvor, hvilket savn det er, at man ikke spiser sammen med nogen.
Jeg har selv ofte i de situationer gjort det, at jeg har siddet og spist sammen med Jes DorphPetersen.
Han har siddet inde i fjernsynet, og jeg har siddet i stuen, og han har givet mig en masse nyttige informationer.
Her har man selvfølgelig så den fordel, at man kan afbryde ham, og at man kan tale, selv om man har mad i munden, og sådan noget, og det er ikke engang særlig uhøfligt at gøre, for han opdager det overhovedet ikke.
Derudover er det jo noget kedeligt at sidde og spise for sig selv, så det er bestemt noget, der er værd at diskutere, det er noget, der er værd at forholde sig til, og det er noget, som jeg tror vi alle skal prøve at være bevidste om, og derfor er det godt, at Dansk Folkeparti fremsætter forslaget her.
Vi har fra konservativ side den holdning, at også ældre har ret til at være forskellige og dermed også ret til at have en forskellig opfattelse af, hvad de gerne vil have at spise, hvad der skal stå på menuen, og hvem de i givet fald godt kunne tænke sig at spise sammen med.
Vi mener også, at de har ret til at få kvalitetsmad, både sund og nærende mad.
Vi tror på, at det, som regeringen har gennemført, nemlig frit valg af leverandør, også er et vigtigt element.
Vi er bevidste om, at det ikke er særlig udbredt.
Det fungerer dog mange steder, men det er ikke særlig udbredt.
Vi så gerne, at det blev endnu mere udbredt.
Det håber vi på at det vil blive.
Når vi så står i dag og skal diskutere det her forslag fra Dansk Folkeparti her i Folketingssalen, er jeg også nødt til at understrege, at vores udgangspunkt er, at det her er et kommunalt ansvar.
Det er kommunen, der har ansvaret; det er politikerne, det er borgmesteren, der har ansvaret for, at det her fungerer.
Og de er i fuld gang.
Der foregår jo en masse spændende ting rundtom i kommunerne.
Kommunerne skal så nå at lære af hinanden og sådan noget, men der foregår jo meget, og der er gang i meget for at udvikle det her område.
Jeg lagde også mærke til, at ministeren var enig i og vel egentlig også lagde op til, at der er behov for en mere helhedsorienteret undersøgelse af den kommunale madservice, således at vi får et godt indtryk af, hvordan den er, og om der eventuelt skulle være nogle hindringer af lovgivningsmæssig karakter, vi kunne kigge på.
Det vil vi også meget gerne være med til.
Jeg vil også knytte en kommentar til det med, at der skal være maksimalpriser, som Dansk Folkeparti lægger op til.
Lige nøjagtig den pind er vel nok den, der skærer mest i øjnene på os, når vi læser forslaget.
Skulle man overhovedet diskutere det eller overveje det, så skal man gøre det med meget stor forsigtighed.
Så konklusionen bliver, at vi ikke kan støtte det her forslag, men vi glæder os til at se, hvad ministeren vil levere, og hvad det er, ministeren har tænkt sig på det her område, som jeg netop nævnte, altså en mere helhedsorienteret undersøgelse af den kommunale madservice.