Henrik Dam Kristensen (S), 1998-11-25:
Må jeg først sige tak til Folketingets partier.
Jeg synes, det er både godt og rigtigt, at vi har haft så bred en debat om fiskeripolitikken, som der rent faktisk har været her i dag, ja, indimellem har den nærmest haft karakter af at være visionær, men kun indimellem. Jeg vil egentlig gerne starte med at give en læsevejledning til den fiskeripolitiske redegørelse, som jeg faktisk selv er meget glad ved.
Jeg synes, vi har været meget informative i forhold til internationale forpligtelser, til EU-forpligtelser osv.
Så bliver jeg nødt til at sige til hr. Kristen Touborg, men også andre, at det jo er tilladt at læse hele vejen igennem.
Det er også tilladt at læse kapitel 8, og hvis man kommer helt om til kapitel 8, kan man ganske enkelt ikke med bare noget, der ligner sandhed i stemmen, sige, at der ikke er visioner i det her.
Der er fyldt med visioner i kapitel 8. Der står hele vejen igennem kapitlet konkret, hvad det er, regeringen vil påpege, og hvad regeringen vil arbejde med.
Der er faktisk fyldt med visioner.
Indledningsvis et par enkelte kommentarer til nogle konkrete ting, og det, jeg ikke svarer konkret på her i første omgang, håber jeg på, at jeg rammer i det lidt mere brede til slut.
Først vil jeg sige til hr. Jens Kirk, at det er fuldstændig korrekt set, at Danmarks Fiskeriforening har haft nogle kritikpunkter, og at de i deres høringssvar ikke har været ubetinget tilfreds med min redegørelse.
Men jeg er også nødt til at sige til hr. Jens Kirk, at det ikke er sådan, at jeg pr. automatik tager de høringssvar, der kommer tilbage, og inkorporerer dem i denne redegørelse.
Det gør jeg, hvis det har været fornuftigt.
Desværre må jeg sige, at der var for meget af det, som Dansk Fiskeriforening kom med, som ikke var fornuftigt, og så er der selvfølgelig ikke blevet hørt på det.
Når det gælder fru Lene Espersens konkrete spørgsmål om satellitter i forhold til tredjelande, vil jeg sige, at vi er kommet derhen, hvor det nu ligger klart, at tredjelande, herunder også Norge, inden udgangen af 1999 skal have satellitovervågning, hvis bådene er over 24 m, altså en parallelitet i forhold til EU-beslutningen.
Jeg ser gerne, at Norge og andre lande fremskynder det, men sådan ligger
beslutningen nu.
Må jeg så ikke sige til fru Lene Espersen, men også til andre, som har nævnt ordet årsmængde, at der nok ikke er nogen, der er ret meget mere optaget af det og enig i det, end jeg er.
Jeg tror, at jeg fra dag ét har været dybt optaget af at have en dialog med fiskeriets organisationer om flere årsmængder, men jeg må konstatere, at der er flere forskellige definitioner på ordet konservativ.
Det kan defineres positivt, og det kan også defineres negativt.
Her synes jeg, der er en definition i forhold til specielt Danmarks Fiskeriforening, hvor konservatismen er negativ.
De er ikke til at flytte.
De er ikke til at få til at lytte til, synes jeg, ordentlige argumenter, og det beklager jeg dybt.
Så må jeg sige til fru Lene Espersen og andre, at vi politisk godt kan træffe nogle beslutninger; det står os frit for.
Men jeg har indtil nu haft den holdning, at når et samlet erhverv på dets medlemmers vegne er totalt imod noget, skal vi så fra politisk hold absolut tvinge det igennem?
Jeg synes, det er en overvejelse værd, og jeg vil gerne sige til fru Lene Espersen, at jeg gerne deltager i yderligere diskussioner om det, for jeg er personligt optaget af årsmængdebegrebet.
Jeg mener, der er mange muligheder i det, og det indebærer en form for frihed for den enkelte fisker, som tiltaler mig personligt uhyre meget.
Jeg bliver nødt til at sige, måske ikke så meget til hr. Kristen Touborg, for dengang vi traf den beslutning i Europaudvalget, var vore partier enige, men der var nogle anført af bl.a. Danmarks Fiskeriforening, som sagde: Vi vil ikke være med til den beslutning her, koste, hvad det koste vil.
Jeg husker daværende fiskeripolitiske ordførere, som sagde, at så må vi betale prisen i EU.
Og det kom vi til.
Jeg blev sendt til et rådsmøde med bundet mandat, havde ikke mulighed for at flytte mig, og det betød, at Danmark fik en ringere beslutning, end vi ellers ville have fået.
Her fornemmede jeg, at de efterfølgende meldinger fra fiskeriets organisationer fra politisk hold var, at det var så prisen.
Jeg vælger at betragte det som et indlæg for at skærpe debatten, hvad hr. Kristen Touborg jo ofte er godt til.
At kontrolmyndigheden skulle overgå til politiet, vil jeg vende tilbage til. Til fru Annie Lunde Hansen vil jeg gerne sige, at jeg også så tv-udsendelsen, og det kan vi simpelt hen ikke være bekendt.
Fisk af den kvalitet, der blev præsenteret i tv-udsendelsen, og som gik ud til forbrugerne, vil vi selvfølgelig ikke acceptere.
Jeg tror også, at vi her kan bruge den nye fødevarelov, som vi i øvrigt har været sammen om.
Vi vil kigge på det, og der vil blive strammet op.
Jeg bliver også nødt til at sige til fru Annie Lunde Hansen, at her er det også erhvervet, som har et ansvar.
Når der er nogle, som hele tiden vil springe over, hvor gærdet er lavest, og for at få en hurtig gevinst tillade, at man kan præsentere det, som vi så i tv-udsendelsen, er det selvfølgelig vanskeligt.
Der er ingen af os to, tror jeg, der ønsker et kontrolsystem, der betyder, at vi skal lave ét hundrede procents kontrol af det her.
Det ville ressourcemæssigt ikke kunne lade sig gøre, og det ville blive et mærkeligt samfund.
Så der er to signaler omkring det.
Er der noget, der skal strammes op, vil vi kigge på det, og jeg tror, den nye fødevarelov vil kunne være medvirkende her, men det handler også om, at erhvervet selv påtager sig et ansvar på dette område.
Jeg skal såmænd kun sige én ting til Enhedslistens indlæg.
Det er i orden at have nogle holdninger i forhold til industrifiskeriet, men jeg bliver nødt til at sige til Enhedslisten, at de må kvittere i forhold til den store indsats, vi har gjort igennem de senere år, når det gælder industrifiskeriet.
Jeg mener at kunne sige, at vi har et bæredygtigt industrifiskeri, og det, man må sige i forhold til det, er: Skulle de proteiner, som ligger her, ikke også nyttiggøres, når det foregår på et bæredygtigt grundlag, når biologerne har anbefalet det, og når vi har strammet kontrollen op gentagne gange?
Vi hører i forhold til dansk industrifiskeri heldigvis andre signaler i det europæiske end før.
Det er korrekt, at redegørelsen ikke nåede at blive debatteret i sidste folketingssamling på grund af udskrivelse af valg.
Nu bliver den så debatteret i folketingssamlingen 1998-99, og det gør nok også, at vi får en anden debat i dag, end vi ville have fået for måske et års tid siden.
Vi får først og fremmest en anden debat i dag, fordi det går godt i erhvervet.
Der er nogle, der tjener penge, der er, oplever jeg, optismisme, og det er så i øvrigt ganske udmærket.
Efter mange, mange magre år, hvor tallene var blevet rødere og rødere, ser vi nu fra en række havne og på en række fiskeriområder, at det går i den rigtige retning.
Måske ikke, så vi kan stå og sige, at alt er i perfekt orden, men vi har grundlag for optimisme på branchens vegne, og det er ganske udmærket.
Hvad er det så blandt andet, der er skyld i, at vi har grundlag for optimisme?
Ja, hovedårsagen, som jeg ser det, er, at fiskeriministre før mig, også fiskeriministre af anden politisk observans, har haft mod til at sige, at der er ét balancepunkt, som det er vigtigt at vi når, når det gælder dansk fiskeri, nemlig når det gælder den kapacitet, som vi har til rådighed, og de fangstmuligheder, som vi har til rådighed.
Har vi for mange både, har vi for meget kapacitet i forhold til vores fangstmuligheder, så fordeler vi i realiteten fattigdom, og vi får nogle af de situationer, som vi så tilbage i begyndelsen af 1990'erne.
Derfor er der et bredt politisk flertal i Folketinget, som jeg hører det indtil nu, for, at vi skal sikre, at der er en balance mellem kapacitet og de kvotemuligheder, der er.
Derfor må jeg sige til en række ordførere, at de nu skal tænke sig om, før de sender et signal om, at nu kan vi give los i forhold til kapacitetsudvidelser, når det gælder dansk fiskeri.
Vi må ikke, selv om det nu går bedre for dansk fiskeri, forfalde til ikke fortsat at sikre, at vi har balancen, men samtidig skal vi selvfølgelig tilrettelægge en politik, så det også bliver reelt muligt at lave nybygninger i dansk fiskeri.
Da jeg startede med at have ansvaret for dette område, sagde vi vel, at den gennemsnitlige flådealder var 31-32 år.
Nu kan vi desværre sige, at det vel er noget, der ligner 33-34 år, måske 35 år.
Punkt ét: Jeg tror, jeg er den første fiskeriminister i nyere tid, som har kunnet give, så vidt jeg husker, omkring 20 nybygningstilladelser.
Det er faktisk ret flot, og det er ikke sket før i den tid, hvor jeg har deltaget i debatten.
Samtidig er jeg vel også den første fiskeriminister, som har kunnet lave en bekendtgørelse, som gav reel mulighed for udskiftning af flåden.
Så kan vi diskutere, om den er for stram, og vi kan diskutere, om der er nogle områder, vi skal kigge på.
Jeg vil meget gerne være pragmatisk, men jeg vil også gerne sende det helt klare signal til fiskeriets organisationer og til Folketingets partier: Det bliver ikke med mig som ansvarlig minister på området, at vi over nogle måneder solder resultatet væk af den indsats, der har været gjort gennem flere år af skiftende fiskeriministre.
Jeg tager gerne del i arbejdet med at få udskiftet så hurtigt og konsekvent som overhovedet muligt, men ikke i en soldepolitik, hvor vi får det ud af det, at der ikke går ret lang tid, før vi kan konstatere, at nu er kapaciteten igen for høj i forhold til vores fangstmuligheder, og så deler vi igen fattigdom ud til den enkelte fisker.
Inden for disse rammer deltager jeg helt sikkert fordomsfrit i debatter om miljø, om arbejdsmiljø og alle de andre ting, som hr. Jens Kirk og andre har påpeget.
Jeg vil også gerne sige, så det ikke kan misforstås, at når ansvarlige, demokratiske EU-lande vedtager noget, er det selvfølgelig, fordi der skal leves op til det.
Vi kan desværre konstatere, at i forhold til det, vi i daglig tale sådan lidt populært kalder fup 3-programmer, er der lande, som ikke har levet op til det.
Jeg må henholde mig til, at det selvfølgelig er kommissærens ansvar, og jeg må henholde mig til, at jeg ved alle de lejligheder, jeg har haft mulighed for det, har påpeget det over for kommissær Emma Bonino, og at jeg har fået klare tilbagemeldinger fra hende om, at hun vil bruge alle de midler, hun overhovedet har, for at sikre, at vi lever op til den fælles fiskeripolitik.
Jeg vil slutte med at sige: Ja, jeg er optaget af nybygning, og jeg er også optaget af, at vi får moderniseret og ombygget og alle de andre ting, men inden for de overordnede rammer, som jeg gav udtryk for før.
Ellers vil det nemlig være sådan, at vi fordeler fattigdom. Jeg synes også, det måske er lidt vigtigt at få sendt det helt utvetydige signal af sted her i dag, at vi har andre forhold i dansk fiskeri her i 1998, end vi havde i begyndelsen af dette årti.
Vi har desværre stadig den situation, at alt for mange fiskere må gå ud og ind af vore retssale, fordi der blev begået store ulovligheder tilbage i
årtiets begyndelse, og jeg vil gerne sende det helt klare signal af sted, at der foregår stadig væk ulovligheder, og at det er fuldstændig ødelæggende for erhvervet.
Jeg vil gerne sige til de fiskere, som omgås loven lemfældigt, at jeg som minister vil gøre alt, hvad jeg kan, for at forhindre dem i det.
Jeg har ikke forsømt nogen lejlighed til at få mere effektive redskaber gennem lovgivningen for at forøge mulighederne for at forstærke vores kontrolindsats, og jeg vil gerne sende det signal af sted: Det fortsætter jeg med!
De, der begår ulovligheder, er med til at ødelægge erhvervet.
De er med til at ødelægge erhvervets omdømme, og de medvirker i det hele taget til, at alle de, der lever op til tingene - som heldigvis er langt de fleste, forstår jeg -
synes, at der er noget, som er helt forkert.
Med hensyn til kontrollen og den effektivitet, vi har her, vil jeg gerne sende det klare signal, at den vil blive fastholdt, og at den vil blive udbygget
, og er der steder, hvor vi skal have lovændringer, og hvor vi skal gøre noget ekstraordinært, deltager jeg meget gerne i det arbejde.
Det mener jeg rent faktisk er af afgørende betydning for hele erhvervet, men også med den tilføjelse, at situationen i dag heldigvis er en anden, end den var for nogle år tilbage. Må jeg godt sige om fiskeriindustrien, hele udstyrssektoren, at ud over at vi skaber mange hjemlige arbejdspladser, har vi her faktisk nogle internationale virksomheder, som vi måske ikke hører så forfærdelig meget til i det daglige, men som jeg ved klarer sig flot og gør et stort arbejde ude på eksportmarkederne.
Jeg glæder mig over, at vi hver gang, når vi er på eksportture, også har repræsentanter med fra udstyrssiden og fra fiskeriindustrisiden, og jeg glæder mig over den indsats, der gøres.
Vi er i den situation i Danmark, at i forhold til andre EU-lande, som stort set har balance mellem den mængde fisk,
de fanger, og den industrielle kapacitet til at tilberede dem, har vi heldigvis den situation i Danmark, at vi har for stor kapacitet, hvis man må sige det på den måde.
Vi har kapacitet til at behandle flere fisk, end de danske fiskere kan lande.
Den overskydende kapacitet skaber arbejdspladser og valutaindtjening til Danmark, og derfor vil jeg være dybt optaget af, at vi gør, hvad vi kan for, at vi også får ordentlige muligheder for at importere råvarer fra tredjelande.
Hvis vi ikke gør det, er vi i realiteten med til at sende arbejdspladser ud af Fællesskabet, men også her har vi jo større forståelse for tingene end en række af kollegerne.
Der har undervejs og måske ikke mindst her til sidst i debatten udspundet sig en diskussion om frisk fisk, og lad mig sige det på den måde: Jeg har rejst rundt i det ganske land ved forskellige lejligheder og talt om fisk, og jeg har udlovet en hundredkroneseddel - de, der kender mit forhold til hundredkronesedler, vil vide, at det er mange penge, men jeg har ikke desto mindre gjort det - og så har jeg sagt: Den person, der kan vise mig en dansker, som har over 60 km til hav eller fjord, vil jeg give 100 kr.
Men ikke desto mindre har jeg i hvert fald en hundredkroneseddel på spil.
Vi lever i et land, hvor alle har relativt kort vej til en fjord eller til havet, men samtidig lever vi i et af de lande, hvor det er vanskeligst i det normale daglige indkøbsmønster at købe det gode produkt, som frisk fisk er.
Jeg vil gerne sige til erhvervet: Her er der en værditilvækst, som ganske enkelt ikke bliver udnyttet godt nok i dag.
Der findes ikke én kostekspert med respekt for sig selv, som ikke anbefaler frisk fisk og gerne så mange fisk som overhovedet muligt, og mange restauranter får større og større interesse for at have fisk på menuen.
Der er i det hele taget en positiv stemning for det.
Vi har forsøgt at understøtte det med forskellige midler, og det arbejde deltager jeg gerne i.
Men jeg vil gerne sende det klare signal af sted, at det er altså ikke mig som minister og det er heller ikke folketingsmedlemmerne, som skal fange fiskene og sørge for, at danskerne får frisk fisk i deres dagligdag.
De par fisk, vi fanger med snøren, klarer vi selv, men det er erhvervet, som skal tilvejebringe muligheden for, at de danskere, som ønsker det, i deres daglige indkøb har mulighed for at få frisk fisk.
Jeg forstår ikke den konservatisme, den lidt for store gumpetunghed, vi oplever i erhvervet med hensyn til at sikre det i lidt større udstrækning, end vi ser i dag, og jeg vil gerne opfordre til - hvis der fortsat skal være offentlige midler til rådighed - at vi får at se, at arbejdet skrider frem.
Må jeg slutte med at sige, at jeg synes, at Folketinget i dag på baggrund af debatten om den udmærkede fiskeripolitiske redegørelse har sendt et ganske klart signal til erhvervet - et signal, som jeg skal prøve at sammenfatte i nogle få ord:
Punkt 1: Folketinget og Folketingets partier er optaget af erhvervet.
Punkt 2: Folketinget og Folketingets partier og regeringen kan se, at her er der fortsat nogle udviklingsmuligheder, og vi vil forholde os til de problemer, der er.
Men grundlæggende har signalet til erhvervet fra Folketinget og fra regeringen været: Ja, vi tror på jer.
Ja, vi mener, at der er gode muligheder.
Signalet fra mig til erhvervet skal være: Lyt nu godt efter!
I har fået positive signaler i dag.
Det forpligter, og det forpligter også til, at erhvervet - bl.a. i de rådgivende udvalg, hvor det er repræsenteret, osv. - bevæger sig i en retning, hvor man bliver mere konstruktiv end det, vi måske lidt for ofte ser.
Jeg tror og håber, at erhvervet vil forstå signalet fra et bredt politisk flertal her i dag, tage handsken op og i et konstruktivt samarbejde med regeringen og Folketinget sikre en fortsat udvikling af hele sektoren.