Per Stig Møller (KF), 2003-11-07:
Ja, men jeg kan stadig væk ikke lave en konflikt.
Til fru Margrete Auken vil jeg sige, at det naturligvis er et problem med de fanger.
Jeg er vidende om, at man i det israelske kabinet drøfter den fangeudvekslingsaftale, som man er på vej med. Hvad der sker, ved jeg ikke, for jeg kan ikke vide, hvad der sker på søndag i det israelske kabinet, men der er en fangeudvekslingsaftale på vej.
Det vil sige, at Israel ikke får ret meget ud af det, de får tre døde soldater og en fange udleveret, og så kommer der nogle hundrede palæstinensiske fanger ud.
Så omkring Genève, som fru Margrete Auken i sin anden runde siger må støttes.
Jeg har jo hele tiden sagt, at vi støtter det.
Vi er jo også indstillet på at støtte dem økonomisk, så de kan arbejde videre med deres fredsplan.
Det er jo meget væsentligt, at man ikke opfatter det som et alternativ til road map'en, for
får vi for mange forskellige fredsplaner, så betyder det, at man kan gå ud og lave window shopping, gå rundt og skifte fredsplanerne ud; nogle kan lide den ene, og nogle kan lide den anden, og til sidst har man ikke nogen.
Derfor skal de supplere hinanden.
Men den skal ikke dikteres, for det er ikke muligt at diktere en fredsplan.
Derfor har vi bygget køreplanen op som værende tillidsskabende, og så kan man så nå frem til det endelige mål.
Og det endelige mål kommer da givetvis til at ligge meget tæt på det.
Det ligger jo også meget tæt på det, man forhandlede i Camp David og derefter i Akaba.
Til sidst til hr. Søren Søndergaard om art. 2
: Det er fuldstændig rigtigt.
Det er jo det gode ved den associeringsaftale, at der er en art. 2, som forpligter Israel til at indgå i en dialog om respekt for menneskerettigheder og demokrati med os
Og det gør vi sandelig også på de årlige møder, som vi har mellem EU og Israel.
Her kommer disse emner op.
Så kan man sige, at da det ikke har nogen virkning, og det havde det jo ikke i sommer f.eks., så ophæver vi associeringsrådet.
Det synes jeg ikke ville være særligt begavet, for det ville jo være at ophæve et forum for den samtale.
Vi har bedre af, at vi har det sted, hvor vi kan tale ud med hinanden, end at vi ikke har stedet.
Vi kan selvfølgelig komme så vidt en skønne dag, at vi siger, at nu er enhver samtale håbløs.
Men jeg synes ikke, at det er der, for der er jo altså også igen en bevægelse.
Og man må forstå det, som jeg startede min svarrunde med at sige, at der på begge sider er den dybe mangel på tillid.
Så hjælper det ikke, at vi også går hovedrystende væk.
Så til det næste om økonomisk straf
, når man nu ikke respekterer tolden: Det har vi også drøftet meget.
Der var f.eks. en meget begavet minister, som foreslog, at vi indførte en turistboykot.
Nu kommer der ikke ret mange turister derned, så det ville ikke være noget værd.
Hvis økonomiske sanktioner skulle virke over for Israel, skulle de betyde, at økonomien kunne blive ødelagt igennem sanktioner, men økonomien er ødelagt.
Der er altså ikke nogen af de muligheder.
At opsige det forum, hvor man snakker sammen, ville ikke være begavet, og at opsige associeringsaftalen med hensyn til det økonomiske ville ikke have nogen virkning, for økonomien er slået i stykker.
Hvis det bare var så enkelt, men det er det ikke.
Derfor mener jeg faktisk, at denne EU-Israel-dialog skal fortsætte, at vi skal vise også i praksis, at den præferencetold skal respekteres, så der ikke leveres varer ind under præferencetold, der ikke skulle have været der.
Hvis fru Margrete Auken ville høre efter, før hun reagerede, så ville hun have hørt, at jeg sagde, at det, man forhandler om i denne udviklingsaftale, det, man forhandler om nu - det var dér, jeg gav tallet - ikke er 2.000, det antal, man forhandler om, er nogle hundrede.
Jeg sagde ikke noget om, hvorvidt der er flere tusind, der er fanger.
Fru Margrete Auken kan komme herop 10 gange, hvis hun vil, og 100 gange; hun kan ikke lave om på den kendsgerning, at der forhandles imellem israelerne og palæstinenserne, og det kan jeg heller ikke.
Det antal fanger, der skal ud, er selvfølgelig de fanger, der bør ud i forbindelse med en fredsskabende virksomhed, og ikke dem med blod på hænderne naturligvis, men jeg har ikke tal på det.
Jeg har ikke tal på, hvem der er hvem.
Det, jeg oplyste, var rent faktuelt, at man forhandler om nogle hundreder, mod at Israel får tre døde soldater og én fange ud.