Eva Kjer Hansen (V), 2006-03-21:
Jeg vil give kvinder og mænd lige muligheder for at udfolde sig, for at være aktive i samfundsdebatten og i beslutningerne.
Jeg vil give samfundet mulighed for at sikre vækst og velstand ved at bruge alles ressourcer og talenter.
Så kort kan det i virkeligheden siges.
Det er målet med min perspektiv- og handlingsplan for i år.
Med planen vil jeg sende et klart signal om, at alle har ret til selv at vælge, hvordan deres liv skal forme sig.
Men det skal være bevidste og kritiske valg, så kvinder ikke automatisk følger i deres mors eller bedstemors fodspor og mænd ikke i deres fædres eller bedstefædres.
Og jeg vil sende et signal til hele samfundet om, at vi alle har et ansvar at tage, for at det lykkes.
Det er en nuanceret plan med nye perspektiver for ligestillingsarbejdet.
Før jeg går nærmere ind i de nye planer, vil jeg berøre et tema, som virkelig optager mig meget.
Moderne slaveri eller handel med kvinder er en af vor tids mest horrible forbrydelser mod mennesker.
Det er vanskeligt at forstå den afstumpethed og kynisme, der ligger bag en sådan ligegyldighed over for andre menneskers liv.
Der er ingen tvivl i mit sind om, at her ligger en af de væsentligste opgaver også i årene fremover.
Når vi kommer i kontakt med disse kvinder, er det vigtigt, at de hurtigt får hjælp og støtte.
Med regeringens handlingsplan til bekæmpelse af kvindehandel er der lagt et godt fundament for at få afprøvet forskellige metoder og modeller for krisehjælp og forberedt hjemsendelse.
De offentlige kampagner, der er blevet kørt gennem årene, har stor effekt, når det gælder at gøre opmærksom på problemets omfang og karakter.
Til efteråret vil jeg sætte en ny kampagne i gang, som skal oplyse om kvindernes situation.
Jeg tror, vi alle skal være klar over vores ansvar.
Danmark var faktisk det første af de nordiske lande, der fik en national handlingsplan for bekæmpelse af handel med kvinder.
Vi har en hotline, opsøgende gadeteam, et beskyttet værested, netværk med kvindernes hjemlande og mulighed for forlænget ophold.
Samtidig har vi understreget, at bagmændene skal straffes.
Strafferammen er i Danmark nu op til 8 år.
Det giver politiet nogle større beføjelser i efterforskningen, men det er stadig vanskeligt at få trævlet sagerne op.
Det er mit håb, at de 54 kontaktpersoner i politikredsene kan være med til at sætte ekstra hårdt ind over for kvindehandelen.
Det er nødvendigt at arbejde sammen på tværs af grænser, hvis vi for alvor vil gøre noget ved handelen med mennesker.
Det kan vi ikke gøre isoleret i Danmark, og derfor prioriterer jeg det internationale samarbejde i EU og i de nordiske og baltiske lande.
Vi skal skabe gode forbindelser til de lande, kvinderne kommer fra, både for at forebygge handelen og for at gøre det muligt for kvinderne at vende hjem til et nyt liv.
Det er nemlig erfaringen fra det sikre hus, hvor kvinderne kan bo og få hjælp i den forlængede opholdsperiode, at de ønsker at vende hurtigst muligt hjem igen, og mange takker nej til tilbuddet om at få forlænget opholdet i de 15 dage, der er gældende i dag.
Det omfatter også en stillingtagen til 15-dages-reglen, og jeg ved, at man allerede er i gang med at se på spørgsmålet i Integrationsministeriet.
Det skal give et godt grundlag for at beslutte, hvordan arbejdet fremover skal gribes an, men jeg er glad for, at en af effekterne foreløbig har været, at også fagbevægelsen har taget fat på problemet.
Også på andre felter bliver vi udfordret af de åbne grænser og den lette adgang til at rejse rundt i verden.
I takt med globaliseringen skal vi kunne ændre vores arbejdsmarked og vores velfærdssystem.
Der er brug for stor fleksibilitet og mobilitet, både fagligt og mellem sektorer, der er brug for kreativitet og innovation for at kunne konkurrere om nye markeder, og der er brug for et veludviklet velfærdssystem, som giver borgerne mulighed for at yde deres bedste.
Derfor mener jeg, at et godt ligestillingsarbejde er en fremtidssikring og en moderne måde at forbedre vore chancer i den globale konkurrence på.
Hvis vi kan bryde det kønsopdelte arbejdsmarked, give kvinder og mænd lige muligheder for at vælge fag og job uden skelen til, om det er et såkaldt kvindefag eller mandefag, sikre gode muligheder for orlov, børnepasning og ældrepleje, så er vi kommet et godt stykke videre i opløbet om de gode placeringer.
I starten af året lancerede jeg en ny hjemmeside, hvor lærere, forældre og vejledere kan få inspiration og viden om de mange forskellige uddannelses- og erhvervsvalg.
Ved at præsentere hele paletten af muligheder for både piger og drenge er der meget større chance for, at de vælger præcis det, de har lyst til, og forhåbentlig en del mere utraditionelt, end vores generation har gjort.
Når jeg mener, det er så vigtigt at få brudt det kønsopdelte valg af uddannelse og job, så er det, fordi det hænger uløseligt sammen med en række andre forhold.
Vi får færre flaskehalse og begrænser ledigheden inden for bestemte sektorer, og vi giver kvinder og mænd mange flere og lige valgmuligheder.
Der er jo ingen grund til, at slagteriarbejdere går ledige, hvis der er mangel på arbejdskraft i social- og sundhedssektoren.
Vi skal fremme mobiliteten, så både kvinder og mænd kan flytte til andre erhverv end dem, de oprindelig var uddannet til.
Det er et ligestillingspolitisk krav, det er en forudsætning for økonomisk vækst, og det kræver en indsats fra mange sider.
Vi kan ikke som politikere løfte hele opgaven.
Der er det vigtigt, at arbejdsmarkedets parter og de enkelte virksomheder også smøger ærmerne op og kommer i gang.
I 1919 drøftede Folketinget et lovforslag om kvinders adgang til erhverv.
Under en debat om fremtidens hjem og familieliv fremhævede Venstres mandlige ordfører, at – og jeg citerer –
hjemmets hygge ikke alene skal være kvindens sag, at mændene også må tage deres part.
Nina Bang svarede, at hun var ganske enig heri, og når først den tanke var trængt igennem hos mændene og de fik samme arbejdstid som kvinderne, så ville fremtiden byde på mange flere forskellige måder at leve sammen på i familien.
Man ville med Nina Bangs ord komme bort fra den nuværende hjemform og bort fra at mene, at den er den eneste mulige.
Nu er vi så i fremtiden.
Tanken om forskellige familiemønstre og levemåder er bestemt trængt igennem hos både kvinder og mænd.
Det er familierne, der bedst kan afgøre, hvordan de vil leve deres liv, og hvordan de vil tilrettelægge opgaverne og fordele ansvaret imellem sig, men det er alligevel utroligt, at de fleste så alligevel ligner hinanden så meget.
Kvinder bruger generelt meget mere tid på husarbejde end mænd, og mænd bruger mere tid på arbejde.
Kvinder tager næsten hele barselorloven, mænd tager lidt under en måned.
Jeg vil gerne understrege, at det er et frit valg, og det er et valg, som familierne selv må og skal tage, men de skal være bevidste om valget, og hvilke konsekvenser det har.
De skal kende deres muligheder og vide, at der er meget fleksible og personlige løsninger inden for de givne rammer.
Jeg har allerede udsendt oplysningsmateriale til både kvinder og mænd om deres muligheder i nybagte familier og om de ligestillingsmæssige problemer, de skal være opmærksomme på.
Sidste år fik jeg foretaget en undersøgelse hos Socialforskningsinstituttet, som dokumenterede, at arbejdskulturen har stor betydning for, om mænd tager orlov.
I år vil jeg bruge de resultater til en fokuseret indsats rettet mod arbejdspladserne.
Det skal være familiens valg, om manden tager orlov, ikke arbejdspladsens forventninger eller kultur.
Hvis jeg ligesom Nina Bang skal kigge lidt i krystalkuglen, kan jeg se, at mænd i fremtiden vælger orlov, fordi de har lyst til det, ikke fordi der er en kvote, eller fordi familien ellers bliver snydt for en del af orloven.
Mænd og kvinder deler ganske simpelt orloven mere ligeligt imellem sig.
Jeg tror faktisk også, at det vil være et af de områder, hvor Danmark har noget at byde på i forhold til udlandet.
Løsningerne bliver holdbare, når de bygger på frivillighed i stedet for tvang, og det vil gavne både familierne, arbejdsmarkedet og samfundet i øvrigt.
På en konference om globalisering og ligestilling vil jeg stille skarpt på, hvordan ligestilling kan blive et parameter for, hvordan vi klarer os i den globale økonomi.
Vi skal turde tale om den økonomiske fordel ved at satse på ligestilling af kvinder og mænd.
Når vi ved, at det giver bonus på bundlinjen at have både kvinder og mænd i ledelsen, og når vi ved, at godt 40 pct. af den økonomiske vækst fra 1970 til 1990 skyldes kvindernes indtog på arbejdsmarkedet, er jeg sikker på, at ligestillingsarbejdet er en del af vejen til en sund og bæredygtig vækst også i økonomien.
Jeg håber, at konferencen kan være med til at sætte tanker i gang hos nogle aktører, som måske ikke hidtil har været så aktive i ligestillingsarbejdet, men som kan se den gode fornuft i at skrue op for indsatsen og både skabe en bedre økonomi og lige muligheder for kvinder og mænd.
Globaliseringens ansigt er dog ikke kun kønt.
Jeg har været inde på handel med kvinder, og også på andre måder mærker vi konsekvenserne af, at mennesker let flytter sig rundt.
Steen Baagøe Nielsen har som led i handlingsplanen for bekæmpelse af vold mod kvinder interviewet en række danske mænd, som er eller har været gift med udenlandske kvinder.
Intentionerne er som udgangspunkt gode.
Alle mændene siger, at de gifter sig for at finde lykken.
Alligevel ender omkring en tredjedel af ægteskaberne med vold og en del oven i købet også med prostitution.
Kulturelle forskelle og forskellige forventninger bliver givet som begrundelse for dette.
Kvinder, som kommer hertil fra andre lande og ender i et voldeligt parforhold, er ofte i en endnu mere sårbar situation end danske kvinder.
Det gælder både de kvinder, der er gift med danske mænd, og dem, der er gift med udenlandske mænd.
De udenlandske kvinder udgør en stor andel af de kvinder, der flytter på krisecentre, næsten halvdelen, og de mister ofte deres netværk, når de bryder ud af et voldeligt forhold.
De skal have hjælp og støtte til at sige fra over for volden, og der skal skabes netværk for kvinderne, så de kan komme videre med et liv uden vold.
En af de ting, der er afgørende for at kunne skabe nye netværk og få ordentligt fodfæste i Danmark, er, at man får uddannelse og arbejde.
Det er noget af det, der er helt centralt i regeringens nye handlingsplan »Beskæftigelse, deltagelse og lige muligheder for alle« om kønsligestilling blandt etniske minoriteter.
Et af de projekter, som jeg har støttet, er Kvinfos hjemmeside med Den Usynlige Succes.
Siden viser en række kvinder med vidt forskellig kulturel og national baggrund, der har tacklet mødet med Danmark og i dag er godt integreret i det danske samfund.
En af kvinderne, Roda Ahmed fra Somalia, fortæller, hvordan hun startede med at bo i en femværelses lejlighed sammen med ti andre og begyndte at lære dansk.
Herefter fulgte nogle år med forskellige job og barselorlov, og efter 4 år lykkedes det hende at forfølge sin drøm: Hun ville lave mad og fik en elevplads som køkkenmedhjælper på en landbrugsskole.
Roda oplevede som den eneste elev i sin klasse at få afslag på samtlige ansøgninger, selv om hun havde fået svendebrev med ros.
Da hun så fik job, oplevede hun kritik fra andre muslimer, fordi hun arbejdede med svinekød.
Roda er i dag, 12 år efter sin ankomst til Danmark, mor til fem børn, har arbejde som tolk og er uddannet gastronom.
Hun er en af de kvinder, som lever med at kæde to kulturer sammen og gør det med succes.
Billedet af Roda med kokkehuen oven på tørklædet står for mig som et klart symbol på den balance.
Det er ikke uden vanskeligheder, men jeg synes, at Roda er en af de kvinder, vi skal huske, når vi taler om integration.
Det er vigtigt for mig, at vi ser på succeserne og tager ved lære af dem.
Selvfølgelig skal vi også erkende problemer og tage hånd om dem, men ved at se på, hvornår integrationsindsatsen lykkes, får vi også nogle gode bud på, hvordan vi skal forbedre integrationen til gavn for samfundet og for de enkelte kvinder og mænd og deres familier.
Regeringens handlingsplan skal netop være med til at fjerne de kønsbestemte barrierer, der kan være for en vellykket integration.
Vi ved, at kvinder især oplever barrierer på arbejdsmarkedet og i foreningerne, og at mænd især oplever barrierer i uddannelsessystemet.
Mange af handlingsplanens mere end 50 initiativer har netop til formål at øge uddannelsesniveauet blandt drenge, at få flere indvandrerkvinder i beskæftigelse og skabe et mere mangfoldigt foreningsliv, som både giver nye netværk og nye kompetencer, som man kan bruge, når man skal finde et job.
I det hele taget er mangfoldigheden central.
Jo bredere et spektrum man trækker på, jo flere man ser som mulige i forbindelse med rekruttering, jo større er chancen for at få de bedste hoveder, når der skal træffes beslutninger, og når de mest kreative løsninger skal findes.
Derfor bliver mangfoldighed også kodeordet for min håndtering af Det europæiske år for lige muligheder for alle i 2007.
Nu har jeg været langt omkring med hensyn til arbejdet med ligestilling, og vi kommer jo nok til i løbet af de næste par timer at gå mere i dybden med nogle af emnerne.
Men hvis jeg skal samle op på, hvad det er, jeg vil nå, ja, så vil jeg sætte kraftigt ind over for handel med kvinder; jeg vil se flere drenge vælge pædagoguddannelse og blive social- og sundhedshjælpere; jeg vil have
dobbelt så mange kvinder i ledelsen i det private erhvervsliv og også se dem indtage bestyrelseslokalerne
; jeg vil have familierne til i højere grad at dele barselorloven mellem sig, så både mor og far kan få lov at tage den orlov, de har lyst til; og jeg vil fjerne de kønsbarrierer, der modvirker integration.
Perspektiv- og handlingsplanen er mit bud på, hvad der skal ske i det kommende år for at komme tættere på at nå de mål.