Marianne Jelved (RV), 1998-12-08:
Jeg er glad for forespørgselsdebatten, fordi den giver mulighed for at orientere Folketinget om statussen for ØMU-processen.
Debatten vil også give os mulighed for at drøfte de udfordringer, ØMU'en vil skabe, både over for eurolandene og for landene uden for euroområdet.
Jeg vil gerne indlede med ligesom statsministeren at understrege, at det er vigtigt med oplysninger og debat om euroen og om konsekvenserne for Danmark ved at stå udenfor.
Lad mig med det samme slå fast, at vi står på tærsklen til en meget stor begivenhed - en af de største ændringer i Europa, siden Fællesskabet blev skabt - med indførelsen af den fælles valuta, euroen.
Det vil fremme et stærkere økonomisk-politisk samarbejde i EU, og de første tegn ser vi allerede, selv om euroen ikke rigtig er startet endnu. Der er kommet øget fokus på den europæiske pengepolitik i forhold til den førte finanspolitik og den økonomiske udvikling.
Det gælder også samordningen af eurolandenes politikker på en række områder, bl.a. med en øget indsats med hensyn til strukturforbedringer på de europæiske arbejdsmarkeder, det gælder de finansielle markeder, og det gælder produktmarkederne.
Drøftelserne og konversionen af den økonomisk-monetære politik vil primært foregå i Euro-11-gruppen, som den hedder, og i Den Europæiske Centralbank.
Ingen af stederne er Danmark af gode grunde repræsenteret, og det er en af de umiddelbart synlige konsekvenser, som Danmark må leve med uden for euroen.
Betydningen af koordinationen af pengepolitikken i Europa ses allerede.
Renten er historisk lav, og der blev, som vi alle husker, den 3. december i år gennemført en koordineret rentenedsættelse blandt eurolandene.
Andre, herunder Nationalbanken og dermed Danmark, fulgte med, og den udvikling viser, at den allerede etablerede Europæiske Centralbank vil få stor betydning i Europa på linje med den betydning, den amerikanske centralbank har i USA.
Lad mig kort give en status for etableringen af euroen: ØMU-processen er i dag så langt fremme, at eurolandene stort set kun mangler at fastlægge de bilaterale omregningskurser
mellem de 11 eurolandes nationale valutaer og euroen
, dvs. hvor mange D-mark eller hvor mange franske francs eksempelvis man kan få for en euro.
Disse kurser vil derefter være uforanderlige i forhold til hinanden, og beslutningen vil blive truffet på et møde mellem EU's økonomi- og finansministre den 31. december 1998, hvor eurolandenes ministre deltager.
Desuden vil der den samme dag blive fastlagt det forhold, der skal være imellem den danske krone og euroen.
Omregningskurserne vil blive offentliggjort så hurtigt som muligt samme dag, så den finansielle sektor og virksomhederne kan nå at forberede sig, inden markederne åbner den 4. januar 1999.
EU's økonomi- og finansministre er netop blevet enige om en rapport til Det Europæiske Råd i Wien om Fællesskabets eksterne repræsentation i spørgsmål af særlig interesse for ØMU'en.
Hvis formandskabet er hos et ikkeeuroland, vil euro-11-formanden repræsentere.
Hvad betyder euroen så for den fremtidige økonomiske stabilitet og beskæftigelse i Europa?
Jo, som jeg allerede har sagt, vil der ske en øget koordination, og det stærkere økonomisk-politiske samarbejde i EU ses faktisk allerede i Euro-11.
Det er jo også en af ideerne bag Den Økonomisk-Monetære Union at opnå en bedre samordning af de økonomiske politikker, således at man undgår tidligere tiders uheldige sammensætning af økonomierne.
F.eks. så vi i første halvdel af 1990'erne, at finanspolitikken i Tyskland og andre lande var for slap.
Årsagen hertil var, at genforeningen i Tyskland førte til det, man kalder en ekspansiv finanspolitik.
Som modvægt til det førte man en for stram pengepolitik, hvor renterne var meget høje, og det smittede af på renterne i de andre EU-lande, også Danmark, og de høje renter skadede væksten og beskæftigelsen.
Vi kender også til, og statsministeren nævnte det også, devalueringer på vore eksportmarkeder, altså at lande, som vi eksporterer til, devaluerer deres valutaer, fordi de har ubalance i deres økonomi.
Dermed sker der en eksport af arbejdsløshed til Danmark, og det er alle i EU enige om ikke er løsningen, hverken for det enkelte land eller for EU.
Med ØMU'en tilstræber man, at finanspolitikken er sund, så man får den lavest mulige rente og lav inflation, og samtidig skal der føres en aktiv arbejdsmarkedspolitik.
Den økonomiske politik i de 11 eurolande skal gennemføres efter de principper, der er indeholdt i Den Økonomisk-Monetære Unions tredje fase; det sker ikke af sig selv, det har vi kunnet følge gennem forberedelsen op til tredje fase.
Det kræver en aktiv indsats i eurolandene selv og i landene uden for euroen.
En økonomi i eurolandene, der er i overensstemmelse med principperne i traktaten, i Den Økonomisk-Monetære Union, i stabilitets- og vækstpagten og i retningslinjerne for beskæftigelsen, vil skabe bedre balance og overskud på de offentlige budgetter og bringe gælden ned.
Dermed får man det, der er hele ideen, nemlig bedre manøvremuligheder for at føre konjunkturpolitik, når konjunkturerne svinger, og det kan man så gøre via finanspolitikken.
Det er vurderingen i EU, at det er det bedste grundlag for en stabil økonomisk vækst og en varig høj beskæftigelse.
Den politik er i høj grad blevet fulgt i de seneste år, og det har ført til, at der i EU er blevet skabt 1,7 millioner nye job.
Det betyder, at arbejdsløshedsprocenten i EU for første gang siden 1992 er faldet til under 10 pct.
Vi er enige i, at det naturligvis fortsat er en alt for høj ledighed, men også i EU er kurven nu knækket.
Euroen vil endvidere fjerne valutabarriererne i det indre marked mellem eurolandene, og den fjerner også vekselomkostningerne, og det øger prisgennemsigtigheden.
Euroen vil således gøre det vanskeligere at skjule, at varer har forskellige priser i forskellige dele af EU, virksomhederne i euroområdet vil derfor i et vist omfang blive tvunget til at reducere prisforskellene landene imellem, og en sådan større prisgennemsigtighed vil give større konkurrence og lavere prisstigninger.
Indførelsen af euroen vil også medføre store forandringer på kapitalmarkederne.
Eurolandenes kapitalmarkeder vil ikke være adskilt af forskellige valutaer, og derfor må det også forventes, at euroen vil få en dominerende rolle på de europæiske finansielle markeder og blive en europæisk ankervaluta.
Det betyder, at euroen overtager D-marken og de øvrige store kernevalutaers position på de internationale finansielle markeder.
Euroen vil komme til at spille en rolle som en ny international hovedvaluta på de globale finansielle markeder, og det er forventningen, at euroen næst efter dollaren bliver den største internationale valuta.
Det er også forventeligt, at nye euroobligationer vil give meget dybe likvidserier, som erfaringsmæssigt er meget attråværdige for investorer og derfor giver lavere rente.
Alle lande, også lande uden for EU, har således en klar interesse i, at ØMU-projektet kommer godt fra start, og det er min vurdering, at det vil blive tilfældet.
Som nævnt sænkede centralbankerne i eurolandene i sidste uge deres styrende renter til 3 pct., og kun Italien har nu en højere kort rente, nemlig 3,5 pct.
Landene uden for euroområdet skal tage stilling til, hvordan deres valutapolitik skal være i forhold til euroen, og her har Storbritannien, Sverige, Grækenland og Danmark valgt forskellige strategier.
Da Danmark i 1982 valgte fastkurspolitikken, var det især af hensyn til hurtigt at få nedbragt renten, og få skabt ro omkring kronekursen, og i opfølgning heraf har Danmark valgt en stabilitetsorienteret økonomisk politik og gennemførelsen af strukturelle reformer for at understøtte den politik, bl.a. for at nedbringe inflationen og få sunde offentlige finanser.
Fra dansk side har man altså valgt en langsigtet strategi af hensyn til kronekurs, rente, inflation og beskæftigelse.
Både Sverige og Storbritannien prøvede i årene 1990-1992 at føre fastkurspolitik, men det blev opgivet i efteråret
1992, og årsagen var, at de finansielle markeder ikke havde tillid til den økonomiske politik i de to lande.
Da Sverige og Storbritannien ikke kunne opretholde en fastkurspolitik, valgte de i stedet at lade deres valutaer flyde, og valget af flydende kurser var således for de to lande det næstbedste efter en mislykket fastkurspolitik.
Erfaringer har vist, at lande med inflationsmål - altså lande, der styrer valutaen efter inflationsmålene, som Sverige og Storbritannien gør - har mindre stabile valutakurser og inflationsrater på kort og mellemlang sigt end lande med fastkurspolitik.
For Danmarks vedkommende vil fastkurspolitikken fortsætte over for euroen, og det vil ske inden for det nye valutaarrangement ERM II med et snævert udsvingsbånd omkring kronens centralkurs over for euroen på plus/minus 2,25 pct. Danmark har stor samhandel med eurolandene, og de tætte finansielle bånd gennem kapitalmarkederne til eurolandene gør, at den økonomiske og finansielle situation i eurolandende er af afgørende betydning for den danske økonomi.
Derfor er det selvfølgelig vigtigt for Danmark og andre lande uden for euroen, at eurolandene fastholder en økonomisk politik, der sikrer en fortsat lav rente og stabil vækst.
Nogle af de økonomiske omkostninger blev synlige her for kort tid siden med den internationale krise i efteråret.
Det er bemærkelsesværdigt, at det pres, der kom på den norske og den svenske krone,
svækkede dem, så de stadig er svækkede.
Der kom også pres på den danske krone, men vi klarede presset, som statsministeren beskrev det, og det er jo også interessant at notere sig, at forholdene i Finland, Irland, Italien, Spanien, Portugal - ja, alle de kommende eurolande - var helt stabile, uanset den uro, der var på det finansielle marked, og uanset at euroen ikke er etableret på nuværende tidspunkt.
Det er ikke en drøm, det er en faktuel oplysning, som alle kan kontrollere.
De politiske omkostninger ses tydeligt af, at det har reduceret Danmarks indflydelse i det økonomisk-politiske samarbejde i EU at stå uden for euroen.
Det har selvfølgelig stor betydning, at Danmark ikke deltager i det forum, hvor drøftelserne af den økonomisk-politiske koordination i EU
Danmark er heller ikke medlem af de organer i Den Europæiske Centralbank, der fastlægger den fælles pengepolitik, men Danmark skal selvfølgelig alligevel fortsat søge at være med til at sætte den politiske dagsorden i Europa.
Det vil ske gennem fastholdelse af den valutapolitik, vi har ført i mere end 15 år.
Man kan sige, at Danmark på sin vis har praktiseret det, ØMU'en går ud på, i mere end 15 år.
Når man fastlægger en fastkurspolitik, følger der nemlig også krav om en bestemt stablitetsorienteret økonomisk politik og strukturreformer på en lang række områder i vort samfund.
Dernæst er det regeringens absolutte mål at minimere omkostningerne - eller sagt på en anden måde: fjerne unødvendige barrierer for erhvervslivet.
Netop det behandler Folketinget jo et lovforslag om for tiden, nemlig det forslag, der handler om, at man kan føre regnskab, bogføre og udstede aktiekapital i euro for ikke at komme i en dårligere konkurrencesituation end udenlandske virksomheder.
Regeringen vil desuden styrke oplysningen om euroen i de kommende år.
Det indgår bl.a. i finanslovaftalen for 1999, for det mener vi borgerne og virksomhederne har behov for og krav på.
Det er vigtigt med mere oplysning, som også kan danne grundlag for den debat om euroen, som regeringen synes er vigtig.
I dag har Økonomiministeriet og regeringen udgivet en pjece »Danmark uden for euroen«.
Den oplyser om nogle af de konsekvenser for danske virksomheder, den finansielle sektor, forbrugerne og lovgivningen, der vil følge på grund af euroens introduktion, og pjecen besvarer også nogle af de mest almindelige spørgsmål, som stilles.
Bag pjecen ligger en mere fyldig rapport af samme navn, som blev udsendt i marts i år.
Der er desuden oprettet en euro-hotline i Økonomiministeriet, og her kan borgerne få oplysninger af både mere generel art og mere speciel art.
Torsdag i sidste uge udgav Økonomiministeriet desuden sin årlige rapport om Danmarks deltagelse i det økonomiske samarbejde i EU.
Den er tykkere og ikke så nemt tilgængelig som pjecen, men den analyserer en række af de økonomiske og politiske udfordringer, som Danmark og EU i øvrigt står over for i de kommende år.
Der forberedes en række korte pjecer, der skal give information om euroen, Danmarks situation uden for euroen og hvordan tingene i øvrigt kommer til at fungere i euroområdet.
Regeringen håber, det kan bidrage til en god og fornuftig debat i de kommende år.