Søren Kolstrup (EL), 1999-03-16:
Så vidt jeg kan se, var der sådan to hovedgrupper af svar.
Den ene hovedgruppe sagde, jamen altså, her går det godt, og vi behøver ikke at røre mere ved arbejdsmiljøet.
Tingene er, som de skal være.
Og den anden hovedgruppe talte om, at der måske kunne være nogle problemer.
I hvert fald var intentionerne i Enhedslistens forslag gode nok, men midlerne var bare forkerte.
Jeg skal prøve først at kommentere den gruppe, der talte om, at intentionerne var gode nok.
Når Kristeligt Folkeparti omtaler, at det måske er billedet af virkeligheden, der er noget galt med hos Enhedslisten, så synes jeg, det er værd at bemærke, at vi i dag har en meget præcis viden, og at der bruges langt flere ressourcer på at fremskaffe den viden end tidligere.
Vi har en præcis viden om, hvor vi kunne sætte ind med en fornuftig substitution.
Vi ved, at elektrolytisk fornikling er farlig.
Vi ved, at rustfrit stål er bedre.
Vi ved, at mineraluld kan erstattes af andre produkter.
I nogle tilfælde af papiruld
, i andre tilfælde er der andre stoffer.
Jamen så gør det!
Vi ved i nogle tilfælde, at opløsningsmiddelbaserede malinger kan erstattes af vandbaserede.
Jamen hvorfor skulle vi så ikke gøre det?
Vi har en præcis viden på det her område, og vi har haft den år efter år.
Vi ved, at det fremkalder kræft.
Der er ikke tale om, at det er Enhedslistens virkelighedsbillede.
Der er tale om, at det er dokumenteret.
Det er dokumenteret, at i 1937 gik Arbejdstilsynet i gang med at påpege det farlige i kvartssand, og at man såmænd kunne bruge ganske andre former for sandblæsning, som er ufarlige.
Jamen hvorfor så ikke gøre det?
Vi ved, at dampaffedtning med triklorætylen er farlig, og vi ved, at vandbaseret affedtning med en god omgang spuling, hård spuling, er ufarlig.
Det, som jeg synes er det triste ved den her debat, er, at man ikke har lyst til at bruge den viden, som samfundet har.
Så kan der selvfølgelig være en anden begrundelse, som blev taget op af ministeren.
Ministeren sagde - og det var også en bemærkning til Enhedslistens virkelighedsbillede - at det går fremad.
Vi har fået reduceret en lang række ulykker.
Men problemet for øjeblikket er, at der stadig væk er 1.000 arbejdsbetingede kræfttilfælde, og dér må vi vel spørge: Er det ikke 1.000 for mange?
Vi ved, at samtidig med, at vi står her og taler, så kommer der endnu flere farlige stoffer, fordi det, der er det fantastiske ved kapitalismen, er, at den er virkelig god til at strø om sig med endnu flere stoffer og endnu flere uønskede stoffer.
Og der er jo ikke en sikker forhåndsprøvekontrol med dem.
Så samtidig med, at vi har fået reduceret problemerne en lille smule, så skaffer vi flere problemer.
Jeg må sige, at jeg synes ikke, jeg har hørt nogen af ordførerne komme med alternativer til, hvordan vi kan speede kampen mod farlige stoffer op.
Der er selvfølgelig en begrundelse, som er vigtig at forholde sig til, nemlig at man siger, at vi i Danmark har den danske model, vi har samarbejdspartnere, arbejdsgivere, arbejdere - javel - og at alt skal foregå inden for den model.
Men hvad er forudsætningen for, at det trods alt er lykkedes at få problemerne reduceret en gang imellem?
Det er jo netop ved, at der fra venstresiden - ja altså, Enhedslisten og SF har jo været med til sammen med regeringen at lave en arbejdsmiljølov - er nogle, der presser på.
Hvor er vi henne, hvis der ikke er nogen, der presser på?
Der er nogle, der stiller det sådan op, at Enhedslisten er ude på, at vi skal have flere regler.
Det var bl.a. Dansk Folkeparti, der var inde på det, ja, sågar også Centrum-Demokraterne.
Nej, det er ikke vores hensigt med det her forslag, at vi skal have flere og flere regler.
Vi ønsker såmænd, at den viden og de erfaringer, som lønmodtagerne har i det her samfund, bliver udnyttet.
Hvorfor skulle den ikke kunne udnyttes fuldt ud?
Hvis der er en mand, der har en god idé til en metodesubstitution, at man simpelt hen overflødiggør det - f.eks. når man skal rense et skibsskrog, hvor det jo har vist sig, at vandspuling kan gøre det, og det er ufarligt - jamen hvorfor skulle vi så ikke bruge vandspuling f.eks. som erstatning for sandspuling, som gør, at en lang række af materialerne flyder ud i havnen?
Der er oven i købet gode ideer til, hvordan man kunne gøre det, men det er klart, at forudsætningen for, at arbejdsgiveren vil lytte til én, kunne jo godt være, at arbejderne fik en lille smule flere rettigheder.
Det skulle vel ikke være et synspunkt, der var Socialdemokratiet helt fremmed?
Jeg mener sådan set også, at det er det, der har været udgangspunktet for Socialdemokratiets dannelse, nemlig at det, at man turde åbne kæften på arbejdspladsen, hang sammen med, om man havde nogen rettigheder.
Derfor var jeg en lille smule overrasket, ikke over, at man fra regeringens side afviste forslaget, men måske over, at man gjorde det så skråsikkert, som man gjorde.
Jeg vil gerne til sidst gøre opmærksom på, at når vi har fremsat det her forslag, er det for at skærpe debatten om at få gang i substitutionen.
Det er vores inderste hensigt.
Man kan så drøfte, hvordan det skal kunne lade sig gøre.
Vi har fremlagt nogle instrumenter her.
Det bliver spændende at se, hvad det er for instrumenter, regeringen fremlægger, men jeg vil godt repetere, at vi i det her samfund har kørt en diskussion år efter år om, at limning er farlig, og vi ved, at i nogle tilfælde kan mekaniske sammenføjninger gøre det - altså ikke blot hammer og søm, som Dansk Folkeparti nærmest mente, at vi mente, men simpelt hen mekanisk sammenføjning. Vi ved også, at i nogle tilfælde - det drejer sig f.eks. om skibe, der skal repareres - har man f.eks. anvendt crawleren, der kan kravle op og ned ad en skibsside og i et lukket rum sørge for, at alle farlige stoffer og malingsrester bliver absorberet i denne crawler.
Jamen hvorfor ikke fremme brugen af sådanne instrumenter, når man rent teknisk har dem?
Hvorfor ikke en gang for alle udstede et forbud mod kvartssand, som vi meget veldokumenteret ved fremkalder silikose, og sige, jamen vi vil have stålsand ved blæsning og gerne i sådan nogle slyngrenseanlæg?
Vi ved, at opløsningsmidler er farlige.
Jeg vil gerne spørge regeringen, ministeren, om det er en totalt fremmed tankegang, at man også, ligesom man har talt om uden for fabrikkerne, begynder en systematisk udfasning af de mest farlige stoffer.
Det kan gøres på forskellig måde, og der skal være nogle overgangsbestemmelser, klart nok, men er udfasning som princip over et bestemt åremål en helt fremmed tankegang?
Til sidst vil jeg gerne indskærpe, at siden man vedtog arbejdsmiljøloven i 1975, er der ikke indtruffet nævneværdige forbedringer.
Jo, der er indtruffet forbedringer.
De er også registrerede hos Enhedslisten, men de drejer sig primært om at beskytte, ikke om at skaffe et mere sikkert miljø.
Det er jo rigtigt, som Kristeligt Folkeparti var inde på, at man har fået den ene beskyttelsesdragt efter den anden, men er det målet? Er målet ikke, at vi lever i et mindre farligt miljø?
Som jeg tidligere har været inde på, synes jeg, det er påfaldende, at man siden 1937-38 for nogle stoffers vedkommende - benzin, klorerede organiske opløsningsmidler, kvartssand har jeg nævnt, m.m. - har peget på vigtigheden af substitution.
Hvordan i alverden kan det være, at når England i 1948 og Tyskland, Norge og Sverige i løbet af 1970'erne direkte greb ind med nogle forbud, f.eks. over for kvartssand, at man så ikke skal gøre det i Danmark? Ønsker vi at have som mål, at vi absolut ikke skal være foregangsland på det her område?
Eller hvad er meningen?