runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 2001-02-07:
Tak for svaret.
Det vil jeg gøre, stille det konkrete spørgsmål.
Jeg vil bare sige, at når det har principiel betydning, er det jo, fordi det er klart, at der er direkte sager, hvor ingen formentlig har noget imod det.
Jeg kan ikke forestille mig, at nogen havde noget imod, at bæltekøretøjer anvendes til snerydning.
Jeg kan heller ikke forestille mig, at nogen havde noget imod, at man udveksler materiel.
Men vil statsministeren ikke medgive, at i et demokratisk samfund går der en knivskarp grænse mellem politiets opgaver som ordenshåndhævere og militærets opgaver? Og for mig at se går grænsen lige præcis ved en aktion som den i Århus Havn, hvor der ikke er tale om en voldelig aktion.
For ellers kan man jo frygte, at hvis landbruget for eksempel i vrede over manglende kompensation over et eller andet - og der kan man jo forestille sig mange ting - pludselig lukker broen over Vejle Fjord, så er det jo afgørende at være helt sikker på, om det er en politiopgave, eller om kunne der blive tale om, at militæret bliver sat ind mod landmænd i den situation.
Eller hvis der er en voldsom protest på Esbjerg Havn mod udlicitering, er det så en politiopgave, eller kunne der også dér være tale om, at militæret sættes ind? Jeg synes, det er helt afgørende i et demokratisk samfund, at vi kender institutionernes spilleregler.
Men jeg skal følge det op med et skriftligt spørgsmål.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-02-07:
Med hensyn til den konkrete situation i Århus Havn står jeg ikke med informationer om selve aktionen dér, men vil simpelt hen foreslå, at spørgeren retter henvendelse til justitsministeren eller forsvarsministeren om sagen.
Men jeg vil måske godt lige gentage for klarhedens skyld, at hvis politiet skønner, at de har behov for bistand, der har at gøre med transport, og der har at gøre med materiel indsats, retter rigspolitiet henvendelse til forsvaret efter Justitsministeriets godkendelse.
Så kan der være nogle andre situationer, hvor forsvaret anmodes om særlig hjælp til politiet.
Det vil sige, hvor der kan blive tale om at bistå politiet direkte under udøvelse af politiets magtbeføjelse.
Forsvarsministeriet godkender desuden i hvert enkelt tilfælde et direktiv, der nøje fastlægger bl.a. opgaven, de deltagende myndigheder og enheder, kommando- og kontrolforhold samt reglerne for magtanvendelse for de militære enheder og personer.
Villy Søvndal (SF), 2001-02-07:
Jeg skal sige tak for svaret, som jo var lidt gummiagtig, kan man sige, på den måde, at det er den altovervejende hovedregel, sagde statsministeren, at det er politiet, der løser opgaverne.
Det skal være en helt særlig situation, der så skal defineres, og det går så hovedsagelig på at låne materiel, men efter nærmere godkendelse kan det altså finde sted.
Jeg har et direkte spørgsmål.
Fandt det sted ved aktionen i Århus Havn i forbindelse med Greenpeace?
Var der tale om ikke alene udlån af materiel, men også om, at Frømandskorpset deltog direkte?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-02-07:
Jamen jeg vil meget gerne i dag redegøre for de procedurer, der gælder i tilfælde af, at der er en situation, hvor ikke alene politiet, men også forsvaret deltager.
Jeg har også noteret mig, at spørgeren refererer til Greenpeace-aktionen her for ganske nylig som baggrund for spørgsmålet.
Jeg har naturligvis forhørt mig i Justitsministeriet og kan på den baggrund oplyse, at løsningen af de politimæssige opgaver som alt overvejende hovedregel fortsat skal løses af politiets personale og med det materiel, som politiet nu engang råder over.
I helt særlige situationer kan politiet dog få bistand til at løse opgaven fra andre myndigheder, herunder også fra forsvaret.
Forsvarets bistand består hovedsagelig i, at politiet kan drage nytte af materiel, som politiet ikke selv har, f.eks. særlige luftfartøjer eller skibe.
I almindelighed yder forsvaret ikke bistand til politiet til løsning af opgaver, hvor der bliver tale om direkte kontakt mellem forsvarets personel og eventuelle lovovertrædelser.
I helt særlige tilfælde og efter en nærmere godkendelsesprocedure kan forsvaret dog yde en sådan bistand til politiet i situationer, hvor det ikke kan udelukkes, at der kan blive tale om direkte kontakt mellem forsvarets personel og eventuelle lovovertrædelser.
Forsvarets primære opgave i sådanne situationer består i transportstøtte og i materiel bistand.
Bistanden indhentes af rigspolitiet hos forsvaret efter Justitsministeriets godkendelse.
Villy Søvndal (SF), 2001-02-07:
Og ligger den beskrevet?
Grænserne for, hvad regeringen har kunnet bruge embedsmænd til, har længe været uklare.
Det er imidlertid en ganske alvorlig sag, når regeringen nu begynder at indsætte forsvarets elitestyrker mod »ikke-voldelige« miljøaktivister, som ved Greenpeace-aktionen i Århusbugten.
Pia Gjellerup (S), 2001-02-07:
Først skal jeg sige til hr. Hans Christian Schmidt, at jeg da er meget ked af, hvis han opfattede min reaktion som et vredesudbrud over, at der blev stillet spørgsmål.
Det synes jeg sådan set ikke det var.
Jeg blev kritiseret for, at jeg også redegjorde for, hvad andre mente, nemlig spørgeren, og det synes jeg sådan set befolkningen har krav på.
Jeg synes, det er herligt, at vi kan få begge sider repræsenteret.
Det kan man være lidt ærgerlig over, men det har vi jo vænnet os til. Så skal jeg også sige, at det altså ikke er nogen brøk. Det er et helt almindeligt subtraktionsstykke eller minusstykke, som det hedder i de små klasser.
Det er et stykke, hvor vi siger, at den offentlige vækst forudsættes at være 0,8 pct. i gennemsnit gennem de 10 år, og at den private vækst forudsættes i gennemsnit at være 2,0 pct. Hvis man tager de 2,0 pct. og trækker 0,8 pct. fra, så får man 1,2 pct.
Der er såmænd ikke noget mystisk ved det.
Det, vi tilsigter, er, at den offentlige sektor kan udvikle sig ligesådan, som vi ser det omgivende samfund udvikle sig, og det er dér denne 1,2 pct. optræder.
Og så hedder det jo videre nederst side 94, lige i fortsættelsen af det nævnte 1,2 pct. om året: »Det stiller betydelige krav, men det skal understreges, at forventningerne om bedre offentlig service ikke nødvendigvis kun og måske ikke engang primært omfatter et større offentligt personale, men også spørgsmål om gode fysiske rammer, moderne materiel og hjælpemidler, klare oplysninger, god brugerbetjening og fleksible åbningstider.« Jeg tror, dét er nogle eksempler på, at oplevelsen af, hvad der er servicekvaliteten, faktisk ikke er knyttet til hverken det præcise personaleforbrug eller den præcise økonomiske indsats.
Så spørger hr. Jens Rohde: Skal det offentlige forbrug så stige lige så meget og mere end det, vi havde forventet tidligere?
Nej, det håber jeg sandelig ikke.
Det, regeringen lægger op til, er sådan set, at vi skal være endnu strammere, end vi har været.
Jeg kan håbe på, at der vil være nogle, der vil bidrage til det i Folketinget.
Der er ikke megen hjælp at hente fra hr. Jens Rohdes parti, for dér plejer der at være ganske god gang i de grønne knapper, når der stemmes for udgifter, også selv om man ikke har finansieret dem.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jens Rohde (V), 2001-02-07:
Så fik vi da endelig et svar på spørgsmålet.
Tusind tak for det, vil jeg sige til statsministeren.
Det tog meget, meget lang tid.
Statsministeren drager så sin egen slutning af, hvad det her kan betyde, og det lyder næsten, som om statsministeren synes, at det er en meget dårlig idé at spørge til pris.
For det kunne jo være, at der kom eksterne leverandører.
Skatteborgernes penge?
Er det virkelig?
Kan det virkelig være sandt i dette årtusinde, må jeg spørge statsministeren.
Jens Hald Madsen (V), 2001-02-07:
Det er jo interessant, at statsministeren siger, det er en teoretisk debat.
Nu har jeg også selv en kommunalpolitisk baggrund.
Altså vil det sige, at alle de socialdemokratiske kommunalpolitikere er nogle, som er ikke så begavede som statsministeren, og som altså er så tåbelige at gå ind i denne her ideologiske fare og begynde at gøre op med, hvad man egentlig bruger skatteborgernes penge til?
Hvorfor skal det være så farligt at lave et udbud, hvor man prøver at gøre op, hvad den reelle ydelse koster?
Hvad er det, der er så farligt?
Hvem er det, der gør det så teoretisk?
Er det kun negative historier, statsministeren har hørt?
Så skulle han nok have nogle nye informationskanaler.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-02-07:
Jeg må sige, at også her er jeg dybt, dybt uenig i hr. Peter Skaarups påstande.
Der foreligger talrige undersøgelser, som viser, at EU's udvidelse med de nye lande ikke er en tabssituation for os andre.
Det er også et spørgsmål grundlæggende om at vise menneskelighed og modtage de nye demokratier og forstå, at EU's udvidelse handler om varig fred i et forenet Europa og også giver Danmark nogle fantastiske muligheder for ny fremgang.
Hvis man ser på, hvordan Polen så ud for 5 år siden, ville hverken hr. Peter Skaarup eller jeg have forudset, hvilken fantastisk fremgang der er i gang.
Når lønningerne stiger hos de polske arbejdere, stiger købekraften, stiger afsætningsmulighederne for Danmark.
Kort sagt, vi kan forene fred, demokrati og fortsat fremgang for Danmark med EU's udvidelse.
Jeg kan også sige til hr. Peter Skaarup, at Erhvervsministeriet har lavet en fremragende analyse, der aftvinger stor respekt rundtomkring i verden, en analyse, der viser, at Østersøområdet omfattende Estland, Letland og Litauen, der har været så underkuet af Sovjetunionens kommunistiske topstyre, og Polen - de fire lande - vil blive enormt fremgangsbetonede af EU's udvidelse, samtidig med at vi også vil have en stor gavn og nytte af det.
Det er til fordel for begge parter, både for Danmark på den ene side og for de nye lande, der bliver medlem, på den anden side.
Det er en vinder-vinder-situation; der er ikke tabere i denne her situation.
Pernille Blach Hansen (S), 2001-02-07:
Lyder det ikke som lidt af en mistillidserklæring til de offentligt ansatte?
Som om Venstre stadig tror, man sidder og drikker kaffe rundt på alle offentlige arbejdspladser, hvilket vi godt ved ikke er tilfældet. Jeg vil også gerne spørge, om det ikke er udtryk for dyb, dyb mistillid til alle kommunale byrådspolitikere, når man ikke lader det være op til de lokalt valgte politikere at have ansvaret for, hvordan en kommunal opgave løses bedst, men lader et råd af eksperter, som sidder i København, beslutte, hvordan fru Jensen på plejehjemmet i Vestjylland får den bedste pleje.
Er det ikke konsekvensen af Venstres forslag?
Jens Rohde (V), 2001-02-07:
Jeg vil gerne sige til finansministeren, at det jo altså er en spørgetid, hvor det er Folketingets medlemmer, der har mulighed for at spørge regeringen.
Vi har jo ikke mulighed for på samme vis at besvare regeringens spørgsmål.
Så det var en lidt søgt argumentation, som finansministeren kom med her.
Så vil jeg sige, at ud fra det, ministeren svarede her, hvad i alverden skulle vi så med det tal, der hedder 1,2 pct.?
Hvad skulle vi bruge det til?
Er det ikke fuldstændig ligegyldigt? Jeg synes også, et andet spørgsmål melder sig, nemlig at hvis regeringen ønsker at fortsætte den linje i forhold til den offentlige sektor, som man har praktiseret igennem de seneste 8 år, må vi også have at vide: Skal det offentlige forbrug så stige med mere end det dobbelte af, hvad regeringen forudser, sådan som det jo har været tilfældet stort set hele vejen igennem i de 8 år? Er det den linje, som regeringen agter at fortsætte?
Så siger jeg velbekomme.
Hans Christian Schmidt (V), 2001-02-07:
Nu stillede jeg sådan set ingen spørgsmål til fru Pernille Blach Hansen.
Men jeg føler mig lidt fristet til at sige, at det er muligt, fru Pernille Blach Hansen godt ved, hvordan man skal udtale og stave ordene udbud og udlicitering, men jeg synes ikke, hun helt kender betydningen af dem.
Lad mig så gå til statsministeren og sige tak, fordi vi nu fik definitionen.
Jeg synes, det er flot, for det er nøjagtig det, byrådspolitikere også sidder og arbejder med: udbudet er jo at afprøve priser, og ved udlicitering beslutter man, hvem der skal have arbejdet bagefter, enten kommunen eller en anden.
Derfor er det også vigtigt, at vi taler udbud, for ellers kan vi hurtigt komme i en situation, hvor der vil være byrådspolitikere, der mener, at man ikke engang kan foreslå udbud, ja, at man ikke engang kan spørge om prisen på en ting, og det ville jo være underligt.
Det ville endda løsrive dem fra det almindelige liv, for i hjemmelivet er der jo masser af folk, der går ud og spørger om nogle priser, før de beslutter sig for et indkøb, eller hvem der skal løse en arbejdsopgave for dem.
Jeg vil sådan set bare sige tak for det, og så vil jeg håbe, at vi for eftertiden diskuterer udbud, når det handler om udbud, og udlicitering, når der er tale om udlicitering.
Pia Gjellerup (S), 2001-02-07:
Først og fremmest mener jeg, at vi har dokumenteret gennem et antal år, at vi i regeringen med en lang række initiativer i den statslige del af den offentlige sektor og også med samarbejdet med kommuner og amter har været i stand til at levere en offentlig sektor, der både har løst en lang række problemer, der var efterladt fra den tidligere regering, og også sat effektivitet og kvalitet i højsædet, sådan at vi har en offentlig sektor, der i dag er tidssvarende.
Det er den aktivitet, vi gerne vil fortsætte.
Vi indregner ikke et bestemt antal kroner og øre; det kan vi ikke opgøre i kroner og øre.
Men vi har heller ikke brug for det, for vi skal ikke tage disse penge ud af den offentlige sektor og bruge dem til et eller andet andet, som hr. Jens Rohde har brug for det i sit partis mere eller mindre gennemskuelige økonomiske planer.
Derfor har jeg sådan set ikke brug for at sætte en meget præcis betegnelse på, hvad det er, der skal ske.
Vi vil fortsætte den udvikling, vi har været i gang med, og det er det, der bidrager til, at den offentlige sektor kan følge med udviklingen.
Folketinget og spørgetiden skulle kun være til for at finde ud af, hvad regeringen mener.
Det kan jeg udmærket godt forstå, man synes
som opposition, men da jeg mener, at demokrati handler om, at man også taler om, hvad man hver især mener, så er det jo ganske interessant også at vide, hvem det er, man har over for sig som glade spørgere
Så blev der refereret til professor Martin Paldam, som i hvert fald refereres for at sige, at regeringen har forudsat effektivitetsstigninger på 1,2 pct.
Det er i givet fald en meget vanskelig fejllæsning, hr. Martin Paldam har lavet.
Det er, som jeg har svaret talrige gange,
ikke korrekt.
Regeringen har ikke sat tal på.
Regeringen har angivet et regneeksempel, som handler om det, der er afstanden mellem den offentlige sektors vækst og den private sektors vækst, og det bruger vi som argumentation for, at vi skal lade effektiviseringsgevinster, der måtte komme inden for de næste 10 år, blive i den offentlige sektor.
Pernille Blach Hansen (S), 2001-02-07:
Det er helt klart, at Venstre her er kommet på glatis med sine udtalelser om udliciteringer eller effektiviseringer, som Venstres hr. Jens Rohde så klart fortalte sig tidligere.
Derfor vil jeg gerne bede finansministeren om at svare på, om det ikke er korrekt, at de 1,2 pct., som også hr. Frank Dalgaard nævner her, ikke er en forudsætning for regeringens 2010-plan, så vi ligesom har ryddet den misforståelse af bordet.
Jens Hald Madsen (V), 2001-02-07:
Jeg er meget enig med den tidligere spørger i, at vi skal bruge tiden på ligesom at få klarlagt det her omkring effektiviseringsgevinsten.
Er det sådan, at vi skal holde fast i det, der stod i Berlingske Tidende: at ministeren mente, at det her var et spørgsmål om oplevelser og ikke kroner og øre?
Oplevelser?
Hvordan finder man oplevelser for 1,2 pct?
Det er det, der er så svært at forstå.
For hvis ikke man kan finde ud af at beskrive, hvad effektiviseringsgevinst er, så lad det dog være.
Så fjern det dog.
Vær specifik!
Jens Rohde (V), 2001-02-07:
for den fremskrivning, regeringen har fremlagt, og at regeringen ikke har indbudgetteret effektiviseringsgevinster i den offentlige sektor i fremskrivningen frem til år 2010.
Det er interessant at holde fast i.
Det kan vi så forfølge senere.
Men i forhold til de effektiviseringer, som finansministeren jo klart vedgår åbenbart skal ske i den offentlige sektor, må jeg jo spørge ligesom den socialdemokratiske ordfører: Hvad er det for folk, der skal til at løbe stærkere?
Hvad er det for nogle mennesker, der bare sidder og drikker kaffe, og som ikke skal sidde og drikke kaffe mere?
Kunne vi få et svar på det?
Pia Gjellerup (S), 2001-02-07:
Nu er det jo lige netop at tage af kassen, så det er ikke nogen holdbar finansiering; men det er det, Venstre kalder en logisk finansiering.
Men jeg må konstatere, at Venstre ikke selv står ved ting, der er udgivet i november.
Vi havde lige et beslutningsforslag før, det var også fra november, og formandens nyhedsbrev fra november.
Det står man bestemt ikke ved i dag, eller hvordan er det nu?
Så kan jeg i øvrigt fortsætte med de 1,2 pct., som jo er det, det drejer sig om, hvis vi skal tro lidt af spørgsmålet.
I virkelighedens verden vil de 1,2 pct. ikke kunne opgøres med bare nogenlunde nøjagtighed, ikke noget, der vil minde om en sandhed.
Der er heller ikke tale om, at vi bruger 1,2 pct. eller det, der måtte kunne komme ud af det, i forbindelse med fremskrivningen.
Det er ikke en forudsætning for fremskrivningen.
Hvis de faktiske effektiviseringsgevinster viser sig at blive mindre end det, vi håber på, vil det resultere i, at man formodentlig vil opleve en mindre servicekvalitet for brugerne end ellers.
Derfor synes vi, at det er vigtigt at effektivisere.
Hr. Hans Christian Schmidt er optaget af regnestykket, som fører frem til de 1,2 pct.
Det er såmænd bare afstanden mellem det, der er den forventede vækst i det private forbrug, og den forventede vækst i det offentlige forbrug.
Det tror jeg at jeg svarede meget klart på, også i onsdags.
Det er det, der illustrerer, at der er brug for, at vi ikke tager effektiviseringsgevinsterne ud af den offentlige sektor, men at vi lader dem blive, for at den offentlige sektor har mulighed for at følge med det, der sker i det øvrige samfund.
Og det er derfra, de 1,2 pct. som regneeksempel fremkommer.
Så til hr. Frank Dahlgaard, der mener, at regeringen overhaler Venstre og De Konservative højre om.
Nu har jeg jo ikke så mange skriftlige arbejder fra Venstre at holde mig til, og de plejer jo også at skynde sig at løbe fra dem, når der er et eller andet konkret, men jeg har da set, at Venstre i hvert fald går efter at have en nulvækst i den offentlige sektor, og så er afstanden op til det private forbrug jo formodentlig 2 pct. Så der er meget at gøre, men vi har aldrig hørt svarene på hvordan.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-02-07:
Jeg forstår ikke, at finansministeren snakker udenom, for 1,2 pct. over 10 år bliver jo til over 40 mia. kr., som regeringen vil effektivisere den offentlige sektor med.
Er det ikke korrekt?
Og burde man ikke være stolt af det i stedet for at bortforklare det?
Det er selvfølgelig i et politisk lys lidt pinligt, at man overgår Venstre, som man samtidig sviner til, men det er så en anden sag.
Dermed overhaler man både Venstre og De Konservative højre om - og tillykke med det.
Men er det ikke sådan, det hænger sammen?
Hans Christian Schmidt (V), 2001-02-07:
Vi har nu et par gange hørt finansministeren sige, at 1,2 pct. skal ses i forhold til oplevelser, og det er måske bare, fordi jeg har lidt svært ved lige at forholde mig til, hvordan man kan regne noget ud til 1,2 pct., hvis man lægger noget lyrik eller andet ind i det.
Jens Rohde (V), 2001-02-07:
Venstre har heller ikke lovet skattelettelser.
Venstre har lovet et skattestop, og hvis regeringen siger, at den vil holde skatterne i ro, kan jeg ikke rigtig se, at det skulle kollidere med Venstres skattestop, for ellers er det da en ren tilståelsessag for regeringen. Men jeg forstår stadig væk ikke, hvordan finansministeren kan stå her og sige, at der ikke er behov for at sætte noget bestemt tal på, man behøver ikke at have et bestemt omfang af de effektiviseringsgevinster, der kan opnås i den offentlige sektor, når man samtidig i »En holdbar Fremtid - Danmark 2010« sætter tal på; man bruger bare procent i stedet for det reelle tal i forhold til det offentlige forbrug.
Men hvordan i alverden kan man sætte 1,2 pct. på - det er da et meget præcist og specifikt tal - hvis man efterfølgende siger, at det ikke er muligt, og at det heller ikke er nødvendigt at komme med et bud på et bestemt omfang?
Det hænger da ikke sammen, vil jeg gerne sige til finansministeren.
Pia Gjellerup (S), 2001-02-07:
Vi er i den lykkelige situation, at vi ikke skal bruge besparelser, for vi har ikke lovet nogen skattelettelser, og derfor har vi heller ikke brug for at indbudgettere gevinsterne i form af de effektiviseringer, som vi har tilrettelagt, og som vi vil blive ved med at tilrettelægge.
Derfor er vi ikke i den situation, at vi har haft brug for at indbudgettere effektiviseringsgevinsterne.
Vi har brug for hele tiden at effektivisere den offentlige sektor, og vi vil bruge det inden for den offentlige sektor til at øge kvaliteten, og det synes vi fra regeringens side er det, der er fuldstændig afgørende også i årene fremover, særlig i betragtning af, at vi satser på en noget lavere vækst i det offentlige forbrug, og det betyder, at det er særdeles nødvendigt ikke at trække effektiviseringsgevinsterne ud af den offentlige sektor, men at lade dem blive i den offentlige sektor.
Det har regeringen en målsætning om, og den agter vi også at arbejde efter at nå.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-02-07:
Finansministeren taler meget om Venstres plan, og det forstår jeg ikke, for Folketingets spørgetid her går jo ud på at få oplysninger om regeringens planer og få det punkt på det rene.
Det er i den forbindelse, jeg stiller spørgsmålet her:
Kan ministeren bekræfte, at professor i nationaløkonomi Martin Paldam fra Aarhus Universitet har sagt, at de tal, regeringen har lagt frem, nemlig 1,2 pct.s vækst om året, betyder en effektiviseringsgevinst efter regeringens planer
på over 40 mia. kr. i løbet af de næste 10 år
Forholder det sig sådan?
Vil ministeren bekræfte det i stedet for at kommentere alle mulige andre planer og snakke udenom?
Pia Gjellerup (S), 2001-02-07:
Ja, man kan jo godt undre sig over, at hr. Jens Rohde bliver ved med at være spændt på svarene, for vi har jo prøvet opførelsen en gang før.
Men jeg vil gerne slå fast endnu en gang, at »En holdbar fremtid - Danmark 2010« ikke forudsætter effektiviseringsgevinster i den offentlige sektor af et bestemt omfang.
Jeg vil også gerne slå fast, at den omtalte artikel i Berlingske Tidende, der fremstår som et ordret interview, hvilket det på ingen måde var, indikerer en uenighed mellem mig og mine medarbejdere i Finansministeriet, som der på ingen måde er dækning for.
På nær ved standardydelser - og dem er der jo ikke så mange af i den offentlige sektor - kan effektiviseringsgevinster i den offentlige sektor ikke måles præcist, og derfor giver det heller ikke nogen mening at forudsætte, at sådanne gevinster skal have et bestemt omfang. Regeringen mener, at det er muligt og også nødvendigt at effektivisere den offentlige sektor i de kommende år, hvis vi skal sikre en tilstrækkelig god og tidssvarende offentlig service.
Regeringen har derfor heller ikke brug for at forudsætte, at gevinsterne har et bestemt omfang.
Derimod må jeg konstatere, at Venstre i forskellige sammenhænge, som det jo også er fremgået af debatten tidligere i dag, har lagt op til store offentlige besparelser med henvisning til mulighederne for at gennemføre tvangsudliciteringer eller udliciteringer.
Besparelser kan jo i sagens natur opgøres meget præcist, men til gengæld vil det hverken før eller senere være muligt at afgøre med nogen rimelig præcision, om besparelserne modsvares af tilsvarende effektiviseringer.