Ove Fich (S), 1997-10-21:
Socialdemokratiet står for et klart og utvetydigt ja til den nye Amsterdamtraktat.
En enig gruppe i Folketinget, en enig hovedbestyrelse og en enig kongres anbefaler vælgerne at stemme ja ved folkeafstemningen den 28. maj 1998.
I dag gælder det imidlertid førstebehandlingen af ratifikationsloven her i Folketinget, og jeg vil gerne takke regeringen for så hurtigt at have lagt lovforslaget frem.
Det betyder, at vi er det første parlament i EU-landene, som kan tage fat på ratifikationen, og det giver os god tid til debatten om Amsterdamtraktaten, så flest mulige kan være velorienterede, den dag de skal stemme. Uden tvivl ville mange gerne have ventet med at skulle tage stilling til en ny traktat, for efter alle begivenhederne omkring Maastrichttraktaten kan mange med rette sige, at nu burde vi først udnytte den traktats muligheder, inden vi gik videre.
Enig - men vi havde ikke noget valg.
Det er 8 år siden, at befolkninger i Central- og Østeuropa gjorde op med diktaturerne.
De forventer nu, at vi tager dem med i vort samarbejde, at vi optager dem i vort fællesskab.
Og det er i orden med stærke og gode holdninger - sådan er det også her i Folketinget: Vi har alle en holdning til, hvorledes samfundet burde indrettes; alligevel indgår vi en række kompromiser, når vi føler, at de går i den rigtige retning.
Noget tilsvarende burde være muligt i EU-politikken.
Kan man kun få 90 pct. af ønskesedlen opfyldt, bør holdningen alligevel ikke stå i vejen for handlingen.
Så bør man slå til, medens tid er.
Socialdemokratiet mener, at tiden er inde til at sige ja nu, så resultaterne kan fastholdes.
Det vigtigste aspekt ved den nye traktat er, at dørene til EU åbnes for landene i Central- og Østeuropa.
Det er der givetvis en del, som vil betvivle her i dag.
Men det er der ingen grund til.
Inden vi færdigbehandler dette lovforslag, vil udvidelsesforhandlingerne være i gang.
Dermed vil beviset være givet for, at Amsterdamtraktaten fører til åbningen mod Øst. For millioner af mennesker i Central- og Østeuropa er medlemskab af EU en mulighed for økonomisk og social fremgang.
Gennem udvidelsen skal vi undgå nye skillelinjer i Europa.
Samtidig er social og økonomisk fremgang for befolkningerne i Øst- og Centraleuropa den bedste garanti for fred i Europa.
Socialdemokratiet ønsker, at der skal indledes forhandling med de central- og østeuropæiske lande og Cypern samtidig, og at disse lande optages hurtigst muligt.
Alle skal inviteres til at deltage i en sammenhængende udvidelsesproces.
Det er afgørende, at perspektivet om medlemskab fastholdes for alle, selv om forberedelserne vil strække sig over en længere årrække - og ikke alle lande kommer med på samme tid. Hvert ansøgerland er ansvarlig for at gøre sig selv klar til medlemskab, men det er EU's forpligtelse at støtte dem både økonomisk og politisk.
Danmark føler et særligt ansvar over for landene omkring Østersøen, ikke mindst de tre baltiske lande.
Såvel danske som europæiske Øststøtte-programmer skal være en direkte hjælp til ansøgerlandene, så de kan leve op til EU's miljø-, forbrugerbeskyttelses- og arbejdsmarkedsregler.
En vellykket udvidelse af EU forudsætter reformer af landbrugs- og strukturpolitikken.
EU-Kommissionens oplæg »Agenda 2000« om et udvidet og styrket Europa lægger op til en reform af EU's strukturfonde i lyset af den kommende udvidelse.
Socialdemokratiet vil arbejde for, at en større del af strukturmidlerne afsættes til ansøgerlande, især de lande, som har sværest ved at opfylde de økonomiske optagelseskriterier.
Strukturfondene skal først og fremmest koncentreres om at hjælpe de lande og de regioner, der har størst behov i EU og blandt ansøgerlandene.
Vi ved i øvrigt, at den store landbrugsstøtte gradvis skal nedtrappes og omlægges, så de europæiske landbrugspriser nærmer sig verdensmarkedspriserne.
Socialdemokratiet vil - med landbrugsreformer - arbejde for at udvikle et bæredygtigt og økologisk landbrug til gavn for miljøet og til gavn for befolkningen.
EU bør samtidig styrke forbindelserne til det øvrige Østeuropa - herunder ikke mindst Rusland.
Der må være en stigende forståelse mellem EU og Rusland om den fremtidige europæiske udvikling.
En væsentlig grund for Socialdemokratiet til at sige ja til Amsterdamtraktaten er, at den på en lang række områder, som vi prioriterer højt, er bedre end Maastrichttraktaten.
Lad mig sige det lige ud ad landevejen: Hvem ville foretrække Maastrichttraktaten frem for den nye?
Jo, Fremskridtspartiet vil vel, for miljø, beskæftigelse, arbejdsmarkedspolitik og forbrugerpolitik er jo ikke Fremskridtspartiets kop te.
Men hvad med SF og Enhedslisten?
Foretrækker de virkelig Maastrichttraktaten frem for Amsterdamtraktaten?
Jeg erindrer jo den modstand, som de to partier manifesterede over for Maastrichttraktaten, og siger man nu nej til Amsterdamtraktaten, er det jo altså Maastrichttraktaten, der gælder.
Hvert land har fortsat sin fulde selvstændighed i beskæftigelsespolitikken, men EU-landene skal fremover koordinere deres indsats bedre til gavn for beskæftigelsen i alle lande både i opgangs- og i nedgangstider.
Socialdemokratiet vil på det kommende topmøde om beskæftigelse i november arbejde for, at der bliver fulgt op på traktaten, selv om denne endnu ikke er trådt i kraft.
Samarbejdet i EU skal også bruges til at skabe et bolværk mod at konkurrere på dårlige løn- og arbejdsvilkår.
Protokollen om arbejdsmarkedspolitik er nu indskrevet i selve traktaten.
Og arbejdsmarkedets to parter kan nu mødes på fællesskabsniveau, og de skal spørges til råds, inden der fremsættes forslag. Forurening og miljøødelæggelse kender som bekendt ingen grænser, og derfor skal de også forebygges og bekæmpes i et forpligtende samarbejde.
Amsterdamtraktaten har miljøhensyn og bæredygtighed som hovedformål.
Det bliver en pligt at inddrage miljøhensyn på alle områder, f.eks. landbrug og trafik.
Det indre marked skal tage store hensyn til miljøet.
Ministerrådet skal basere sine afgørelser på miljøhensyn, ligesom Europa-Parlamentet får en ny, stærkere og mere aktiv rolle.
Derved bliver den nu forbedrede miljøgaranti, der også omfatter arbejdsmiljø, en helt anden og mere miljøbevidst garanti.
Den nye traktat skaber også mulighed for at handle hurtigt, når ny viden om sundhedsfare gør fælles handling nødvendig.
Når varer sælges frit over grænserne, er det nødvendigt med fælles regler for forbrugerbeskyttelse.
Traktaten giver derfor bedre muligheder for at sikre sunde og rene fødevarer, ligesom forbrugerorganisationerne får større indflydelse.
Socialdemokratiet mener, at forbrugerhensyn, miljø og lønmodtagernes rettigheder ikke alene skal have en central plads i det europæiske samarbejde, men også i Verdenshandelsorganisationen WTO.
Åbenhed og offentlighed er grundstenen i et demokrati.
Vi er kommet et skridt videre med hensyn til åbenhed og aktindsigt, men vi bør fortsat presse på for større åbenhed.
Ligeledes omkring svindel er der fremskridt: nu kan et flertal af landene vedtage sanktioner mod de lande, der ikke lever op til fællesskabets spilleregler.
Hvad vi også tillægger vægt
er, at den nordiske pasunion er sikret.
Samtidig med, at vi på mellemstatsligt niveau aktivt deltager i det styrkede samarbejde på asyl- og flygtningeområdet, kan vi opretholde den nordiske pasunion. Endelig slås det fast i den nye traktat - og det lægger vi vægt på - at alle medlems- og ansøgerlande skal overholde de grundlæggende menneskerettigheder.
Det er et vigtigt fundament i et demokratisk Europa.
Til sidst skal jeg nævne, at vi også finder det væsentligt, at spørgsmålet om åbenhed er blevet så klart indskrevet i traktaten.
Tidligere fandtes det kun i Edinburghafgørelsen, men denne afgrænsning er nu decideret blevet skrevet ind i traktaten.
Mange spørger selvfølgelig om: Hvad er der egentlig blevet af de fire danske forbehold i Amsterdamtraktaten?
Og jeg synes, de har krav på et ordentligt og grundigt svar.
Det første forbehold er, at vi ikke er med i Den Økonomisk-Monetære Union med fælles mønt, centralbank m.v., når den eventuelt etableres 1. januar 1999.
Dette emne har ikke været til forhandling, og derfor er det danske forbehold
ganske uændret.
Det andet forbehold er, at vi ikke vil deltage i den fælles forsvarspolitik og ikke vil være medlem af Vestunionen.
Det vil vi fortsat ikke, og det behøver vi ikke, og der er skrevet en protokol herom.
Det tredje forbehold er, at unionsborgerskabet ikke kan erstatte det nationale borgerskab.
Heri er alle 15 EU-lande enige, og det danske forbehold er derfor blevet skrevet ind i Amsterdamtraktaten, så det gælder for alle 15 lande. Det fjerde forbehold er, at samarbejde om asyl, indvandring, politi m.v. skal være mellemstatligt, ikke overnationalt.
Politisamarbejdet er blevet fastholdt som hidtil.
Samarbejde om asyl, indvandring m.v. vil blive flyttet over til det normale EF-samarbejde, men det vil kun være overnationalt for de andre EU-lande.
Danmark vil selv træffe sine afgørelser om, på hvilken måde vi deltager i hvilket samarbejde.
Derfor er det fortsat mellemstatsligt for Danmark.
Dem, der påstår noget andet, har enten ikke læst den nye traktat eller taler
ikke sandt.
I vor debat koncentrerer vi os meget om, hvor vidt den nye traktat er til fordel for Danmark og danskerne.
Det er naturligt for Folketinget, der naturligvis først og fremmest er sat til at sørge for, at danskernes interesser varetages, men tillad mig at lægge et enkelt yderligere perspektiv ind i debatten: Gavner vor ratifikation af Amsterdamtraktaten befolkningen i de øvrige EU-lande?
Der er 18 mio. arbejdsløse i EU-landene.
Mange har mistet håbet.
Amsterdamtraktaten giver regeringerne et instrument til i fællesskab at skabe flere jobs.
Forudsætningen er naturligvis, at regeringerne bruger instrumentet, men også at vi gennem ratifikationen giver regeringerne instrumentet.
Derved kan vi hjælpe de ledige blandt befolkningen i Europa.
Tilsvarende vil vor ratifikation af Amsterdamtraktaten betyde, at redskaberne til en indsats for miljøet forbedres over alt i Europa.
Det betyder noget for befolkningen i Athen, langs Rhinen og i de landbrugsområder, hvor der sprøjtes uhæmmet.
Forbrugerområdet er svagt stillet i Europa; kun 3 lande har forbrugerråd.
Med Amsterdamtraktaten vil det blive muligt at hjælpe forbrugerne på tværs af landegrænser gennem bindende beslutninger, ligesom EU vil støtte forbrugerorganisationerne.
Det er solidaritet i ordets allerbedste betydning.
I Socialdemokratiet tænker vi også på den arbejdsløse i Sevilla, på familien i Napoli, der ikke kan få drikkevand, og forbrugeren i Manchester, som ikke ved, hvad maden indeholder, kort sagt, vi tænker ud over vore egne snævre interesser. Og vi nøjes ikke blot med at tænke og have holdninger, vi vil også have handling, og det er Amsterdamtraktaten et godt middel til.
Det er en meget nyttig redegørelse, som Justitsministeriet afgav om forfatningsretlige spørgsmål i forbindelse med Danmarks ratifikation af Amsterdamtraktaten.
Det interessante ved redegørelsen er naturligvis, at suverænitetsafgivelsen er så begrænset.
De, der råber, at nu kommer Unionen for alvor og Danmark bliver en delstat deri, har svært ved at dokumentere deres skrækscenarier.
Ligesom Danmark ikke ønsker at opgive sin selvstændighed og blive en delstat i EU, er der ikke noget ønske om det i de øvrige EU-lande.
Redegørelsen er stort set ikke blevet modsagt af eksperter på området.
Dermed er debatten om forholdet mellem Amsterdamtraktaten og den danske grundlov forhåbentlig også slut, så vi kan koncentrere os om den politiske diskussion - for det er først og fremmest et politisk og ikke et juridisk spørgsmål.
Mange danskere er skeptiske over for EU.
Det er godt med sund skepsis, og den er ikke forbeholdt dem, der stemmer nej ved den kommende folkeafstemning.
Vi har alle brug for, at EU bliver fulgt kritisk, så udviklingen holdes på rette spor.
Derfor lytter vi også meget til de bidrag, som forskellige mennesker sender os ved møder, i breve, ved artikler osv.
Det er afgørende, at EU er til for befolkningens skyld, og det er befolkningen, der skal udtrykke sine forventninger til EU.
De fleste vil jo i virkeligheden gerne have et internationalt samarbejde.
Man støtter FN, OSCE, NATO og alle de andre internationale organisationer, vi er medlemmer af, blot ikke uden videre EU, som er det mest forpligtende.
Og hvorfor det? Fordi EU kommer tæt på.
Holdningen er naturligvis, at man føler, at EU på mange måder blander sig i de ting, som vi hidtil selv har kunnet klare.
Da jeg desværre er løbet tør for tid, vil jeg stoppe her og vende tilbage til resten af talen ved en senere lejlighed.