runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Carina Christensen (KF), 2006-01-17:
Langt de fleste unge, faktisk ca. 95 pct., påbegynder en ungdomsudannelse, men det er kun ca. 80 pct. af de unge, der rent faktisk gennemfører en ungdomsuddannelse.
Ca. 20 pct. falder fra, og mange af dem forbliver i den såkaldte restgruppe, der aldrig får en ungdomsuddannelse.
Disse unge har desværre en stor risiko for livslang ledighed, og derfor må vi gøre alt, hvad vi kan for at sikre, at flest muligt af de unge får en uddannelse.
Hvis det skal lykkes for os, skal vi sætte ind over en bred front.
Skolerne skal bidrage, Ungdommens Uddannelsesvejledning skal bidrage – og der er en evaluering på vej – kommunerne skal bidrage, og forældrene skal bidrage.
Vi hilser det velkommen, at vi nu forpligter kommunerne til at tage et større ansvar for, at de unge, som forlader folkeskolen, kommer videre i uddannelsessystemet, bl.a. via et styrket samarbejde med forældrene.
I fremtiden bliver det sådan, at alle forældre til 15-17-årige skal have solid information om det vejledningstilbud, som kommunen giver deres børn, og de mange uddannelsesmuligheder, der står åbne for de unge.
Det tror vi ikke mindst vil være til stor glæde og gavn for mange unge indvandrere og efterkommere, hvor kun ca. 40 pct. i dag gennemfører den uddannelse, de er startet på.
Det er uhyre vigtigt, at der bliver taget hurtigt fat i de unge, når de falder fra eller er ved at falde fra en ungdomsuddannelse.
Også her udvider vi underretningspligten, så også forældrene til de 15-17-årige får hurtigt besked, således at der hurtigt kan sættes ind.
Alt i alt er det her en række gode tiltag, som forhåbentlig vil bidrage til, at flere unge gennemfører en ungdomsuddannelse, men jeg er meget enig med Socialdemokraternes ordfører i, at de her tiltag naturligvis ikke kan stå alene.
Derfor glæder vi os også fra konservativ side over, at der er en række tiltag på vej.
Det er et tema, der fylder utrolig meget i Globaliseringsrådets arbejde, og jeg er sikker på, at der vil komme en række konstruktive tiltag for at sikre, at flere kommer igennem en ungdomsudannelse.
Martin Henriksen (DF), 2006-01-17:
Forslaget skal ses i forbindelse med Dansk Folkepartis indsats for bl.a. at styrke forældreansvaret, give de unge udviklingsmuligheder og undgå, at unge begynder på en kriminel karriere.
Forslaget er et tilbud til de forældre, der ønsker at støtte deres børn i valget af uddannelse.
Hensigten er at sikre de unge en så god indgangsvinkel til arbejdsmarkedet som muligt, og det skal som sagt bl.a. ske via forældreinddragelse.
Det er ingen hemmelighed, at indvandrere og efterkommere mildest talt er fraværende, når det handler om at bidrage til samfundet, både økonomisk og kulturelt, og derfor er det nødvendigt at sætte fokus på problemstillingen.
Dansk Folkeparti har med sin stramme udlændingepolitik skabt et grundlag sammen med regeringen, der gør, at der er basis for, at en integrationsproces kan begynde.
Med dette forslag rækker vi hånden ud til bl.a. indvandrerforældre og understreger, at forældre har et medansvar for deres børns uddannelse.
Undersøgelser har vist, at der faktisk er en vilje iblandt indvandrere og efterkommere til at være aktive i deres børns valg af uddannelse og jobmuligheder.
Nu tager vi dem med på råd og skaber bedre muligheder for den enkelte familie til at træffe fornuftige og holdbare beslutninger i fællesskab og efter ønske fra den unge selv.
Det er Dansk Folkepartis opfattelse og håb, at vi med dette initiativ kan være med til at vende udviklingen, og i fremtiden vil vi forhåbentlig se en større andel af indvandrere og efterkommere på arbejdsmarkedet.
Jeg vil ikke stå her og påstå, at alting bliver godt med det her forslag, men jeg vil dog påstå, at Dansk Folkeparti viser, at vi tager vores ansvar som landets tredjestørste parti alvorligt, og derfor vil vi gerne gøre noget for integrationen.
Men med dette forslag og de tanker, der ligger bag, understreger vi også, at integrationen i sidste ende er op til den enkelte familie og op til den enkelte indvandrer.
Jeg skal understrege, at lovforslaget selvfølgelig også gælder danske forældre og danske unge, men da problemet er størst i indvandrermiljøerne, har jeg valgt at fremhæve dette i talen, og det er jo også som led i en integrationspakke, at lovforslaget kommer.
Dansk Folkeparti støtter lovforslaget og håber, at vi om et par år vil kunne se, at flere indvandrere og efterkommere når igennem et uddannelsesforløb og kommer ud på arbejdsmarkedet, så de kan bidrage til det danske samfund.
Troels Christensen (V), 2006-01-17:
Ganske kort: Vejledning er et utrolig vigtigt værktøj, og det er et vigtigt håndtag i alle de tiltag, man faktisk er i gang med fra regeringens side for at løse problemet.
Et andet håndtag er, at der er taget fat i at skabe en praktisk indgang til uddannelsessektoren, og her håber og tror jeg, der også bliver mulighed for, at flere kan få en uddannelse og dermed skaffe sig et arbejde.
Frank Aaen (EL), 2006-01-17:
Jeg udtalte mig ikke mod vejledning, for
er der nogle, der er faret vild i uddannelsessystemet og er i tvivl om, hvad der er bedst for dem, skal man da hjælpe dem.
Men det er floromvundent at sige, at nu skal vi virkelig hjælpe alle igennem med et forslag til vejledning for 5 mio. kr., når man samtidig har svigtet med hensyn til at skaffe praktikpladser i det private erhvervsliv og stort set har nedlagt skolepraktikordningen.
Det hænger altså ikke sammen, der er ingen sammenhæng mellem det, regeringen rent faktisk gør, og de fine ord, man bruger, når man fremsætter et forslag som dette her.
Troels Christensen (V), 2006-01-17:
Der er altså rigtig mange eksempler på, at de unge og de unges forældre ikke har tilstrækkeligt kendskab til det uddannelsessystem, vi har i Danmark, og her er forslaget altså et af værktøjerne.
Hr. Frank Aaen nævner selv ordet skolepraktik.
Det er et af håndtagene til, at vi får de unge mennesker til at fastholde deres uddannelse, og at folk kommer på rette kurs i forbindelse med at få et arbejde.
Frank Aaen (EL), 2006-01-17:
Nu lyder det, som om løsningen af de problemer, der forhindrer unge i at gennemføre en uddannelse, bare er et spørgsmål om vejledning.
Men vi ved jo alle sammen, at et af de store problemer er, at de unge ikke kan få en praktikplads, enten fordi arbejdsgiverne ikke vil have dem, eller fordi regeringen har nedlagt skolepraktikordningen, som ellers var den ultimative løsning for dem, der var blevet afvist på det private arbejdsmarked.
Er det ikke lidt sniksnak, når hr. Troels Christensen siger, at nu skal vi virkelig have alle igennem, og vi skal bare vejlede lidt bedre, når man samtidig har svigtet så afgørende på et så vigtigt område som at sikre unge en praktikplads?
Troels Christensen (V), 2006-01-17:
Lovforslag nr. L 113 fremsættes i pagt med integrationsplanen »En ny chance for alle«, som Venstre, Det Konservative Folkeparti, Socialdemokraterne og Dansk Folkeparti tiltrådte i juni 2005.
Det er en del af partiernes fælles mål, at især unge med anden etnisk baggrund end dansk skal indlede og gennemføre en ungdomsuddannelse, og at de efterfølgende ikke må droppe ud, som alt for mange jo gør i dag.
Vi taber for mange, og blandt disse er der mange, der enten ikke er født i Danmark eller er børn af indvandrere, der ikke endnu har tilstrækkeligt kendskab til den danske undervisningskultur.
Vi skal sikre, at de forældre, der har børn i alderen 15-17 år, engagerer sig i at sikre, at deres børn ikke falder igennem det finmaskede net, vi nu vil opstille i samarbejde med kommunerne.
Nettet består af vejledning og planlægning i samarbejdet mellem den unge og uddannelsesinstitutionen, Ungdommens Uddannelsesvejledning og ikke mindst forældrene.
Det er vigtigt, at vi markant lægger kræfter i, at forældre til disse unge påtager sig deres ansvar, og at deres børn får mulighed for at udvikle sig og får en god skolegang med henblik på en fremtid på arbejdsmarkedet.
Forældrene skal altså inddrages aktivt i den fase, hvor den unge, der er mellem 15 og 18 år, skal foretage sit valg og planlægge sin uddannelse efter at have afsluttet folkeskolen.
Det er vigtigt, at forældrene skal tage et medansvar for deres børns fremtid, og i denne fase skal Ungdommens Uddannelsesvejledning med rettidig omhu være aktiv med oplysninger til både den unge og forældrene om uddannelsesmulighederne i bred forstand.
Regeringens målsætning er, at mindst 95 pct. af en årgang gennemfører en ungdomsuddannelse.
UU skal aktiveres over for både de unge, der er i risikogruppen, og deres forældre.
Formålet er at sikre en forbliven på det valgte uddannelsesspor, når uddannelsen er påbegyndt, eller medvirke til en omflytning til en anden uddannelsesretning, hvor eleven kan finde sine egne ben og vil have større sikkerhed for at gennemføre.
Venstre er positivt indstillet til forslaget og vil medvirke aktivt til dets vedtagelse.
Thomas Krog (SF), 2006-01-17:
Der er ingen, der er i tvivl om, at den fare, som lurer ved det her forslag, er, at de her testresultater en dag må offentliggøres.
Som også Socialdemokraternes ordfører var inde på, ser vi jo i England, at der i boligannoncer står, hvilken skole man tilknyttes, sådan at de forældre, som har penge nok, kan vælge en skole, hvor gennemsnittet er højt, og så må resten samle sig i mindre attraktive områder.
Med hensyn til det vil jeg godt spørge Dansk Folkepartis ordfører: Vil du garantere, at de her testresultater ikke på et senere tidspunkt kan få lov til at blive offentliggjort?
Charlotte Dyremose (KF), 2006-01-17:
For at tage det første først synes jeg faktisk, det er ret væsentligt, at vi hjælper de svageste i det her samfund.
Jeg synes, det er ret væsentligt, at vi bare alene sidste år ud over satspuljen satte dobbelt så mange penge af til at hjælpe de svageste i det her samfund – dobbelt så mange penge, som SR-regeringen gjorde i de sidste 3 år af sin levetid.
Det er ret betydeligt, og jeg synes, at det, der er væsentligt, er, om vi hjælper samfundets svageste.
Det er det, jeg gerne vil måles på.
Grunden til, at jeg henviser til hr. Henrik Sass Larsen, er, at jeg faktisk synes, at han sætter det lidt i perspektiv.
Problemet er vel ikke, om hr. Martin Lidegaard får to is mere, end jeg gør, fordi det giver ulighed.
Det er rigtigt, det gør det.
Men problemstillingen her, som jeg synes er relevant, er, om vi hjælper de mennesker, der har hjælp behov, og om vi sørger for, at de selv får mulighed for at få et job, uanset om det så er 5 timer om ugen eller det er fuldtid.
Det er den sociale indsats, jeg gerne vil gøre.
Til det sidste: Hr. Martin Lidegaard har forstået mig korrekt.
Tina Nedergaard (V), 2006-01-17:
Lovforslaget, vi nu skal behandle, omhandler en række forskellige aspekter af Statens Uddannelsesstøtte, eller som vi benævner det i daglig tale, SU-systemet.
Forslaget lægger op til implementering af et EF-direktiv, som sikrer, at det danske SU-system ikke lægges under unødigt pres udefra.
Det betyder i praksis, at forslaget sikrer, at borgere fra EØS- og EU-landene ikke kan modtage SU uden 5 års forudgående sammenhængende ophold i Danmark.
Alternativet ville være, at borgere fra disse samarbejdslande ikke alene gratis kunne uddanne sig i Danmark, sådan som det er aftalt landene imellem, men at de også ville kunne oppebære det høje danske støtteniveau.
Dette ville sætte vores gode støtteniveau under pres, hvorfor vi i Venstre klart støtter denne del af forslaget.
Desuden finder vi det også formålstjenligt, at lovforslaget tager højde for, at SU-systemet ad anden vej kan komme under pres som følge af globaliseringen, hvorfor vi også støtter forslagets hjemmel til, at undervisningsministeren kan imødegå en sådan situation.
Vi finder det hensigtsmæssigt, at ansøgere til de videregående uddannelser har den nødvendige faglige ballast til at klare studierne, hvorfor også dette element er positivt.
Det er særlig positivt, at forslaget tager højde for behovet blandt nyankomne danskere, som har brug for supplering til en medbragt eksamen, så de også kan opnå SU.
Forslaget omfatter også regler for godkendelse af private uddannelser som SU-berettigede.
I dag indstiller styrelsen det til ministeren, som så træffer beslutning.
Det forekommer efter vores opfattelse rigtigst, at godkendelsen alene baseres på objektive kriterier, og at disse ikke kan gradbøjes politisk, hvorfor Venstre også støtter denne del af forslaget.
Desuden indeholder forslaget nogle fornuftige forenklinger i forhold til befordringsrabatordningen, og Venstre kan derfor som helhed støtte forslaget.
Charlotte Dyremose (KF), 2006-01-17:
Lad mig starte med det sidste.
Som jeg også var inde på i mit indlæg lige før, synes jeg, det er ret væsentligt, at vi hjælper de mennesker, der har særlig store problemer.
I stedet for at førtidspensionere et menneske, som ikke kan arbejde, kunne man sige: Vi kan se, at du står over for et behandlingsforløb på 3 år, så du får ro i 3 år til din behandling, og så tager vi sagen op igen og prøver, om vi ikke kan få dig ud på arbejdsmarkedet.
Det er nogle af de tanker, vi har gjort os i den konservative folketingsgruppe.
Når jeg så skal gå til det andet, vil jeg sådan set
godt tillade mig at bruge hr. Henrik Sass Larsens ord til at beskrive, hvordan jeg ser på uligheden.
Bistandsklienten i den anden ende af Køge bliver jo ikke fattigere af, at prisen på min bolig stiger.
Lotte Bundsgaard (S), 2006-01-17:
Jeg vil godt spørge Venstres ordfører: Er Venstres ordfører enig med statsministeren, når statsministeren den 14. december i Jyllands-Posten siger, at hvis sindslidende bliver ramt af kontanthjælpsloftet og det giver uheldige konsekvenser, så må man gøre noget ved det?
Eller er Venstres ordfører enig med beskæftigelsesministeren, der under debatten om B 7 siger, at der ikke skal ske nogen ændringer i kontanthjælpsloftet?
Kort sagt: Vil Venstre gøre noget for de sindslidende, der ud over at have deres sygdom også bliver ramt af kontanthjælpsloftet, eller var det bare en gang snak, som Venstres ordfører leverede i sit første svar?
Hans Andersen (V), 2006-01-17:
Hvad angår mennesker med en sindslidelse, som kan have det overordentlig svært, finder jeg det afgørende, at vi hjælper dem både med behandling og med at komme ud på arbejdsmarkedet.
Jeg tror nemlig, det er afgørende, at vi kombinerer behandling og tilbud om job, hvad angår den her gruppe.
Lotte Bundsgaard (S), 2006-01-17:
Nu har vi hørt Venstres ordfører sige, at der ikke er noget fattigdomsproblem i Danmark.
Vi har hørt Venstres ordfører sige, at kontanthjælpsloftet ikke er noget problem.
Så kunne jeg godt tænke mig at fokusere lidt på et problem, der er ved kontanthjælpsloftet, og som statsministeren selv har fremhævet.
Det var vi selvfølgelig glade for, for vi synes, det er et kæmpe problem, at sindslidende bliver ramt på den her måde.
Der er ingen grund til, at de også bliver ramt af kontanthjælpsloftet.
Det var vi så glade for statsministeren sagde.
Desværre gik der kun nogle dage, så havde vi en debat her i Folketinget, hvor beskæftigelsesministeren sagde, at han var uenig med statsministeren i det.
Jeg kunne godt tænke mig at høre Venstres ordfører, om Venstres ordfører er enig med statsministeren, der ifølge Jyllands-Posten den 14. december siger, at der skal ske ændringer i kontanthjælpsloftet for sindslidende, eller om Venstres ordfører er enig med beskæftigelsesministeren, som afviser, at der skal ske ændringer.
Hans Andersen (V), 2006-01-17:
Det er måske ikke den måde, jeg skal forstå det pågældende forslag på, for finansieringen skal jo findes.
Men jeg kunne måske tolke det i retning af, at Det Radikale Venstre støtter op omkring Socialdemokraternes forslag om, at det skal koste penge at gå til egen læge.
Og der kan man sige, at det måske ikke lige præcis er det tiltag, vi skal tage for at hjælpe folk til at få en bedre sundhed.
Charlotte Fischer (RV), 2006-01-17:
Nu har Det Radikale Venstre faktisk stemt for den sundhedslov, som er en del af kommunalreformen, fordi vi mener, der er nogle rigtige principper i den.
Det er rigtigt, at kommunerne får et større ansvar på sundhedsområdet, men at hænge hele sin overfrakke op på den krog og sige, at vi retter hele uligheden i sundheden op ved at give kommunerne et ansvar, når man i øvrigt ikke giver dem nogen penge til at forebygge mere for, virker noget overgjort.
Så jeg vil stadig spørge, hvis man tager et meget konkret eksempel som brugerbetaling i tandplejen, som kommunerne jo altså ikke kan gøre noget ved – det er faktisk noget, vi skal gøre noget ved herinde: Hvordan har Venstres ordfører det med, at der er en klar, socialt skæv profil på voksentandplejeområdet, og at man samtidig så læner sig tilbage i stolen og siger, at man ikke vil røre ved det overhovedet, at den bare må trives i bedste velgående, vi kan ikke gøre noget ved det?
Hans Andersen (V), 2006-01-17:
Med kommunalreformen, som jeg godt er klar over Det Radikale Venstre ikke er en del af, giver vi jo netop – for at vi alle sammen er optaget af, at vi fortsat kan være sunde og raske – nu kommunerne et større ansvar for at forebygge, og det tager de sådan set imod.
Det vil de overordentlig gerne, og det tror jeg faktisk kan være en af nøglerne til, at vi alle sammen kan få det lidt bedre: at nogle gruppers problemer med sundheden kan blive forbedret, fordi kommunerne tager et lokalt ansvar og ønsker at gøre en forskel.
Charlotte Fischer (RV), 2006-01-17:
Når vi taler ulighed, så er det selvfølgelig oplagt at spørge til regeringens boligpolitik, skattepolitik, socialpolitik og en hel masse andre områder, men jeg vil i virkeligheden gerne inddrage et helt fjerde område, som er sundhedspolitikken.
Når nu regeringen gerne vil markere sig som nogle, der tager uligheden seriøst, så kan man jo godt spørge: Hvordan går det med uligheden inden for sundhed?
Og spørger man eksperterne, så går det faktisk ikke specielt godt på den måde, at uligheden er stigende.
De kan fortælle, at med det, de ved, så er dødeligheden f.eks. blandt kortvarigt uddannede mænd stigende, mens den blandt de langvarigt uddannede, højtuddannede er faldende.
Ser man på en københavnsk mand med en lang, videregående uddannelse, så lever han faktisk næsten 7½ år længere end den mand, der kun har uddannelse fra folkeskolen.
Oven i det er der, kunne man sige, brugerbetaling på voksentandplejeområdet, hvor vi i dag ved, at det rammer utrolig socialt skævt.
De, der har kortvarige uddannelser osv., har meget dårlige tænder og har ikke råd til tandlægebehandling, og ikke desto mindre holder regeringen jo fuldstændig hånden over den og siger, at man ikke vil røre ved brugerbetalingen.
Hvilket billede synes Venstres ordfører det tegner af regeringen, når det gælder ulighed i sundheden?
Hans Andersen (V), 2006-01-17:
Nu fremstår det, som om hr. Jørgen Arbo-Bæhr er den eneste, der møder mennesker uden for disse mure.
Jeg møder også mennesker, også kontanthjælpsfamilier, så jeg har sådan set en løbende dialog med kontanthjælpsmodtagere og oplever også, at de til tider kan have det svært.
Det modsiger jeg ikke.
Jeg siger bare, at vi bliver nødt til at holde fast i, at det altid skal kunne betale sig at arbejde, og derfor har vi indført loftet over kontanthjælpen.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-01-17:
Jeg vil godt benytte lejligheden til at invitere Venstres ordfører til at møde de her familier, til at møde en eller flere af de familier – de næsten 17.000 mennesker, som er ramt af kontanthjælpsloftet –
for i stedet for abstrakte formuleringer om, hvad folk efter statistikken burde, skulle, kunne have til rådighed, så er der her tale om nogle familier, som er mennesker af kød og blod.
Derfor vil jeg godt benytte lejligheden: Venstres ordfører, hr. Hans Andersen, må kontakte mig efter denne debat.
Så tager vi ud og møder nogle af de mennesker, det handler om, og så kan vi jo der diskutere: Hvordan får de mennesker det bedre og kommer ud af den fattigdomsfælde, de er havnet i på grund af kontanthjælpsloftet?
Hans Andersen (V), 2006-01-17:
Til hr. Jørgen Arbo-Bæhr vil jeg sige, at jeg jo ikke kan kommentere en konkret families situation, for jeg kender ikke forudsætningerne for, hvorledes og hvorfor familien står i den pågældende situation.
Jeg kan bare konstatere: Reglerne er således, at når man er en familie med to børn og er ramt, som det her påstås, af kontanthjælpsloftet, så har man sådan med de almindelige huslejeniveauer ca. 11.000 kr. tilbage som rådighedsbeløb.
Det er det, jeg kan konstatere.
Det er sådan forudsætningerne for en almindelig familie.
Men jeg kan jo ikke gå ind her og debattere, når jeg ikke kender forudsætningerne, så det vil jeg undlade.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-01-17:
En gang imellem er det svært at tro sine egne ører, og derfor kunne jeg godt tænke mig, at Venstres ordfører uddybede sine bemærkninger angående den kontanthjælpsfamilie, som består af to voksne og fire børn og har 200 kr. om dagen at leve for, og som derfor har meget svært ved f.eks. at holde børnefødselsdag og få købt nye sko.
Jeg hørte Venstres ordfører sige, at svaret fra regeringen var en målrettet indsats over for børnene i daginstitutionerne.
Jeg kunne godt tænke mig at vide og bare få forklaret, hvordan det skulle kunne betyde, at denne her familie får flere penge, at denne her familie får bedre mulighed for at holde en børnefødselsdag, at denne her familie får bedre mulighed for at købe sko til sine børn.
Hans Andersen (V), 2006-01-17:
Jeg synes, at man skal tage de initiativer, der er nødvendige for at hjælpe sindslidende, ikke bare med behandling, men også således, at de kommer i job, så de slet ikke er omfattet af kontanthjælpsreglerne.
Det synes jeg skal være målsætningen.
Det er den indgangsvinkel, jeg har, til at løse det problem.
Martin Lidegaard (RV), 2006-01-17:
Jeg tror, vi får rig lejlighed til at diskutere, hvad vi kan gøre for at bekæmpe uligheden, og der hører jeg jo til dem, der ikke forstår, at regeringen er så berøringsangst i skattespørgsmål, at man ikke virkelig ønsker at gøre det attraktivt at arbejde.
Men det, jeg fisker efter her, er det udgangspunkt, vi har for diskussionen, for det er jo ret fundamentalt for den debat, vi skal have om virkemidlerne.
Anerkender Venstre, at der er et fattigdomsproblem i Danmark, at der er et ulighedsproblem?
Hvor henter Venstre sin statistik fra, når det ikke er fra sine egne undersøgelser, når det ikke er fra sit eget Rådet for Socialt Udsatte?
Og det er jo svært at komme videre i diskussionen, hvis Venstre ikke engang vil anerkende, at der er sociale problemer i Danmark, og at de er stigende.
Hans Andersen (V), 2006-01-17:
Uligheden er jo ikke øget.
Den blev øget gennem 1990’erne, men af de seneste tal, vi har, af det, vi kan forholde os til, fremgår det, at uligheden ikke er øget i det danske samfund.
Vedrørende at hjælpe mennesker: Vi skal sætte ind med konkrete tiltag for at hjælpe – det kan være alkoholikere, det kan være stofmisbrugere.
Det er jo derfor, at vi har gennemført behandlingsgarantier, så man netop som udsat har en rettighed til at komme i behandling, når man melder sig og siger: Jeg har brug for hjælp.
Så har vi altså udstyret disse mennesker med en rettighed til forskel fra, hvad man gjorde i 1990’erne.
Det synes jeg da er en klar forbedring.
Det er et klart initiativ til at hjælpe udsatte mennesker.
Martin Lidegaard (RV), 2006-01-17:
Hr. Hans Andersen brugte en stor del af sin taletid på at opremse de initiativer, regeringen vil tage for at bekæmpe fattigdom og ulighed i Danmark.
Er det udtryk for, at Venstres ordfører i modsætning til statsministeren anerkender, at vi har et fattigdomsproblem i Danmark, og at uligheden i det danske samfund er øget i de sidste par år, ganske som alle de faggrupper og alle de organisationer, der til daglig arbejder på området, siger, og ganske som statistikken viser?
Eller lider hr. Hans Andersen af den samme tabubelagte holdning til spørgsmålet, så han ikke engang vil erkende, at Danmark har et problem?
Hans Andersen (V), 2006-01-17:
Jeg synes, det er meget vigtigt, at vi målretter hjælpen til børn, der lever i familier, der har problemer, eksempelvis ved, som regeringen og Dansk Folkeparti netop har aftalt, at styrke indsatsen for de udsatte børn i børnehaverne.
Der skal gøres en målrettet indsats for at hjælpe de børn, så de kan udnytte deres muligheder og deres evner til at få det bedst mulige liv.