Arne Rolighed (S), 2001-05-23:
I 1950'erne drak danskerne over 14 år ca. 4 l alkohol om året.
Det steg støt frem til først i 1970'erne og har lagt sig på omkring 12 l om året.
Det har nogenlunde været konstant siden med en lille tendens til fald her på det seneste, men det ligger i størrelsesordenen 12 l om året pr. voksen dansker. Siden midten af 1970'erne er der sket en forskydning af alkoholforbruget mellem de forskellige alkoholprodukter. Danskerne drikker i dag mere vin i forhold til tidligere, særlig på bekostning af hård spiritus og i de seneste 5 år også på bekostning af øl, hvor forbruget har været faldende.
Det danske forbrug af alkohol er i nordisk sammenhæng højt, men i sammenligning med de øvrige europæiske lande placerer Danmark sig cirka midti. Langt de fleste danskere drikker alkohol med måde og har et fornuftigt forbrug af alkohol, men 10-15 pct. af befolkningen drikker så meget, at deres forbrug kan være sundhedsskadeligt, og nogle er afhængige af alkohol.
Alkoholafhængighed kan medføre store menneskelige omkostninger i form af sygdom, død og et ødelagt arbejdsliv, som ikke kun rammer den alkoholafhængige selv, men også den nære familie.
Et langvarigt og højt alkoholforbrug kan føre til skade på helbredet som skrumpelever, betændelse i bugspytkirtlen og kræft.
Dødeligheden på grund af alkoholisme, alkoholforgiftning og alkoholpsykose er steget kraftigt siden 1970'erne, både for mænd og for kvinder.
75 pct. af dem, der dør af alkoholrelaterede sygdomme, er mænd.
Et for højt alkoholforbrug kan også give sociale problemer som dårlige opvækstvilkår for børn og problemer på arbejdspladsen, som til sidst kan ende med afskedigelsessag, som igen fører til alvorlige sociale konsekvenser for misbrugeren selv og for familien.
Den samfundsmæssige indsats på alkoholområdet retter sig dels mod at forebygge, at befolkningen drikker for meget, dels mod at hjælpe dem, der er kommet ud i alkolholmisbrug.
Forebyggelse er særlig vigtig i forhold til børn og unge.
På baggrund af, at både danske og udenlandske undersøgelser har vist, at danske unge har europarekord i druk, vedtog Folketinget et forbud mod butikssalg af alkohol til børn under 15 år.
Forbudet blev fulgt op og kædet sammen med kampagner fra Sundhedsstyrelsen rettet mod børn, forældre og skole.
Temaet for kampagnerne var forældreansvarlighed, idet Sundhedsstyrelsen opfordrede forældrene til at tage et ansvar for deres børns brug af alkohol. De seneste undersøgelser fra Sundhedsstyrelsen viser, at butiksalgsforbudet og kampagnerne har reduceret de helt unges forbrug af alkohol med ca. 30 pct. i gennemsnit. På baggrund af denne meget positive erfaring har jeg bedt Sundhedsstyrelsen om at vurdere, om en højere aldersgrænse kan have den samme positive effekt på de 15-18-åriges forbrug, jf. også den diskussion, vi havde for ikke så lang tid siden her i Folketinget.
For den voksne del af befolkningen handler sundhedsfremme og forebyggelse om oplysning om de skadelige virkninger ved et for stort alkoholforbrug.
F.eks. har Sundhedsstyrelsen de sidste 10 år gennemført en alkoholkampagne i uge 40, hvor budskabet hvert år har været, at kvinder højst må drikke 14 genstande og mænd højst 21 genstande om ugen.
Langt de fleste arbejdspladser har i dag en formaliseret alkoholpolitik, som er vedtaget af ledelsen i samarbejde med medarbejderne.
Arbejdspladsernes alkoholpolitik handler dels om, hvorvidt det skal være tilladt at indtage alkohol i arbejdstiden, dels om, hvordan virksomheden og kolleger yder hjælp og støtte til en medarbejder, som har fået problemer med alkohol.
Det er et stort fremskridt, at det ikke længere er et tabu at tale om alkoholproblemer på de danske arbejdspladser.
Når det handler om at hjælpe mennesker, der er kommet ud i et for stort og sundhedsskadeligt forbrug, påhviler det amterne efter sygehuslovens § 16 at stille tilbud om alkoholbehandling vederlagsfrit til rådighed for borgerne.
Samtidig skal behandlingen for alkoholmisbrug kunne finde sted anonymt.
Opfattelsen af, at alkoholisme er en sygdom, har bevirket, at behandlingen gennem mange år fortrinsvis har bestået af antabusbehandling eventuelt suppleret med anden støttemedicin.
Ingen bestemt behandlingsmetode har imidlertid hele tiden vist sig overlegen og effektiv for alle alkoholproblemer.
Derfor er den medicinske metode i stigende grad blevet suppleret med eller afløst af andre behandlingsmetoder, der ud fra misbrugerens individuelle behov tager sigte på at ændre den enkelte misbrugers sociale, psykiske eller bevidsthedsmæssige og hele helbredsmæssige situation.
Kernen i amternes behandlingstilbud er ambulant behandling.
Det gives ved amternes ambulatorier eller socialcentre.
Borgerne kan henvende sig direkte til ambulatorierne og få behandlingen gratis.
Dette følger af sygehuslovens § 16. Endvidere kan alkoholambulatorierne i nogle amter visitere videre til døgnbehandling.
I langt de fleste amter er der ikke ventetid på at komme i ambulant behandling, men der er også amter, hvor ventetiden er for lang.
Døgnbehandling, dvs. permanent ophold i længere eller kortere tid på et behandlingshjem, anvendes af alle amter.
Indlæggelse på behandlingshjem kræver i almindelighed lægehenvisning.
Sygehusloven hjemler frit valg til behandlingshjem, som har indgået driftsoverenskomst med et amt.
Behandlingen foregår på behandlingshjem, som er udsprunget af de private, frivillige foreninger på området som f.eks. Blå Kors Danmark, KFUM's Sociale Arbejde i Danmark eller Minnesota-centrene.
Et par amter har selv døgninstitutioner.
I visse tilfælde betaler klientens hjemkommune for behandlingen på en privat døgninstitution efter lov om social service.
De private døgninstitutioner og Minnesota-centrene modtager ikke kun klienter via det offentlige system.
For de fleste af behandlingshjemmene og særlig på Minnesota-hjemmene opholder der sig også klienter, der enten selv betaler helt eller delvis for opholdet eller får behandlingen betalt af deres arbejdsgiver.
Herudover er der den mulighed, at en misbruger indlægges på sygehus til alkoholafvænning.
Der kan være tale om indlæggelse på psykiatrisk afdeling eller somatisk afdeling.
Indlæggelse på sygehus sker typisk, fordi misbrugeren har behov for behandling for en række andre lidelser - enten psykiske eller somatiske - som også skyldes alkoholmisbruget.
Endelig kan der være tale om behandling hos egen læge.
Behandlingen vil da typisk bestå i antabuskur og samtaleterapi.
Lægen vil som regel også henvise til de øvrige offentlige behandlingstilbud.
Det brogede billede af behandlingsindsatsen har været medvirkende til, at Sundhedsministeriet og Amtsrådsforeningen har nedsat et udvalg, som skal afdække hele alkoholområdet. Der er behov for at få afdækket, hvor mange danskere der reelt har behov for behandling for alkoholafhængighed; der er også behov for at finde ud af, hvilke typer af misbrugere der findes, for at kunne matche behandlingen af den enkelte misbruger; der er behov for at få viden om, hvilke behandlingstilbud der gives i dag inden for det offentlige og private system; og endelig vil det også være godt, hvis vi kunne få afdækket, hvilke former for behandlinger der virker, og hvilke der ikke virker så godt.
Vi ved f.eks. ikke, om ambulant behandling virker lige så godt som døgnbehandling eller omvendt.
Når udvalgets rapport foreligger, vil regeringen fremkomme med sit forslag til en forbedret indsats på alkoholområdet, som også kan omfatte initiativer vedrørende sundhedsfremme og forebyggelse.
Rapporten forventes at være færdig inden den 1. maj 2002.
Forhandling