Ebbe Lundgaard (RV), 1997-11-28:
Først vil jeg takke hr. Ole Donner for, at han påpeger, at der er en risiko for, at der kommer et flertal bestående af V, K og O. Det forstod jeg på ham at det var. For at være sikker på, at jeg forstod det, vil jeg konkludere, at hverken hr. Niels Højland eller hr. Ole Donner kan støtte forslaget.
Det har jeg også forstået.
I øvrigt vil jeg takke de øvrige ordførere for positive bidrag til lovforslaget og sige til fru Ester Larsen, som nu desværre ikke er i salen, men alligevel skal have den bemærkning med på vejen, at det her lovforslag ikke handler om det, som fru Ester Larsen talte om: en udvidelse af de livsvarige ydelser.
Det må have været en lidt overfladisk læsning, som fru Ester Larsen præsterede.
Det handler det overhovedet ikke om.
Det handler om at indføre et igangsætningsstipendium for fortrinsvis yngre kunstnere, og det er noget helt andet. Så vil jeg også gerne kommentere fru Ester Larsens frygt
Det, vi vurderer, er, at administrationen af denne ordning med de mange millioner kroner vil koste et årsværk mere i Statens Kunstfond, og det er alt.
Det, man må tjene yderligere - op til 60.000 kr. -
er ved lønarbejde, altså ved A-indkomst.
Dér laver man distinktionen, og så er alt det andet tilladt ved siden af, for det er et led i det kunstneriske arbejde.
Så skulle det vist være på plads.
Og så til hr. Rechendorff: Jeg vil prøve at løfte sløret for den mystik, der kan ligge i, at det lige bestemt er dette lidt skæve antal.
Da vi i Kulturministeriet i forbindelse med finanslovforhandlingerne fik mulighed for at at omprioritere, efter at vi havde gennemført de pålagte besparelser, valgte vi ud af de reserver, vi har, at satse et sted, nemlig på en udvidelse af Statens Kunstfond. Det er udvidelse af de livsvarige ydelser, som altså ikke kræver lovændring og derfor ikke er til behandling.
Det er en udvidelse af de 3-årige arbejdslegater, og så er det det nye igangsætningsstipendium.
Da vi skulle få det tal til at gå op, starter vi altså med de hundrede og et par og tredive og lander på tohundrede og nogle og halvfjerds - op imod trehundrede - når vi har det fuldt udbygget.
Det er årsagen til, at det er det tal.
Det er altså korrekt, når hr. Rechendorff siger, at vi havde et beløb, og så dividerede vi.
Det kan vi også af og til gøre i Kulturministeriet.
Men der kommer i februar en stor betænkning fra Billedkunstudvalget, som indeholder en række forslag til at forbedre billedkunstnernes område.
Det ser vi på - gerne i tæt samtale med SF også - når forslaget ligger der, og så kan det på sigt føre til ny lovgivning på det område.
Det er også for at forfølge princippet om, at kunstnerne mere skal honoreres for deres arbejde, end at man løfter dem over på sociale ydelser.
Dér vil jeg godt skille de to ting ad, men give tilsagn om, at vi ser meget konstruktivt på det, når det foreligger i løbet af foråret.
Til hr. Bent Hindrup Andersen: Ja, det her er regeringens forsøg på entydigt at sige nej til sikringsordningen.
Den er hermed afvist af regeringen, og vi agter ikke, som jeg gentog under det foregående punkt, at arbejde videre i den retning.
Det er også et forsøg på at fjerne nogle skabende kunstnere fra den gråzone, som hr. Henrik Svane omtalte, så det er et klart budskab.
Sådan er det, og derfor er det ikke noget med en dårlig samvittighed over, at vi ikke gør noget.
Det er et forsøg på at udbygge en politik, hvor alle skabende kunstnere har mulighed for at tjene til livets opretholdelse gennem deres kunst.
Vi mener, det er en fornem måde at starte det på, og vi er selvfølgelig på sigt indstillet på at udbygge det, som det nu kan lade sig gøre.
Men vi er ikke indstillet på at arbejde for en social sikringsordning for kunstnere, og det har jeg i øvrigt også på regeringens vegne meddelt de forskellige kunstnerorganisationer.