runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jette Gottlieb (EL), 1998-06-11:
Nu er der jo ingenting, der er så monotont, at man ikke skal holde øje med detaljerne, og jeg lagde mærke til, at finansministeren var mere åben over for, at der er et problem her, der skal gøres noget, end jeg har hørt før.
Derfor har jeg en forventning om, at der på et tidspunkt kommer et forslag - og jeg gætter på, det bliver i samlingen, som starter til oktober - som kan finde bredere tilslutning end Fremskridtspartiets forslag.
Når jeg tror det, skyldes det, at Fremskridtspartiets forslag rummer flere ting.
Jeg tror f.eks., der er meget bred enighed om at opfatte ministerpensionen som en alderspension og dermed først muliggøre udbetaling af den efter det fyldte 60. år; det synspunkt tror jeg faktisk uden videre kunne vinde flertal.
Derimod vil der være meget forskellige modeller til, hvordan man kan løse det andet problem med dobbeltbetalingen til ministre, og her mener jeg, der skal findes en anden løsning.
Jeg synes ikke, Fremskridtspartiets løsningsmodel er god i den sammenhæng, men jeg tror, at hvis Fremskridtspartiet delte sit forslag op, ville der være mulighed for at komme i hvert fald et lille skridt hen ad vejen i denne runde.
Jann Sjursen (KRF), 1998-06-11:
I Kristeligt Folkeparti er vi meget positive over for Fremskridtspartiets forslag.
Vi kan tilslutte os tanken om, at man først udbetaler ministerpension fra det fyldte 60. år, og jeg synes også, det er vigtigt at se på, hvilke andre hverv man kan beklæde, samtidig med at man får udbetalt ministerpension, herunder medlemskab af Folketinget. Vi kan også tilslutte os tanken om, at aflønning af ministre sådan set ikke så meget er et folketingsanliggende
som netop et spørgsmål, regeringen selv må afklare, og derfor kan jeg sige, at vi i altovervejende grad er positive over for Fremskridtspartiets forslag.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1998-06-11:
Jeg kan så som en variation oplyse, at vi kan henvise til, hvad vi har sagt de sidste fem gange, for så vidt jeg kan se, er det sjette gang, forslaget fremsættes.
Venstres standpunkt er fortsat, at vi gerne vil være med til at se på spørgsmålet om ministerpensionens størrelse og om, hvornår den skal udbetales.
Men sagen skal, som mange andre ordførere har sagt, ses i en større sammenhæng med de muligheder, der er for fratrædelsesgodtgørelse og den samlede livsløn, holdt op imod, hvad andre får, og holdt op imod, at ministre omgående skal frasige sig alle mulige andre embeder, når de tiltræder, og at de kan fyres fra den ene dag til den anden.
Hvis vi kan blive enige om alt det, er vi naturligvis med i Venstre.
Det har bare ikke været muligt at finde en løsning, som yder alle den fulde retfærdighed, men jeg vil da godt udtrykke ønske om, at vi kan gøre det, måske i næste folketingssamling.
Arne Melchior (CD), 1998-06-11:
Jeg vil dog lige minde fru Kirsten Jacobsen, som skruer sig højt op i denne sag - og det har hun al ret til, og jeg ved også godt, det er meget populært at gøre det - at jeg har ikke lavet de ordninger, som er gældende i dag, men jeg har selvfølgelig et vist medansvar for, at de ikke er blevet rettet i mellemtiden.
Men det hele skal jo ses i en større sammenhæng, og det er altså således, at når en person påtager sig at være minister, skal vedkommende afgive enhver anden opgave og må ikke engang sidde i bestyrelse eller lignende i noget forhold.
Hvis man, når man ophører med at være minister, er i offentlig tjeneste, får man jo ingen ministerpension, og man har heller ikke så svært ved at komme i job igen, for man mister ikke sit job og sin anciennitet på grund af ministerjobbet.
Men hvis man er fra den private sektor, er det, alt efter alder og hvordan omstændighederne omkring ens ophør som minister nu måtte være, altså ikke helt nemt at blive anbragt.
Der er masser af stillinger, som den pågældende kunne være meget egnet til, men som man i det private erhvervsliv ikke ønsker at ansætte en eksminister i.
Når de afgår fra det pågældende job, vil man ikke ansætte dem som lagerchef eller kontorchef i et andet firma eller det samme firma, og direktørstillingen er optaget i mellemtiden, så der er et problem.
Det skal også ses i denne sammenhæng.
Det skal også ses i sammenhæng med, at ministerlønningerne i Danmark er rekordlave, og at der her altså må være en kende kompensation.
Finansministeren i dette land tjener mellem en fjerdedel og en tiendedel af, hvad et antal bankdirektører tjener, skønt finansministeren så sandelig ikke har mindre ansvar eller mindre beløb at skulle jonglere med.
Derfor er det altså ikke helt så enkelt - jeg vil næsten sige babyagtig enkelt - som fru Kirsten Jacobsen fremstiller det, altså som om der sker en stor uret mod andre mennesker på grund af de ordninger, der her er tale om.
Det er jo meget sjældent, at vi har ministre på 30 år.
Jeg ved godt, det er sket, og at der for tiden også er en enkelt eller halvanden sådan, men det er altså ikke noget, der har kostet staten eller skatteyderne ret mange kroner.
Og når man tænker på, hvordan de har arbejdet alt for billigt, mens de var ministre, og hvad det har betydet af afsavn - også senere hen i deres liv - synes jeg, det sætter tingene bedre på plads end den som sagt forenklede fremstilling, vi fik før.
Mogens Lykketoft (S), 1998-06-11:
Jeg takker for tilslutningen til forslaget fra et stort flertal.
Det er jo også sædvane, at de aftaler, vi laver med hjemmestyret, kan få tilslutning, og der er jo heller ikke noget dramatisk i at fortsætte med det bloktilskud, som vi har haft i de senere år.
Hr. Keld Albrechtsen spurgte til sidst om, hvad vi har diskuteret med Grønlands hjemmestyre om deres bygningsrenoveringsproblem, herunder skolerne.
Her er det jo fremgået af bloktilskudsforhandlingerne, at man har rejst det over for os, og vi har indtil videre aftalt, at danske myndigheder medvirker til at gennemgå bygningsmassens standard.
Jeg er helt overbevist om, at Grønlands hjemmestyre meget gerne på et senere tidspunkt vil diskutere en bygningsrenoveringsfond eller lignende og selvfølgelig også gerne så bidrag fra Danmark, men det er altså ikke aktuelt i dette øjeblik at diskutere dette.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-06-11:
Jeg synes ikke, det er spor babyagtigt, men jeg synes heller ikke, det er så enkelt, og jeg synes heller ikke, det er et så lille problem, som hr. Melchior vil gøre det til.
Må jeg ikke minde hr. Melchior om, at dette Folketing har jo vedtaget - også med hr. Melchiors stemme - at indføre en sådan ordning med, at pensionen udbetales ved det 60. år, altså ved pensionsalderen, for landets borgmestre, uanset hvor længe de har været borgmestre, og uanset hvilken stilling de har haft.
Det havde hr. Melchior ingen problemer med at stemme for, og det er nøjagtig det samme, vi nu foreslår, når det drejer sig om ministre.
Men vi har jo en tradition for i Danmark, at ministre samtidig er medlemmer af Folketinget, og det giver jo et lille løft - hvor uanseligt det i hr. Melchiors øjne end måtte være - til den meget lave ministerpension, så de fleste af dem runder en god million.
Dette tillæg som folketingsmedlem får man jo, uanset om man rent faktisk er medlem af Folketinget eller ej,
det er der jo sørget for i den såkaldte lex Philip-ordning. Men jeg vil slet ikke afvise, at ministre skal have en ordentlig løn, og jeg er enig med hr. Melchior i, at når ministre skal afsige sig alle andre hverv, kan man godt bringe nogle i en kedelig situation, når de slutter med at være minister ganske kort tid efter, at de er tiltrådt.
Jeg er sådan set enig med hr. Melchior i, at det er måske heller ikke rimeligt, og det er der måske god grund til at gøre noget ved.
Det kan da godt ske, at de 2 års ventepenge, ministre får i dag, ikke er tilstrækkelige, og det kan da også godt ske, vi skal til at skelne imellem, om en minister har været ansat i den offentlige sektor eller i den private sektor.
Men jeg synes egentlig ikke, det er rimeligt, at en minister, som går fra at være minister over til at blive medlem af Folketinget - og det er dog en eller anden form for offentlig tjeneste - også kan hæve sin ministerpension.
Der er mange urimeligheder, men vi kunne starte med det helt åbenbare.
Forslaget her er ikke fremsat for at drive hetz mod nogen.
Jeg har oven i købet sagt, at der kan være ting og sager, som måske ikke er helt hensigtsmæssige, og dem vil vi også være villige til at se på.
Men min hovedpointe er, at et princip om, at pension er noget, man får, når man når pensionsalderen, bør vi kunne blive enige om at få vedtaget.
Om vi så kan få vedtaget at rette op på nogle andre urimeligheder bør vel ikke afholde os fra at starte med det, vi allerede er enige om, og jeg synes ærlig talt - og lad det så være min afsluttende bemærkning - at når et meget stort flertal af dette Tings gruppeformænd den 3. februar 1964 kan skrive, at de mener, man bør starte med at gøre noget, så er det altså ikke for tidligt, man begynder at trække i arbejdstøjet og viser befolkningen, at man altså også mener det, man skriver, at det ikke bare er ren retorik.
Det er egentlig det, der er grunden til, at vi bliver ved med at fremsætte forslaget, og jeg kan bare sige, at det gør vi, indtil der kommer noget frem.
Søren Hansen (S), 1998-06-11:
Uden ændringer går det ikke, og for den sags skyld kan det heller ikke køre.
Selv Jernbanemuseet må hele tiden undergå ændringer og moderniseringer for at leve op til nye muligheder og nye krav.
Hvis man ikke er i stand til at ændre sig, går tingene i stå
, og hvis man et øjeblik forestillede sig den situation, at DSB ikke havde tilpasset sig og ændret sig teknisk, økonomisk, strukturelt osv., ja, så var tingene ikke gået.
Så var de gået i stå.
Ikke alle ændringer er nødvendigvis af det gode, men jeg føler mig temmelig sikker på, at de ændringer, vi her står med, vil skabe bedre og mere effektive forhold for jernbanedriften i Danmark til gavn for trafiksikkerheden, til gavn for miljøet og til gavn for de masser af mennesker, der ikke er udstyret med egen bil.
Uden de ændringer, vi gennem de seneste år har gennemført, når det drejer sig om strukturen og nedsættelse
af bestyrelse og adskillelse af baneoperatører osv.,
føler jeg mig sikker på, at vi ikke havde opnået den lange række af klare forbedringer, vi har kunnet konstatere gennem den seneste tid.
Jernbanedriften er blevet hurtigere, mere miljøvenlig og langt mere kundeorienteret, end vi har oplevet tidligere.
Men vi skal videre, og derfor dette forslag, som giver en klarere adskillelse mellem DSB og staten og også sikrer DSB handlefrihed og en mere forretningsorienteret, mere effektiv drift.
Der bliver lige konkurrencevilkår for DSB og andre operatører på de danske skinner, og det anser jeg for at være vigtigt.
Med forslaget får DSB og DSB S-tog A/S desuden friere rammer, når det gælder om at finde lånemuligheder, og økonomisk struktur til at sætte ind på nye satsningsområder.
Jeg tror, vi med de foreslåede ændringer får et bedre grundlag, når vi inden længe skal i gang med nye rammeaftaler, som efter vores mening skal skabe bedre muligheder for, at jernbanen kan stå sig langt, langt stærkere i konkurrencen med den transport, der foregår på landevejen.
Vi går efter løsninger, der kan skabe endnu sikrere, endnu mindre forurenende og endnu mere elegante og effektive løsninger for jernbanetraporten.
Vi har set, hvad vi kan, når vi ellers tager os sammen.
Den faste forbindelse har betydet et kvalitetsløft af dimensioner, og det har illustreret, at jernbanedriften har vist sig at kunne langt, langt mere, end mange havde troet.
Det bidrager forslaget til, og derfor har det vores støtte.
Kaj Ikast (KF), 1998-06-11:
Vi er nu kommet så langt, at dette forlig, som jo er ret bredt lavet i dette Ting, skal udmøntes i lov.
Og samtidig etablerer vi en selvstændig virksomhed, og vi lader DSB S-tog i forlængelse af debatten i går blive et selvstændigt aktieselskab, hvad jeg synes er meget positivt.
Jeg vil gerne sige, at det også har været nødvendigt, at vi har fået den opstramning, for DSB har mistet kunder i en meget lang årrække.
Nu kommer Storebæltsforbindelsen og viser, at der er et kundebehov, der vil bruge den kollektive trafik, hvis mulighederne er gode nok.
Og vi vil se, at når Øresundsforbindelsen er færdig, vil der komme endnu bedre muligheder både for gods- og persontrafik.
Derfor er det meget nødvendigt, at man er klar til at tage imod disse mange mennesker, der kan komme og blive transporteret med kollektiv trafik.
Ellers falder det fuldstændig fra hinanden.
Jeg vil gerne ved behandlingen af denne lov sige, at man skal være bedre forberedt til Øresundsforbindelsen, end man var ved Storebæltsforbindelsen.
Jeg synes, det er en stor glæde også, at der kommer et udbud af persontrafik - godt nok kun 15 pct., det synes jeg ikke er meget - men den overgangsløsning, vi kører indtil år 2002, så der kommer dette udbud og dermed en konkurrence også på persontrafikken, får mig til at se det, som om alle nu skal oppe sig og give den bedst mulige service, og den forståelse - det så vi jo netop i HT, da vi gennemførte det - gav dette løft både for passagerer og for firmaet.
At godstrafikken pr. 1. januar 1999 bliver gjort fri og da er fri til at gå ind og konkurrere, synes jeg er glædeligt. Så lad dem komme ind, der har lyst til det, og så lad os se, om det kan lade sig gøre.
Vi mangler nok en beskrivelse i lovforslaget her, men vi har jo i aftalen de miljøundersøgelser, der nu skal gennemføres, hvor vi får konstateret, hvor jernbanerne er mere miljøvenlige end de øvrige trafikformer, for det er jo ikke automatisk alle former for jernbanetrafik, der er mere miljøvenlige end f.eks. persontrafik i bus eller lastbiltrafik.
Nu skal vi have de undersøgelser gennemført, så alle disse postulater, der har kørt i dette hus, bliver sat på plads, og vi derefter har noget realistisk at køre videre med i fremtiden, også dér, hvor vi skal ind og give miljøtilskud til eventuelt mere miljøvenlige trafikformer.
Men disse undersøgelser vil vi have lagt på bordet først, således at vi virkelig kan tage en kvalificeret stilling.
Vi går ind i denne debat og denne lovgivning med meget klar vilje til at få det gennemført hurtigst muligt og få det bakket op og give ministeren det værktøj til at køre videre.
Klaus Kjær (DF), 1998-06-11:
Forslaget om udskillelse af DSB som en selvstændig virksomhed i form af et aktieselskab er et skridt i den rigtige retning, men man skal gøre sig klart, at der med forslaget ikke er tegn på, at regeringen ønsker en egentlig privatisering.
Hvis formålet med forslaget imidlertid alene er at unddrage Folketinget og offentligheden mulighed for at kontrollere virksomheden på en sådan måde, at beslutninger reelt lægges over til Trafikministeriet og den ni mand store bestyrelse, altså en 100 pct.-bemyndigelse, uden om offentlighedslovens og forvaltningslovens regler, kan Dansk Folkeparti ikke medvirke.
Fru Margrete Auken var inde på spørgsmålet omkring offentlighed osv., og der er da også nævnt visse bestemmelser omkring offentlighed og forvaltningsloven i loven om DSB's udskillelse, men det er jo med modifikationer.
Det er kun for visse anliggender, disse to love fortsat skal gælde.
Det er således en klar forudsætning for Dansk Folkepartis medvirken til forslaget, at der indbygges en bestemmelse, som sikrer, at aktierne udbydes til salg på almindelige markedsvilkår.
Kun derved vil man fremover kunne sikre DSB's jernbanedrift på lige konkurrencevilkår med andre interesserede transportører.
Hvis det ikke bliver tilfældet, er forslaget ikke nogen gevinst efter Dansk Folkepartis opfattelse, og så vil vi nok snarere foretrække, at DSB fortsætter på uændrede vilkår med den grad af offentlighed, som den nuværende lovgivning giver mulighed for.
Dansk Folkeparti vil i forbindelse med udvalgsarbejdet arbejde på en sådan egentlig privatisering gennem udbydelse af aktier til salg.
Så tror jeg godt, hvis man kan komme
igennem med en sådan ændring, at det kan blive et ganske fornuftigt forslag, som Dansk Folkeparti kan støtte.
Arne Melchior (CD), 1998-06-11:
Det haster jo også en smule.
Vi har kun to uger og en dag, til Folketinget afslutter denne samling, så det kommer til at gå stærkt, men det kan det altså også, fordi det er grundigt forberedt og gennemforhandlet. Jeg skal sige til Dansk Folkepartis ordfører, at tanken om at udbyde aktierne i et sådant selskab, som skal påtage sig en række samfundsmæssige opgaver, som er underskudsgivende, tror jeg ikke han får succes med.
Tænk, hvis man virkelig gjorde det.
Så ville Dansk Folkeparti i hvert fald kunne opleve en gigantisk fiasko.
Der ligger altså som sagt en lang række opgaver, som samfundet pålægger dette selskab, og som selvfølgelig gør private investorer langt mindre interesserede i den fremgangsmåde, som Dansk Folkeparti her foreslår.
Men jeg håber, det lykkes i udvalget at få behandlet sagen så hurtigt, at vi kan nå igennem tredje behandling inden månedens udgang.
Klaus Kjær (DF), 1998-06-11:
Jeg hører hr. Arne Melchiors udtalelser, som om man fra CD's side ikke ønsker at opfylde lovens formål, nemlig at DSB
fremover skal drives som en forretningsmæssig virksomhed, men at CD fortsat vil gå ind og støtte DSB på de underskudsgivende områder.
Ole Donner (DF), 1998-06-11:
Jeg vil godt sige til hr. Arne Melchior, at det er fuldstændig rigtigt, at der er fiaskoer inden for DSB.
Det oplever vi næsten daglig.
Men at det skulle være til hinder for, at man kunne sælge aktierne, er jo ikke rigtigt.
Vi er i Dansk Folkeparti enige i, at f.eks. sejlads til øerne og trafik i de tyndt befolkede områder er noget, vi har en forpligtelse til at klare, men det kunne jo godt udliciteres, sådan at man siger, at de, der vinder en sådan licitation, er dem, der skal have det færreste antal kroner i tilskud.
Aase D. Madsen (DF), 1998-06-11:
Jeg er da ked af at høre, at hr. Arne Melchior bedømmer aktieudbud som en fiasko, for jeg vil tilslutte mig det, hr. Ole Donner sagde, at selvfølgelig kan man da udbyde enkelte dele af DSB i aktier.
Så vil jeg gerne sige til hr. Arne Melchior, at professor Zeuthen, formand for Transportrådet, i Jyllands-Posten i dag har udnævnt hele den lovgivning, som hr. Arne Melchior udtaler sig så positivt om, til en stor fiasko.
Vi kunne godt tænke os at vide, om Transportrådet ikke er noget, som kan gøre bare lidt indtryk på CD's indstilling til denne lovgivning.
Arne Melchior (CD), 1998-06-11:
Det er kun for at bringe tingene på det rette med millionen.
Der er altså langt til millionen fra den gage, en minister har, inklusive folketingsvederlaget.
Jeg ved selvfølgelig udmærket, at i ministergagen er folketingsvederlaget indregnet, enten vedkommende er medlem af Folketinget - hvad de fleste dog er - eller ej.
Det ved jeg godt, og det var indeholdt i det, jeg sagde, at en finansminister tjener mellem en fjerdedel og en tiendedel af, hvad et antal bankdirektører og andre chefer i erhvervslivet tjener.
Og med de gyldne håndtryk og de direktørpensioner, der er gældende i dette land, vil jeg bare høfligt og ikke på egne, men på andres vegne - jeg er faktisk fyldt 60, sig det
til nogen
, lad det blive mellem os - sige, at jeg synes, den hetz, der drives, er urimelig.
At der skal kunne tales om det, er helt klart, og jeg sagde også i min ordførertale, at vi er klar til at drøfte det i Udvalget for Forretningsordenen og med Folketingets Præsidium.
Men det skal bare ikke udbasuneres over for folket, at vi sidder herinde og forgylder hinanden, for det gør vi ikke.
Villy Søvndal (SF), 1998-06-11:
Det sker nogle gange i en politisk debat, at perspektivet fortaber sig i forhold til mindre spørgsmål.
Det synes jeg måske det gør i dag.
Det afgørende er jo, at forslaget er udtryk for et ganske stort socialpolitisk gennembrud, som jeg godt vil kvittere over for socialministeren for.
I virkeligheden er det også et udtryk for, at tålmodighed indimellem belønner sig. Vi har fra SF's side i årevis foreslået, at vi fik en klageadgang i form af et uvildigt organ, der fik mulighed for at se, om der var truffet afgørelse om en rimelig behandling i enkeltsager.
Det første gennembrud kom med den nye
servicelov
Der fik alle under 67 år mulighed for at anke kommunens afgørelse til et uafhængigt organ, det sociale nævn.
Jeg røber vist ikke nogen hemmelighed ved at pege på, at det var et centralt ønske fra SF's side.
Desværre kom vi ikke længere dengang.
Vi havde et ønske om dengang at få mennesker over 67 år med for at undgå den situation, der blev resultatet af det, nemlig at vi kommer til at behandle folk forskelligt.
Men det var der som sagt ikke mulighed for.
Det lykkes så nu, og det er et afgørende vigtigt gennembrud.
Tilbage er så en diskussion om, hvordan vi gør det bedst, og der er valget mellem to hovedmodeller.
Den ene model er socialministerens nuværende forslag, og i den anden model bevarer man klagerådene som første instans med mulighed for at anke til det sociale nævn.
I SF er vi tilhængere af den sidste model.
Det kommer næppe overraskende, det har vi også givet udtryk for undervejs, det vil vi arbejde for i udvalget også bliver virkelighed.
Vi har to grunde til det.
Den ene er, at de har været i gang i halvandet år.
Vi synes ikke, det er rimeligt at kvittere for veludført arbejde ved at sige: Tak for indsatsen, vi afskaffer jer.
De fleste klageråd er jo valgt for en 4-års-periode, og f.eks. om 1 ½, om 2 år kan vi vurdere, hvilket af systemerne vi synes tjener bedst.
Det er vi meget indstillet på i SF.
Jeg vil også sige, at det ser ud til, at nogle sager faktisk løses i det første niveau, og i de tilfælde er der efter vores opfattelse ikke nogen grund til at bureaukratisere det yderligere.
Jeg synes i virkeligheden, at det er udtryk for - jeg har også læst Kommunernes Landsforenings forskellige indstillinger til det her - at Kommunernes Landsforening har vredet armen meget rundt på socialministeren.
Det synes jeg aldrig er pænt, når folk udefra gør det, og så slet ikke, når Kommunernes Landsforening gør det.
Der synes jeg Folketinget skal have robusthed til at beslutte selv og helt uafhængigt af armvridningsforsøg af den type.
Jeg forstår i øvrigt ikke, at Kommunernes Landsforening gør det, men det må de jo diskutere internt.
Men som sagt, vi er positive over for forslaget med at lave et egentligt ankesystem som den store vision og vil også godt kvittere over for socialministeren for, at hun fremkommer med forslaget.
Vi har et enkelt hjørne, der hedder, hvordan indretter vi det her bedst.
Der vil vi enten selv komme med et forslag, eller også vil vi bede socialministeren om teknisk hjælp til at lave et ændringsforslag.