Steen Gade (SF), 1998-06-18:
Jeg tager altså ikke ordet, fordi jeg er blevet provokeret og vil sige noget slemt til ministeren, vil jeg gerne sige.
Nej, jeg vil faktisk tage imod den fremstrakte hånd i stedet, for det er sådan, jeg hører det.
Og hvis vi er enige om, at det er godkendelsesordninger inden for udvalgte områder og altså ikke alt, der skal godkendes, og hvis vi er enige om, at det er et redskab, som vi også skal arbejde med, så synes jeg, vi har fået noget ud af den diskussion.
Og så ser jeg frem til den drøftelse, vi får i udvalget, og den afklaring, der kan ske i løbet af sommeren gennem spørgsmål og svar.
Og jeg vil også annoncere, at det i hvert fald er min indstilling, at vi skal bruge efteråret til en meget stærk offensiv på kemikalieområdet, og det kan jeg høre at mange partier støtter.
Jeg vil sige til beroligelse for de ordførere, der har beskæftiget sig med, hvordan de skulle stemme ved den afgørende afstemning om dette forslag, at det ikke er et forslag, SF kræver til afstemning i denne folketingssamling.
Vi syntes, at vi ville starte den diskussion i Folketinget med et samlet udspil.
Jeg skal sige tak til de mange ordførere, der har været positive over for grundtanken i forslaget - det var de fleste - nemlig det, at vi skal gøre en forstærket indsats for at nedbringe kemikalietrykket.
Det var der jo bred enighed om blandt ordførerne her.
Jeg skal i svarene til de enkelte ordførere komme lidt nærmere ind på meldingerne fra de enkelte partier.
Fru Lis Greibe fra Socialdemokratiet meldte, at Socialdemokratiet vil stemme imod.
Dertil vil jeg sige, at det ikke bliver i denne samling, og så kan vi se, hvordan det går i næste samling, når vi får en drøftelse også på baggrund af regeringspapirer.
Men jeg vil godt sige til Socialdemokratiets ordfører, at jeg håber da, at regeringens papirer, som ministeren vil fremlægge, også i høj grad vil indeholde en lang række af de elementer, der er i det forslag her.
Det må vel være sådan, som også fru Vibeke Peschardt nævnte om regeringsgrundlaget, at elementerne i det mindste må være med.
Så langt må vi jo være enige, regeringssiden og os, på det punkt.
Jeg er lidt ked af, at vi ikke skal have en debat om de konkrete initiativer fra Socialdemokratiets side, men o.k., det kan vi så klare gennem spørgsmål i løbet af sommeren og i den drøftelse, som vi ser frem til.
Til hr. Jens Vibjerg vil jeg sige tak for de positive bemærkninger til forslaget og den grundtone i meldingen, som jeg opfatter som meget positiv.
Jeg ser bort fra det dér med, at vi skulle være specielt inspireret af V og K osv.
Men hvis hr. Jens Vibjerg mener det, som han har sagt her fra talerstolen, mener jeg faktisk, at vi har mulighed for at blive enige bredt i Folketinget om en forstærket indsats på områder, hvor vi i dag ikke har en indsats.
Det er jo pointen.
Husholdningsområdet kunne være et område, hvor vi kunne gå meget hårdere til den, også meget hårdere, end ministeren har lagt op til - endnu i hvert fald, for det kan jo komme hen over sommeren - og det kunne også ske på tekstilområdet osv. Så jeg skal kun melde, at på belastningsindeks er vi ikke enige, men jeg synes, der var en interessant bemærkning om, at man skulle lægge afgift på det hele efter et belastningsindeks.
Det er en overvejelse, jeg selv gør mig.
Det er et stort initiativ i en grøn skattepolitik, og jeg synes faktisk, at det var værd at få en diskussion om.
Tak til fru Henriette Kjær, der vil se positivt på forslaget.
Selvfølgelig kan man ikke være enig i detaljerne, men tak for, at der var meldinger på detaljerne. Dansk Folkeparti og Fremskridtspartiet var bange for, at erhvervslivet ikke fik råderum med dette forslag, og jeg skal også sige, at de får bestemt mindre råderum, end de har i dag.
Men en af fejlene, som jeg håber at et stort flertal i Folketinget er enig i, er, at de har for stort råderum.
Det kræver både en national strategi og en international strategi, og det er et svar til hr. Søren Kolstrup.
En national strategi gør det ikke, men en national strategi er nødvendig, og en national strategi indeholder også klare elementer af, hvad vi skal internationalt.
For når miljøministeren nu kunne prale af sin indsats forleden dag med hensyn til formuleringen af en progressiv reduktion af kemikalietrykket, så er det da, fordi vi også i det her Folketing i årene, der er gået forud, har lagt en linje, der var både national og international, og som kom til udtryk i det hårde arbejde, som nogle af os kørte, og som ministeren førte igennem i Esbjergdeklarationen.
Det er jo en dansk indsats, og det er en dansk indsats, der først og fremmest er gjort af NGO'ere i Danmark, men også internationalt, og som så er ført ind i Folketinget - og i al ubeskedenhed kan jeg sige, at det er mig, der har ført det ind i Folketinget - og så er det blevet til en regeringspolitik, og så har vi fået Nordsødeklarationen.
Så der må nødvendigvis være et samspil mellem international og national strategi her. Og når hr. Søren Kolstrup spørger til gruppeklassificeringen, og om det tema skal behandles nationalt eller overnationalt, vil jeg sige, at gruppeklassificere 100.000 stoffer klarer vi ikke i Danmark alene; det må vi lave aftaler med andre lande om.
Og mest oplagt er det jo, at Sverige tager sig af nogle stoffer, Danmark tager sig af nogle andre stoffer og tyskerne tager sig af nogle tredje stoffer. På den måde har vi så taget hul på gruppeklassificeringen, og det skal ske på grundlag af den forsigtighedstankegang, som et flertal i Folketinget tidligere har bakket op, at man siger, at inden for en gruppe er et bestemt stof det farligste, og så bliver de øvrige stoffer indrangeret på samme linje som det farligste, medmindre virksomheden kan bevise, at de ikke er så farlige som det farligste stof.
Hvis den tankegang kunne komme igennem i EU, ville vi virkelig for alvor kunne slå igennem.
Det lille spørgsmål om Teknologirådet vil jeg svare lidt bredere på, end spørgsmålet var formuleret, og sige, at jeg synes, Miljøudvalget skulle overveje at bruge høringsinstrumentet og samarbejde med Teknologirådet både i forbindelse med det her forslag og i forbindelse med ministerens udspil om kemikalieområdet, for jeg mener, at vi skal gøre hele kemikaliediskussionen til den afgørende efterårsdiskussion, når Folketinget starter efter sommerferien.
Og så mine sidste betragtninger til ministeren: Jeg er glad for de generelt positive meldinger, og jeg er enig i det, ministeren har sagt om det internationale, og vi er enige om, at indsatsen skal styrkes.
Men det, jeg blev skuffet over, var, at ministeren ikke kommenterede de andre elementer i forslaget.
Nuvel, det kan vi måske ikke komme længere med i dag, men det er jeg skuffet over, og det synes jeg ministeren godt kunne have gjort, for ministeren må jo have nogle overvejelser i den retning, eller rettere sagt: Det ved jeg, for anderledes kan det jo ikke være, når man ser på regeringsgrundlaget.
Men det, som vi er nødt til at tage en diskussion om - og jeg begynder den altså her - handler om det, som jeg var oppe at tage en kort bemærkning om, nemlig om positivlister på nogle »udvalgte anvendelsesområder«, som der står i vores forslag, for jeg forstår faktisk ikke, at husholdningskemikalier ikke er et sådant område.
Hvad med LAS?
Og hvad med nonylfenolerne?
Var det ikke fornuftigt at få dem ud?
Det vil ministeren sikkert sige ja til, men var det så ikke også fornuftigt at have et bestemt område, hvor man siger: Her skal de godkendes?
For her er ikke 1.000 midler, nej, her er kun 15 midler, og så må industrien producere de bedste midler inden for de 15. Og hvad med elektronik?
Vi har f.eks. en diskussion om de bromerede flammehæmmere, som man bruger i elektronik.
Var det så ikke rimeligt, at der var klare regler for, hvad man måtte putte ind i elektronik, som derefter som affald ryger rundt i resten af miljøet? Og de imprægneringsmidler, der er i importerede tekstiler, f.eks. PCP og azofarvestoffer.
Her er svenskerne i gang med at lave en strategi, og det vil da være noget, som jeg synes vi skal gå efter.
Og jeg tror altså ikke, vi kun skal gå efter frivillige aftaler med industrien, og jeg tror ikke, vi kan nøjes med at satse på flere anmeldelsesordninger og på at give virksomhederne mere ansvar.
Men det betyder jo ikke, at jeg afviser det.
Jeg vil gerne være med til at give virksomhederne større ansvar, og jeg vil gerne være med til at lave de ordninger bedre, men ligesom vi har positivlister for pesticidområdet og for visse dele af kosmetikområdet, kommer vi ikke uden om også at lave positivlister for nogle af de områder, der har med industrien at gøre.
Og så må industrien pibe akkurat lige så meget, som landbruget har pebet; det ville jeg synes var udmærket, men jeg synes i hvert fald ikke, vi skal stikke halen mellem benene og ikke turde tage et opgør med industrien, også selv om det kan blive svært.