Brian Mikkelsen (KF), 1999-04-29:
Om ikke andet kan man sige, at der kommer én god ting ud af denne her debat: at man får diskuteret den blandede landhandel, der er ved, at man har uddannelsesinstitutioner placeret både i Arbejdsministeriet og i Undervisningsministeriet, kompetencegivende uddannelse og voksenefteruddannelse blandet rundt i flere forskellige ministerier.
Jeg synes også, man skal have for øje, at selv om intentionen bag SF's forespørgsel her er rimelig nok: at der er problemer på produktionsskolerne, at der er problemer på daghøjskolerne, så er årsagen til, at man fik vedtaget de her ting i forbindelse med finansloven, jo også klar nok: at man var nødt til at være økonomisk realistisk, at der var en kolossal søgning til både daghøjskoler og produktionsskoler, en overskridelse af, hvad skal man sige, normeringerne for daghøjskolernes vedkommende med 40 pct. og for produktionsskolerne med 30 pct.
Og det er ting, man selvfølgelig bliver nødt til at diskutere, for tingene koster penge, og de skal også finansieres. Jeg vil heller ikke lægge skjul på, at vi jo er en del af finanslovforhandlingerne og finanslovaftalen, og på den måde står vi jo selvfølgelig bag de ting, der er vedtaget med hensyn til både produktionsskoler og daghøjskoler.
Men der var store diskussioner forligspartierne imellem, og der er stadig væk diskussioner om, hvordan man udmønter nogle af de her ting.
Rapporter fra SFI, Rigsrevisionen og DTI viser, at systemerne og ressourcerne bruges forkert.
Det nuværende system er meget bureaukratisk, meget stift, og det har ført til et omfattende ressourcespild.
Det kan man konstatere ved at tage ud og besøge de forskellige skoler, hvor man nogle gange laver de samme ting, og hvor der i hvert fald ikke er koordinering imellem dem.
Problemet er bl.a., at meget få personer kan finde rundt i det enorme antal uddannelser og kursusudbydere, så man nogle gange sender folk af sted på forkerte kurser, og at der er stort sammenfald mellem kursernes indhold.
Forskellige støtteordninger bidrager også til forvirringen, økonomistyringen er bureaukratisk, og man savner sammenhæng mellem pris og kvalitet af uddannelserne.
Og det er klart, det, vi taler om nu - specielt den måde, som produktionsskoler samler op, AMU-system - spiller
en vigtig rolle i bestræbelserne på at sikre, at flest muligt får en uddannelse, men også at man sikrer et fleksibelt arbejdsmarked, hvor arbejdsstyrken har de kvalifikationer, som arbejdsmarkedet har brug for.
F.eks. produktionsskolerne gør, at man kan forbedre produktiviteten og også muligheden for at udnytte de ressourcer, som alle mennesker har. Jeg vil sige - det har vi også diskuteret lidt her i dag - at regeringsgrundlaget indeholdt også en erklæring om, at systemet burde ændres.
Der har været nedsat et udvalg, som vi har hørt lidt om, og som vi har glædet os meget til at høre konklusionerne af.
Arbejdsministeriet og fagbevægelsen kæmper jo indædt for at bevare AMU-systemet i Arbejdsministeriets ressort, i stedet for at man måske vælger den logiske løsning, som hed, at man flyttede ting sammen.
Vi synes, det er mest nærliggende at flytte det over til Undervisningsministeriet, men det kan vi jo altid diskutere, og det glæder vi os til, når rapporten kommer. Vi vil foretage de nødvendige ændringer for at sikre, at de enkeltes behov og kvaliteten af uddannelsesindsatsen kommer i højsædet.
Derfor mener vi også, at man på de her områder skal fokusere mere på løsningen af konkrete uddannelsesbehov bl.a. ved at effektivisere voksen- og efteruddannelsesindsatsen. Der er også et stort behov for, at der på regional basis sikres en langt bedre styring af uddannelsesressourcerne.
Det kan man bl.a. gøre ved det, som vi har foreslået i vores finanslovoplæg - og vi vil gøre det igen til efteråret, kan
jeg røbe allerede nu - at man lægger det i ét ansvarligt ministerium, én lov, ét godtgørelsessystem, og vi mener, at man skal gå i gang med det reformarbejde med det samme.
Derfor synes vi da i hvert fald, at der kommer én god ting ud af den her debat.
Vi er ikke enige i, hvad skal vi sige, præmisserne, at der er kommet helt urimelige bombastiske nedskæringer på området; de har nemlig været nødvendige, sådan som vi ser det.
Vi kan altid diskutere udmøntningen af dem, det har vi også gjort, og det vil vi stadig væk gøre.
Men det er i hvert fald vigtigt, at man får diskuteret: Hvad er det, man vil på det her område?
Og den diskussion glæder vi os til at tage.