Kim Behnke (FP), 1998-01-29:
Forudsætningen var, at man fik de her ting undersøgt ordentligt og bragt på plads.
Det har man ikke gjort i mellemtiden, og derfor er vi nødt til at sige, at de forudsætninger er bristet.
Hvad det angår, er jeg fuldstændig enig i de betragtninger, hr. Melchior kom med tidligere på dagen.
Hr. Thulesen Dahl spørger: Hvorfor er Fremskridtspartiet nu lige pludselig modstander af at afskaffe det toldfri salg?
Jamen altså, det, der slog hovedet på sømmet for os, var den udtalelse, der kom fra skatteministeren den 4. december 1997, hvor ministeren til Ritzau siger: Jeg kan ikke love, at pengene vil blive brugt til en finanspolitisk stramning.
Underforstået, at det merprovenu, som ministeren i sin rapport forventer der vil komme til danske købmænd osv., ikke skal bruges til at nedsætte danske afgifter, men at det må indgå i den årlige finanslovforhandling. Vi må sige, at det vil vi ikke være med til.
Så er udsigten til, at det her fører noget som helst positivt med sig, totalt bristet.
Det var derfor, vi den 12. december indleverede den forespørgsel, som vi har til forhandling i dag.
Hr. Thulesen Dahl vil gerne have et forståelsesbidrag til den anden pind.
Det skal jeg gerne give.
Det, der for os er det afgørende,
er ikke, at man i EU træffer beslutninger om afgiftsniveauer; det er vi modstandere af.
Vi er tilhængere af, at det er markedet, der sørger for den harmonisering, og at politikere fra de respektive landes parlamenter erkender, at de mister handel, hvis ikke de sænker deres afgifter; det er det, der skal være det ledende, og ikke Kommissionen.
Derfor skal man forstå pind nr. 2 sådan, at det drejer sig om den fuldstændig absurde situation, der kan opstå, hvis f.eks. Frankrig og England laver ét sæt regler om, hvornår afgiften skal betales på deres færger, mens Tyskland og Danmark har et andet sæt regler, osv., osv.
Der må det være sådan, at det regelsæt, der skal gøres gældende om, hvilke afgifter man skal betale på færgeruter, på flyruter, skal være ens.
Ellers får vi jo nogle underlige, mærkelige færgeruter og underlige, mærkelige flyruter, hvor man forsøger at omgå reglerne.
Der må være fælles spilleregler for, hvilke afgifter der skal opkræves, men højden af dem afgør man i de enkelte parlamenter.
Det er jo ikke første gang, vi har den her diskussion, og jeg kan betro Folketinget, at det heller ikke bliver sidste gang.
Jeg glæder mig til det tidspunkt, hvor det forslag, der ligger foran os, ikke bærer Fremskridtspartiets initialer, men derimod en boligministers initialer, ikke fordi vi har problemer med at få vores forslag vedtaget, men det viser sig ofte, at i det øjeblik boligministerens initialer står på et forslag, så har det lidt nemmere ved at blive vedtaget her i Folketinget.
Jeg skal minde ministeren om, at de besværgelser, som Socialdemokratiet og ministeren personlig tidligere har gjort på erhvervslejeområdet, jo er forstummet
Man har erkendt, at i det moderne samfund skal det selvfølgelig være muligt at indgå aftaler mellem ligeværdige parter, og det er det, der kommer til at gælde i erhvervslejelovgivningen.
For os er det kun et spørgsmål om tid, før man indser, at ude på det private boligmarked er der ikke det forældede klassesyn, som Enhedslisten gav udtryk for.
Moderne mennesker er fuldt på højde med, hvad der foregår, og udlejere er ikke længere nogle fæle kapitalister, der piner pengene ud af folk.
Det er også moderne mennesker med et ordentligt syn både på de folk, de har boende som lejere, og på det samfund, de befinder sig i.
Ministeren har lovet at fremsætte et lovforslag.
Det vil vi glæde os til at se og håber på, at mest muligt af det tankegods, vi gør gældende, vil finde vej ind i fornuftens sfære hos ministeren.
Så bliver der af Socialdemokratiets ordfører, hr. Baadsgaard, gjort meget ud af de asociale virkninger, forslaget vil få, og specielt det problem, at pensionister kan blive tvunget til at flytte til dyre lejemål, som de ikke er i stand til at betale.
Der er faktisk ganske mange pensionister, som er velhavende.
De har den økonomiske formåen til at flytte ind i lejemål, som efter sikkert både min og hr. Baadsgaards formening egentlig er ganske dyre steder at bo.
Billedet af, at alle pensionister er nogle forpinte mennesker, som ingen penge har, er forkert og heldigvis for det.
Så lad os over den sociale lovgivning give dem den støtte, der skal til, så de kan finde sig et lejemål.
Og så er det nu engang bedre, at de står med en pose penge og er attraktive for udlejere at få fat i, sådan at varen bliver udbudt i konkurrence, sådan at de, der står og er lejere, har en mangfoldighed af tilbud, fordi udllejerne gerne vil have dem ind og have adgang til deres betaling af husleje, præcis på samme måde som det fungerer i alle andre forhold her i livet.
Der var ikke et øje tørt, da SF's ordfører, hr. Søvndal, fortalte om alle de katastrofer, der ville ske, og at SF betragter et sted at bo som en menneskeret.
Men det er vel lige så stor en menneskeret at have tøj på kroppen og få mad i maven.
Og de butikker, der er derude, er jo ikke statsbutikker med statsfastsatte priser.
Og jeg skulle hilse og sige, at de steder i verden, hvor man har eksperimenteret med det
- det vil hr. Villy Søvndal kunne læse i historiebøgerne - gav det ventelister og kø og dårlige varer.
Derfor er det uinteressant, at hr. Søvndal vil afkræve undertegnede, Venstre og De Konservative garantier for, hvordan markedet vil udvikle sig.
Sagen er nemlig den, at det ved vi heldigvis ikke.
Vi ved, at nogle lejemål vil blive meget dyrere.
Vi ved, at nogle lejemål vil blive markant forbedret.
Vi ved, at nogle lejemål antagelig vil være nødsaget til at få deres priser sat ned, fordi folk ikke vil bo der længere, når de har andre muligheder.
Det er nemlig lige præcis det, der sker, når man giver et marked frit.
Så opstår der mangfoldighed.
Et ord som SF ofte bruger, men som SF aldrig nogen sinde har taget konsekvensen af.
Det giver basis for, at der er både noget, der er dyrt, og noget, der er billigt.
Når jeg i dag følger udviklingen på lejeområdet og ser, hvad folk er parat til at betale for dyrt istandsatte lejemål i midtbyen af Århus eller København med huslejer på både 10.000, 20.000 og 30.000 kr., så tænker jeg: Hold da op, hvor har de mennesker så mange penge fra?
Ikke fordi jeg er misundelig, men fordi jeg glæder mig over, at der er nogen, der vil betale så mange penge, for det gør, at udlejerne sætter disse lejemål i stand, voldsomt meget i stand.
Og til hr. Baadsgaard, der var så bekymret for, hvad der vil ske, og hvordan det statsfinansielt vil hænge sammen
Vi synes, det er en dårlig idé, at de tilskudskonti er der.
Vi synes, det var bedre, om det var udlejerne, der kunne få lov til at få en husleje, som gør dem i stand til selv af egen drift og uden statstilskud og uden computerlotterier at forbedre boligen.
Det er jo en kendsgerning, at ganske mange af disse private udlejningsejendomme og lejligheder gevaldigt trænger til et løft.
Det er jo ikke, fordi det er nogle baroner, der sidder og scorer den ene million efter den anden, som de propper væk.
For vi har så kraftig en regulering af boligområdet, at det ikke kan lade sig gøre.
Nej, ganske mange steder er det lige akkurat, så det kan løbe rundt.
Det ville da være en fordel for samfundsøkonomien, for byernes udseende og for alle mulige andre positive ting, hvis man fik en husleje, som kunne være med til at finansiere, at det løft skete, uden at det var Boligministeriets embedsmænd, der skulle sidde og dele pengene ud til de gode venner, eller det skete via computerlotterier. Den slags vil det her forslag medvirke til, og derfor er det en god idé at gennemføre det, og derfor vil det også blive gennemført ikke i dag, måske ikke i morgen, men der er også en dag i overmorgen, og så vil fornuften sejre.
Det har vi set på så mange andre områder.
Jeg skal takke for tilslutningen både fra Venstre og De Konservative og Dansk Folkeparti.
Hvis ikke vi kan gennemføre det med den nuværende boligminister, så får vi jo mulighed for det efter næste folketingsvalg. En sidste ting, da jeg jo ikke formåede at provokere Enhedslisten tilstrækkeligt, men så vil jeg selv give en del af svaret: Når man tænker på alle de milliarder, vi i Danmark har brugt i det sociales navn og med beskrivelsen af, at hvis vi fik almennyttigt byggeri osv., ville vi sørge for, der var nogle lejligheder for de dårligst stillede i vores samfund, så synes jeg ærlig talt, det er pinligt at se, hvor mange af disse millioner og måske endda milliarder der er gået til pamperier og tårnhøje lønninger til administrationsselskaber og alt muligt tant og fjas, medens tingene mange af stederne er i en elendig forfatning.
Det er pinligt, når man ser på, hvor mange skatteydermidler der er gået til det.
Det vidner om, at det i hvert fald ikke er løsningen på boligproblemet, at man bygger mere almennyttigt, men tværtimod må løsningen være, at vi overlader det til et privat marked, og det kunne dette forslag medvirke til. For mange år siden diskuterede man en anden rapport
om udviklingen, og hvornår der ville være en mætning i Danmark osv.
På daværende tidspunkt var forventningen, at der allerede i slutningen af 1990'erne ville være en mætning.
Den rapport tog fejl.
Og den rapport, som har været udgangspunktet for Lejelovskommissionen, vil også tage fejl.
For eksperterne kan ikke forudse, hvordan de her ting kommer til at virke.
Det kan Kim Behnke, Fremskridtspartiet eller Folketinget heller ikke.
Det er derfor, at vi vil overlade det til markedet at få begyndt på det her.
Det vil dette forslags vedtagelse kunne bidrage til, og derfor glæder vi os til det tidspunkt, hvor jeg kan gå på talerstolen og takke for tilslutningen enten til vores forslag eller til den til den tid siddende boligministers forslag.