runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jes Lunde (SF), 1997-10-23:
Jeg tror, det er vigtigt, at man i udlændingedebatten vælger sit standpunkt med meget stor omhu.
Jeg forstår sådan set godt ræsonen i det, hr. Duetoft siger om, at hvis man nu lader være med at lære dem dansk og lader være med at integrere dem, får de ikke så meget lyst
til at blive her, og så tager de nok hjem engang.
Det er vel det, der har ligget bag 10 års borgerlig politik, og det er vel årsagen til, at der ikke er lavet nogen ordentlig integrationspolitik i Danmark i de ti borgerlige regeringsår.
Men konsekvensen af det er altså også, at vi får et stort antal udlændinge, som ikke har haft nogen fair chance for at blive integreret i det danske samfund, som ikke har fået nogen fair chance for at bidrage til samfundet.
Som bliver gjort passive, som bliver frustrerede, som måske for nogles vedkommende bliver drevet helt ud i kriminalitet i frustration over, at de ikke kan blive integreret her i samfundet.
Bagefter siger man, at det er da for galt, at de udlændinge opfører sig sådan, de må søreme sendes hjem, eller vi må stramme op over for dem, og så duer det jo ikke.
Det er amoralsk, at man nægter dem de ressourcer, der skal til for at integrere dem, for så bagefter at sparke dem ud. Jeg vil håbe, at CD sammen med os vil vælge det andet standpunkt, for jeg ved, at CD grundlæggende tænker humant på det her område.
Jeg vil håbe, at CD vil vælge det standpunkt, at for at give dem en menneskelig behandling er vi nødt til også at integrere dem, give dem muligheder for at lære dansk, give dem muligheder for at forstå det danske samfund.
Kim Behnke (FP), 1997-10-23:
Når hr. Duetoft taler så varmt om næstekærlighed og mennesker, vi skal hjælpe, glemmer hr. Duetoft, at næstekærlighed forhåbentlig bør gælde flest mulige individer.
En af fiduserne ved Fremskridtspartiets flygtningepolitik er, at vi ønsker at hjælpe flest mulige individer, og det gør man altså ved at hjælpe folk i nærområderne.
Derfor er det urimeligt at stå her på talerstolen og sige, at vi simpelt hen bare vil sende folk tilbage til nogle dybt fattige lande i naboområdet, for de dybt fattige lande i naboområdet kan jo hjælpes tifoldigt for de midler, vi bruger på at give nogle få flygtninge, der kommer herop, en luksustilværelse.
De flygtninge, der kommer herop, er ikke efter dansk standard få, men de er få i forhold til, hvor mange der rent faktisk har brug for hjælp ude i den store verden.
Hvorfor skal vi tage nogle herop, ansætte tusindvis af sagsbehandlere og tolke, og hvad ved jeg, til nogle kanonhøje lønninger, så de som sådan et efterflow kan få store, fede stillinger på bekostning af flygtninge, når vi for de samme midler kunne hjælpe 10, 14 eller 20 gange så mange individer i nærområderne?
Dér mangler vi jo et seriøst svar fra bl.a. hr. Duetoft.
Hvorfor skal vi ikke hjælpe nogle flere individer, være medmenneskelige over for nogle flere mennesker frem for at give nogle få en luksustilværelse i Danmark?
Peter Duetoft (CD), 1997-10-23:
Jeg tror, at denne debat også hører hjemme andre steder.
Men lad os endelig få denne diskussion på et andet tidspunkt end i korte bemærkninger, for der er jo sammenhæng i tingene.
Jeg mener, at det dér med nærområdet er en meget stor fidus, hvis man lægger det i det, som hr. Kim Behnke fortæller.
Så må jeg sige til hr. Jes Lunde, at mit udgangspunkt ikke er, at man skal gøre, som man gjorde med bosnierne i starten, hvor man nærmest bad dem om at komme til Danmark og sætte sig på deres hænder og ikke gøre noget som helst.
Selvfølgelig mener jeg, at de skal inddrages, og jeg mener også, det er nødvendigt at lære dansk.
Det, jeg vender mig imod, er, at nogle mener, at hovedformålet er i løbet af et halvt eller et helt år at sørge for, at alle er blevet danske og ved, at de ikke må gå med tørklæde, og at de ikke må gøre det ene og de ikke må gøre det andet, at de skal lære dansk på alle mulige måder og områder, helst ikke må have noget som helst tilbage af deres egen identitet og kultur, og hvad ved jeg, for de skal alle sammen rende rundt og spise øllebrød ligesom os andre.
Det er det, jeg vender mig imod, men jeg er en af de første til at sige, at flygtningediskussionen jo ikke handler om flygtningepolitik, og det er det, der er problemet.
Flygtningediskussionen bør handle om, hvordan vi uddanner, hvordan de sociale forhold er, og hvordan boligforholdene er.
Lad os få en boligpolitisk diskussion, en socialpolitisk diskussion og en uddannelsesmæssig diskussion, så er jeg sådan lidt ligeglad med, hvor de mennesker kommer fra.
Der er nogle problemer, vi skal løse.
Det er at forvrænge debatten.
Så jeg kan berolige hr. Jes Lunde med, at vi ikke mener, at det er sidde på hænder-politik.
Vi mener bestemt, de skal gøres i stand til at fungere i det danske samfund, men de skal ikke gøres til danskere, sådan som man åbenbart vil i den anden ende af salen.
Thor Pedersen (V), 1997-10-23:
Jeg vil indrømme over for hr. Bjørn Elmquist, at det altid har naget mig lidt, at jeg ikke kan forstå radikal tankegang.
Det har egentlig altid været et problem for mig, når man lever i en så politisk verden som den, der er her på Christiansborg.
Jeg har fundet lidt trøst hos min 89-årige mor, der siger: »Thor, livet er for kort til at forstå De Radikale.«
Jo, når vi talte om vold, problemer med vold, lov og orden, var det i virkeligheden tit og ofte et ekko af noget, vi selv sagde om noget, vi forestillede os.
Nu begynder jeg måske at forstå problemet, som hr. Bjørn Elmquist ser det, for når vi i tv fra Århus ser gadekampe, skudepisoder, folk, der bliver skudt, så lad os lige forestille os, at det slet ikke er virkeligheden.
Når vi ser tilfældige mennesker uden egen skyld blive overfaldet på banegårdscentret i Odense, slået ned, fordi unge bander vil gøre sig til helte, sparket til, hoppet på,
så er det altså noget, vi forestiller os; det er ikke noget, der sker.
Jeg begynder at forstå den verden, hr. Bjørn
Elmquist lever i.
Det er en forestillet verden, men problemet er altså, at vi andre lever i den virkelige verden, hvor vi ønsker, at der skal være lov og orden.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-10-23:
I en af mine korte bemærkninger til fru Pia Christmas-Møller tidligere på dagen sagde jeg, at der selvfølgelig fandt disse voldelige episoder, disse voldsoverfald sted.
Selvfølgelig, siger jeg, for desværre er det jo en selvfølgelighed, at sådan noget foregår i et samfund, og det lukker vi på ingen måde øjnene for.
Men dér, hvor jeg mener man overdriver og puster til noget, er, når det berettes videre, at man ikke kan færdes trygt på gader og stræder i Danmark.
Man ser bort fra det statistiske materiale, som vi har fået i rigspolitiets voldsofferundersøgelse fra 1995, som blev offentliggjort her i foråret, for det viser netop, at voldsforbrydelserne samlet i Danmark - jeg taler ikke om, hvordan det har været på specifikke steder, Odense banegårdsplads, eller hvor det ellers kan være, men samlet i Danmark, er faldet, og hvordan de rå voldsoverfald, som vi også ser alt for mange eksempler på, ikke er taget til i antal.
Det mindsker naturligvis ikke vores forpligtelse til at prøve at ændre på det, men det, jeg refererede til, vil jeg sige til hr. Thor Pedersen, var, at man fra Folketingets og fra ellers ansvarlige politikeres og politiske partiers side bare puster videre til det og ikke gør det klart, hvordan problemets reelle omfang er.
Nu fik jeg ikke at vide, hvilken kilde hr. Thor Pedersen læste op af, men jeg henviste til den voldsofferundersøgelse og diskussionen om de mørketal, som man taler om, hvorvidt der er et stigende antal, der ikke anmeldes, eller om der er et stigende antal af de forbrydelser, der begås, der anmeldes.
Men tag fat i voldsofferundersøgelsen, tag fat i den seneste beretning, der er kommet fra Københavns politi, tag fat i Rigspolitichefens årsberetninger, og lad os så snakke tal.
Frank Aaen (EL), 1997-10-23:
Jeg forstod på hr. Thor Pedersen, at V's og K's fælles forslag om, at ufaglærte under 30 år skal på halve dagpenge og det endda kun halve dagpenge i tre år, er vejen frem for V og K, fordi det sætter folk i arbejde.
Skal alle ikke i arbejde?
For selvfølgelig virker det, kan jeg da godt se, kig bare på USA, hvor en ringe støtte til de arbejdsløse medfører lav arbejdsløshed.
Til gengæld har folk et arbejde af en sådan karakter, at de skal have to job for at kunne forsørge en familie.
Er det sådan et samfund, som De Konservative har som mål, synes jeg, vi skal få det frem, for det må man da tolke ud af det, der er sagt: at halve dagpenge er vejen til fuld beskæftigelse.
Så må det jo være, fordi man synes, at det skal være på den måde, at man skal have to job for at kunne forsørge en familie.
Peter Duetoft (CD), 1997-10-23:
Jeg har lige haft fornøjelsen at være i FN i 4 uger for Folketinget, og vi mødte også FN's flygtningehøjkommissær.
Det er repatriering til nabolande.
Jeg synes nok, at det er en utrolig - nå ja, i hvert fald noget af en begrebsforvirring.
Men til hr. Thor Pedersen vil jeg sige: Jeg er ked af, at hr. Thor Pedersen ikke ved, hvad CD mener, for jeg sad faktisk i Finansudvalget og sagde det, mens hr. Thor Pedersen var der.
CD er det eneste parti, tror jeg, der aldrig har benægtet, at vi så en sammenhæng i de to ting.
Vi er ikke bange for at sige, at vi synes, det er en rigtig idé, at man bygger både bistandsmidler og alle de dér forskellige midler sammen med en offentlig indsats for at få flygtningene hjem.
Vi synes, det er så uendelig logisk, at man siger: Jamen er der områder, der har det dårligt, så kommer ingen hjem.
Men kan man fjerne minerne, kan man bygge vejene op, kan man lave el, kan man sørge for sygehusvæsenet
dér, jamen så får folk også dels lyst til at blive der, dels lyst til at vende tilbage.
Vi synes faktisk, det er uendelig logisk.
Jeg skal ikke blande mig i, hvad andre siger, og hvem der har sendt hvilke signaler hvornår.
Jeg synes nu, regeringen var rimelig klar, men det er så min opfattelse af tingene.
For CD's vedkommende er der ingen tvivl om, at der er en sammenhæng.
Vi synes, den er rigtig, og det giver jo så et indhold i det med nærområdet i stedet for alle de andre fine ord, hvorefter man stemmer imod tingene, når de så endelig kommer op i et udvalg.
Thor Pedersen (V), 1997-10-23:
Nu ved jeg ikke, hvilket synspunkt CD har haft omkring sammenkædning mellem aftale om tilbagetagelse af egne borgere og så dette at yde bistand til Østsomalia og Somaliland.
Der har været alle synspunkter i regeringen om, at der var sammenhæng.
At man kun ville tage sine borgere tilbage, hvis man også fik hjælp.
Så blev det til, der ikke var nogen sammenhæng.
Og jeg ved ikke, hvordan det er i dag.
Efter de officielle udsagn har der været flere meninger hos forskellige ministre i samme regering om, hvorvidt der var en sammenkædning.
Vi har sagt, at det vil vi ikke være med til, altså til, at man stiller særlige krav for at tage imod sine egne statsborgere - så vil man have penge med.
Det, vi har sagt, er, at vi gerne vil være med til at hjælpe i nærområderne, og det vil sige, at den hjælp, vi vil yde til midlertidige flygtninge, altså er til de lande, der er villige til i nærområdet at tage imod flygtninge
, at vi dér er med til at bære den byrde som danskere, som europæere - altså i forbindelse med EU - og at vi gerne så et samarbejde, også med FN. Vi vil overhovedet ikke ud på det skråplan, at man stiller krav af økonomisk art for overhovedet at tage egne statsborgere tilbage, som ikke er blevet anerkendt som flygtninge efter konventionen.
Så enkelt er det.
Det er altså ikke for at forstyrre hr. Bjørn Elmquists forestillingsverden, men jeg vil da godt sige, at hvis man
tager tallene, er antallet af anmeldte voldsforbrydelser alene fra 1984 til 1996 steget med ca. 63 pct., og antallet af personer, der er idømt frihedsstraf for vold, er næsten fordoblet. Det er det virkelige billede, og det er altså det, der ikke passer med hr. Bjørn Elmquists forestillede virkelighed.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-10-23:
Jeg er svær at ryste, men jeg må sige, at jeg var noget rystet over fru Pia Kjærsgaards, undskyld, fru Pia Christmas-Møllers - ja, hvad hjertet er fuldt af, flyder munden ikke over med - beskrivelse af situationen på danske gader og stræder.
Naturligvis og selvsagt er der tildragelser på gader og stræder, men der er langt derfra og til at tegne sådan et billede.
Mit ærinde har også noget med loyalitet at gøre.
Vi har et politiforlig, og Det Konservative Folkeparti er forligsparti dér, og hvis et forligsparti beder om forhandlinger, siger de andre partier ja, og så går vi til forhandlinger.
Derfor er vi i regeringen mellem regeringspartierne ved at forberede en intern position på det, og så kommer forhandlingerne.
Men jeg kan forstå, at Det Konservative Folkeparti allerede har bundet sig til anden side.
Der er faktisk fremlagt et fælles forslag fra Venstre og De Konservative, hvor man allerede siger, hvad det skal ende med, og Venstre er i den sammenhæng et ikkeforligsparti.
Er det ikke tæt på forligsbrud?
Pia Christmas-Møller (KF), 1997-10-23:
Jeg kan godt forstå, at hr. Jes Lunde går op i, hvad Det Konservative Folkeparti siger, for man kan jo regne med, hvad vi siger.
Vi siger, at vi ikke vil være med til skatte- og afgiftsstigninger.
Det står fast.
Det ville vi ikke i foråret, det ville vi heller ikke, da vi skulle forhandle peanutforliget, og vi vil heller ikke være med til skatte- og afgiftsstigninger i forbindelse med finanslovforhandlingerne
for 1998
Regeringen skal ikke regne med os, når det drejer sig om at udmønte 800 mio. kr. på forskellige afgifter eller andre skattestigninger.
Det melder vi klart, og vi kan lige så godt gøre det fra starten, for sådan bliver det.
Regeringen skal heller ikke regne med os, hvis man forestiller sig et forhandlingsforløb, hvor vi kan levere alle besparelserne, og så kan SF og Enhedslisten og deres hovedbestyrelse osv. være med til at dele en masse gaver ud. Sådan spiller vores klaver ikke.
Det indebærer ikke, at Det Konservative Folkeparti fuldstændig vil afstå fra at søge løsninger på nogle områder, hvis regeringen samtidig på andre områder søger løsninger med venstrefløjspartierne.
Det må vi vurdere, når vi ser de konkrete emner, der ligger på bordet.
Det er klart.
Det siger sig selv, at det samlede billede, som må foreligge efter behandlingen af ændringsforslagene i december, vil være afgørende for vores samlede vurdering af finansloven.
Sådan var det i fjor.
Sådan har det altid været.
Vi forholder os til det, der ligger på bordet, men han skal ikke regne med, at vi finansierer hans julegaver.
Ole Stavad (S), 1997-10-23:
Jeg synes, det er godt, når partier har principper.
Det er måske en meget god illustration af det lille figenblad, man har forsøgt at dække sig bag ved at sige, at regeringen spillede ud med en skat, men det har Venstre og De Konservative forhindret.
Det kan godt være, at det lyder smukt i forsamlinger i Venstre og blandt De Konservative
, men det har ikke mange realiteter i sig, vil jeg sige til fru Pia
Christmas-Møller.
Frank Aaen (EL), 1997-10-23:
Den eneste ufinansierede julegave, jeg lige kan komme i tanke om,
var den, som De Konservative fik gennemført, da man afskaffede formueskatten, der gav de 4.000 rigeste familier her i landet en gennemsnitlig skattelettelse på 100.000 kr. pr. familie, uden at finde pengene til at betale det.
Det er det eneste, jeg kan komme i tanke om af den slags. Jeg fik ikke et svar på det med de halve dagpenge.
Jeg vil gerne have bekræftet, om halve dagpenge for De Konservative er vejen frem til mere beskæftigelse, og om man er enig i, at det fører til den slags tilstande, vi kender fra USA, hvor dagpengene er så ringe, at folk er tvunget ud i at tage dobbeltarbejde og så alligevel har svært ved at forsørge en familie.
Endelig til sidst vil jeg gerne have at vide, hvor De Konservatives miljøpolitik er.
Hvis vi kigger på det, der ligger i ændringsforslagene fra V og K, fjerner man alle de tiltag, der indeholder forsøg på at få erhvervslivet til at spare på energien.
Er der nogen miljøpolitik overhovedet?
Pia Christmas-Møller (KF), 1997-10-23:
Allerførst til hr. Stavad.
Det er ganske overordentlig groft, at hr. Stavad nu vil udlægge den opsparingsaftale, som vi indgik med regeringen for mindre end en uge siden, som en ny skat.
Det er overordentlig frækt.
Jeg vil gerne have hr. Ole Stavad herop på talerstolen for at bekræfte, at det, vi har afgået aftale om, er, at folk får præcis det samme ud, som de indbetaler, vel at mærke med rente og rentes rente.
Det plejer man ikke at få, når der er tale om en skat, skulle jeg hilse at sige.
Til hr. Jes Lunde: Ja, det fremgår jo tydeligt af hr. Jes Lundes aktivitet her under de korte bemærkninger, at hr. Jes Lunde og SF står i kø med sig selv for at blive fast partner til regeringen, når det drejer sig om at føre den økonomiske politik.
Jeg vil gerne vide, om finansministeren vil tage imod den store opmuntring, han får fra SF, om han vil give dem en kurv, eller om han vil invitere dem ind i varmen.
Det synes jeg kunne være rart om vi kunne få afklaret ved denne debat.
Jeg er ked af, at forretningsordenen bevirker, at det er vanskeligt at nå at svare på alle spørgsmålene, men jeg vil gerne svare hr. Frank Aaen: Nej, det er ikke Det Konservative Folkepartis opfattelse, at halve dagpenge er den direkte vej til masser af privat beskæftigelse.
Det har vi aldrig sagt, og det er heller ikke vores holdning.
Det, vi mener, er, at de gode, de fremragende erfaringer, vi har fra det forlig, som Det Konservative Folkeparti indgik sammen med Socialdemokratiet og regeringen i sin helhed for 2 år siden, skal føres videre.
Det var et forlig, der indebar, at unge mennesker, som ikke har nogen kompetencemæssig uddannelse bag sig, kan få dagpenge på det høje maksimale niveau i det første halve år.
Derefter skal de simpelt hen ud i aktivitet eller i uddannelse, så de kan komme videre ud på det ordinære arbejdsmarked.
Det har vist sig at være utrolig effektivt.
Unge mennesker er i stort tal kommet i uddannelse eller i arbejde.
Den succes vil vi gerne videreføre for de unge mellem 25 og 30 år
Det er ikke spor asocialt, og USA er ikke forbilledet her.
USA har ikke tilsvarende ordninger overhovedet.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-10-23:
Nu overskred den konservative ordfører den hende tilmålte taletid for at kunne svare på ét spørgsmål, men hun har altså ikke evnet at svare på mit spørgsmål endnu, ikke engang ved at overskride taletiden.
Derfor må jeg konkretisere det: Er det sådan, at Det Konservative Folkeparti ved at fremsætte disse forslag om øgede politibevillinger sammen med Venstre har låst sig fast med et ikkeforligsparti og derfor kommer til forhandlingerne med de rigtige forligspartier med bundne hænder?
Eller kan man tænke sig en situation, hvor Det Konservative Folkeparti vil være parat til at trække sit forslag tilbage og dermed skille veje fra Venstre?
Det vil jo være meget interessant, hvis det er tilfældet.
Jes Lunde (SF), 1997-10-23:
Jeg kan nu forstå, at fortolkningen af det stærke konservative »vi vil ikke« betyder: Vi vil ikke stemme for de isolerede love, men kommer det ind i finansloven, stemmer vi for den samlede lov.
Det behøver man overhovedet heller ikke.
Hvis vi kigger på sidste års finanslovaftale, var den jo karakteriseret ved, at venstrefløjen leverede langt flere indtægter og besparelser, end vi gav penge ud.
Vi var nemlig interesseret i at ende med en aftale, der gav overskud på statsfinanserne.
Det er også sådan, det ser ud til at blive i 1997, så det er tomme trusler.
Der er ikke noget indhold i dem.
Tilbage står, at De Konservative vil vurdere situationen, som den skrider frem, og alle de trusler, der var i ærmet, der var i talen, er der ikke noget tilbage af.
Frank Aaen (EL), 1997-10-23:
Bare lige for at gøre konsekvensen af V's og K's forslag fuldstændig klar: Et menneske, som måske har været 10 år på arbejdsmarkedet som ufaglært, vil efter V's og K's forslag ved arbejdsløshed blive tvunget til enten at gå ind i en uddannelse typisk for at få SU eller at gå ind i en lærlingeuddannelse.
Det er måske et menneske, der før har lidt nederlag i uddannelsessystemet, og hvis det sker en gang mere, er konsekvensen af V's og K's forslag, at vedkommende op til det 30. år som maksimum skal kunne få halve dagpenge.
Det er da et umenneskeligt forslag.
De Konservative er åbenbart ikke enige, men jeg kunne forstå på Venstres ordfører, at filosofien bag forslaget er, at når man sender folk på halve dagpenge, skal de nok finde et arbejde.
Vi ved jo også, hvad resultatet bliver.
Resultatet bliver bare et arbejde, der giver lidt mere end halve dagpenge i løn.
Det er det, der er politikken, og det forstår jeg godt.
V's og K's linje har altid været at sørge for at få lønningerne banket nedad.
Pia Gjellerup (S), 1997-10-23:
Jeg har en vis respekt for, at ordførere ikke kan nå at svare på alt, selv om man får lidt længere taletid som svarer end som spørger.
Men jeg vil da gerne gøre det lidt lettere for fru Pia Christmas-Møller.
De administrative vanskeligheder, som De Konservative og Venstre har forlangt indført i den nye pensionsopsparing, er altså noget, som man fra konservativ side ikke synes er administrativt besværligt.
Hvis det er sådan, har De Konservative og Venstre en mulighed for at blive overbevist om det.
Jeg vil gerne høre, om det er, fordi De Konservative ikke synes, at det, man har forlangt, er administrativt besværligt, og at man så derfor er tilgængelig for at kunne blive overbevist om det modsatte?
Eller om man vil have administrative besværligheder, fordi man af politiske årsager bliver nødt til at please Venstre med hensyn til de modeller, som Venstre går rundt og tumler med?
Pia Christmas-Møller (KF), 1997-10-23:
Jeg kan faktisk ikke rigtig finde ud af, hvad der egentlig er hr. Stavads ærinde i denne debat.
Men én ting ved jeg, og det er, at man kan sige meget om regeringens økonomiminister, men man kan ikke sige, at hun lyver.
Og man kan heller ikke sige, at hun er utroværdig - generelt set.
Og regeringens økonomiminister har rent faktisk sagt, at det, som regeringen spillede ud med, var en forhøjelse af bruttoskatten.
Det var meningen, at det skulle være virkningen.
Hr. Ole Stavad har endnu ikke bekræftet, at det lykkedes Det Konservative Folkeparti sammen med Venstre at få fjernet ethvert skatteelement i regeringens forslag.
Vi står nu med en ren opsparingsordning på individuelle konti, hvor folk får det ud, som de har sat ind, med rente og rentes rente.
Jeg vil gerne sige til hr. Elmquist, at Det Konservative Folkeparti er fuldt ud bevidst om, at vi er forligspartnere i politiforliget.
Det står vi ved.
Vi har også på behørig vis anmodet om at få forliget genforhandlet, eftersom vi mener, at forudsætningerne har ændret sig.
Det har regeringen accepteret.
Vi har sammen med Venstre lagt nogle bud på bordet.
Vi er ikke bundet, vi er et selvstændigt parti, vi går til de forhandlinger med det mål at sikre politiet ekstra ressourcer, således at det bliver i stand til at løse de opgaver, som var forudsætningen bag det oprindelige politiforlig.
Vi er parat til at finansiere de ekstra ressourcer, der måtte skulle til.
Der er ikke noget som helst dramatisk i det.
Det vil jeg gerne vide.
For det forslag, som regeringen er kommet med i sit finanslovudspil, er direkte i strid med det forlig, som Det Konservative Folkeparti har med regeringen.
Ole Stavad (S), 1997-10-23:
Jeg synes ikke, at citatet, som jeg husker det, var særlig rigtigt. Det, som jeg mener økonomiministeren svarede på et spørgsmål, var, at hvis der var nogle, der ville kalde det for en skat, måtte de godt gøre det for hendes skyld, og det må man også gerne for min skyld.
Det, som jeg bare har forsøgt at afdække her, er, at Venstre og De Konservative har haft et meget stort behov for at fortælle, at det ikke er en skat, hvad vi hele tiden har været enige i.
Det var det ikke oprindelig, det er det stadig væk ikke.
Men begge modeller, kan jeg sige til fru Pia Christmas-Møller, tæller med i skattetrykket.