runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anni Svanholt (SF), 2000-03-17:
For det første vil jeg godt starte med at sige, at der er
virkelig grund til at glæde sig over, at vindmølleudbygningen siden 1995 i den grad har haft kraftig medvind.
Målet om 1500 MW i 2005 er allerede nået.
Situationen er den, at der nu er begrænsede muligheder for opstilling af møller på land, bortset fra udskiftning af gamle møller.
Her er et potentiale, og for de gamle møller er der også i elreformen aftalt en gunstig ordning, som forhåbentlig kan være et incitament til udskiftning.
Ved at foretage en god planlægning, både regionplanlægning, kommuneplanlægning og lokalplanlægning og i øvrigt ved, at der foregår en grundig offentlig debat og proces i forbindelse med både planlægning og den konkrete placering af møller, kan konflikter forebygges.
Vi er derfor ikke enige med Enhedslisten om de midler, de her foreslår taget i anvendelse.
Vi er tilhængere af, at når den overordnede planlægning er foretaget, er det helt op til den lokale demokratiske proces, hvor og hvordan møllerne skal placeres.
Det er jo umuligt at afgøre på centralt niveau.
Det er jo lokalbefolkningen, der skal leve med møllerne. Derfor er det helt afgørende for opbakning til møllerne og vedvarende energi i øvrigt, at der træffes lokale afgørelser.
Vi mener ikke, at der er behov for at tage det instrument i anvendelse.
Der er ikke mangel på arealer.
Der er fortsat et potentiale i planlægningen, og i øvrigt er vi bange for, at ekspropriationsmuligheden vil virke stik imod hensigten og være med til at skabe større modstand mod opstilling af møller.
Vi tror mere på det virkningsfulde ved den såkaldte gulerodsmetode for at få udskiftet gamle møller og en aktiv medvirken fra kommunen.
Kravet om, at halvdelen af møllens produktion skal udbydes som andele til lokalbefolkningen, har vi større sympati for, men alt i alt må jeg sige, at vi ikke kan støtte forslaget, som det foreligger.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-17:
To forhold vil jeg gerne spørge SF om.
Jeg går ud fra, at SF og Enhedslisten er enige om - og det vil jeg gerne have bekræftet - at det ikke er ønskeligt, at Amager eller København eller Århus bliver gjort til et nyt Manhattan.
Er det ikke korrekt opfattet, at omkring visse planlægningsspørgsmål er vi enige om, at der simpelt hen må være grænser for, uanset hvad de mener i Trøjborg, i Århus, hvor høje huse skal være?
Altså, selv om man lokalt fandt ud af, at vi nu vil til at bygge skyskrabere i Danmark, så har jeg opfattet
Må de blive så høje som skyskrabere?
Er det sådan, at man skal give fuldstændig fri adgang til et totalt liberalt lokalt initiativ?
Det er det ene.
Det andet er spørgsmålet om fordelingen mellem enkeltmandseje og fælleseje.
Finder SF ikke, det er et problem, at fællesejet har haft samme betydning samlet set her i de senere år?
Aase D. Madsen (DF), 2000-03-17:
Fru Anni Svanholt talte om, at lokalbefolkningen må leve med vindmøllerne.
Ja, det må de, men der er vindere og tabere i det spil, og vinderne er dem, der får lov til at opføre vindmøllen, og taberne er naboerne, hvis ejendomme falder i værdi.
Mener fru Anni Svanholt ikke, at taberne bør tilgodeses i det spil?
Vil fru Anni Svanholt og SF ikke gå ind for, at de får en vis kompensation for deres tab?
Det vil jeg meget gerne høre.
Og så vil jeg meget gerne høre om taberne i den anden ende.
Det er taberne, der betaler det dyre pristillæg over elregningen.
Det tillæg vender den tunge ende nedad, men det er tilsyneladende ikke noget problem for SF, bare der kommer vindmøller nok op.
Anni Svanholt (SF), 2000-03-17:
Til hr. Søren Kolstrup: Jeg synes, vi skal holde os til møllerne, for det med skyskraberne er det lidt voldsomt at tage fat på sådan en god fredag eftermiddag.
Med hensyn til møllerne forholder det sig jo sådan, at der er muligheder for at lave begrænsninger i regionplanerne, og det er også sådan, at visse steder har man sagt, at man vil operere med maksimumstørrelser bestemte steder.
Det mener jeg er på det niveau, hvor man siger, at man laver en ordentlig regionplanlægning og tager hensyn til natur, landskab osv. og afvejer de synspunkter, der er, bedst muligt.
Overordnet kan man jo sige, at der er lavet retningslinjer for naturhensyn, hvor det handler om nationale hensyn osv., der skal respekteres.
Det er jo lagt ind som en forudsætning for planlægningen, så det bedste grundlag er faktisk til stede.
Med hensyn til fællesejet lægger vi vægt på, at der fortsat er fælleseje.
Det er sådan med udskiftning af de gamle møller, at her er der jo tale om, at det er de meget tidlige møller, hvor der er lav, og her har jeg da også en forventning om, at det netop er fællesejet, der der træder til.
Aase D. Madsen (DF), 2000-03-17:
Her taler man om navhøjder og bredder og længder osv., men jeg taler om menneskeskæbner.
Jeg ved godt, fru Anni Svanholt ikke fik tid til at svare mig på mit spørgsmål om erstatninger, men jeg vil gerne lige læse en lille bid af noget, jeg har fået - en af de mange henvendelser, jeg har fået ind på mit bord, og som handler om menneskeskæbner: »Vi må se i øjnene, at vores drøm er knust.
Vi købte i sin tid et faldefærdigt husmandssted, og det var stedet.
Her kunne vi nyde vore åbne vinduer, blæsten og stilheden, her ville vi blive boende til vore dages ende.
Vi har brugt 10 års slid og alle vores sparepenge samt det, vi kunne låne, for at realisere vores drøm.
Nu skal vi være lykkelige, hvis vi kan få det samme for ejendommen, som vi i sin tid gav for den. Vi er blevet stavnsbundne, fordi ejendommen er faldet voldsomt i værdi og vi stadig væk har lån at betale af på.
De sidste 4 år har vi kæmpet mod vindmøller, ikke fordi vi har noget imod vindkraft, men vi har noget imod den hensynsløse placering.
« Det er, hvad vindmøllenaboer er ude for.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-17:
Der var trods alt ét punkt, hvor fru Anni Svanholt og jeg vel har en eller anden grad af fælles forståelse.
Det var, da fru Anni Svanholt sagde, at hun har en forventning om, at fællesejet kunne tage over, selv om fru Anni Svanholt ikke kan lide Enhedslistens anvisninger på, hvordan man kan fremme det fællesejede.
Men hvis det, måske mod fru Svanholts forventning, skulle gå sådan, at det alligevel bliver det enkeltmandsejede, der tordner frem, har SF så et bud på, hvad vi kan gøre i den situation?
For jeg går ud fra, at også SF ser et fordelingspolitisk problem i den nuværende udvikling.
Anni Svanholt (SF), 2000-03-17:
Til fru Aase D. Madsen: Der er jo delte meninger om møller, og der er nogle, der er de argeste modstandere af møller, og dem kan man jo ikke hjælpe med et nok så godt regelsæt.
Der er jo en række sager, vi også kan tage frem, hvor det er blevet sagt, at man må altså skrinlægge det, og så er det sådan.
Så til hr. Søren Kolstrup: Jeg vil gerne sige, at når jeg taler om de gamle møller, er det jo typisk lavsmøller.
Det var jo pionererne, der startede for snart mange år siden, og dér, hvor der er noget, der skal udskiftes, kan man jo direkte overføre lavene til nye og større møller.
Sådan må det helt klart blive.
Henriette Kjær (KF), 2000-03-17:
Da vores energiordfører, fru Gitte Seeberg, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende: I Det Konservative Folkeparti undrer vi os over Enhedslistens beslutningsforslag.
Man skulle tro, at Enhedslisten ville ønske at fremsætte et forslag, der ville fremme vindenergien.
Det vil dette forslag ikke, tværtimod.
De tre øvrige punkter i forslaget afvises helt.
Kommunerne bør ikke tillægges kompetence til at ekspropriere arealer til vindmøller.
Derudover er forslaget meget omkostningsfuldt. Endelig er der spørgsmålet om ejerandele.
At man skulle tvinges til at udbyde sin vindmølle til andre, kan Det Konservative Folkeparti ikke tilslutte sig.
Jeg forstår, at Enhedslisten lægger vægt på det kollektive ejerskab.
Det synes vi også er fint, hvis det er det, folk vil.
Men for os er det ingen betingelse og i øvrigt underordnet, hvem der ejer vindmøllerne.
Det afgørende er, at vindmøllerne er med til at opfylde Danmarks CO2-forpligtelser.
Vi støtter med andre ord ikke beslutningsforslaget.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-03-17:
Ifølge dansk retskrivning er det sådan, at mulige problemer jo ikke er problemer, der er foregået,
det kan være foregået, eller man kan forestille sig det, ellers hedder det ikke mulige problemer, så hedder det problemer. Men nu tilbage til, hvad det så var under punkt 2, nemlig at bekæmpelsesmiddelstatistikkens offentliggørelsestidspunkt tilpasses politisk: Det mulige problem
at nogen kunne finde på det, som det i øvrigt blev fremhævet i 1995, nemlig at Miljøstyrelsen ikke havde leveret tallene omkring pesticider, selv om de var der, var det, man kunne læse i bl.a. Børsen, og det var det, ministeren bl.a. var i samråd om. Så det er jo i hvert fald ikke ukendt for Folketinget, at de sager er rejst, men der kom det altså til at dreje sig om, at man havde ikke udleveret de tal, før pesticidafgifterne blev vedtaget.
Det ville vi bare forebygge, det synes vi ærlig talt er et ædelt formål.
Aase D. Madsen (DF), 2000-03-17:
Jeg ved da godt, at det er lokalt ude rundtomkring, det foregår, men fru Anni Svanholt må da også læse aviser.
Vi har da et overordnet ansvar her, når vi ser så mange eksempler på, at reglerne ikke bliver overholdt.
Der står her, at det er en uoverskuelig opgave at finde ud af, hvor mange gange kommuner og amter dispenserer fra vindmøllecirkulæret.
Sådan lyder vurderingen fra Skjold Nielsen, som er en civilingeniør i Energiministeriet, der samordner regionalplanerne.
Skal vi nu ikke til at gøre et eller andet herindefra?
Jeg har gang på gang prøvet at råbe op med hensyn til det problem, men man henviser til det kommunale selvstyre.
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-03-17:
Som medforslagsstiller til forslaget, vi her behandler, skal jeg sige, at vi lægger vægt på, at de, der laver statistikken, er adskilt fra dem, som laver de politiske oplæg for ministeren og bearbejder det her område.
Jeg er klar over og har også fået oplyst af ministeren, at der er ting, som man ikke umiddelbart med loven om Danmarks Statistik kan få, altså virksomhedsnavne, andet, andre delopgaver, men det kunne man for den sags skyld godt ændre og sørge for også lå i Danmarks Statistik. Jeg vil i øvrigt bare henvise til en række af bemærkningerne og skal samtidig meddele, at forslaget her også støttes af hr. Ole M. Nielsen fra Kristeligt Folkeparti.
Mariann Fischer Boel (V), 2000-03-17:
Det er jo ikke nogen overraskelse, at Venstre støtter forslaget om at justere den skattefri bundgrænse fra 10.000 kr. til 25.000 kr. for de ydelser, som fonde kan udbetale til privatpersoner.
Det er fuldstændig rigtigt, som skatteministeren siger, at vi havde den her diskussion i november og december måned sidste år, hvor man ikke justerede, men kørte beløbet op, fordi der ikke var foretaget nogen pristalsregulering af beløbet.
Hvis vi kigger på den gamle lov - altså L 15, som er helt tilbage fra 1987 - så sammenlægges de ydelser, en person modtager fra en organisation i løbet af året.
Hvis det altså er den samme organisation, der yder bidragene,
så bliver de lagt sammen, og hvis beløbet så overstiger de nu 10.000 kr., så bliver man beskattet af det overskydende beløb som almindelig indkomst.
Men der sker jo ikke nogen sammenlægning af årets ydelser, hvis de kommer fra flere forskellige organisationer, og derfor kan man altså i dag godt komme op på et beløb på f.eks. 25.000 kr. uden beskatning, hvis de bare kommer fra f.eks. tre forskellige organisationer, og derfor synes jeg, at argumentationen om at fastholde de 10.000 kr. i virkeligheden godt kan virke en lille smule tynd.
Som sagt er vi i Venstre positive, og vi støtter forslaget.
Flemming Hansen (KF), 2000-03-17:
Det fremgår af bemærkningerne til beslutningsforslaget, hvad baggrunden for forslaget er.
Umiddelbart kunne man nemt have den opfattelse, at der måske ikke engang skulle være loft over det, man kan modtage, men vi har alligevel syntes, at der skal være et loft, for at man kan have et vist styr på tingene.
Så taler både skatteministeren og fru Anna-Marie Hansen om, at det lige er sat op fra 5.000 kr. til 10.000 kr.
Ja, men når man fra 1987 til 1999 - på 12 år - fordobler, så er det i hvert fald indekseringsmæssigt højst således, at det er på det samme niveau, som det var.
Der er formentlig sket en prisudvikling fra 1987 til 1999 på noget nær 100 pct., altså fra 5.000 kr. til 10.000 kr.
Det vil sige, at der reelt ikke er sket nogen forhøjelse.
Det er det, vi synes skulle ske, og derfor har vi foreslået dette. Vi kan godt se, at det ikke skal være ubegrænset, for så kan det blive svært at styre, men 25.000 kr. må være et rimeligt loft, og jeg er mildest talt forundret over, at Socialdemokratiet af alle kan finde på at sige nej til dette yderst fornuftige og rimelige beslutningsforslag.
Anna-Marie Hansen (S), 2000-03-17:
Men min argumentation gik på, at vi behandlede sagen her i Folketinget for mindre end to måneder siden, og da blev vi enige om at hæve det til 10.000 kr., selv om pristalsreguleringen sagde 7.000 kr. Og det er så et svar til hr. Flemming Hansen også. Når det så er sagt, så er det også, fordi vi i Socialdemokratiet ikke ønsker nogen særregler, og jeg må spørge Venstre og De Konservative: Hvorfor stillede man ikke et ændringsforslag, dengang vi havde loven til behandling for mindre end 2 måneder siden?
Det synes jeg ville have været forklarligt, og vi kunne have fået diskussionen på et andet grundlag end nu, så kort tid efter, at vi har vedtaget en lov.
Flemming Hansen (KF), 2000-03-17:
Jeg har ikke regnet det ud i detaljer.
Når vi ikke foreslog det for 2 måneder siden, så var det, fordi vi var midt i finanslovforhandlingerne, hvor vi indgik nogle aftaler, og dem løber man selvfølgelig ikke fra. Vi er fuldt ud klar over, at det her ikke kan få virkning i det finansår, som vi er i nu - det siger sig selv, for vi har en aftale om finansloven - men det kan få virkning for finansloven for næste år. derfor stillede vi ikke yderligere ændringsforslag sidste gang, for dér var vi midt i forhandlingerne.
nu er disse forhandlinger afsluttet, nu er vi i en ny fase, der hedder år 2001-finansloven.
det er den, vi lægger op til med denne meget beskedne ændring, som jeg stadig væk undrer mig over at Socialdemokratiet kan sige nej til.
Anna-Marie Hansen (S), 2000-03-17:
Jeg vil gerne præcisere, at den regulering, der er foretaget med de 5.000 kr., jo svarer til en pristalsregulering på 7.000 kr.
Jørn Jespersen (SF), 2000-03-17:
SF's ordfører, hr. Aage Frandsen, kan ikke være til stede, derfor skal jeg på hans vegne sige følgende: Venstre og De Konservative foreslår, at det skattefri bundfradrag for sociale ydelser fra sociale fonde, stiftelser, foreninger m.v., hvis formål det er at støtte socialt eller sygdomsbekæmpende arbejde, opjusteres fra 10.000 kr. til 25.000 kr. Som det også er fremgået af debatten, var beløbet indtil december 1999 5.000 kr. Hvilken bundgrænse der er den rette, synes vi i SF det er svært at sige; det beror på et skøn. Derfor er det heller ikke sikkert, at det nuværende beløb på 10.000 kr. er det rigtige.
Der er givetvis også eksempler på, at der er personer, der har haft behov for og fået støtte fra en fond, hvor de 10.000 kr. må forekomme for lavt.
Og uanset at bundgrænsen sidste år blev hævet, kan det godt være, at den skal hæves yderligere.
Derfor vil vi i SF godt være med til fordomsfrit - fordomsfrit, det synes jeg er værd at bemærke - at se på bundgrænsen på de 10.000 kr., men vi vil godt have nogle flere spørgsmål belyst.
For eksempel: Hvor stort er behovet for at øge bundgrænsen, og hvor ofte er der behov for støtte på mere end 10.000 kr.?
For det andet: Hvilke sociale og sygdomsbekæmpende opgaver er det, som bliver løst ad denne her vej?
Og for det tredje: I hvilket omfang går disse fonde ind og løser opgaver, som i virkeligheden burde løses af det offentlige, men som nu aflaster det offentlige?
Derfor vil vores stillingtagen til beslutningsforslaget afhænge af de svar, vi får på de her spørgsmål, og de overvejelser, som vi vil gøre os på baggrund af svarene.
Og så skulle jeg i øvrigt hilse fra Enhedslistens ordfører og sige, at Enhedslisten er imod forslaget.
Svend Aage Fauerholdt (DF), 2000-03-17:
Ja, også i denne sag er vores skatteordfører fraværende, og derfor skal jeg fremføre følgende: Forslaget vedrører den situation, hvor en person fra en fond, stiftelse eller forening, som er godkendt af socialministeren, og hvis formål det er at støtte socialt eller sygdomsbekæmpende arbejde, modtager et beløb til disse formål. Reglen er i dag den, at de første 10.000 kr., som personen modtager, er skattefrie, men for ydelser herudover skal modtageren betale fuld skat, selv om vedkommende aldrig ser en krone af beløbet, idet dette overgår direkte fra institutionen til behandlerne.
Der kan være situationer, hvor de 10.000 kr. måske er et fuldt dækkende beløb.
Men efter Dansk Folkepartis opfattelse burde der slet ikke være nogen beløbsgrænse for, hvor meget der skattefrit kan modtages, når ydelsen kan dokumenteres at gå til disse anerkendelsesværdige formål.
Der er jo på ingen måde mulighed for at fuske, da ydelsen som nævnt direkte tilgår behandleren, og ingen modtager vel behandling for sjovs skyld.
Beslutningsforslaget er imidlertid et skridt i den rigtige retning, og det er ikke andet end ret og rimeligt, at den skattefri bundgrænse i det mindste følger prisudviklingen og nu hæves til 25.000 kr. Dansk Folkeparti er imod, at vi sætter skat på sygdom, og derfor kan vi som i dette tilfælde, hvor det går i den rigtige retning, støtte forslaget.
Sonja Albrink (CD), 2000-03-17:
Jeg skal kort tilkendegive, at vi synes, det er nogle gode tanker, der ligger bag Venstres og De Konservatives forslag,
og selvfølgelig støtter vi tanken, og vi støtter også forslaget.
Anders Samuelsen (RV), 2000-03-17:
Forslagsstillerne fra Venstre og De Konservative ønsker, at det skattefri bundfradrag for ydelser fra godkendte fonde, som støtter socialt eller sygdomsbekæmpende arbejde, skal forhøjes fra de nuværende 10.000 kr. til 25.000 kr. Forslaget begrundes med, at værdigt trængende ofte er nødt til at takke nej til yderligere behandling, fordi de ikke kan overskue den efterfølgende beskatning.
I Det Radikale Venstre mener vi ikke, at der er nogen rimelig grund til at ændre på den nuværende skattefri bundgrænse.
For det første fordi bundfradraget så sent som i december blev opreguleret.
Den opregulering var begrundet i, at bundgrænsen ikke var blevet reguleret, siden det skattefri bundfradrag blev indført i 1987.
For det andet fordi det aldrig har været meningen med bestemmelsen, at den skattefri ydelse skulle dække alle de omkostninger, en person måtte have i forbindelse med behandling, som ikke dækkes af det offentlige.
Det har alene været hensigten, at såkaldte visse mindre ydelser skulle fritages for beskatning, og det ser vi fra radikal side ikke nogen grund til at ændre på.
På den baggrund kan jeg meddele, at Det Radikale Venstre ikke kan støtte forslaget.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-03-17:
Det er et godt og rigtigt forslag, som vi med stor glæde vil støtte.
Der er flere, der har redegjort for indholdet, så jeg skal ikke komme med en lang redegørelse.
Vi kan altid drøfte, hvor loftet skal være.
Og med 25.000 kr. har vi vel stort set dækket de behov, der skal dækkes.
Så jeg tror nok, det er rigtigt med et loft frem for ikke at have et loft, hvis man så bare sørger for, at loftet er tilstrækkelig højt.
Så det virker rimeligt.
Om det skal være 25.000 kr. eller 20.000 kr. eller 30.000 kr.
, det kan man så vurdere.
Der kan vi da i givet fald stille spørgsmål om under udvalgsarbejdet.
Men et principielt rigtigt signal, som vi meget gerne vil støtte.
Kim Behnke (FRI), 2000-03-17:
Det er et godt forslag, Venstre og De Konservative har valgt at fremsætte, og det støtter vi fra Frihed 2000 fuldt ud.
Vi havde selv for et par samlinger siden et forslag, som handlede om, at når folk fik støtte fra f.eks. Carnegies Fond, hvis de har udvist heltemod, så synes vi også, det er absurd, at skatteministeren, som måske i anden sammenhæng udviser heltemod, skal ind og have en del af den ydelse, der bliver givet.
I det her tilfælde synes jeg, at man fra Socialdemokratiet og De Radikale, som tilsyneladende afviser forslaget, glemmer, at hvis de opgaver, der bliver løst af disse fonde, dem, der har socialt og sygdomsbekæmpende arbejde som formål, ikke blev løst af disse fonde, ja, så var det jo altså en opgave, som det offentlige skattebetalt måtte løse.
Så jeg synes, vi som samfund skal være dybt taknemlige over, at disse fonde går ind og løser de opgaver for mennesker, der socialt eller sygdomsmæssigt er kommet i bekneb, og så skal vi ikke gøre det til et skattemæssigt objekt.
Der er såmænd rigeligt andet, der bliver beskattet i det her samfund.
Så vi støtter fuldt ud beslutningsforslaget.
Flemming Hansen (KF), 2000-03-17:
Jeg takker på forslagsstillernes vegne for den modtagelse, forslaget har fået.
Jeg synes i virkeligheden, der har været meget gode argumenter for det, og jeg synes, at det, hr. Kim Behnke sagde til sidst, var meget væsentligt: at hvis ikke disse fonde løste opgaven, så skulle det offentlige gøre det, og så ville det uden for enhver tvivl blive langt, langt, langt dyrere.
Derfor må man undre sig over, at Det Radikale Venstre og Socialdemokratiet ikke kan indse fornuften i det her.
Hvor meget er 10.000 kr., når man skal til behandling i et system?
Det er langt mindre end én dags behandling, og så siger man altså nej, hvis der skulle gå to dage.
Så skal folk beskattes af en hjælp fra sådan nogle institutioner.
Det er utroligt, at Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre kan finde på at sige nej.
Jeg kunne forstå det, hvis man havde sat beløbet ubegrænset.
Det var sådan set vores første tanke.
Men det er korrekt, at så er det svært at styre, så er det finanslovmæssigt svært at styre, og så kan det måske også misbruges.
Men 25.000 kr. er vel, hvad det koster at blive behandlet to dage i et offentligt behandlersystem.
Og det er helt ufatteligt - ja, altså Det Radikale Venstre støtter selvfølgelig regeringen - men at Socialdemokratiet kan sige nej til det her.
Det overskrider fuldstændig vores vildeste fantasi, at de har den indstilling.
Flemming Hansen (KF), 2000-03-17:
Ja, så nåede vi jo ind til sagens kerne.
Det er jo altså her, hunden ligger begravet.
Det var en ganske forfærdelig tanke for Socialdemokratiet, at der skulle være andre end det offentlige, der kunne have noget med sundhedssektoren at gøre i dette land.
Det er derfor, Socialdemokratiet siger nej,
kan jeg forstå på skatteministeren i henvendelsen til ordføreren
for Socialistisk Folkeparti.
Det er jo en ideologisk begrundelse.
Det er jo en helt anden sag. Men så kan man undre sig over, at Socialdemokratiet for to minutter siden var så frelste, at de hævede - hævede - bidraget fra 5.000 kr. til 10.000 kr. Man må sige, at der er jo nogle modsætninger i det, skatteministeren udtrykker, så det batter noget. Men et ideologisk svar, et ideologisk nej, det kan jeg godt forstå.
Så er vi helt klar over, hvor vandene skilles.
Ole Stavad (S), 2000-03-17:
For det første er det område, som har været det, der har været begrundelsen i debatten her, og det, der har været hovedbegrundelsen i forslagsstillernes forslag, nemlig sundhedsområdet, mig bekendt en lille bitte, bitte, bitte del af det her område.
Baggrunden for det her forslag var sådan set, at vi med indberetning skulle til at beskatte subsistensløse, der fik
200 kr. udbetalt fra Kirkens Korshær.
Det var den egentlige baggrund.
Historien bag det her forslag havde på det tidspunkt intet at gøre med det, der har været brugt som begrundelse her for forslaget.
Bare som den ene bemærkning.
Som den anden bemærkning: Jamen der er masser af private psykologer, så det er sådan set ikke det, der er spørgsmålet, hvis vi tager psykologområdet.
Og det er ikke mindst det, som jeg mener har været til diskussion: om det er en offentligt ansat psykolog eller en privat psykolog.
Det er spørgsmålet, om det enkelte menneske, der har behovet, skal have mulighed for at få sin behandling uafhængigt af tegnebogens størrelse, eller have muligheden for via en fond at få betalt, eller om vi skal holde fast i det, der er et grundprincip i vores velfærdssamfund: retten til at få en ligelig behandling efter behov og ikke efter tegnebogens størrelse.