Ole M. Nielsen (KRF), 1999-11-19:
Jeg er sikker på, at ordføreren for forslagsstillerne, hr. Knud Erik Kirkegaard, vil holde en ganske udmærket ordførertale her om lidt.
Der er jo lidt forskel på vores indgang til det.
Jeg indgik jo ikke i arbejdsministerens skuffelse, idet arbejdsministeren jo især var skuffet over dem, som normalt forsvarede den danske model, og den gruppe tilhører jeg jo ikke. Det er nok muligt, at arbejdsministeren er skuffet over mig på andre områder, det er der sikkert en god grund til, men det, jeg vil sige, er, at det sådan overordnede problem i Danmark er, at vi ikke har en tredelt magt, men at vi har en femdelt magt: Vi har den lovgivende, den udøvende og den dømmende, som vi normalt snakker om, og så er der nogle, der mener, at vi har pressen.
Og så har vi endelig organisationerne.
Det er det, der er problemet, og det var det spørgsmål, jeg ikke fik svar på før af hr. Ole Vagn Christensen, om ikke han mente, at Folketinget burde have magt over organisationerne.
Men der er altså en historisk ret her, som grunder sig på Septemberforliget, som er 150 år gammelt.
Nu er det jo ikke nogen dyd i sig selv at være gammel.
Grundloven er faktisk 150 år gammel, men den er dog moderniseret i mellemtiden.
I grundloven er der faktisk moderniseret væsentlige ting - man kan diskutere, om det er heldigt selvfølgelig - nemlig at kvinderne fik stemmeret.
Det var dog
noget af en revolution.
Den slags revolutioner overgår ikke den danske model af Septemberforliget, så det kunne jo godt ske, at man skulle give afkald på noget af det, som man har haft, og det, som man berettiget fik dengang. Jeg underkender bestemt ikke den betydning, som den danske model har haft for udviklingen i Danmark, men det er altså et andet samfund og med et ganske veludbygget demokrati, som jeg tror kunne varetage de interesser, som bliver varetaget af den danske model, som jo ligger helt uden for.
Det er det, jeg synes er så negativt, at vi har en arbejdsret, som ikke bygger på dansk lovgivning, men som bygger på noget, der ligger helt udenfor, altså Septemberforliget og hele den model der.
Så vil jeg gerne sige, at en løsning, altså en opblødning af organisationernes magt,
svækker ikke nogens rettigheder, men giver frihed og rettighed til nogle andre mennesker, der tillader sig at tænke anderledes.
Det synes jeg er så væsentligt for mig, at vi skal have lige ret, uanset hvilken baggrund vi har.
Hr. Ole Vagn Christensens beskrivelse af historien, om dengang den kristelige fagbevægelse opstod, er jo helt rigtig; det var kristne arbejdsgivere og lønmodtagere, som ikke kunne være tjent med at være i konflikt med hinanden om mandagen, når de sad i kirken sammen om søndagen, og det var en udmærket bevæggrund, men den var jo ikke særlig faglig, det må vi da indrømme. Men der er jo sket noget i den kristelige fagbevægelse i mellemtiden i Kristeligt Dansk Fællesforbund, som har udviklet sig til at være en virkelig aktiv fagforening, og hvor arbejdsgiverforeningen er en helt selvstændig organisation nu.
Vi har hørt gentagne historier om, at medlemmer af den kristelige fagbevægelse får en ganske fin opbakning, når de får problemer med deres virksomheder, hvad jo nok kneb for nogle år siden.
Men det er en organisation, som virkelig udvider sig. Og til historien om, at det var de der mennesker, der var medlemmer af den samme menighed i gamle dage: Det har udviklet sig til, at der nu er mere end 150.000 mennesker, der vælger den organisationsform her.
Så er det jo ikke den begrundelse som i gamle dage.
Så er det altså folk, som tillader sig at have en anden opfattelse af, hvordan man skal indrette sig og opføre sig på arbejdsmarkedet.
Vi synes, det er urimeligt, at vi har det organisationsvælde, som kan tyrannisere mennesker og tyrannisere virksomheder i Danmark.
Vi mener, at det hører fortiden til, og vi er meget glade for, at vi sammen med de to andre partier har kunnet være med til at stille det forslag her.
Det ved jeg er gennemtænkt og studeret, hvad vi kan tillade os at gøre også i forhold til indførelsen af overenskomster.
Jeg kan ikke ligge under for, at vi har et system her, selv om det er et system, der er stor opbakning til.
Det kalder jeg flertalstyranni.
Men det er ikke det, vi har.
Vi har flertalstyranni, og det hører ikke hjemme i et demokrati efter min mening.
Så er det da rigtigt, at den danske model har været god for Danmark, og at vi har opnået gode resultater.
Men det er jo ikke enestående iblandt de lande, vi ligger imellem.
Altså, der er jo et lille land her syd for os med 100 mio. mennesker, hvor man har helt andre betingelser for arbejdsmarkedet, og det er jo ikke helt underudviklet.
Dér har arbejderne også rettigheder.
Så det der med lovgivning og aftaler, som jeg tror også ministeren var inde på var et system, som andre misundte os.
Jamen sandheden er altså også, at vi somme tider får påtaler fra ILO, fordi vi ikke lever op til ILO's konventioner, og at EU's direktiver kan vi ikke gennemføre i Danmark.
Det er ikke kun, at de misunder os systemet.
De er faktisk også stærkt kritiske over for det.
Så det kunne godt ske, at vi kunne gøre det på en anden måde.