Henrik Dam Kristensen (S), 2001-01-17:
Forslagsstillerne ønsker at give de ældre flere valgmuligheder ved valg af plejehjem og plejebolig, og det er et ønske, som jeg umiddelbart finder sympatisk. Beslutningsforslaget har, som jeg også var inde på, da det senest blev fremsat i marts sidste år, imidlertid nogle konsekvenser for det kommunale selvstyre, som jeg synes det er vigtigt at få gennemdiskuteret, og jeg finder dem sådan set også betænkelige.
Beslutningsforslaget forudsætter jo således nogle grundlæggende ændringer i det kommunale selvstyre på hele ældreområdet.
Den sociale lovgivning, herunder serviceloven, forudsætter jo i forhold til opholdskommunereglerne, at den aktuelle bopælskommune så at sige tager sig af sine egne, og derfor er det selvfølgelig nødvendigt, at man har et serviceapparat, der er tilpasset de lokale forhold.
Det er også derfor, der er en sammenhæng imellem serviceniveauet i kommunerne og retten til kommunal skatteudskrivning. Hvis der som ønsket af forslagsstillerne skal gælde ensartede rettigheder, uanset hvor man måtte bo i landet, må der også være ensartede regler, når det gælder kommunernes visitation.
Forskellige tilbud afhængigt af lokale forhold kan så ikke forekomme.
Det vil altså betyde en voldsom indskrænkning af kommunernes selvstyre på ældreområdet, og så taler vi jo i realiteten nærmest om en kommunalreform.
Ét er imidlertid af give mulighed for at foretage frie valg - det mener jeg generelt er ønskeligt, og det tror jeg også i realiteten langt hen ad vejen er, hvad de ældre selv ønsker - men hvis valget skal have et reelt indhold, kræver det selvsagt, at der er noget at vælge imellem.
Der skal med andre ord være et tilstrækkeligt, men også et varieret udbud af boliger, der kan tilgodese den enkeltes behov.
Det er en afgørende forudsætning for at indføre en udvidet ret til frit valg af bolig. Regeringen har igennem de seneste år gjort meget for at skabe både et varieret og et stort udbud af boliger for ældre.
Der kan bl.a. nævnes plejeboligreformen tilbage fra 1995, der netop sigtede på at etablere flere plejeboliger til de svage ældre, og så i 1998, hvor vi gennemførte en væsentlig forbedring af mulighederne for at etablere bofællesskaber.
Jeg kan også nævne, at der fra 1. januar 2001 er indført en generel låneadgang til kommunal grundkapital, hvilket forventes at ville styrke udbygningen af ældreboliger.
Der er også sket en forbedring, når det gælder servicetilskuddene; den forbedring er også med til at bidrage til en øget tilgang af plejeboliger.
Sigtet med alle disse initiativer har været at skabe et både større og mere varieret udbud af boliger til ældre.
Det er en linje, der er fulgt siden ældreboliglovens vedtagelse tilbage i 1987.
Målet har altså været at bygge flere og bedre ældreboliger.
Ofte vil efterspørgslen efter en plejebolig i en tilflytningskommune skyldes, at ansøgeren ikke kan få den ønskede plejebolig i hjemkommunen.
Det problem skal ikke løses ved, at de ældre tvinges til at flytte til en anden kommune; problemet skal løses ved, at hjemkommunen tilbyder de nødvendige plejeboliger.
Ældre, der bor i en attraktiv kommune, en kommune, som har sørget for attraktive plejehjem og plejeboliger, kan således risikere at få vanskeligt ved at få en bolig i deres egen kommune, hvor de har betalt kommuneskat igennem en årrække, og bliver dermed måske tvunget til at søge hen i en anden kommune.
Den enkelte kommunes incitament til at bygge ældreboliger og plejeboliger og kommunens muligheder for at vurdere behovet herfor må også antages at blive reduceret, når kommunen i realiteten også bygger for ældre i andre kommuner.
Man kunne godt frygte, at det på længere sigt vil reducere udbudet og også væksten i botilbud til de ældre.
Jeg synes også, det er vigtigt at henvise til den nuværende mulighed, der er for at få anvist en plejebolig i en anden kommune, hvis den ældre f.eks. ønsker at bevare kontakten til en nær pårørende, der bor i en anden kommune.
En nær pårørende kan jo også være en person, som den pågældende har en nær tilknytning til.
Det er også ansøgeren selv, der afgør, hvilken pårørende vedkommende vil bo i nærheden af.
En tilflytningskommune kan altså ikke blot afslå, fordi den pågældende har pårørende i fraflytningskommunen, eller fordi det er usikkert, hvor længe den pårørende vil blive boende i tilflytningskommunen.
Jeg synes faktisk, at disse regler giver både ganske gode og vidtgående muligheder for at flytte på plejehjem eller i plejebolig i en anden kommune.
På den baggrund kan regeringen ikke anbefale forslaget.