Margrethe Vestager (RV), 2005-06-02:
Det Radikale Venstre har i hele den nu efterhånden 2 år lange diskussion om strukturreform haft den tilgang, at det, der er væsentligt for os som land, og det, der er vigtigt for os som borgere, er, hvordan opgaverne løses.
Det andet er, at de løses i en demokratisk ramme, sådan at vi som borgere faktisk har noget at deltage i, at det giver mening for os at deltage både i det lokale demokrati, i det regionale og i det landsdækkende, fordi der faktisk er mulighed for at påvirke de ting, som foregår der, hvor vi har muligheder for at deltage.
Derfor er diskussionen om strukturreform heller ikke en diskussion om at have tillid eller ikke at have tillid til lokale politikere.
Det er en diskussion om, hvad karakteren af de forskellige opgaver er, hvad der er vores ambition for de forskellige opgaver, og hvad det er for nogle særlige hensyn, der skal tages, især for de opgaver, som vedrører sårbare grupper, mindretal eller ting, som fremtiden måske i særlig grad stiller krav til os om at håndtere på nænsom vis.
Derfor er det med undren, at vi hver især har set Konservative og Dansk Folkeparti gøre det til en helt særlig politisk indsats at få amterne nedlagt.
Fra Konservatives side har det jo været en særskilt politisk målsætning i 17 år, så vidt jeg i hvert fald er orienteret, at få nedlagt amterne.
Det gør jo, at det er meget svært at tro, at det er opgavernes løsning, der gør, at man er kommet til den konklusion, for der er jo mange ting, der ændrer sig både i amternes, kommunernes og statens opgaveløsning over de 17 år.
Det minder mere om en fiks idé.
Det synes at være sådan, at amterne skulle nedlægges, og sådan skulle det være, fordi sådan skulle det være.
Det er de jo så blevet.
Det, som jeg synes, der har været for lidt diskussion om, er, hvad der egentlig var Venstres tilgang til det.
Det er ikke noget, der har stået på Venstres dagsorden i 17 år.
Det er ikke en tilgang, som man har haft.
Hvad var det egentlig, man fra Venstres side gerne ville i forhold til det konservative ønske, i forhold til Dansk Folkepartis ønske?
Hvorfor var det, at Venstre hoppede med på den galej lige pludselig og uden egentlig synderlig anledning?
Der er jo meget at sige om amternes opgaveløsning.
Der er godt at sige om den, og der er mindre godt at sige om den.
Jeg synes, det er et helt misvisende signalement, som vi fik fra Dansk Folkepartis ordfører for ganske kort tid siden, at der blev givet en katastrofalt dårlig service i den offentlige service.
Det har ikke været Det Radikale Venstres udgangspunkt for diskussionen af løsningen af de offentlige opgaver.
Tværtimod synes vi faktisk, at der er meget store dele af den offentlige sektors løsning af opgaver, som er god.
Måske kunne den endda blive bedre, hvis medarbejderne fik en større grad af frihed til at løse opgaverne ud fra deres indsigt i, hvad opgaven kræver, og i mindre grad ud fra de snærende, ofte bureaukratiske og kontrollerende bånd, som vi lægger ned over dem især her fra den her sal.
Dermed også sagt, at diskussionen om at nedlægge amterne i meget højere grad bør være en diskussion om, på hvilken måde vi løser opgaver, og hvilke opgaver det er væsentligt at få løst i offentligt regi.
Det Radikale Venstre angreb diskussionen ved at opstille en række principper.
Nogle af dem er centrale i den her sammenhæng, fordi de hele tiden bliver nævnt.
Det er et spørgsmål om nærhed i opgaveløsningen, men aldrig nærhed alene, fordi nærhed og faglighed og kvalitet hænger utrolig tæt sammen.
Vi har i debatten hørt meget om handicappedes forældre, som sikkert gerne ville have opgaverne løst så tæt på deres bolig som overhovedet muligt.
Det tror jeg er rigtigt.
Men jeg tror ikke, at nogen forældre vil give køb på kvaliteten af det tilbud, som deres barn får, hvis det at sikre en høj kvalitet kræver, at der faktisk er flere børn, som man kan løse det for, og man derfor ikke kan løse det lige præcis i nærheden.
Det andet er, at det kræver, at der er en selvstændig økonomi til at kunne løse opgaverne med, sådan at man må tage ansvar både for den opgave, man løser, og den regning, som man udskriver.
I debatten her i dag har der fra Venstres og Konservatives side været gjort en række anstrengelser for at få det til at blive en diskussion af processen hen imod den lovgivning, som vi kommer til at vedtage i de næste 2 uger.
En lidt, synes jeg, mærkelig diskussion, men man kan i hvert fald konstatere to ting, som nok har været karakteriserende for processen: For det første at regeringen er overordentlig nærig med anerkendelse af, at der er sket forandringer, i hvert fald hvis det er forandringer, som Det Radikale Venstre har tænkt sig at stemme for.
Så bliver det kategoriseret som værende absolut i småtingsafdelingen for ikke at sige, som jeg tror, ministeren sagde tidligere, at det handler om omvendt ordstilling.
For dem, der lytter til debatten, er det måske meget godt at tage pejling af den tilgang til andre partiers indflydelse på processen, fordi den er meget kendetegnende for det, der er foregået de sidste 2 år: en nærighed, en smålighed i adgangen til faktisk at få en substantiel diskussion af, hvordan opgaver kan løses bedre.
Det andet er, at det er heldigt, at man har retten til historieskrivningen, for jeg tror, der kan skrives mange forskellige historier om, hvad det egentlig er, der er foregået i den her proces, og hvad det egentlig var, der var objektiverne for processen.
Hvis man lytter til debatten, må man tro, at der ikke er et reelt ønske om at diskutere, hvad det egentlig er, der sker med opgaverne, når amterne nedlægges,
i hvert fald hvis det skal være et mål i sig selv.
Sådan er det jo, når man har et herskende flertal, der har bestemt, hvordan det skal være.
Ikke desto mindre har vi jo ikke opgivet.
Vi har ikke ladet det ligge, vi har ikke trukket på skuldrene, fordi vi faktisk synes, der var nogle ting på spil, der var for væsentlige til, at man kunne have den tilgang.
Derfor valgte vi, trods den urokkelighed, som regeringen udviste – man kan så inkludere Dansk Folkeparti i den efter behag eller ej – at acceptere den ramme, der var lagt, og se, om vi kunne gøre en positiv forskel.
Det synes jeg vi har haft held til på en række områder.
Men på nogle af de områder, hvor man måske alligevel mærker, at der har været en vis tvivl hos regeringen om, hvorvidt man har ramt det rigtige snit, må vi sige, at der er det ikke nået langt nok til, at vi kan tage ansvar for det.
Det gælder det sociale område, det gælder specialundervisningen, det gælder miljøet.
Det sociale område og specialundervisningen er jo de områder, hvor ministre faktisk har vist en vilje til at overveje, hvad det er, vi er kommet med, men hvor vi hele tiden tilsyneladende er løbet panden imod det, som har været centralt, nemlig at de nye regioner ikke måtte ligne amterne, og det uanset hvilke krav opgaven stillede.
Det synes vi er mærkeligt.
Det er ikke mange børn, vi taler om i forbindelse med vidtgående specialundervisning.
Det er vel i omegnen af 4.500.
Det er faktisk heller ikke mange mennesker, vi taler om på det sociale område.
Det er ikke kæmpestore ting, som gør, at det vælter det billede, som regeringen og Dansk Folkeparti gerne vil tegne.
Det samme gælder miljøet.
Det er sådan set heller ikke det meget store; det er til gengæld det meget principielle.
Vi synes, det er mærkeligt, at kommunerne med hensyn til de her tre områder skal sættes i en situation, hvor det bliver meget vanskeligt for dem at forene tilsyneladende uforenelige hensyn – til erhvervet eller til miljøet, til de mange eller til de få.
Og selv den bedste kommunalbestyrelse, selv det mest indignerede menneske kommer til at sidde i nogle prioriteringssituationer, som må være vanskelige.
Det Radikale Venstre har ikke nogen speciel politik i forhold til amterne, men vi har en politik i forhold til, hvordan opgaver skal løses, og vi synes, at de krav, som en opgave stiller til fagligheden, til nærheden, til kvaliteten og økonomien, gør, at vi må kunne konkludere, at det er en dårlig idé ikke at ville have et handlekraftigt, økonomisk sikkert regionalt niveau, der kan tage vare på nogle af de ting, som kommunerne bliver sat i en meget, meget vanskelig situation i forbindelse med at løse.
Derfor kan Det Radikale Venstre fortsat, trods en indsats, trods mange timers forhandlinger,
ikke støtte dette lovforslag.