runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Connie Hedegaard (KF), 2004-11-24:
Jamen der er afsat en række ting, men som hr. Jørn Jespersen jo udmærket ved, ville betingelsen for, at denne miljøminister kom til at sidde med ved dette års finanslovforhandlinger, jo være, at nogle af de partier, der mødte op til finanslovforhandlingerne, herunder SF, havde rejst nogle nye krav, for som hr. Jørn Jespersen jo udmærket ved, så lå regeringens bud på næste års finanslov klar, da jeg blev udnævnt den 2. august.
Den debat har vi jo haft mange gange.
Det ændrer dog selvfølgelig ikke ved, at finanslovforslaget indeholder flere fremskridt for miljøet.
Oven i det ganske store miljøarbejde, der allerede laves i Danmark i dag, lægger regeringen yderligere flere markante initiativer.
Med øremærkningen af de 50 mio. kr. til en målrettet naturindsats vil der blive brugt 200 mio. kr. over de næste 4 år.
Målet er mere natur omkring vandløb, ådale, søer og strandenge, og en vigtig del af initiativet er også, at vi får bedre adgangsmuligheder og flere aktiviteter i den danske natur.
Med finanslovforslaget tager vi også fat på et af de allermest alvorlige problemer i byerne med partikelforureningen.
Det handler om de 120 mio. kr., der er afsat hvert af de næste 4 år mod svovl...
Jeg kan se, at tiden allerede er gået, så det kan jeg ikke gå meget mere ind på.
Jeg vil bare lige sige som en sidste ting, jeg kan nå at nævne her, at Kærgaard Plantage, en af de rigtig store forureningssager, er det jo en del af finanslovaftalen, at der skal afsættes ressourcer til.
Hvis og når der bliver fundet en løsning pr. 1. februar, når de skal lægge det frem for os, så er vi parat til, selv om staten ikke har et juridisk ansvar, at finde ressourcer til den sag.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Jeg vil ikke på nogen som helst måde blande mig i den interne debat i SF.
Lad den debat køre uden indblanding udefra.
Jeg vil heller ikke begive mig ud i spekulationer om, hvorledes vi skal forholde os, hvis det bliver det ene eller det andet resultat af afstemningen i SF.
Kommer SF’s forhandlere til os og meddeler, at nu må SF sige nej, fordi medlemmerne har stemt nej, er der som sagt en ny situation, som så må drøftes mellem de tilbageværende partier.
Længere kan vi altså ikke komme i dag.
Jeg må sige, det er tankevækkende, at hr. Peter Skaarup er så interesseret i behandlingen af en aftale, som han selv har ønsket at stå uden for.
Det kan vi godt gøre uden indblanding fra hr. Peter Skaarups side.
Det er jo ikke særlig indviklet.
For det første vil jeg gerne sige, at alle er velkomne til at stille alle de spørgsmål om aftalen, de vil, men jeg siger bare, at hvordan vi vil håndtere situationen i det ene eller andet tilfælde efter udfaldet af SF’s urafstemning kan man ikke forlange at jeg skal tage stilling til i dag.
Jeg synes, det er lidt sært, at de, der ikke er med i aftalen, er så interesserede i det.
Vi finder ud af det, når vi ser resultatet af SF’s urafstemning, men selve aftalens indhold er man velkommen til at stille alle de spørgsmål om, som man vil, og jeg har også svaret på de spørgsmål, der er stillet i dag.
Jeg må gentage, at aftalen bygger på, at de partier, der har indgået aftalen, anbefaler et ja ved den kommende folkeafstemning om den nye traktat.
Kommer man og siger: Vi kan ikke anbefale et ja, vi vil gå ud og anbefale et nej – jamen så er det klart, at så kan man ikke være med i aftalen, for så giver det ingen mening, og så må de tilbageværende aftalepartier diskutere, hvad der så skal gøres.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jørn Jespersen (SF), 2004-11-24:
Der har jo været stillet store forventninger til den nye miljøminister.
Således skrev Berlingske Tidende den 9. september i en såkaldt nyhedsanalyse, at nu begyndte de politiske forhandlinger om finansloven, og det var ikke kun Det Konservative Folkeparti, som havde et ønske om et grønnere image.
Så hvis der var nogle forhandlere, der tog miljøønsker med til forhandlingsbordet, så sad der under alle omstændigheder en miljøminister ved forhandlingsbordet, som ville demonstrere, at hun ikke kun var med som vinduespynt.
Det er jo klart, at det har været medvirkende til at styrke forventningerne om, at der ville komme nogle grønne forbedringer og blive afsat nogle grønne ambitioner på finansloven.
På den baggrund ville det være interessant at vide, hvilke grønne ambitioner miljøministeren selv mener der er blevet afsat på finansloven for 2005.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Til det første spørgsmål kan jeg svare: Det er ikke en juridisk aftale, det er en politisk aftale.
Det står direkte i aftaleteksten, at det selvfølgelig er en politisk aftale.
Om den gælder det som ved alle andre politiske aftaler, at den selvfølgelig gælder, indtil den opsiges, men der skal hr. Peter Skaarup så hæfte sig ved, hvad der også står i aftalen, nemlig at de partier, der har indgået aftalen, er af den opfattelse, at den gælder, lige så længe traktaten gælder.
Altså den gælder, som politiske aftaler på Christiansborg altid gælder.
Den gælder, indtil den bliver opsagt.
Men der har vi den ordentlige skik her på Christiansborg, at man overholder de aftaler, man indgår, og derfor gælder den aftale her mellem disse partier, indtil den bliver opsagt.
Og det har vi ikke til hensigt at gøre.
Jeg synes, det er en god og en vigtig aftale, som vi i hvert fald ønsker at holde fast i.
Nu begiver jeg mig altså ikke ud i hypotetiske diskussioner om, hvordan man skal forholde sig, hvis det ene eller det andet eller det tredje sker.
Nu finder der i øjeblikket en urafstemning sted i SF, og jeg synes, den skal have lov at finde sted uden indblanding udefra.
Lad SF’s medlemmer diskutere spørgsmålet og tage stilling, så vurderer vi situationen, når afstemningsresultatet foreligger.
Jeg kan ikke komme det meget nærmere end at sige, at kommer SF og siger: Vi kan ikke være med i aftalen, fordi medlemmerne har stemt nej – ja, så er der en ny situation, som de tilbageværende aftalepartier må diskutere.
Jeg kan sige, at for mit eget vedkommende kan jeg stå ved hvert et ord, der står i aftalen, uanset om SF er med eller ej, men det er jo en ny situation, hvis et aftaleparti pludselig ikke kan være med længere, og den situation må så drøftes mellem de tilbageværende aftalepartier.
Hr. Keld Albrechtsen bruger mange ord på noget, der ikke er noget indhold i, men lad os snakke om noget helt konkret, nemlig miljøafgifter for nu at tage det som eksempel.
Vi har faktisk en dansk interesse i at kunne træffe beslutninger i EU med flertal frem for med enstemmighed, hvis vi vil fremme miljøpolitikken i EU.
Med enstemmighed er det jo den langsomste vogn i kortegen, der bestemmer farten.
Vi har en interesse fra dansk side i at få så mange fælles regler som muligt, når det gælder miljøafgifter, for at fremme miljøet i EU, og derfor er vi faktisk tilhængere af, at man på netop det område går væk fra enstemmighed og over til kvalificeret flertal, og det siger vi direkte i aftalen.
Men det er typisk: Hr. Keld Albrechtsen har travlt med at snakke miljøpolitik, men når det handler om nogle effektive instrumenter som f.eks. at bruge EU’s afgiftssystem, vil hr. Keld Albrechtsen alligevel ikke være med.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Klaus Hækkerup (S), 2004-11-24:
Jeg synes godt nok, det var et besynderligt svar, hr. Peter Skaarup fik her til sidst.
Der er indgået en aftale, der har vidtrækkende betydning for Danmarks tilknytning til EU, og så må partier, der ikke er med i aftalen, ikke stille spørgsmål om den.
Jeg synes, det er ganske bemærkelsesværdigt.
Jeg synes også, det er underligt, når statsministeren siger, at han ikke vil blande sig i SF’s interne afstemning og slet ikke udtale sig om hypotetiske spørgsmål, men dog er i stand til at sige, at hvis SF’s medlemmer stemmer nej til aftalen ved urafstemningen, er SF ikke længere med i aftalen.
Er det ikke netop at blande sig i den interne afstemning i SF?
Er det ikke at sige til SF’s medlemmer: Hvis I stemmer nej, så er I ude, for så smider vi jer ud? Derfor undrer det mig også, at statsministeren kan sige her under debatten, at så foreligger der en ny situation, der må drøftes mellem partierne.
Foreligger der en ny situation, eller er SF ude, hvis medlemmerne stemmer nej?
Det spørgsmål vil jeg gerne have svar på.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-24:
Jeg må desværre konstatere, at statsministeren tramper videre i de sørgelige fodspor, som hans forgængere har efterladt.
Når vi har skullet til folkeafstemning, har alle unionstilhængerne altid indledt bortforklaringernes strategi.
Altid bagatelliserer man problemet, altid skal de spørgsmål, der rejses, fejes ind under gulvtæppet, og efter folkeafstemningerne har det altid vist sig, at hvis det er lykkedes for unionstilhængerne at vinde den, holder det, de lovede, ikke.
Derfor synes jeg, det var klogere, hvis statsministeren åbent erkendte, at det, man ønsker med forfatningstraktaten, er at kunne lave disse ændringer, fjerne vetoretten på en række områder uden at lave traktatændringer og uden at lave folkeafstemninger i de enkelte lande.
Man vil flytte magten væk fra befolkningen og over til en lille gruppe politikere på Christiansborg, som på forhånd har lavet aftaler og dermed sat befolkningens beslutningsret i så væsentlige spørgsmål ud af spillet.
Det er det projekt, man har skibet sig ind i, og det burde man stå ved.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Hvis hr. Peter Skaarup gør sig den ulejlighed at læse, hvad der står i aftalen, vil han kunne se, at begge de ting, jeg har sagt, står i aftalen i det afsnit, der hedder »Aftalens Status«.
Det, jeg har svaret her, svarer altså nøjagtigt til, hvad der allerede står i aftalen.
Der er ikke noget nyt, og der er ikke noget at være forvirret over, for det er ord til andet, hvad aftalepartierne har aftalt.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-24:
Nu roder statsministeren det hele sammen.
Statsministeren indførte for lidt siden en ny omstændighed, der kunne føre til, at aftalen ophører med at eksistere, nemlig at den opsiges.
Det står jo ikke i aftalen, men det sagde statsministeren, så medmindre statsministeren simpelt hen bare vrøvler, kan vi nu konstatere, at aftalen gælder, så længe den gælder.
Det er det eneste, vi ved med sikkerhed, for den kan nemlig opsiges.
Statsministeren vil vel ikke benægte, at han stod og sagde, at aftalen kunne opsiges.
Det har nok hele tiden været tilfældet, der har nok ligget en skjult dagsorden, men nu kom statsministeren bare til at sige det højt her i Folketingssalen, og det kan han altså ikke løbe fra.
Så vil jeg bare sige, at det altså ikke er mig, der vildleder.
Det er statsministeren, der vildleder, for i del III i traktaten, hvor gummiparagraffen kan anvendes, er alle emneområder nævnt, så den kan bruges på alt.
Det er heller ikke korrekt, når statsministeren siger, at man ikke kan bruge bestemmelsen til at overføre ny kompetence og myndighed til EU.
Der står jo lige præcis i bestemmelsen, at den skal bruges dér, hvor der ikke er hjemmel til det i forvejen i traktaten.
Man har direkte skrevet, at den skal bruges til at give ny kompetence til EU, så også på det punkt vrøvler statsministeren.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Nu kan jeg forstå, at det er blevet anerkendt, at man kan bruge ordet vrøvl i overensstemmelse med forretningsordenen, og så vil jeg gerne sige: Den, der virkelig for alvor vrøvler og kommer med vås og vrøvl, er hr. Keld Albrechtsen.
Det er fuldstændig klart, at sådan som bestemmelsen i artikel 18 er formuleret, kan den ikke bruges til at overdrage mere kompetence til Unionen.
Jeg vil gerne slå fuldstændig fast, at sådan er det.
Med hensyn til spørgsmålet om aftalens varighed prøver hr. Keld Albrechtsen fuldstændig at fordreje det, jeg sagde.
Der står i aftalen, at en ændring af aftalen forudsætter enighed mellem aftalepartierne, og jeg sagde, at selvfølgelig kan man ændre aftalen, hvis der enighed mellem partierne.
Men for at der ikke skal være nogen tvivl, læser jeg nu op af det, der står: »En ændring af aftalen forudsætter enighed mellem aftalepartierne.«
Selvfølgelig kan man altid ændre en aftale i enighed mellem dem, der har indgået den, og i øvrigt gælder den lige så længe som den traktat, der blev undertegnet i Rom den 29. oktober 2004.
Der er overhovedet ikke noget at være i tvivl om, og hr. Keld Albrechtsen kan spare sig forsøgene på at skabe tvivl.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-24:
Jeg må altså bare sige, at det var statsministeren, der skabte tvivl, for det var statsministeren, der meddelte, at aftalen kan opsiges.
Det er muligt, at det var noget vrøvl, men så må statsministeren jo undskylde det over for Folketinget.
ville jeg også bede statsministeren om en undskyldning.
Det er jo muligt, at det er forkert, men hvis det er det, bør statsministeren da hurtigst muligt give en undskyldning for således at have vildledt Folketinget.
Så må jeg bare sige, at også i går vildledte statsministeren om indholdet af traktaten, nemlig med en påstand om, at den skulle indeholde bestemmelser om bedre dyrevelfærd.
Det går sandelig godt med statsministerens informationsvirksomhed, den ene fordrejede oplysning efter den anden, men nu håber jeg, at statsministeren vil svare sagligt på det spørgsmål, som er stillet her.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Jamen det kan jeg gøre kort og klart, for svaret på det spørgsmål, hr. Keld Albrechtsen har stillet her, og som han ikke ville læse op for Folketinget, er: Nej!
Lad mig så i øvrigt sige til hr. Keld Albrechtsen, som bliver ved med at vade rundt i spørgsmålet om, hvordan man ændrer og opsiger aftaler, at man selvfølgelig ikke bare uden videre kan sprænge aftalen i luften, hvis det er det, hr. Keld Albrechtsen tror.
Det står meget klart, at en ændring af aftalen forudsætter enighed mellem aftalepartierne.
Om man kalder det opsigelse eller ændring eller hvad, ved jeg ikke, men det er som altid på Christiansborg sådan, at en ændring af en aftale selvfølgelig forudsætter enighed mellem aftalepartierne.
Hvis det overhovedet har skabt tvivl i hr. Keld Albrechtsens sind, vil jeg gerne sige, at man ikke bare uden videre kan opsige aftalen.
Aftalen gælder lige så længe som den traktat, der blev undertegnet i Rom den 29. oktober 2004.
Det står i første punktum, og i andet punktum står der, at en ændring af aftalen forudsætter enighed mellem aftalepartierne.
Det er fuldstændig sædvanlig praksis.
Der er ikke noget nyt i det, og derfor kan hr. Keld Albrechtsen altså godt spare sig sine forsøg på at sætte lus i skindpelsen.
Der er overhovedet ikke noget at komme efter, formuleringen er klar.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-24:
Nu har statsministeren sagt to ting i løbet af denne spørgetid.
Først sagde han, at aftalen kan opsiges, og nu siger han, at den ikke kan opsiges uden videre.
Hvad der egentlig er gældende,
er svært at vide, men det, der i hvert fald kan siges med sikkerhed, er, at der er noget særdeles uldent ved hele spørgsmålet om opsigelse af aftalen.
Jeg tror, man som udenforstående gør klogt i at tage det udgangspunkt – det tror jeg også vælgerne vil gøre klogt i, når vi skal stemme om Unionstraktaten – at gå ud fra, at denne aftale varer lige så længe, som den gælder, og at ingen kan vide, hvornår den holder op med at gælde.
Så vil jeg godt vende tilbage til spørgsmålet, jeg har stillet her: Vil statsministeren være så venlig at svare på, om hensigten med Unionstraktaten og aftalen med hr. Holger K. Nielsen er at undgå, at vi ved fremtidige magtoverdragelser til EU skal have folkeafstemninger?
Det er jo det, der er spørgsmålet.
Statsministeren var så venlig at opfordre mig til at læse det op, men det kan jeg ikke nå på grund af, at jeg kan se på formanden, at jeg skal afslutte spørgsmålet her.
Men det var altså mit spørgsmål, og det vil jeg bede statsministeren besvare.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Må jeg så igen sige til hr. Keld Albrechtsen, at hr. Keld Albrechtsen godt kan spare sig alle forsøg på at tolke eller mistolke aftalens tekst.
Den er meget klar: For at ændre denne aftale skal der være enighed mellem aftalepartierne.
Sådan er det, og der kan hverken trækkes noget fra eller lægges noget til.
Aftalen kan ændres, ja, men kun hvis der er enighed mellem partierne.
Peter Skaarup (DF), 2004-11-24:
Men i og med at man har forsøgt at lokke et af Folketingets partier, som godt kan siges at være tungen på vægtskålen i forbindelse med fem sjettedelsflertallet, med i aftalen, ligger afgørelsen jo her med de bindinger i aftalen, som statsministeren tidligere har været inde på.
Det er en politisk aftale, som skal videreføres, til forfatningstraktaten udløber, og med de bindinger, der er i den, mener vi i Dansk Folkeparti, at der er en udfordring af grundlovens § 20. Man har sagt fra starten, at på de og de områder er der ikke flertalsafgørelse nu, men en selvbestaltet gruppe i Folketinget kan ændre det, så der fra at være krav om enstemmighed kun er krav om flertalsafgørelser på de områder.
Derfor er der faktisk et skisma fra den situation, vi havde før aftalen, til den situation, vi har nu, efter at aftalen er indgået.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-24:
Jamen jeg kan altså kun konstatere, at statsministeren svarer forskelligt på spørgsmålet om, hvordan aftalen kan opsiges, ændres eller annulleres, hver gang han svarer.
Det eneste, vi kan konstatere, er, at statsministeren har skabt fuldstændig usikkerhed om, hvor længe aftalen eksisterer.
Det må vi bare konstatere, men det kan vi andre, der ikke er aftalepartnere, jo ikke gøre noget ved.
Vi kan bare konstatere, at ingen kan vide, hvor længe den aftale vil vare.
Så vil jeg godt spørge statsministeren: Er det i hvert fald ikke korrekt, at virkningen af forfatningstraktaten og den aftale, statsministeren har lavet med hr. Holger K. Nielsen, vil være, at fremover vil man ikke benytte traktatændringer, når man vil give EU mere magt?
Så vil man benytte den såkaldte passerelle, altså at man selv sidder og aftaler det, og så undgår man folkeafstemninger ved kommende overførsel af magt til Unionen.
Det kan godt være, det ikke har været statsministerens hensigt – jeg kan jo ikke tolke, hvad der foregår inde i statsministerens hoved – men det vil under alle omstændigheder være virkningen.
Kan statsministeren ikke bekræfte det?
Peter Skaarup (DF), 2004-11-24:
Jeg mener faktisk, at statsministeren selv har bidraget til, at diskussionen er opstået, ved at komme med lidt mærkelige, indbyrdes modstridende meldinger om forholdet.
Men det får vi sikkert mulighed for at drøfte ved en senere lejlighed her i Folketinget.
Hvis man har overdraget den kompetence til en lille, selvbestaltet gruppe af partier her i Folketinget, der har lavet den politiske aftale, er der jo reelt tale om, at det er de partier, der afgør, om et område kan overgå fra enstemmighed til flertalsafgørelse.
Jørn Jespersen (SF), 2004-11-25:
Det er jo ikke mange svar, der er kommet undervejs, på de spørgsmål, der er blevet stillet, så jeg prøver en gang til og spørger specifikt udenrigsministeren: Er det ikke rigtigt, at når man er meget tilbageholdende med at melde ud med en konkret dato for stop for eksportsubsidier, er det, fordi der skal vrides flere indrømmelser fra vores modparter ud af den diskussion?
Er det ikke korrekt, at det, der er tankegangen, er, at vi skal have lidt mere ud af dem, inden vi giver os og kommer med en dato?
På trods af at der er blevet givet masser af indrømmelser af vores modparter med hensyn til markedsadgang, støtte, ikkehandelshensyn osv., har vi ikke fået nok endnu.
Det vil sige, at det er den samme dårlige vare, vi fra den rige verdens side i EU prøver at sælge for tredje, fjerde eller femte gang, men vi er ikke helt tilfredse endnu, for der skal vrides flere indrømmelser ud af andre, herunder de fattige lande, før vi giver os.
Det andet spørgsmål er: Hvordan kan det være, at udenrigsministeren, som er i stand til at gennemskue de her sager og ved, hvad det handler om, alligevel vil være bekendt at blive ved med at sige, at vi skal have en parallel behandling af EU's eksportstøtte og USA's eksportkreditter? Er det ikke korrekt, at støtteværdien af EU's eksportstøtte er mange gange større end støtteværdien af USA's eksportkreditter?
Og hvorfor skal vi så have en parallelitet i afskaffelsen, når vi er klart de værste?
Når EU uden sammenligning er den største skurk med hensyn til eksportstøtte, hvorfor skal vi så fedte med indrømmelsen, inden vi kan give os?
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-25:
Jeg vil gerne takke både ministeren og alle ordførerne for debatten, som jeg synes har været nyttig.
Alle ordførere og også ministeren har jo faktisk tilkendegivet, at man sådan set godt kunne støtte målet, men så var der en diskussion om midlet, om det var det rigtige forslag med hensyn til at bryde igennem i forhandlingerne.
Det kan man så godt bruge et par måneder mere på at sidde og fundere over, men som tiden går og man nærmer sig det næste topmøde i Hong Kong om godt et år, bliver det mere og mere presserende, at der gøres et eller andet for at få hul på bylden.
EU har stadig væk en række krav, som Mexico, Brasilien og Indien ikke kan acceptere, og som man heller ikke med stor rimelighed kan forlange de skal acceptere, og samtidig har EU ikke viljen til på nuværende tidspunkt at spille ud med en tilkendegivelse af en dato, som kunne sætte forhandlingsspillet i gang.
Derfor er min bekymring, at vi med den strategi, der føres, med ret stor sikkerhed desværre risikerer en gentagelse af Cancúntopmødet.
Da Udenrigsudvalget for et par uger siden var i Indien, syntes jeg i hvert fald, at jeg, når man lyttede på vandrørene i Indien, fik bekræftet, at man fra indisk side altså forventer, at der kommer noget fra EU, som er bedre, end hvad man hidtil har set, for hvorfor skulle man fra indisk side acceptere en masse krav fra EU om ting, som de skal gøre, hvis ikke der ligesom er en vilje til at spille ud fra EU's side og komme dem i møde?
Det er derfor, vi har fremsat det her forslag.
Vi er meget villige til at drøfte det i udvalget og også tage en lang udvalgsbehandling.
Der er ingen grund til at skrive en hurtig betænkning til det her forslag.
Der kan tværtimod være grund til at have det liggende i udvalget hen over vinteren – nu kommer der forhåbentlig valg inden, og så kan det måske blive en anden minister, der skal forhandle det – således at vi kan følge forhandlingssituationen, stille spørgsmål om den og se, om der skulle være nogle muligheder for at få en åbning i forhandlingerne.
Så kan det være, at de andre ordførere på et eller andet tidspunkt, om jeg så må sige, bliver lidt mere møre, efterhånden som de ser, at der ingenting sker, for det vil jeg selvfølgelig minde dem om.
Jeg må formode, at man ikke vil sidde passivt tilbage og vente, som man gjorde sidste gang, og først rykke på selve topmødet.
Jeg vil gerne medgive udenrigsministeren – det har jeg også sagt ved tidligere lejligheder, og jeg vil gerne gentage det – at da udenrigsministeren kommer til Cancún og ser, hvordan landet ligger, sætter han sig faktisk i bevægelse, men da er det for sent.
Fru Elisabeth Arnold var ikke i stand til at forklare, hvem der skal komme med forslaget til en dato, og jeg vil da egentlig gerne afslutte med at spørge ministeren helt stilfærdigt: Hvem tror ministeren kommer med forslaget til en dato, og hvornår kommer det?
Jørn Jespersen (SF), 2004-11-25:
Er det så ikke bedre at føre regeringens linje, bliver der spurgt.
Nej, det er det bestemt ikke.
Det er ikke bare små skridt, det er ofte skridt bagud
, og derfor er det under ingen omstændigheder bedre.
Så vil både jeg og mine venner i Europa meget have os frabedt at få vores linje udlagt af hr. Kofoed, for den ved han intet om.
Vi har så sent som i dag haft møde med formanden for den grønne gruppe i Europa-Parlamentet, netop her i Folketinget, hvor der var fuldstændig enighed om, at den primære opgave for EU burde være at få afskaffet eksportsubsidierne så hurtigt som overhovedet muligt.
Der var fuldstændig enighed om, at sukkerordningen burde afskaffes så hurtigt som overhovedet muligt.
Der var fuldstændig enighed om, at EU's landbrugsstøtte er protektionistisk og en skamplet, og at den burde afskaffes.
Så der er ingen uenighed mellem mig og mine venner i Europa og i Europa-Parlamentet.