Peter Christensen (V), 2003-05-27:
Både debatten under førstebehandlingen og senere debatter, vi har haft under udvalgsbehandlingen, har sådan set kredset om det samme element i lovforslaget.
Når jeg lytter til hr. Ole Stavads indlæg, bliver jeg nogle gange lidt i tvivl om, hvorvidt det er det samme forløb og det samme lovforslag, vi egentlig taler om, for man kan vel næppe skrue sig op i en højere retorik, end vi har oplevet, en retorik, som jeg overhovedet ikke mener er passende i forhold til det, der er sket. For hvad er det egentlig, det her handler om?
Det er omkring den del af lovforslaget, som giver skatteministeren en bemyndigelse til at tage bekræftende til genmæle ved sager, som er afgjort af Landsskatteretten.
Hvad betyder det for borgeren?
Hvorfor slutter vi op om det forslag?
Hvorfor støtter vi det forslag?
Fordi det netop gavner borgeren.
Det er et forslag, som sikrer, at borgeren, hvis han har ret, ikke skal igennem en opslidende retssag ved domstolene for at kunne få at vide, at han har ret, som han i øvrigt har fået at vide inden.
Det er en procedure, som i dag foregår i nogle få tilfælde, men selv om det er få tilfælde, er det stadig væk urimelige tilfælde.
Derfor var det også et enigt Fristudvalg, der besluttede at anbefale, at man netop ændrer proceduren, at man giver ministeren denne bemyndigelse, et enigt Fristudvalg, som i øvrigt består af repræsentanter fra både Advokatrådet, Foreningen af Statsautoriserede Revisorer, Foreningen af Registrerede Revisorer, Kommunernes Landsforening, de højere læreanstalter, Told og Skat, altså folk, der arbejder seriøst med skattespørgsmål, og som mente, at desuagtet der var tale om få sager, var det et urimeligt forløb, man skulle udsætte skatteyderne for.
Derfor anbefalede Fristudvalget sammen med en lang række andre anbefalinger enstemmigt, at vi skulle give ministeren denne bemyndigelse.
Det bakker vi om, sådan at ministeren efter at have fået en anbefaling fra Told- og Skattestyrelsen, efter at ministeren har fået en anbefaling fra Kammeradvokaten, og efter at ministeren har fået en anbefaling fra departementet, kan tage bekræftende til genmæle og sikre, at borgerne ikke skal trækkes igennem en urimelig retssag med både økonomiske og i høj grad menneskelige gener til følge.
Det er det, det reelt handler om, så uanset hvor store ord, hr. Ole Stavad bruger, synes jeg, det er vigtigt, at man gør sig klart, hvad det er, det konkret handler om, hvad det er for en bemyndigelse, vi egentlig giver ministeren.
Ministeren har så under udvalgsbehandlingen beklaget, at brevvekslingen mellem Landsskatteretten og departementet ikke blev oversendt.
Vi er enige i den beklagelse og især set i lyset af, at indholdet af brevet ikke har fået Venstre til at ændre synspunkt, for vi er ikke enige i de betænkeligheder, som brevet indeholder.
Derfor beklager jeg lige så meget, at det brev ikke blev oversendt, sådan at vi skal bruge ressourcer på at diskutere den del i dag.
Men jeg synes, at uanset dette forløb ændrer det jo ikke ved det faktuelle indhold af, hvad det er for en lov, vi vedtager i dag, det ændrer ikke et sekund ved det faktum, at vi giver ministeren en bemyndigelse til at lade være med at trække borgerne unødigt igennem en lang og opslidende retssag, når borgeren har fået ret.
Når først sagen er anket over i domstolssystemet, kan ministeren jo i dag vælge at tage bekræftende til genmæle og dermed stoppe sagen.
Sådan er det i dag, den procedure ønsker vi at rykke lidt længere frem.
Hvorfor gør vi det?
Vi ønsker ikke, at borgerne skal møde systemet, som at systemet tromler hen over borgeren, hvor borgeren i øvrigt har fået ret.
Det er for Venstre retssikkerhed, det er for Venstre mennesket frem for systemet.
Derfor har vi så absolut ingen bekymringer ved at vedtage lovforslaget, som det blev fremsat, og følge de anbefalinger, som et enigt Fristudvalg kom med, altså at vedtage lovforslaget uændret.