Villy Søvndal (SF), 2003-02-27:
Det er jo en debat, som er kendetegnet ved, at de fleste af os enten er forældre eller bedsteforældre, og derfor står vi med overvejelserne.
Desuden er mange stadig væk unge, og derfor kan man sige, at de fleste af os har en vældig god erfaringsbaggrund for at diskutere det her problem.
Jeg har forstået ordlyden af forespørgslen sådan, at det ikke kun er de unge, men at det især er de unge, men det betyder, det også er de voksne.
Derfor vil jeg hellere starte med de voksne, for jeg synes måske også, at det er principielt betænkeligt, når forældre- og bedsteforældregenerationen rejser sig op og sådan anviser den unge generation, hvad de burde gøre, uden også at inddrage deres egne generationer.
De menneskelige og samfundsmæssige konsekvenser af alkoholmisbruget er kolossale.
Det er de for den enkelte familie; det er de for den enkelte misbruger; det er de for de pårørende; det er de for kolleger; det er de for børnene og dermed også for skolevæsen, sundhedsvæsen osv.
Man har længe diskuteret, hvilke tal man skal tage udgangspunkt i, og jeg synes, at det bliver godt at vende tilbage til efteråret med en debat, der også i høj grad knytter an til dokumenterede tal.
Jeg har hørt et tal, der anslår, at der er ca. 250.000 alkoholikere i Danmark, og at det forventeligt gælder, at deres afhængighedsforhold i større eller mindre grad er ødelæggende ikke alene for deres liv, men også for en kreds af mennesker omkring dem.
Det betyder, at vi står med et samfundsproblem i størrelsesordenen 750.000 mennesker, der bliver påvirket af alkoholens dårlige sider.
Det er et alarmerende tal, og det er endnu mere alarmerende, når vi kigger på ungetallene, for som indenrigs- og sundhedsministeren redegjorde for, står vi med et problem, der vokser voldsomt og vokser voldsomt hurtigt.
Det er meget bekymrende med forskydningen ned i den helt unge alder, hvor børn stadig skal udvikle sig, og hvor det har en række udviklingskonsekvenser ud over alle de andre nævnte konsekvenser.
Jeg er også enig i, at der selvfølgelig påhviler forældre et ansvar for at tage den her debat, men vil de også tage den så fornuftigt, at unge synes, de voksne lyder så sandsynlige, at de er værd at lytte til i den debat?
Jeg vil godt advare mod forestillingen om, at man sådan med straf og hævet stemme, tror jeg, der blev sagt på et tidspunkt, klarer det her problem.
Det tror jeg ikke.
Jeg er også enig i, at skolerne har et ansvar, og at det er vigtigt at diskutere det, ikke sådan skematisk på en gammelrussisk facon, men lige præcis ved, at man tager de her temaer op, når de unge er interesseret på grund af begivenheder fra det virkelige liv.
Og så synes jeg selvfølgelig, at samfundet har et ansvar.
Jeg noterede med megen glæde, at fru Else Theill Sørensen pegede på, at denne debat jo ikke er fri af de sociale forhold, vi i øvrigt lever under.
Det rammer jo ikke helt tilfældigt - med de undtagelser, der bekræfter reglen.
Vi taler altså om et problem, der i den grad har social slagside, hvor ophobningen af dårlige levekår blandt dem, der i øvrigt har dårlige liv i form af dårlig økonomi, dårlige boligforhold osv., betyder, at det også er dem, der rammes hårdest af det her problem.
Jeg synes, at det var fornemt at få den påpegning,
og jeg er helt enig.
Det er også derfor, at jeg må sige, at jeg er dybt bekymret over regeringspartiernes generelle tilgang til det her problem.
Jeg synes i den grad, at regeringen mangler langsigtede strategier.
Jeg har før sagt, at jeg synes, ordet langsigtet desværre er fraværende i regeringens ordforråd.
Præcis på det her område er det vigtigt
både at være langsigtet og præcis, f.eks. så præcis, som fru Else Theill Sørensen var i forhold til den sociale vinkling af det, vi står med.
Så er det vel også vigtigt at erkende, at det samfundsproblem, vi står med, koster milliarder af kroner, et tocifret milliardbeløb.
Det betyder, at indsatsen i forhold til forebyggelse, i forhold til sikkerhed for ambulant behandling, i forhold til sikkerhed, i forhold til døgnbehandling, i forhold til oplysning, oplysning og atter oplysning er helt ude af trit med den samfundsmæssige pris, vi betaler.
Det er jo ganske interessant at diskutere det på dagen, hvor jeg forstår at skattelettelser bliver offentliggjort af regeringen, at vi igen skærer nogle skiver af det fællesskab, der ville være i stand til at gå ud og forme en samfundsmæssig indsats.
De penge forsvinder i stigende grad.
Det betyder, at ud over sådan besværgelser er summen af diskussionen i dag, at regeringspartierne sammen med Dansk Folkeparti åbner op for at liberalisere på reklameområdet samt sænker afgifterne og dermed forstørrer problemet.
Samtidig er man i stigende grad i færd med at afvikle den mulige offentlige indsats på det her område, og derfor tror jeg ikke, at man behøver at være profet for at forudsige, at de problemer, vi står med, desvære vil være stigende i de kommende år.
Det problem, der allerede i dag er kæmpestort og alarmerende, vil desværre være endnu større, når vi diskuterer det næste gang, fordi der ikke er viljen til at tage de fundamentale opgør, hvis man skal formulere en politik, der i virkelighedens verden også er understøttet af en samfundsmæssig indsats i forhold til familier og skoler.