Per Stig Møller (KF), 2002-04-18:
Også jeg vil takke for en god debat med helt klar vilje til at få gennemført udvidelsen.
Det er jo helt tydeligt, at det fuldstændig på tværs i det danske Folketing også er det, som vi opfatter som den historiske mission for Danmark, som hr. Poul Nyrup Rasmussen nævnte, det var i København 1993, og som det er i København 2002.
Thulesen Dahl var inde på
Det er vores opfattelse, at vi ikke skal blande os i den irske folkeafstemning.
Vi skal ikke sige noget til irerne om, hvad vi synes, de skulle gøre, og vi skal heller ikke, som hr. Jens-Peter Bonde, deltage aktivt i nogen som helst folkeafstemningsdebat i et andet land.
Det ville vi jo også gerne have os frabedt.
Vi må afvente, hvordan irerne stemmer, men det er klart, det har en betydning for Nicetraktaten, at den kan gennemføres, for her er institutionerne og pladserne i Europa-Parlamentet osv. jo fastlagt.
Derfor spiller det selvfølgelig en rolle, at Irland stemmer ja, men det bliver irernes egen beslutning, som vi ikke agter at blande os i under formandskabsperioden.
Så nævner hr. Kristian Thulesen Dahl også den historiske afslutning.
Ja, man kan i virkeligheden sige, hvis det lykkes i december 2002, at det 20. århundrede, dette forfærdelige 20. århundrede, startede i august 1914, og det slutter så i december 2002 - hvis det lykkes.
Men der er altså nogle vanskeligheder.
Der er også folkeafstemninger i ansøgerlandene.
Det bliver så deres egen beslutning, om de vil være med eller ej.
Men til hr. Thulesen Dahl kan jeg oplyse, at mig bekendt har stort set alle ansøgerlandene besluttet sig for at holde folkeafstemninger. Litauen er i den situation, at det skal ændre sin forfatning for at kunne holde en folkeafstemning, men så vidt jeg ved, er Litauen indstillet på den forfatningsændring.
Så jeg tror, de klarer det, uden vi vedtager Dansk Folkepartis forslag, så det lader vi så være med.
Til hr. Villy Søvndal vil jeg sige: Ja, det fremgik jo også af den foregående debat, at vi ønsker at styrke EU's udenrigspolitik.
Det stemte vi faktisk om før.
Så vidt jeg husker, stemte SF ikke med for styrkelse af EU's udenrigspolitik under det foregående forslag til vedtagelse, men det gjorde vi andre så, og det blev også vedtaget med stort flertal.
Det havde så været smukt, om SF også havde stemt for, når hr. Villy Søvndal lægger så stor vægt på EU's udenrigspolitik.
Der ligger store og væsentlige opgaver foran os dér.
Statsministeren har nævnt Rusland.
Det er meget væsentligt, når vi udvider medlemsskaren både i NATO og i EU, at vi gør det, samtidig med at vi har et godt forhold til Rusland.
Rusland tilnærmer sig kraftigt vores økonomiske model.
Det betyder så også, at Europa gror sammen hen over det nye EU's grænser.
Der vil vi også udvikle en politik for de nye naboer, vi får, således at vi ikke bare får et sølvtæppe skubbet ned gennem Europa, men at vi også på den anden side af EU's nye grænser får en udvikling, som betyder, at disse lande rejser sig og løfter sig ind i europæisk sammenhæng.
Denne nye nabostrategi vil vi selvfølgelig vende tilbage til.
Vi kan ikke på grund af almindelig anstændighed i forhold til det spanske formandskab udvikle det danske formandskabs tanker så meget allerede nu i april.
Dertil kan jeg sige, at tidligere formandslande jo først har offentliggjort deres formandsprogrammer måneden før, de skulle overtage det, af hensyn til det eksisterende formandsland. Vi har i EU's udenrigspolitik jo netop også arbejdet med Afghanistanproblematikken.
Selv om det ikke er en EU-beslutning, så er de europæiske lande jo kraftigt med der.
Så skal jeg også gøre opmærksom
på, at EU står for halvdelen af verdens bistandsmidler, så EU spiller faktisk en meget stor rolle udenrigspolitisk med de midler og de metoder, vi har valgt at bruge. Til fru Elisabeth Arnold vil jeg sige, at jeg da er ked af, at fru Elisabeth Arnold, hvis jeg forstod det ret, er bekymret for vores akrobatiske evner og for, at de ikke skulle række til at gennemføre udvidelsen.
Men så er jeg meget, meget trøstet ved, at fru Elisabeth Arnold bagefter sagde, at man gerne ville hjælpe.
Det er jo ligesom med gymnastiklærerne i grundskolen.
Når man skulle springe over hesten, stod der også en gymnastiklærer og skubbede det sidste stykke, og jeg er da glad for, at fru Elisabeth Arnold vil påtage sig denne opgave, så skal det nok lykkedes at få udvidelsen hjem. KL
. 17.45
Fru Elisabeth Arnold er også bekymret for Johannesburg.
Jeg vil gerne sige, at det ikke var Danmarks fejl, det var heller ikke EU's fejl.
Der var ikke lagt op til forberedelsesmødet på en måde, som gjorde det muligt at nå længere.
Men vi i EU vil skærpe indsatsen for at nå et resultat i Johannesburg.
Vi har ikke kun besluttet i forbindelse med topmødet i Sevilla, men også på to møder i udenrigsministerkredsen, et møde i udviklingsministerkredsen
og så i topmødekredsen, at gøre EU klar til at være førende enhed i Johannesburg med hensyn til at lave den Global Deal, som betyder, at vi leverer penge, og de leverer demokrati.
Og vi skal også afkobles.
Nogle har været inde på forholdet mellem handel og miljø i den politik.
Det er klart, at Mellemøsten bliver en meget stor og vanskelig opgave.
Det er da stadig væk mit håb, at det er løst under det spanske formandskab.
Man må jo sige, at når Powell fik den behandling, han fik, så er det jo svært at forlange, at vi andre den 1. juni skal løse problemet, hvis ikke det er løst.
Jeg takker for støtten fra hr. Jann Sjursen til den mellemøstpolitik, der er ført.
Vi skal mødes med de arabiske lande og med Israel på mandag og tirsdag i Valencia, og der vil vi gøre et nyt forsøg.
Vi vil oven i købet gøre det forsøg at bringe dem til samme bord.
Det kan jeg ikke garantere lykkes, men vi vil prøve det.
Danmark har jo så også kørt videre med Louisianaprocessen, som man ved fra vores tidligere mellemøstdebat, og som vi håber på at kunne gennemføre i maj måned.
Det er i hvert fald det, det er planlagt til.
Og vi har jo også FN's arrangement for at bringe parterne sammen, også i maj måned, her i Danmark. Så både som formandsland og som det, vi er, vores eget land, har vi altså engageret os i fredsprocessen.
Til hr. Keld Albrechtsen skal jeg til sidst sige, at det jo ikke er rigtigt, at udvidelsen ødelægger kandidatlandenes industrier og økonomier.
Sammenlign dog de lande med, hvordan de så ud i 1990, 1991, 1989, da de trak sig ud af Sovjetunionens skygge og kommunismens jerngreb!
Vi, som rejste i de lande, kunne jo se, hvor elendige de var.
Det er jo, fordi de har omlagt til det vestlige, økonomiske system: Demokrati, liberale reformer, markedsøkonomier, og de er blevet retsstater for at gøre sig klar til at blive optaget i EU.
Det er jo det, der har skabt denne gulerod foran dem, har skabt det høje tempo i kandidatlandene, som gør, at det på 10 år er en usammenlignelig situation, de er kommet i, fra socialismen til den borgerlige samfundsmodel.
Det er jo også derfor, at Balkanlandene håber at få associeringsaftaler, håber på at kunne blive kandidatlande for også derved at kunne komme ud af deres sociale elendighed, som er med til at avle konflikter i deres lande. Så det er såmænd ikke rigtigt.
Men jeg er da glad for, at Enhedslisten vil respektere, hvis Polen melder sig ind i EU.
Jeg tror, at Polen er dybt taknemmelig for, at Enhedslisten agter at respektere det.
Ja, Sverige og Finland havde sponsorater f.eks. i forbindelse med formandskabsperioden.
Jeg ser ingen grund til, at Danmark ikke skulle kunne gøre det samme som Sverige og Finland.
Det er godt for erhvervslivet, som får præsenteret sig og deres produkter til de tusinder og tusinder af gæster, som kommer til Danmark under formandskabsperioden, og som man får mulighed for at præsentere sine danske mærkevarer for.
Så det tror jeg er en udmærket løsning
både for erhvervslivet og for dem, som kommer hertil, som derved mærker det fremmeste af det, vi kan levere, og ser og oplever det.