Jette Gottlieb (EL), 2001-04-19:
Som udgangspunkt er Enhedslisten positiv over for beslutningsforslag nr. B 100, selv om der selvfølgelig også er uklarheder i det. Vores positive velvilje skyldes først og fremmest, at vi kan konstatere, at arbejdsgiverne i mange tilfælde ikke rigtig har fanget den dér med det grå guld.
Vi har i en tidligere debat om Enhedslistens beslutningsforslag vendt mod aldersdiskrimination på arbejdsmarkedet fremlagt masser af eksempler på, at arbejdsgivere i annoncer, i jobsamtaler osv. eksplicit søger folk under f.eks. 40. Samtidig er mange ældre mennesker mærket af et langt og hårdt arbejdsliv og kan allerede fra 50-års-alderen have en interesse i en delvis tilknytning til arbejdsmarkedet, og at den ikke bliver afbrudt efter 1 år, hvilket så ofte resulterer i en total udstødning fra arbejdsmarkedet.
Dertil kommer, at det problem, vi snakker om her, jo er et problem, der eksisterer i den virkelige verden.
Det vil sige, at der findes en lang række mennesker, der har en ansættelse, som er relativt stærkt knyttet til den pågældende virksomhed, men hvis tilknytning afbrydes efter 1 år.
Eller rettere: Det, der sker i virkelighedens verden, er jo, at folk bruger de 51 uger.
Derefter fortsætter de deres job, men uden at få de supplerende dagpenge i et halvt års tid, for så er de berettiget til igen at få supplerende dagpenge.
Og det er ikke nogen fornuftig måde at administrere det problem på.
Men nu er det jo et beslutningsforslag, vi har med at gøre.
Det betyder, at der er mulighed for lovgivningsmæssigt at sikre mod eventuelt arbejdsgivermisbrug af en begrænset ophævelse af 52-ugers-regelen.
Vi er nemlig stærkt imod, at nogle mennesker, heriblandt ældre, tvinges på deltid eller nedsat tid.
Derfor er det vores formening, at de faglige organisationer skal have mulighed for at holde snor i sådan nogle aftaler, og det kan man lave på deltidsaftaler, men det kan man selvfølgelig også tilsvarende gøre i forbindelse med en mulig delvis ophævelse af 52-ugers-regelen.
Jeg vil her henvise til den gamle diskussion om den såkaldte skraldemandsmodel, som også indeholdt tanker om nedsat arbejdstid kombineret med dagpenge og samtidig havde et indhold af jobrotation. Til sidst vil jeg tilføje, at jeg selvfølgelig ligesom alle andre undrer mig over, hvorfor forslaget udelukkende handler om privat ansatte.
Og det får mig til at mistænke forslagsstillerne for en skjult dagsorden om støtte til det private erhvervsliv i stedet for at tage udgangspunkt i de ældre ansattes krav til et anstændigt arbejdsliv.
Dette understreger to ting.
For det første, at den foreslåede ophævelse af 52-ugers-reglen selvfølgelig må gælde offentligt ansatte på linje med privat ansatte. For det andet, at vi har brug for, at reglerne omkring supplerende dagpenge skrues sammen, så det bliver en ret for de ansatte og ikke en mulighed for, at virksomhederne uden videre kan stikke snabelen ned i statskassen. Og det er en meget vigtig del af det.
Med disse kommentarer vil Enhedlisten gå positivt ind i det videre arbejde med forslaget.
Men jeg vil også sige, at den debat, der hidtil har været, har overset det meget væsentlige faktum, at de mennesker, der er på supplerende dagpenge, jo står til rådighed for arbejdsmarkedet.
Så den mulighed for misbrug, som bl.a. lå i hr. Ole Vagn Christensens indgang til debatten, er der jo kun i det omfang, man suspenderer
tilrådighedståendes mulighed for supplerende dagpenge, for hvis det nu er sådan, at arbejdsmarkedet tørster efter den fulde ansættelse, så står vedkommende jo til rådighed og skal selvfølgelig tage en fuld ansættelse i stedet for en deltids. Så problemerne tegner sig ikke sådan, som debatten tidligere har tegnet sig.