Klaus Hækkerup (S), 2001-04-06:
Vi har nu haft 8 års økonomisk vækst under den socialdemokratisk ledede regering.
Arbejdsløsheden er lavere, indkomsterne højere og de regionaløkonomiske forskelle mindre - langt mindre - end under den borgerlige regering.
Alle dele af landet har fået glæde af den økonomiske vækst, nogle selvfølgelig mere end andre, men alle har fået glæde af den.
I hver enkelt region skal vi gøre os klart: Hvad er regionens stærke side, og hvad er regionens svage side?
Hvor er der mangel på arbejdskraft, og hvor er der arbejdsløshed?
Herudfra skal der igangsættes nye konkrete initiativer til fortsat fremgang og velfærd i området. Jeg vil også gerne understrege, at efter vores opfattelse er det vigtigt, at disse initiativer kommer fra lokalt hold.
Vi skal bygge på lokalt engagement og regionalt engagement og ansvar, men med globaliseringen er det imidlertid nødvendigt, at staten går ind som en aktiv medspiller.
Det er den eneste måde, hvorpå vi kan opnå maksimalt udnytte af de udviklingsmuligheder, vi har i kraft af både vores erhvervslivs karakter og af den meget flotte forskningsindsats, vi har gjort og gør i Danmark.
Hovedstadsredegørelsen var det første skridt i regeringens erhvervspolitiske fokus på regionalpolitikken.
Den er nu fulgt op af den jysk-fynske redegørelse, og i sidste uge samledes 700 aktive erhvervsfolk, kommunal- og amtspolitikere, forskere og undervisere og mange, mange flere fra det jysk-fynske område, dels for at præsentere regeringens 26 initiativer til opfølgning af den jysk-fynske redegørelse, dels for at drøfte projekterne, herunder selvfølgelig også statens deltagelse.
Et meget, meget fint og flot resultat.
Lad mig også nævne Projekt Digitalt Bornholm som et andet godt eksempel på regeringens indsats.
Endelig vil jeg sige, at det er overordentlig tilfredsstillende, at Vestsjællands og Storstrøms Amter nu også får gennemanalyseret deres styrkepositioner, som det netop er aftalt mellem amtsborgmestrene i disse to amter og erhvervsministeren.
Hermed er der altså gode, regionale initiativer i gang over hele Danmark for at fremme den regionale udvikling og for at følge op på de 17 tiltag, regeringen tog bare sidste år for at fremme den regionale udvikling.
De 17 tiltag står nævnt i den regionalpolitiske redegørelse.
Den anden store opgave er de områder af landet, der gennem en lang periode har været og fortsat er præget af faldende befolkningstal, lav indkomstudvikling, kun lav stigning i indkomsterne og høj arbejdsløshed eller mangel på arbejdspladser.
Det drejer sig, som også indenrigsministeren var inde på, især om Bornholm, Lolland-Falster, Langeland, Ærø, enkelte andre områder i landet og så godt som alle vore små øer.
I de områder kan der let brede sig en følelse af magtesløshed og en stemning af håbløshed.
Hvordan får man vendt udviklingen i de områder?
Det er selvfølgelig specielt i disse områder, at der skal gøres en særlig indsats for at vende udviklingen.
Her må staten spille en mere aktiv rolle, sådan som det sker og fortsat skal ske med den EU-relaterede indsats, altså det, vi betegner som Mål 2-områder, LEADER-samarbejde m.v. Jeg vil også godt fremhæve den undersøgelse af årsagerne til og påvirkningsmulighederne af indkomst og beskæftigelse i de udsatte områder, som Indenrigsministeriet allerede har sat i gang.
Den vil blive videreført, og vi vil i Folketinget få et bedre beslutnings- og debatgrundlag med henblik på at kunne forstærke indsatsen i disse områder.
Det kommunale udligningssystem har allerede været nævnt her i debatten og i den offentlige debat om redegørelserne.
Her er argumenterne gået to veje: Nogle siger, at der udlignes for meget; at pengene fra de andre kommuner blot er en sovepude og svækker tilskyndelsen til selv at sætte noget i gang i de områder, der modtager udligningstilskud.
Andre siger, at der udlignes alt for lidt; at det er umuligt at sætte en udvikling i gang uden betydelige tilførsler af midler udefra.
Jeg tror, der er noget om begge argumenter, og derfor skal vi fortsat have et udligningssystem, der ikke graver dybe skel mellem rige og fattige områder i Danmark, men tværtimod udligner dem.
Men vi skal også sikre, at de tilskud og midler, der tilføres de hårdest ramte udkantsområder, bliver afsat til en selvstændig, bæredygtig udvikling.
Som en helt konkret mulighed, vil jeg pege på, at der for øjeblikket er et loft på 10 mio. kr. for kommunernes mulighed for at indgå i et samarbejde med det private erhvervsliv om at danne selvstændige aktieselskaber med henblik på at fange den lokale beskæftigelse og vende udviklingen.
Fra Socialdemokratiets side ser vi gerne det loft forhøjet til 15 eller 20 mio. kr.
Hvad kan vi mere præcist gøre fra centralt hold?
Ja, for det første kan vi forstærke opmærksomheden og indsatsen, sådan som den regionalpolitiske redegørelse meget fint lægger op til, og som den også gjorde sidste år, og for det andet kan vi følge op med en effektiv evaluering af de allerede gennemførte projekter for at få belyst: Hvad er det egentlig, der gavner?
Hvor er det egentlig, at de midler, vi tilfører områderne, giver anledning til vækst?
Og hvor er det, at de midler, vi tilfører områderne, ikke afspejler sig i nogen vækst?
Jeg var inde på det allerede i min tale den 23. marts, da vi behandlede forespørgsel nr. F 40.
Den digitale udvikling og regeringens oplæg til at sikre alle adgang til bredbåndsnettet på rimelige økonomiske og tekniske vilkår er selvfølgelig en ny mulighed, der skal udnyttes, og det kan vi opfordre regeringen til at arbejde videre med.
Endelig kan vi for det femte udvide kommunernes adgang til sammen med private virksomheder at danne private aktieselskaber, som jeg var inde på før. Vi ønsker i Socialdemokratiet en regional udvikling, som er tilpasset efter hver enkelt regions egne forhold.
Vi ønsker at udvide kommunernes muligheder for engagement med det lokale erhvervsliv.
Vi ønsker forsøg med statslige fjernarbejdspladser, og vi ønsker vækst i arbejdspladser og beskæftigelse i stedet for vækst i de kommunale udligningstilskud.
Det er målsætninger, der alle sammen vil være til gavn for samtlige borgere i Danmark, ikke mindst i de udsatte områder.
Vi finder, det er en god vedtagelse, fordi den præciserer, at der er områder i Danmark, der specielt trænger til en særlig indsats, at der her må gøres noget helt specielt, og vi er glade for, at den indsats først og fremmest er forankret under indenrigsministerens ledelse.
Jeg vil slutte med at sige, at jeg synes, det også er en god regionalpolitisk redegørelse, vi har fået i år.
Den åbner mange muligheder, og den trækker mange perspektiver op.
Udviklingen må vise, hvordan vi, Folketinget og regeringen, får håndteret og udnyttet de muligheder, der er, men vigtigst er selvfølgelig, at vi følger op på, at det også bliver til andet end ord i denne Folketingssal, at det også bliver til gavn og glæde for den befolkning, der lever i de udsatte områder.
Hr. Ebbe Kalnæs spørger, om det ikke ville klæde mig at erkende, at man tidligere har glemt at koordinere udviklingen.
Jo, jeg hører til dem, der personlig gerne havde set en stærkere koordinering på et tidligere tidspunkt.
Men jeg vil godt sige, at det er nu også svært at koordinere med hr. Ebbe Kalnæs' partifælle, når han sætter sig sammen med repræsentanter for de andre partier ovre i Forsvarsministeriet og aftaler et forsvarsforlig. På samme måde er det jo svært, når der på andre områder aftales forlig, at koordinere tingene, og det skal vi blive bedre til, både regeringen og de politiske partier.
I den forhandlingsproces, der fører frem til, at man indgår den slags forlig, der har regionalpolitisk betydning, skal vi alle sammen blive bedre til at sørge for at inddrage det aspekt i overvejelserne. Jeg vil godt sige til hr. Ole M. Nielsen, at den fremstilling, hr. Ole M. Nielsen gjorde, stort set er korrekt.
Jeg afleverede meget tidligt forrige torsdag vores udkast til forslag til vedtagelse, og jeg havde forventet, at vi kunne tage en åben og bred dialog om det.
Men i stedet forsøgte hr. Ole M. Nielsen at samle et flertal uden om regeringen, sådan som han også beskrev.
Jeg kunne ikke engang få at vide, hvad der lå på bordet, om det var noget, vi eventuelt kunne gå ind i en konstruktiv dialog om, og derfor var jeg selvfølgelig nødt til at prøve at se, om jeg kunne samle et flertal.
Det gjorde jeg så, og det lykkedes.
Havde vi måttet se Kristeligt Folkepartis forslag, er jeg lige ved at tro, at vi kunne have lavet en vedtagelse i dag, der kunne have samlet samtlige Folketingets partier, og derfor synes jeg, det er ærgerligt, at hr. Ole M. Nielsen var så firkantet i forhandlingerne.
Så vil jeg godt sige til hr. Harald Kjøller
: Det, jeg måler uligheden på, er den del af udligningsordningen, der siger, at vi tager fra de rige kommuner og giver til de fattige, altså det beløb, der over indkomstudligningen flyttes fra de rige kommuner til de fattige.
Ser jeg på den samlede sum af det beløb, der er flyttet, har det været faldende gennem de senere år, og det er for mig den bedste indikator på, at der er sket en udjævning af udligningen.