runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-11-17:
Hvis ligestillingsministeren skal drille, så bør ligestillingsministeren gøre det på et korrekt grundlag.
Ligestillingsministeren burde som minister vide, at Det Konservative Folkeparti undlod at stemme til ligebehandlingsloven.
Det gjorde vi, fordi ligestillingsministeren ikke ønskede, at Det Konservative Folkeparti sammen med Venstre skulle være med.
Det, der skulle til, var en fælles indstilling til betænkningen.
Det var det, det handlede om, men det ville ligestillingsministeren ikke, for hun havde sit snævre flertal med venstrefløjspartierne på plads.
Det handlede ikke om sanktionsbestemmelserne i forbindelse med seksuel chikane, og vi stemte blankt, vil jeg sige til ligestillingsministeren, som tidligere har været arbejdsminister.
Som debatten skrider frem, synes jeg, at den udvikler sig mere og mere absurd.
Først får vi et svar fra det ene regeringsparti, nemlig Det Radikale Venstre.
Et rent goddag mand økseskaft-svar
efterfulgt af total tavshed.
Nu har vi lige hørt arbejdsministeren udfolde sig i den rene demagogi i et forsøg
på at angribe Det Konservative Folkeparti og Venstre
Jeg synes, det er ganske uhørt.
Aldrig har Det Konservative Folkeparti eller Venstre søgt at beskytte offeret ved at ændre på den anklagedes retsbeskyttelse i forhold til bevisførelsen.
Det er et grundprincip i vores retssamfund, at man skal bevise skyld.
Man skal ikke bevise sin uskyld.
Det er et grundprincip, som vi i mange, mange år har værnet om, og som nu står over for at blive angrebet med det lovforslag, som regeringen har fremsat.
Det er det centrale spørgsmål.
Og jeg kan ikke forstå, at regeringspartierne kan lægge sig i selen for, at man på den måde ændrer et bærende princip i vores retssystem.
Det kan ikke være sådan, at man kan anklages for hvad som helst og så blive bragt i en situation, hvor man skal bevise sin uskyld.
Det vil få alvorlige virkninger på vores samfund, og det er ikke til det bedre.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-11-17:
Som udgangspunkt kan CD støtte forslaget, fordi det bl.a. handler om at gennemføre et EU-direktiv.
Det er jo altid positivt. Det fremgår af bemærkningerne, at det kan være svært at bevise forskelsbehandling på arbejdspladserne.
I dag skal man nærmest tilfældigt falde over en kollegas lønseddel, før man kan bevise, at der er en forskel på det.
Jeg håber inderligt, at lovforslaget her vil medvirke til, at lønforskellen på 10-20 pct. mellem kvinder og mænd kan udlignes.
Det ligner da heller ikke noget!
Dette sker med ændringer i loven om ligestilling af kvinder og mænd.
Dette betyder, at de regler, der kommer til at gælde på arbejdsmarkedet, også kommer til at gælde uden for arbejdsmarkedet.
Det kan CD støtte.
Det forekommer os umiddelbart rimeligt, at der er ens regler, uanset hvor man befinder sig. I forslagets § 1 vælger ministeren igen at gå ud over, hvad direktivet kræver, selv om der i bemærkningerne står
, at man ikke tilsigter at gå videre end direktivets krav.
Man kan dog konstatere ved en læsning af en række høringssvar fra forskellige organisationer, at de ikke er enige med ministeren.
Det er lidt underligt, at der tilsyneladende er forskellige opfattelser af, hvad direktivet kræver, når der er nedsat et implementeringsudvalg til at arbejde med det.
Nu ved jeg ikke, om det er korrekt, at der her er tale om en overimplementering, men det er noget, vi under udvalgsarbejdet må få afklaret.
Hvis det måtte vise sig, at det ikke er krævet i direktivet, så ser jeg frem til, at ministeren kommer med rigtig gode argumenter for at gennemføre det nu i dette forslag
Der skal ikke være nogen tvivl om, at vi i CD mener, at sexchikane skal bekæmpes så kraftigt som muligt; der er ingen tvivl om dét.
Men vi må også se på, om retssikkerheden for den anklagede er i orden.
Hvor meget skal man sandsynliggøre, for at dét, man påstår har fundet sted, har fundet sted?
Ifølge høringssvarene er sexchikane et tema, der endnu ikke er færdigbehandlet i EU.
Derfor kan det måske vise sig bedst at vente at se, hvordan sagen står, når det bliver færdigbehandlet.
Som sagt, vi er åbne for fornuftige argumenter.
Derfor vil jeg ikke afvise, at CD kan stemme for forslaget, når det kommer til tredje behandling.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-17:
Det er jo ikke traditionen hele tiden, så det synes vi faktisk er rigtig flot.
Og så vil jeg gerne sige, at vi selvfølgelig går ind for ligestilling.
Det er også meget nødvendigt at gøre noget ved det.
Det her direktivs implementering løser jo ikke alle problemerne, for det er rigtigt, som fru Jette Gottlieb også var lidt inde på, at kvinderne i mange tilfælde har de dårligste job, fordi de kvinder i den aktive alder, der er på arbejdsmarkedet endnu, har de dårligste kompetencer, den dårligste uddannelse osv.
Det løser vi ikke ved det lovforslag her, men det er også værd at være opmærksom på hele tiden.
Så er der spørgsmålet om bevisførelsen, når der er tale om sexchikane.
Jeg tror ikke, der er nogen, der har nævnt Det Danske Center for Menneskerettigheder, der også er i tvivl om, hvorvidt det er det rigtige, man gør nu, og om det er det rigtige tidspunkt at gøre det på.
Så det kan vi andre jo også kun være betænkelige ved.
Men er det ikke muligt at dele lovforslaget, så vi tænker os lidt mere om med hensyn til den del?
Jeg tror, at vi vil foreslå det eller snakke om det i udvalget.
Jette Gottlieb (EL), 2000-11-17:
Jeg vil med det samme sige, at vi klart støtter intentionerne i forslaget om at styrke arbejdet for ligebehandling på arbejdsmarkedet og i øvrigt ligestilling i al almindelighed.
Det er jo åbenlyst, at der stadig er tale om en høj grad af forskelsbehandling, og kvinder på arbejdsmarkedet bliver diskrimineret på mange måder.
F.eks. er ligeløn jo kun noget, der findes på papiret, mens der i virkelighedens verden har været tale om øgede lønforskelle i de seneste år.
Øgede lønforskelle!
Jeg vil også påpege, at vi på arbejdsmiljøområdet ser er foruroligende udvikling, hvor kvinderne står for en stadig større andel af ulykkerne og de arbejdsbetingede lidelser.
Det er jo ikke, fordi vi tror, at de foreslåede lovændringer i sig selv vil rykke afgørende ved dét.
Vi er sikre på, at forskelsbehandlingen vil fortsætte. Jeg kan godt se pointen i at få forslaget her behandlet 1 måned før julefrokosterne, men ellers har jeg ikke noget specielt hastværk.
I mine øjne er det spørgsmålet, om der overhovedet er tale om en ændring i forhold til dansk retspraksis med hensyn til bevisbyrden i konkrete sager på det her område.
Jeg kunne godt tænke mig at høre ministerens svar på det
Når vi støtter forslaget, er det altså først og fremmest, fordi det kan medvirke til et fornyet fokus på den manglende ligestilling og ligebehandling.
Et fokus, som jeg i øvrigt håber, regeringen vil medvirke til at omsætte i konkrete initiativer, ikke mindst på arbejdsmarkedet, og der tænker jeg især på det offentlige område, men selvfølgelig også det private.
Det er et fokus, som de faglige organisationer kan bruge i dagligdagens kamp for reel ligebehandling. Så vi støtter lovforslaget, men det er klart, at der skal foregå et grundigt arbejde i udvalget med hensyn til retspraksis i det her.
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-11-17:
Jeg står komplet uforstående over for det svar, jeg lige har fået fra Det Radikale Venstre.
Har Det Radikale Venstre virkelig ikke noget svar på det ganske simple, men meget vigtige og principielle spørgsmål: Hvordan skal det danske retssystem sikre anklagede mod uberettigede beskyldninger?
Skal vi virkelig have et helt nyt retssystem båret af et princip om, at man skal bevise sin egen uskyld?
Er det det, Det Radikale Venstre står for, og som bliver sovset ind i nogle fuldstændig intetsigende og forblommede svar her fra talerstolen?
Anders Samuelsen (RV), 2000-11-17:
Jeg synes, at den konservative ordfører lige netop selv understreger i sit indlæg, at det måske mest er den konservative ordfører, der er ude på dybt vand, for den konservative ordfører bruger selv flere gange ordet måske, måske, måske.
Vi tror på, at det her lovforslag vil virke netop efter den hensigt, der er lagt op til.
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-11-17:
Der slap den radikale ordfører for nemt om ved det.
Det må jeg sige.
For den socialdemokratiske ordfører nævnede jo overhovedet ikke problemet med delt bevisbyrde, som i praksis vil blive til omvendt bevisbyrde i sager med seksuel chikane.
Jeg vil gerne høre, om det virkelig er i overensstemmelse med Det Radikale Venstres retsopfattelse, at man på et så afgørende og indgribende område som anklager for seksuel chikane kan benytte sig af en delt, måske en omvendt bevisbyrde.
Er det virkelig i overensstemmelse med Det Radikale Venstres retsprincipper, at man skal bevise sin egen uskyld - oven i købet i sager, der kan ødelægge et helt liv?
Konsekvensen af uberettiget at blive beskyldt for seksuel chikane er jo i mange tilfælde enorm og i nogle tilfælde livsvarig.
Rikke Hvilshøj (V), 2000-11-17:
Jeg ikke bare tror, jeg ved, at især de kvinder, der bliver udsat for sexchikane, lider en overlast også som en fysisk person, det skal der ikke være nogen tvivl om, men vi har nogle retsprincipper, som må gælde.
Det er nogle utrolig svære sager, og vi mener, at det er meget nødvendigt at få undersøgt principperne om fair trial,
og så kræver det præcis, som fru Pia Christmas-Møller var inde på, en helt anden sagsbehandling end den, vi kan give det her 1½ måned før jul.
Anders Samuelsen (RV), 2000-11-17:
Det Radikale Venstre støtter selvsagt en fortsat bestræbelse på at fremme ligestillingen mellem kønnene.
På trods af årtiers arbejde er der stadig udbredte lønforskelle.
Det er svært for arbejdstagere at bevise forskelsbehandling og kræve lige løn på den baggrund.
Derfor lægger forslaget op til en delt bevisbyrde mellem arbejdsgivere og arbejdstagere i modsætning til den nuværende situation, hvor hele bevisbyrden ligger hos arbejdstageren.
Derfor kan Det Radikale Venstre selvfølgelig støtte den del af forslaget.
Angående den anden del, der har været meget fokus på, omkring sexchikanen, vil jeg egentlig bare henvise til den socialdemokratiske ordførers første bemærkning, som meget præcist også redegør for Det Radikale Venstres holdning på det område.
Annette Jørgensen (DF), 2000-11-17:
Hovedparten af lovforslaget er en gennemførelse af Rådets direktiv af 15. december 1997 om bevisbyrden i forbindelse med forskelsbehandling på grundlag af køn.
Det er noget uforståeligt, at der kan være sådan et hastværk med at få vedtaget direktivet.
Når man læser om de omfattende høringssvar, der er indkommet, går det som en rød tråd gennem mange af svarene, at det er en urimelig kort frist, der har været til at udtale sig om lovforslaget.
Det har været udsendt den 5. oktober, og man har ønsket svar den 13. oktober.
De fleste har dog nået at give en form for svar, men for Dansk Folkeparti er det påfaldende, at Dommerforeningen ganske enkelt har nægtet at udtale sig med den givne tidsfrist.
Dansk Folkeparti er også kritisk over for lovforslaget, fordi vi finder, som det fremgår af flere høringssvar, at der ikke er sket en afklaring af borgernes retssikkerhed.
Dansk Folkeparti mener, at der er gode elementer i forslaget, men vi finder, at det hastværk, der lægges for dagen, er helt uantageligt, når der henses til, hvilke konsekvenser forslaget vil få omkring bevisbyrden.
Det bliver nu spændende under udvalgsarbejdet at se, om der sker en afklaring af de mange tvivlsspørgsmål hos partierne, ligesom det kunne være interessant, hvilke kommentarer ministeren har til de omfattende høringssvar.
Ole Sohn (SF), 2000-11-17:
Udgangspunktet for lovforslaget er, at vi skal have implementeret EU-direktivet om bevisbyrde i forbindelse med forskelsbehandling på grundlag af køn.
Og det er vi i SF som udgangspunkt positive over for. Vi finder, det er rigtigt, at man indfører delt bevisbyrde, og at man derved kan man sige, at der sker et skred, en ændring af beviskravene for lønmodtagerne, hvorved der sker en forskydning af bevisbyrden til fordel for lønmodtagerne, og det finder vi alt andet lige er en fordel netop i disse sager. Så er der blevet rejst en række spørgsmål i den foregående del af debatten omkring den delte bevisbyrde i sexchikanesager.
Jeg deler nu ikke helt de betænkeligheder, der er fra Venstre og De Konservative, men jeg synes da, at når spørgsmålet er rejst, så skal vi have det afdækket under udvalgsbehandlingen, sådan at vi kan få loven implementeret her på denne side af jul.
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-11-17:
Der er ingen tvivl om, at seksuel chikane er et fuldstændig uacceptabelt overgreb.
Det vil jeg gerne slå fast, og det skal også retsforfølges; det er lige så klokkeklart.
Men det, vi gerne vil sikre, er, at vi ikke i vores iver efter at bekæmpe seksuel chikane får ramt nogle helt uskyldige mennesker, som vi oven i købet stiller i en retssituation, hvor de ikke har mulighed for at bevise deres uskyld.
Det er problemstillingen.
Jeg er ikke i tvivl om, at der forekommer flere sexchikanesituationer ude i det virkelige liv, end man kan aflæse af statistikkerne, og det skal vi selvfølgelig have frem, men metoden er ikke at underminere den grundlæggende retsbeskyttelse af den anklagede, og det er det, der ligger i lovforslaget her, og det er det, vi er voldsomt imod.
Det er jo ikke kun Det Konservative Folkeparti, der kan se problemer i den her sag, det er jo altså også fremtrædende jurister som Thomas Rørdam, som ser dybe problemer i spørgsmålet om bevisbyrden i de her sager.
Dertil vil jeg godt tilføje, at problemet er jo, at den delte bevisbyrde, sådan som den er formuleret i lovforslaget, meget let kan ende med at blive omvendt bevisbyrde i praksis, for allerede i dag i domstolenes praksis indgår der i mange sager delt bevisbyrde; det er jo praksis.
Margot Torp (S), 2000-11-17:
Jamen jeg vil bare sige til fru Rikke Hvilshøj, at delt bevisbyrde er jo allerede indført på en række steder og bliver det her.
Så derfor kan jeg ikke se det helt unikke i, at man indfører delt bevisbyrde på det her område, hvor det netop meget, meget tit er den ene parts udsagn over for den andens.
Jeg synes, det kunne være interessant at høre: Hvem er egentlig offeret i det her?
Og faktisk tror jeg, der samfundsmæssigt er utrolig meget vundet ved at få sat fokus på det her, få virksomhederne tvunget til at lave nogle politikker på det her område, så man helt præcist ved, hvordan man kan gribe sådan nogle sager an.
Altså det vil også sige, at en, der er blevet udsat for det, ved, hvordan hun skal tackle sagen, og jeg tror, man under alle omstændigheder må anvise os en anden mulighed for at sikre, at kvinder i højere grad tør tale åbent om det her.
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-11-17:
Jeg er ked af, hr. formand, at trække sagen ud, men det er jo altså ligestillingsministeren, som kalder mig herop. Skal vi endelig beskrive forløbet omkring ligebehandlingsloven, skal det være historisk korrekt.
Det, ministeren gang på gang gør sig skyldig i, er simpelt hen historieforfalskning.
Det er jeg nødt til at sige.
Det Konservative Folkeparti havde ikke ændret linje.
Vi var enige med Venstre.
Det krævede en lille imødekommelse fra ministeren og hendes to regeringspartier.
Det kunne hun ikke trumfe igennem.
Jeg tror faktisk, ministeren gerne ville have givet os den indrømmelse, men SF blokerede; det var jo situationen.
Det var ikke sådan, at Det Konservative Folkeparti ikke ønskede at være med.
Vi ville meget gerne have været med, men vi havde brug for en enkelt lille garanti, som ministeren havde givet mundtligt, men som hun ikke ville gentage skriftligt i betænkningsbidraget.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-11-17:
Hvis noget er uforståeligt for hr. Anders Samuelsen, er det vist ikke første gang i verdenshistorien, det er sket.
Hvis man demotiverer, får man mindre lyst og mindre energi til at gøre noget ved den sag, som man kæmper for, og det er lige præcis det budskab, jeg har fået fra en række mennesker, der arbejder med de ting til daglig.
De siger: Her går vi og knokler hver dag i sikkerhedsorganisationer, eller hvor man ellers gør det, for at få et bedre arbejdsmiljø, og så får virksomhederne alligevel bare hældt en afgift oven i hovedet.
Hvad skal det hele så nytte?
Til hr. Carsten Hansen, som spørger: Hvad så med arbejdsmiljøet, er vi ikke optaget af det?
Jo, det kan jeg forsikre hr. Carsten Hansen for at vi er. Det er jeg personlig, og det mener jeg i øvrigt også, jeg dokumenterede i de 3½ år, jeg havde ministeransvar for området.
Må jeg godt nævne bare ét eksempel på et initiativ, der blev taget dengang, og som Socialdemokratiet gik imod her i Folketingssalen, nemlig da vi sammen med SF vedtog dagsordenen om en handlingsplan mod det ensidige, gentagne arbejde, en dagsorden, som Socialdemokratiet var imod.
Så får
man parterne engageret, så får man ude i virksomhederne medarbejdere og ledelse engageret i at få gjort noget ved arbejdsmiljøet i praksis.
Det er en knaldgod metode i stedet for det, man gør her.
Så til hr. Ole Sohn: Jeg havde ikke regnet med, at hr. Ole Sohn var så naiv, som han her gav udtryk for.
Det, vi vedtager ved tredjebehandlingen, hvis forslaget får flertal,
er afgifterne.
Det, der står i det blå hæfte, og det, der står i bemærkningerne som hensigtserklæringer, har ingen retsgyldighed, før det er vedtaget her i Folketinget, og det troede jeg dog hr. Ole Sohn var klar over.
Jamen fru Jette Gottlieb og jeg kan slet ikke blive uenige om sagens alvor, og at der skal gøres betydelige fremskridt for arbejdsmiljøet på de danske virksomheder.
Det er vi slet ikke uenige om.
Så siger fru Jette Gottlieb: Jamen der har jo ikke rigtigt været nogen resultater af den handlingsplan.
Det er jeg nu ikke helt sikker på at fru Jette Gottlieb har ret i, men problemet er jo, at en lang række af de initiativer, der har været sat i gang, har der ikke rigtig været nogen effekt i. Prøv eksempelvis at læse den rapport, som blev udgivet af Ingeniørforeningen for nylig, og er udarbejdet af CASA.
Prøv at læse rapporten fra Statsrevisorerne, den går jeg i hvert fald ud fra at arbejdsministeren læser grundigt.
En masse initiativer er sat i søen, men de har ikke rigtig virket, og så kommer man så i desperation med en kæmpe afgift her for virksomhederne.
Ud fra den erfaring jeg har, og ud fra den politiske overbevisning jeg har, er jeg overbevist om, at vi i bedste fald kan håbe på, at den er virkningsløs, men jeg frygter, at den virker skadeligt.
Jette Gottlieb (EL), 2000-11-17:
Jeg synes, det meget væsentlige problem i lige præcis den form for arbejdsmiljøarbejde er, at de konkrete resultater udebliver.
Resultatet af ensidigt, gentaget arbejde i form af nedslidning og sygefravær og alle den slags ting er fortsat stigende.
Der er jo ikke sket nogen forbedringer, og derfor synes jeg, det var en meget flot bemærkning, at det her ville skræmme især de virksomheder - og det er vel de fleste, sagde den gamle ræv på arbejdsmiljøområdet - som har et ordentligt arbejdsmiljø og gør noget for det.
Vi har altså stadig mindst 50.000 arbejdsulykker om året, og vi har nedslidningsskaderne foruden den meget store gruppe arbejdsskader og nedslidningsskader, som ikke er registreret, fordi de ikke er anerkendt.
Vi ved, at kun ca. halvdelen af dem bliver anmeldt, og vi ved, at hospitalsvæsenet i øjeblikket bruger omkring 25 mia. kr. - omkring 25 mia. kr. - på reparation af arbejdsskader.
Så er det da indlysende, at man er nødt til at gøre nogle temmelig dramatiske ting, og så er handlingsplaner uden resultater ikke nok.
Margot Torp (S), 2000-11-17:
Men det kan så passende være en kort bemærkning til både Venstres og De Konservatives ordførere, fordi det netop handler om den nye bevisbyrde i sexchikanesager.
Fru Rikke Hvilshøj sagde, at det her drejer sig om en fysisk person, og det kan få - jeg kan ikke huske præcis, hvordan det blev udtrykt - men i hvert fald alvorlige personlige konsekvenser, hvis man bliver anklaget for seksuel chikane.
Det er jo rigtigt.
Men jeg vil gerne spørge fru Rikke Hvilshøj, om hun ikke også tror, at kvinder, som bliver udsat for seksuel chikane, er fysiske personer, som virkelig også døjer ganske gevaldigt, hvis de bliver udsat for seksuel chikane, og at de er oppe mod meget, meget svære odds, hvis de skal tage kampen op og få sat nogle grænser.
Jeg har oplevet det på min egen arbejdsplads, hvor en kollega netop blev udsat for seksuel chikane.
Jeg har haft det meget tæt ind på livet og ved, at det er meget belastende.
Endelig vil jeg sige, at det lyder jo nærmest her både fra De Konservative og Venstres ordførere, som om der er blevet lavet omvendt bevisbyrde.
Det er jo ikke det, der er tale om, der er tale om delt bevisbyrde.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-11-17:
Jamen hr. Anders Samuelsen har stadig væk ikke forstået problemstillingen.
Det, der er sket, og det, der er gjort, vil man da naturligvis holde fast ved; men lysten, energien til at tage fat på nye initiativer vil blive mindre, og derfor kan det meget vel vise sig - jeg håber ikke, det bliver tilfældet - at den samlede effekt af forslaget bliver negativ. Til hr. Ole Sohn: Ja, man skal da forsøge at leve op til de aftaler, der er indgået, men de er altså ikke med i det konkrete lovforslag, og hvorfor er de egentlig ikke det?
Det er naturligvis, fordi det, man har aftalt, er særdeles problematisk.
Kvalificeret er det næppe, men det er i hvert fald problematisk og indviklet og kompliceret.
Det tror jeg godt arbejdsministeren vil bekræfte, for ellers havde han selvfølgelig haft det med i sit lovforslag.
Men nu står det hen i det uvisse, hvornår det bliver gennemført og i hvilken form.
Og hvad vil vi så gøre ved arbejdsmiljøet?
Det er selvfølgelig det store, generelle spørgsmål, som det er utrolig svært at svare på i en kort en bemærkning, men jeg vil gerne sige, at den indsats, der har været øvet indtil nu, har selvfølgelig ikke været forgæves; men den har slet ikke været tilstrækkelig. Hvis vi virkelig skal komme videre, er det et spørgsmål om at have viden og et spørgsmål om at få den viden formidlet til de relevante personer.
Det er også et spørgsmål om i et samarbejde på virksomhederne at få skabt et fælles værdigrundlag, så ledelse og medarbejdere i fællesskab går ind i sagen ud fra det synspunkt, at nu er det sejt at gøre noget for arbejdsmiljøet.
Det kan være svært helt konkret at sige, hvad der skal gøres for at opnå det; men som vi drøftede det på en god konference i Landstingssalen forleden, kunne det jo godt ske, at vi skulle til at tænke fuldstændig nyt og måske havde behov for at tage nogle personer ind i debatten om arbejdsmiljøet, som vi ikke sædvanligvis bruger som eksperter på området, for at komme videre.
Der er nemlig et stort behov for at komme videre af hensyn til samfundet, af hensyn til virksomhederne og selvfølgelig ikke mindst af hensyn til medarbejderne.
Anders Samuelsen (RV), 2000-11-17:
Hr. Knud Erik Kirkegaard har fuldstændig ret i, at det ikke er første gang, jeg er blevet bragt i en situation, hvor jeg må sige, at noget er komplet uforståeligt; men det er jo heller ikke første gang, jeg er i samme lokale som en fra De Konservative. Så vil jeg egentlig godt sige, at jeg synes, det er helt urimeligt, at den konservative ordfører antyder, at man ude på landets virksomheder som en konsekvens af forslaget her vil begynde at forringe arbejdsmiljøet.
Jeg tror faktisk, at folk vil betragte det som en rimelig stor fornærmelse af den indsats, som de faktisk bedriver i dag, og den indsats, som de forhåbentlig vil gøre endnu bedre fremover.
Carsten Hansen (S), 2000-11-17:
Alt andet ville jo være ganske uhørt.
Men hvad er budet på, hvad De Konservative og hr. Knud Erik Kirkegaard vil gøre ved arbejdsmiljøet?
Hvordan vil man tage de 15.000 arbejdsskader og 50.000 ulykker alvorligt, hvor ser man vejen frem?
Det manglede jeg fuldstændig svar på og også incitamentet til at gøre noget, selv om det danske samfund har en udgift, der er beregnet til ca. 20 mia. kr.
Den udgift og de menneskelige lidelser, der ligger bagved, hvordan vil man tage det alvorligt ud over det, vi allerede har gjort, hvad vi i øvrigt har gjort på en lang række felter mod De Konservatives stemme?
Hvad vil man gøre?