runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mogens Nørgård Pedersen (KRF), 1998-11-17:
Som de fleste andre partier mener vi i Kristeligt Folkeparti, at det er en god ting med mere tid til børnene, men beslutningsforslaget her mangler fleksibilitet.
Vi vil gerne se problematikken i en større sammenhæng.
Beslutningsforslaget er økonomisk for flot, det mangler valgfrihed, og derfor kan vi i Kristeligt Folkeparti ikke tilslutte os det.
Jette Gottlieb (EL), 1998-11-17:
Jeg vil godt spørge hr. Tom Behnke, om ikke han kan anerkende, at det kan være nødvendigt med lappeløsninger, når den politiske vilje til at forhøje folkepensionen ikke er til stede; når den politiske situation er sådan, at folkepensionen er for lav og vedvarende vil være for lav, at så kan det være nødvendigt at lave den type lappeløsninger, som SF foreslår.
Anders Samuelsen (RV), 1998-11-17:
I Det Radikale Venstre mener vi også, det er vigtigt, at børnefamilier får mere tid sammen.
Vi ønsker en større fleksibilitet for børnefamilierne på arbejdsmarkedet.
Men vi mener ikke, at denne form for forslag, der bliver behandlet her i dag, er vejen frem.
Forslagsstillerne ønsker, at staten skal give lønkompensation svarende til mindst maksimal dagpengesats til de forældre, der ønsker nedsat arbejdstid.
Et sådant forslag kan vi ikke støtte fra Det Radikale Venstres side.
For det første mener vi, det er samfundsøkonomisk uholdbart, og for det andet er det ikke rimeligt i så stort et omfang at særbehandle børnefamilier i forhold til andre grupper på arbejdsmarkedet.
Børnefamilierne må selvfølgelig også selv bidrage økonomisk, hvis de vil have mere fritid sammen med deres børn.
De må også selv tage et ansvar for at skabe mere tid til deres børn i den travle hverdag, for det er jo i den sidste ende kun den enkelte familie, der kan prioritere, så familien får mest mulig tid sammen.
Men det er vigtigt at få forbedret børnefamiliernes vilkår
, og derfor overvejer regeringen også i øjeblikket, hvordan der kan skabes et mere familievenligt arbejdsmarked.
På den baggrund kan Det Radikale Venstre ikke støtte forslaget.
Villy Søvndal (SF), 1998-11-17:
Når Det Radikale Venstre holder øje med niveauet for folkepensionen, som i dag er på de godt 5.000 kr., som man sammenlagt har i folkepension og pensionstillæg i en kommune med en gennemsnitlig beskatning, mener Det Radikale Venstre så, at det er et rimeligt niveau?
Anders Samuelsen (RV), 1998-11-17:
Der er vel ingen tvivl om, at alle partier i det her Folketing potentielt kunne ønske sig, at det skulle være betydelig højere, men det er det niveau, som vi fra Folketingets side har fundet frem til er det rimelige niveau på nuværende tidspunkt, og det står Det Radikale Venstre selvfølgelig også bag.
Villy Søvndal (SF), 1998-11-17:
Hr. Tom Behnke havde en skarp dag i dag.
Iagttagelsen af, at SF mener, nogle grupper i samfundet står for dårligt, er jo fin.
Hr. Tom Behnke siger, at vi skal forhøje folkepensionen for alle, uanset formue, uanset indkomst.
Det kan man have som standpunkt.
Det er jo forståeligt, hvis man ønsker at tilgodese kernevælgerne i Gentofte - hvis der er nogen tilbage.
Hvis man vil tilgodese kernevælgerne, er det jo et forståeligt standpunkt, at alle skal have.
Det er jo bare også tilsvarende dyrt og dermed tilsvarende urealistisk.
Man kan sige, at Fremskridtspartiet skyder med spredhagl og siger, at alle skal have, også de, der i dag både har folkepension, de, der har arbejdsmarkedspension, de, der har private opsparinger ved siden af, de skal stadig væk have i Fremskridtspartiets model.
Det er Fremskridtspartiets svar, ikke?
Vores svar er, at vi har nogle grupper af ældre, der i dag er velforsørgede - de, der både har folkepension, de, der har arbejdsmarkedspension, de, der har private pensioner.
Det er ikke dem, vi vil gå ud og hjælpe nu.
Jeg vil bare sige om Fremskridtspartiets forslag, at det jo gør det desto mere umuligt overhovedet at gøre noget, fordi det er tilsvarende dyrere, men efter SF's opfattelse også uretfærdigt at gå ud og hjælpe grupper, der i dag har deres hjemme, fordi de har ganske omfattende ordninger.
Tom Behnke (FP), 1998-11-17:
Jeg mener ikke, at der er nogen grund til, at vi laver den lappeløsning, som SF har skitseret i sit forslag til vedtagelse: at vi nu nedsætter endnu en kommission, som skal sidde og undersøge det endnu en gang.
Hvis man i SF ved, hvad det er, man vil - og det går jeg ud fra at man gør - så sig det dog rent ud, og så lad os få nogle forslag på bordet, frem for at man nedsætter endnu en kommission, der skal kigge på de her ting.
Så vil jeg godt sige til hr. Villy Søvndal
: Vi kan vel ikke være uenige i, at folkepensionen skal have en størrelse, en anstændig størrelse, så man kan leve af den?
Det kan vi vel ikke være uenige i? Dér, hvor forskellen er, tror jeg, er så, at SF har den holdning, at de, der gennem et langt liv efter at have levet under verdens højeste skattetryk, virkelig bare har betalt i skat, alligevel har lidt til overs, som de kan lægge til side til deres pension, så skal klippes dér. Den holdning, som SF har, er, at hvis man har så mange penge igennem et helt liv, at man har kunnet lægge lidt til side til sin folkepensions tid, så skal man klippes på det tidspunkt.
Det er vi i Fremskridtspartiet helt uenige i.
Men det vil jo også få den klare konsekvens, at det ikke længere vil kunne betale sig at spare op til sin alderdom.
Og dermed får man jo for alvor sat skred i økonomien her i landet.
For SF's politik vil jo betyde, at ingen så har lyst til at spare op til deres alderdom, for hvorfor i alverden skulle de gøre det, hvis hr. Villy Søvndal alligevel kommer og stjæler pengene den dag, man fylder 67 år?
Tove Videbæk (KRF), 1998-11-17:
Kristeligt Folkeparti finder det relevant at få spørgsmålet
nærmere belyst.
Det er positivt, at Folketinget ved denne forespørgsel får mulighed for at tage hul på de lidt mere langsigtede problemer.
I takt med at flere grupper på arbejdsmarkedet i stadig større omfang omfattes af arbejdsmarkedspensioner, vil personer, der ikke er tilknyttet arbejdsmarkedet, eller som i perioder ikke har været tilknyttet arbejdsmarkedet, få ringere økonomiske vilkår ved pension end øvrige persongrupper.
Kristeligt Folkeparti finder det positivt, at der er indført indbetalinger af ATP for personer på diverse overførselsindkomster.
Desværre er det stadig væk sådan, at personer, som ikke er tilknyttet arbejdsmarkedet, og som ikke har benyttet sig af de offentlige serviceydelser, ikke er omfattet af ordningen.
Jeg tænker her på den forholdsvis lille gruppe af hjemmearbejdende.
Problemet skal ses i sammenhæng med, at de store årgange, der er født efter krigen, inden for det næste tiår skal pensioneres, således at udgifterne til pensioner stiger.
Samtidig bliver der færre til at forsørge det stigende antal
ældre, fordi de små årgange på det tidspunkt kommer på arbejdsmarkedet.
I Finansrådets rapport »Opsparing og pensionspolitik« nævnes, at såfremt der ikke sker ændring i den økonomiske politik, og såfremt de øgede udgifter til pensioner skal finansieres af personer med lønindkomst, så skal deres skat stige med omkring 6 procentpoint.
Det synes ikke umiddelbart forsvarligt, at kommende generationer i det omfang skal betale sådanne merudgifter.
Det virker umiddelbart besnærende, at staten forlods skulle indbetale en øget pension til personer, som ikke er tilknyttet arbejdsmarkedet, således at de ikke bliver væsentlig ringere stillet end andre grupper.
Men såfremt velfærdssystemet udformes, så der ikke er et tilstrækkeligt incitament til at spare op, vil det føre til, at endnu færre mennesker sparer op til alderdommen.
Konsekvensen bliver, at kommende generationer får en endnu større forsørgerbyrde, når de store årgange skal pensioneres.
I stedet er det vigtigt, at skattesystemet er udformet således, at der er det fornødne incitament til at spare op.
Det har været overvejet at indføre obligatorisk opsparing for alle erhvervsaktive for at sikre den fornødne levestandard for kommende pensionister.
På den anden side kan en forøgelse af en obligatorisk opsparing føre til, at den frivillige opsparing reduceres, således at den samlede opsparing måske bliver faldende.
Kristeligt Folkeparti finder, at folkepensionen og efterlønnen er udmærkede ordninger.
Det vigtigste for os i den forbindelse bliver at sikre en rimelig indkomst, det vil sige en rimelig størrelse af folkepensionen til den gruppe af pensionister, der ikke har anden pension.
Dette vil Kristeligt Folkeparti arbejde for, men vi kan ikke støtte det foreliggende forslag til vedtagelse.
Gitte Seeberg (KF), 1998-11-17:
Det er bare til finansministeren.
Jeg har muligvis udtrykt mig forkert under min ordførertale, for jeg er enig med finansministeren i, at beskatningen af de løbende pensioner er sænket de senere år.
Men det var min hensigt at sige, at den løbende beskatning, mens man har pensionsordningen, altså realrenteafgiften, har man taget mere og mere ind under, og på den måde er den beskatning, som pensionsselskaberne betaler, forøget.
Tom Behnke (FP), 1998-11-17:
Nu syntes jeg ellers lige, det gik så godt for finansministeren, da finansministeren var heroppe og svare.
Men så kunne finansministeren jo ikke dy sig for lige at give mig og Fremskridtspartiet et drag over nakken til sidst, og det kalder mig naturligvis på talerstolen.
Finansministeren sagde, at de forslag, der er kommet fra den borgerlige side, ikke vil gavne dem, der har de mindste pensioner, de laveste indtægter.
Det er jo egentlig lidt underligt, for når vi netop siger, at vi ønsker at forhøje folkepensionens grundbeløb generelt for alle, er det selvfølgelig også dem med de lave pensioner, der i første omgang får glæde af det. Men det interessante var i virkeligheden, at da vi påstod, at i forbindelse med skattereformen havde man reelt udhulet folkepensionens nettogrundbeløb, afviste finansministeren det ikke.
Nej, finansministeren sagde bare, at de forslag, der var kommet fra borgerlig side til at rette op på forholdet, ikke havde været realistiske, og det er jo egentlig interessant set i forhold til, at statsministeren i sin tid sagde, at der ikke ville blive pillet ved folkepensionens grundbeløb.
Det blev der altså, og det har vi også ministerens ord for nu.
Med hensyn til, at Fremskridtspartiet ikke kan finansiere sine egne forslag til en forhøjelse af folkepensionen,
må jeg henlede finansministerens opmærksomhed på de gentagne ændringsforslag, som Fremskridtspartiet har stillet til finanslovene gennem årene, hvor vi krone for krone har finansieret hvert eneste forslag.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-11-17:
Bare lige for en ordens skyld vil jeg sige til finansministeren, at vi i Dansk Folkeparti naturligvis kender økonomiens begrænsninger.
Det er også derfor, jeg under debatten her i dag har gjort mig umage med at gøre det klart for både finansministeren og andre partier, at spørgsmålet for os er, om man har den grundholdning, at man vil prøve at prioritere de offentlige midler, så vi får forbedret stillingen for de folkepensionister, som i dag lever af folkepensionens grundbeløb plus ganske få tillæg med det resultat, at de har en indkomst på måske ca. 5.000 kr. efter skat, hvilket efter vores opfattelse er alt for lavt.
På det punkt synes jeg, debatten har været skuffende - i den forstand, at vi jo har fået ud af debatten, at Socialdemokratiet ikke har den målsætning, at folkepensionen med tillæg skal forbedres for de små pensionister i samfundet.
Noget andet, vi har debatteret, er den restgruppe af f.eks. førtidspensionister, som kommer ud af et erhvervsforløb meget tidligt i karrieren og derfor har et særligt problem.
Her har vi sagt fra Dansk Folkepartis side, at vi er åbne over for et forslag, som jo også har været rejst fra SF's side, nemlig om man kan lave en særlig indsats for at hjælpe den gruppe mennesker, som kommer i klemme i det nuværende system.
Det er jo rigtigt, at hvis det er ad den vej, man hjælper i første omgang, er det ikke nødvendigvis ret store midler, der skal afsættes, og den tanke vil vi i hvert fald opfordre regeringen til at tage med sig fra debatten, når nu ikke forslaget til vedtagelse kan få flertal.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-11-17:
Jeg bliver nødt til at gå herop for at give lidt mening i det, jeg var ved at sige før, da min taletid løb ud, og for at sige tak til finansministeren for forsikringen om virkningen fremover for førtidspensionisterne.
Men alligevel vil jeg godt fastholde, at der er altså usikkerhed i befolkningen med hensyn til, hvad de offentlige ydelser egentlig dækker: Hvad kan jeg egentlig få, når jeg får brug for det?
Det synes jeg er uhensigtsmæssigt på mange måder, og derfor ville det være godt, hvis man kunne tegne en klar profil af, hvor det er, man gerne vil hen.
Så vil jeg sige, at Centrum-Demokraterne mener, at når vi taler om de grupper, som er uden for ATP-området, ville det være en god idé, at man fremover udbyggede denne ordning
, så den kommer til at omfatte alle de pensioner, der i dag er uden for arbejdsmarkedspensionerne.
Jeg synes også, det er værd at bemærke fra CD's side, at den forskellighed, der er gældende i de enkelte menneskers aktive liv, forsvinder jo ikke, fordi man bliver pensioneret, og det er derfor oplagt at motivere til egenpensionering over for dem, der har en mulighed for det.
Men samtidig er det så sandelig vores opgave at sørge for, at de, der ikke har haft disse muligheder, skal have et fornuftigt forsørgelsesgrundlag.
Hele spørgsmålet kommer til at afhænge af, om folkepensionen og det fulde tillæg fortsætter uændret med den aftalte regulering, eller om en ændring f.eks. kommer til at indebære en model, hvor grundbeløbet bliver mindre til fordel for en tillægspension efter ATP-modellen.
Ove Hygum (S), 1998-11-17:
Forslagsstillerne lægger ligesom i juni måned op til, at fuldtidsansatte forældre til børn under 7 år skal have ret til en ugentlig nedsættelse af arbejdstiden på 7 timer med en lønkompensation svarende til mindst den maksimale dagpengesats.
Siden regeringens børnepolitiske redegørelse i juni 1998 har regeringen arbejdet med udspil til en fremadrettet børnefamiliepolitik.
Ikke mindst et familievenligt arbejdsmarked har været højt prioriteret i de drøftelser, som Arbejdsministeriet har haft med arbejdsmarkedets parter. Efter en indledende trepartsdrøftelse hos mig blev der nedsat en teknisk arbejdsgruppe, som har overvejet mulighederne for en mere fleksibel børnepasningsorlov og muligheder for tilpasninger af ferieloven, og som endelig har opstillet et katalog over mulige initiativer, som kan skabe mere familievenlige arbejdspladser.
Blandt mange delelementer kan nævnes mulighed for flekstid, telehjemmearbejde, deltid, omsorgsdage og muligheden for at tage børn med på arbejde.
Ved en afsluttende trepartsdrøftelse den 23. oktober
har arbejdsmarkedets parter tilkendegivet en række synspunkter i forbindelse med arbejdsgruppens rapport, og regeringen har i den forbindelse pålagt sig selv at forberede et udspil.
Som jeg allerede nævnte i min tale i juni, er regeringen opmærksom på, at familiepolitik også handler om, hvordan vi skal indrette vort samfund, så vi får tid til hinanden og med hinanden.
Men det handler også om, at der skal være balance mellem det offentliges ansvar og familiens ansvar.
Det er kun familierne selv, der kan prioritere og tilrettelægge deres hverdag, så der er balance mellem arbejdsliv og familieliv. Regeringen lægger fortsat vægt på, at både mænd og kvinder er aktive på arbejdsmarkedet, og samfundet stiller til gengæld en stadig bedre og bredere social service til rådighed. Efter regeringens opfattelse er vejen frem, at man på virksomhederne udvikler familievenlige arbejdspladser.
Dette er der fortsat intet statsfinansielt grundlag for.
Børnefamilierne er imidlertid ofte en kernegruppe på arbejdsmarkedet, som der er brug for, når vi i dag er tæt på, at der er flaskehalsproblemer trods en vis ledighed.
Den samlede arbejdsmængde vil falde, hvis vi bevilliger børnefamilierne mere fritid.
Det vil igen påvirke vores velfærd, og derfor tænker regeringen i andre baner.
Regeringen kan derfor ikke støtte forslaget.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1998-11-17:
Enhedslistens tale om bedre forhold for børnefamilierne er, synes vi, lidt lumsk, fordi den ligesom sirenernes sang lokker og forfører.
Ideen om mere tid til børnefamilierne er jo en sympatisk holdning, men når principperne bag tilbudet står alene og ikke længere er indhyllet i skønsang, men mere er omgivet af noget, der er lidt mere virkeligt, nemlig fakta om arbejdsmarkedsforhold, er det tydeligt, hvorfor vi ikke kan bakke forslaget op. Arbejdsministeren har i sin tale fremført, hvilke initiativer regeringen siden juni måned har arbejdet med for netop at forbedre børnefamiliernes forhold.
Som man kunne høre, er der skabt markante forbedringer, siden arbejdsministeren startede de netop afsluttede trepartsforhandlinger, og ligeledes er der taget initiativ til, at regeringen kommer med et udspil.
Det er altså ikke, fordi Socialdemokratiet ikke vil børnefamiliernes bedste, at vi stemmer imod forslaget her.
Vi mener i Socialdemokratiet, at forslaget ligger uden
for det område, vi i Folketinget skal beskæftige os med
Det ligger nemlig inden for det aftaleretlige område, og det må også Enhedslisten acceptere.
Vi blander os normalt ikke i arbejdsmarkedets forhandlinger, og med undtagelse af forårets indgreb, hvor det var uundgåeligt, er det heller ikke noget, vi har planer om at gøre.
Derudover er det vores opfattelse, at forslaget ikke vil være håndterbart for landets virksomheder og offentlige institutioner, der som noget forholdsvis nyt netop i disse år begynder at kæmpe med flaskehalsproblemer.
Enhedslistens rosende ord om, at forslaget vil være udgiftsneutralt, er ikke Socialdemokratiets opfattelse; tværtimod vil forslaget skabe kaos på arbejdsmarkedet, fordi de virksomheder, der har mange småbørnsforældre ansat, vil få alvorlige problemer.
På de arbejdspladser vil kolleger, der har børn over 7 år eller ingen børn har overhovedet, nok også have svært ved at forstå den forskelsbehandling, de skal udsættes for.
Men indgreb af denne karakter stiller vi ikke op til.
Kristian Jensen (V), 1998-11-17:
Der er mange eksempler på, at man med de bedste intentioner kan foreslå det værste vås, og dette beslutningsforslag er et af eksemplerne. Venstre mener ikke, at vi herinde skal til at bestemme, om børnefamilier skal have nedsat arbejdstid eller ej.
Vi mener, at spørgsmålet om nedsat arbejdstid er et arbejdsmarkedsspørgsmål og først og fremmest et spørgsmål for den enkelte forælder, noget, man selv skal vælge.
Man skal selv vælge at prioritere sine børn frem for sit arbejde og sin indtægt, og derfor er det ikke noget, vi skal stille økonomiske midler til rådighed for og dermed prioritere ned andre steder.
Enhedslisten har skrevet i forslagets bemærkninger, at børnefamilierne ønsker mere tid sammen.
Det kunne man jo godt sætte spørgsmålstegn ved, især når man ser de sidste opgørelser over, hvad der egentlig er sket med de omsorgsdage, der blev indført med det ulykkelige indgreb i forårets konflikt.
Vi kan også se det på, at netop under konflikten valgte mange af de forældre, som havde tid til at være sammen med deres børn, fordi de ikke blev trukket ud på blokadevagter, ikke at tage dem ud af deres daginstitutioner.
Derfor mener vi, at forudsætningen for, at der er noget ved, at forældrene er sammen med deres børn, er, at de aktivt har truffet det valg, og vi kan fuldt ud tilslutte os de øvrige bemærkninger, arbejdsministeren gjorde.
Venstre afviser forslaget.
Jens Heimburger (KF), 1998-11-17:
Jeg vil starte med at sige til Enhedslisten, at der var nogle
børnefamiliemedlemmer i dette Ting, der ville have det bedre, hvis der ikke ustandselig blev fremsat beslutningsforslag, som bare er genfremsættelser.
Nu har jeg kun været medlem siden marts, og jeg vil sige det samme, som jeg sagde i foråret: Vi tror ikke på denne slags forslag.
Vi mener for det første, at det er en unødvendig indblanding på arbejdsmarkedets aftaleområder, og også at det oftest bedst kan afgøres mellem den enkelte og arbejdspladsen.
Endelig er der tale om en prioritering, hvor vi så i givet fald ville prioritere en slags statsbetalt fritid, godt nok med et meget kønt og pænt sigte.
Men vi kan ikke få det hele.
Det er det, det drejer sig om, det er det, politik drejer sig om, og derfor vil vi fravælge den slags tilskudsordninger, som der lægges op til
Vi sagde under debatten om den børnepolitiske redegørelse, at vi skal koncentrere os om de 4 pct. af børnene, som er omsorgssvigtede.
Det er dem, vi skal bruge flere ressourcer på, det er ikke alle de andre, der som helhed klarer sig godt.
Ole Sohn (SF), 1998-11-17:
Jeg vil gerne sige, at jeg synes nok, at forslaget fra Enhedslisten er en smule stereotypt, og at det måske ikke stemmer så meget overens med de konkrete forslag, som er kommet fra de faglige organisationer - senest fra FOLA, altså Landsforeningen af Forældre i Daginstitutioner - og den form for orlovstænkning, man har dér.
Jeg vil dog også gerne sige, at SF er enig i det hovedsigte, der ligger bag Enhedslistens forslag, nemlig ønsket om mere tid, for det er også et af SF's centrale krav.
Men vi mener, det er mere relevant at diskutere nogle af de orlovsforslag, som er kommet, bl.a. fra SiD og Kvindeligt Arbejderforbund og HK, og også det, som senest er kommet fra FOLA.
Vi vil gerne være med til at diskutere spørgsmålet, men vi synes, det er vigtigt at diskutere det i en sammenhæng, hvor arbejdsmarkedets parter er med, så derfor finder vi umiddelbart ikke, det er rigtigt at lovgive om det.
Der bør lægges op til - og det kan man så ændre forslaget til - at regeringen opfordres til at tage kontakt med arbejdsmarkedets parter, for at det her forslag fra Enhedslisten, ligesom så mange andre forslag, kommer til at indgå i drøftelser om, hvordan man får sikret en mere fleksibel børnepasningsorlov og også en bedre økonomisk dækning, ikke mindst for de lavere indkomster.
Mogens Andreasen (DF), 1998-11-17:
Dette forslag fra Enhedslisten er en genfremsættelse om at sikre børnefamilier nedsat arbejdstid.
Der er netop i foråret i forbindelse med indgrebet i overenskomsterne på arbejdsmarkedet indført to omsorgsdage for forældre med børn under 14 år, hvor forældre enten kunne vælge at være sammen med deres børn eller modtage lønudbetaling for de to dage.
Nu kommer Enhedslisten så med et beslutningsforslag om nedsættelse af småbørnsfamiliers arbejdstid med 7 timer pr. uge med lønkompensation på mindst den maksimale dagpengesats.
Hvad er det, Enhedslisten vil med dette, når de to omsorgsdage ikke benyttes?
I bemærkningerne til forslaget står der, at børnefamilierne ønsker mere tid til at være sammen.
Det er der altså ikke meget, der tyder på.
Jeg mener, det er utrolig naivt at tro, at en nedsættelse af arbejdstiden på de 7 timer vil blive brugt efter hensigten.
Man vil derimod snarere skaffe sig yderligere indtægter andre steder eller benytte fritiden til andre formål end samvær med børnene.
Hvis Enhedslisten virkelig alvorligt mener, at forældre skal være sammen med deres børn, så bør fru Jette Gottlieb og hr. Frank Aaen nok mere koncentrere sig om forældres manglende ansvarlighed over for børnene.
Børn helt ned til 10-ll-års-alderen render på gaden om natten, drikker spiritus, deltager i kriminalitet som tyveri og vold og er helt uden for forældrenes kontrol.
Her er der virkelig en opgave at tage fat på, nemlig en holdningsændring, hvor Enhedslisten kunne være med til at øve en påvirkning, sådan at forældre lever op til det ansvar, det er at opdrage børn til at blive ansvarsbevidste mennesker.
Jeg finder samtidig, at det foreliggende forslag er et indgreb i virksomhedernes ret til selv at bestemme ansættelse af medarbejdere og tildeling af frihed til den enkelte medarbejder.
Til dette forslag kan vi kun sige, at vi klart må afvise det.