Margrete Auken (SF), 2001-05-22:
Ja, det kunne være, at trafikministeren havde håbet ved andenbehandlingen, at det ville gå stille af.
Det kommer det ikke til.
Vi synes, det her er en elendig situation, vi er landet i.
SF har besluttet sig for at stemme nej til forslaget.
Vi er opmærksomme på, at S-toget til Roskilde kan indebære forbedringer, og derfor har vi været i tvivl henad vejen.
Men vi synes, det har været et ualmindeligt sjusket forløb, og vi står med stor usikkerhed over for løsningen, både af teknisk, driftsmæssig og økonomisk art.
Men vi har jo vænnet os af med, at der skal kigges på økonomi i trafikpolitikken; efter vi har fået ny trafikminister, skal man ikke dét længere, det var i gamle dage, hvor vi skulle sådan finansiere krone til krone, det behøver vi ikke mere.
Vi ser selvfølgelig frem til i de kommende forhandlinger, at det der med at skulle se på pengene er slut, men derfor er det alligevel nedslående, at der er sket sådan en hastebehandling af en sag, som rummer så mange usikkerheder, og i sig selv giver denne her løsning med S-toget til Roskilde ikke det løft, det skulle have været til den store pendlergruppe.
Det giver noget, det medgiver vi, til dem, der er mellem stationerne, dels S-togstationerne.
De får selvfølgelig flere tog til Roskilde uden at skulle skifte, end de har haft tidligere, men en række andre får det dårligere, fordi de skal skifte, og fordi kapaciteten ikke kan løfte det, den skal.
Det virkelig problematiske i dette her lovforslag er imidlertid det, der sker med hele vores gamle København-Ringsted-diskussion.
For det første er der altså, for nu at sige det meget pænt - meget pænt - en politisk tilsnigelse i den måde, forslaget er præsenteret på, fordi trafikministeren dér påstår, at i og med der ikke var sat penge af til København-Ringsted, da vi lavede trafikforliget i 1999, så havde vi opgivet det.
Jeg har stadig væk nu ondt af det låg, der blev smækket ned over fingrene på mig af finansministeren, da han sagde, det var slut det her.
Nu havde vi betalt alle de gamle regninger, og så måtte vi jo se, hvornår vi engang kunne få kigget på det næste i trafikken.
Her sidder jeg og puster på fingrene endnu, og så skal jeg læse i forslaget, at i og med at der ikke var sat penge af til den store løsning, så havde vi opgivet det.
Det er jo forkert, for nu at sige det, som det er.
Samtidig var den også på længere sigt stor nok til, at den for alvor kunne tilbyde de masser af mennesker på Sjælland en løsning.
De mennesker, som ikke kan få ordentlig kollektiv trafik, enten fordi den ikke er der, eller, hvad der jo i høj grad er problemet her, fordi den er overbelastet.
Der er for mange mennesker, og der er for svag regularitet, der er simpelt hen for ringe kvalitet til, at vi kan sige til folk, at der er et godt alternativ til bilen.
Hvis de alligevel skal sidde fast, er det jo nemmere at sidde fast i bilen, end det er at sidde fast i toget, og så sidder man i øvrigt aldrig så meget fast i bilen.
Det er meget sjældent, at bilen står stille på vejen ind, men det er faktisk meget tit sådan, at folk ikke bare står stille på perronen, men de står minsandten også op i toget på vejen ind, fordi der ikke er plads nok. Der er ikke det perspektiv i den løsning, som nu ligger.
Den har ikke fremtidsperspektiv i sig.
Og det er det sørgeligste.
Det er det sørgeligste ved hele forløbet, at vi ikke kan gå ud og sige, at vi nu er i gang med noget, der både gavner regulariteten og kapaciteten i den kollektive trafik.
Derudover er den heller ikke inde og tage højde for problemet med Københavns Hovedbanegård.
Vi har ikke sagt, at det ikke kan komme.
Det ved vi godt det kan.
Vi ved godt, at både femte spor og Københavns Hovedbanegård kan komme på dagsordenen, og det glæder vi os også til, men vi kan ikke se, at man for alvor er optaget af, hvordan vi skal tilbyde god kollektiv trafik til pendlerne i fremtiden, også de store mængder, vi gerne skulle have flyttet fra vejene og over i den kollektive trafik.
Og det er altså i skuffelse over den her mangel på perspektiv, at vi helt blankt må afvise at være med til det her nu.
Havde vi fået en grundigere drøftelse, havde vi fået
imod forslaget - så kunne billedet have været anderledes.
Men sådan som landet ligger nu, vil vi altså overlade det til Venstre og De Konservative at bære det igennem.
Vi ved, det er pinefuldt, men det var så det, man måtte gøre, når man skulle have alle de her motorveje, for det var jo asfaltforligets omkostning.
Der var ikke nogen økonomiske omkostninger for asfaltforliget, men det havde altså den omkostning, at man måtte gå ud og give sine vælgere, der brugte toget, sådan en stilfærdig en på goddagen og sige, at det bliver altså ikke nu, I får noget her, for vi skal sikre motorvejsfolket, og det er så stor en fristelse for os i Venstre og De Konservative at få plastret til med motorveje. Vi glemte ganske vist den værste af motorvejene, men det foregik jo hurtigt, og der kom ministre, der sagde »motorveje« til os, og når en socialdemokratisk minister siger »motorveje« til Venstre og De Konservative, så er det jo lige meget, hvad det er for nogle, så er det jo lige meget, hvad der sker, så er det lige meget, hvad det koster.
Og den tog Venstre og De Konservative så.
Bagefter har de kigget på, om det nu lige var de motorveje, de skulle have haft, men der kom motorveje igennem, og så betaler man altså prisen ved at forringe den kollektive trafik.
Og jeg ved, at for nogle i den borgerlige lejr er det her faktisk meget alvorligt.
Det er ikke alle, der er ligeglade med den kollektive trafik, det er jeg fuldstændig opmærksom på,
og derfor forstår jeg i grunden ikke, at man ikke har taget en alvorligere kamp om denne her sag, end man har gjort.
Man har affundet sig med, at de store visioner fra 1990'erne, altså det, der fulgte op på succesen med jernbanen, med Storebælt, det, som gjorde, at vi alle sammen sagde, at nu skal der for alvor ske noget, sådan stort set er lagt i mølposen.