runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lise von Seelen (S), 2006-11-07:
Det er rigtigt, at de kommunale ledere har meget at sige, men vi kunne jo hjælpe dem, hvis vi var enige om det.
Forbundet FOA siger også, at der inden for de næste 9 år skal ansættes så mange, at det svarer til 7.000 fuldtidsstillinger, for at vi kan imødekomme behovet for arbejdskraft på ældreområdet.
Det er rigtig mange mennesker, og det kunne godt betyde, at vi skulle ind og sige, at vi så bliver nødt til at have nogle flere uddannelsespladser, således at vi sikrer, at der er uddannede mennesker til at varetage det her arbejde.
Det kunne så være det næste spørgsmål til ministeren: Vil ministeren være med til, at man dimensionerer uddannelsesstederne, sådan at vi kan imødegå, at vi kommer til at stå og savne det personale.
Lissa Mathiasen (S), 2006-11-07:
Nu ved vi jo alle sammen, inklusive ministeren og lejerne, at der p.t. faktisk ikke er nogen penge i Landsbyggefonden.
Så det vil sige, at man pålægger Landsbyggefonden at låne for at kunne være med til at finansiere nybyggeri.
Er det, fordi man fra regeringens side, jeg havde nær sagt giver pokker i lejerne og siger til dem: I må klare jer selv, vi er sådan set ligeglade med, at jeres situation bliver ringere og ringere, at I bliver dårligere og dårligere økonomisk stillet?
Der er det, jeg spørger: Hvad vil man gøre for at komme den ulighed, som er stigende, til livs?
Kunne jeg ikke efter at have spurgt tre gange få et svar på, hvad man vil gøre ved det?
Eva Kjer Hansen (V), 2006-11-07:
Jeg gør sandelig også mit bedste for at nå at svare på alle spørgsmålene, men jeg bliver jo nødt til lige at holde fast i de politiske markeringer, der så også kommer via spørgsmålene.
Jeg synes, det er rigtig interessant, at Socialdemokraterne godt vil bidrage med penge til nybyggeri, bare ikke lige nu, men om nogle år.
Og så synes jeg, at det er interessant, at det, man har noget imod, er at låne penge til nybyggeri, men åbenbart ikke at låne penge til renovering.
Jeg er nødt til at understrege over for spørgeren, at det, vi jo med Landsbyggefondens midler sørger for, er, at vi nå kan få gjort pengene aktive, så de nu kan komme lejerne til gode.
Jeg synes, at vi tværtimod bidrager til ligheden – kan man sige – ved at sørge for, at der bliver taget hånd om de problemer, der er i den almene sektor.
Det er nu engang sådan, at der er forskel på boligformer.
Der er fordele og ulemper afhængigt af, hvilken boligform man benytter sig af.
F.eks. ligger der i den almene sektor den tryghed, at man kender huslejen og ved, at den bliver ved med at være den samme uanset den økonomiske udvikling.
Der er der så andre risici at tage højde for, hvis man er ejer af en bolig.
Så må man jo gøre op med sig selv, hvad man vil, hvad angår valg af boligform.
Ole Stavad (S), 2006-11-07:
Indenrigs- og sundhedsministeren og jeg har ad nogle omgange diskuteret de falske tal, som Folketinget blev forsynet med, da man vedtog en lovgivning om, hvordan økonomien ville blive ude i de enkelte kommuner.
Jeg kan konstatere, at de svar, som Jyllands-Posten har fået ude i de enkelte kommuner, giver en manglende dækning på ca. 2 mia. kr., for at man kan leve op til de løfter, som indenrigs- og sundhedsministeren har givet kommunerne.
Er indenrigs- og sundhedsministeren ikke efterhånden i nærheden af det punkt, hvor han mener, han skylder en forståelig redegørelse, som viser, hvilke penge kommunerne har haft til rådighed, og hvorfor kommunerne har en oplevelse af, at økonomien ikke passer til opgaven?
Vi har haft en diskussion om hr. Ole Stavads påstand, og den kan vi da også gerne tage her i dag, for den påstand kan jo gendrives.
Jeg kan da nøjes med her at citere professor hr. Jens Blom-Hansen, Aarhus Universitet, fra en artikel i Jyllands-Posten i dag: »Regeringen har gjort, hvad den skulle: taget penge fra amterne og givet dem til kommunerne.
Det er sket via nogle amtslige skatteprocentpoint, som kommunerne har fået og via bloktilskud.
Hvis man kigger på hele den kommunale sektor under et, går det i nul.«
Lissa Mathiasen (S), 2006-11-07:
For jeg oplever egentlig, at ministeren, vel vidende at der nok kom nogle spørgsmål om det her i dag, har sat sig ned og fået embedsmænd til at hjælpe til med at fremskaffe oplysninger om, hvad der skete i 1933, og hvad der skete undervejs.
Jeg kan så forstå, at man ikke har haft tid til at gå det hele igennem, for så havde man nok også set, at der var en vedtagelse i starten af 1980'erne.
Så der er egentlig mange forskellige ting, der ligger bagud i tid.
Nu må jeg konstatere – for det er sidste gang, jeg har mulighed for at spørge – enten at ministeren ikke vil svare, eller at regeringen ikke ønsker at gøre noget ved det.
Det er lejernes egne penge, der er kommet en særskat på, og her siger man: Der skal betales 1,6 mia. kr. over de næste 4 år.
I den forbindelse spørger jeg så: Hvad vil regeringen gøre for at sikre, at ligheden bliver større, at vi ikke ser, at svælget bliver større og større, i form af at uligheden vokser?
Det er de 1,6 mia. kr., jeg spørger til.
Hvad vil man gøre for at sikre, at uligheden ikke vokser?
Kunne jeg ikke her den sidste gang få en mulighed for at få et svar fra ministeren?
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-11-07:
I den bedste af alle verdener ville det ikke være sådan, at folk ville blive isolationsfængslet og slet ikke børn og unge under 18 år, det er jeg enig med ministeren i.
Og jeg synes faktisk, at ministeren skulle gribe chancen for at indføre den bedste af alle verdener her i Danmark.
Det vil vi i hvert fald gerne være med til at lægge stemmer til.
Jeg forstår ikke helt de begrænsninger, der er lagt op til.
Når både udvalget, ministeren og alle eksperter siger, at det er særlig skadeligt for de 15-17-årige, hvorfor bliver man så ved med at opretholde det?
Lene Espersen (KF), 2006-11-07:
Jeg vil sige til hr. Simon Emil Ammitzbøll, at lovforslaget jo lægger op til at nedsætte den ufravigelige overgrænse fra 8 uger til 4 uger.
Jeg kom så med et par eksempler på, hvornår retten kunne finde, at det ville være nødvendigt at isolationsfængsle sigtede, herunder unge under 18 år.
Det vil typisk være i sager, hvor der er mange medsammensvorne, og det var derfor, jeg kom med eksemplet med narkokriminalitet.
Det var ikke et konkret eksempel, som er taget ud af virkeligheden, det var ren teori for at komme med et eksempel på, at der kan tænkes sager, hvor både voksne og unge under 18 år sammen er i færd med at begå meget alvorlig kriminalitet og der kan være behov for isolationsfængsling.
Det var et eksempel på det.
Der er altså en ufravigelig grænse på 4 uger for al kriminalitet, men denne overgrænse har alligevel et par undtagelse.
Og det var min besvarelse til fru Line Barfod.
De 4 uger er overgrænsen, men ifølge straffelovens kapitler 12 og 13 er der en mulighed for at fravige den overgrænse.
Så skulle det være præciseret.
Hans Kristian Skibby (DF), 2006-11-07:
Det er sådan set et spørgsmål vedrørende det, der hedder forlængelse af isolationsfængsling.
Der lægges jo også op til i lovforslaget at indføre nogle nye bestemmelser om, hvordan praksis skal være, når man vil anmode om at forlænge en isolationsfængsling.
Der står klart, at fremover skal man fra anklagemyndighedens side anmode retten om det skriftligt, altså simpelt hen rent papirmæssigt, proceduremæssigt.
Ligeledes lægges der op til, at man skal indhente en godkendelse fra Rigsadvokaten i de tilfælde, hvor der skal forlænges ud over 8 uger, og mit spørgsmål er sådan set: Er baggrunden for de forslag, at der har været nogle uhensigtsmæssige administrative problemer med den måde, man har gjort det på indtil nu, eller har man haft nogle uheldige eksempler på, at arbejdet ikke har kunnet gennemføres på en forsvarlig måde?
Lene Espersen (KF), 2006-11-07:
Formålet med forslaget er jo først og fremmest at sikre, at politiet og anklagemyndigheden hurtigst muligt får sagerne gjort klar til domsforhandling, så der ikke isolationsfængsles i længere tid end højst nødvendigt, og det har været udvalgets bedømmelse, at det, at der f.eks. stilles krav om en skriftlig begrundelse, gør, at man tænker over, at nu skal man snart i retten igen og begrunde skriftligt, hvorfor denne isolationsfængsling skal forlænges.
Man planter altså et fornuftigt kim i hovedet på både politi og anklagemyndighed for at sikre, at de skynder sig og det skal være meget, meget velbegrundet, hvis de går i retten og beder om en forlængelse af isolationsfængslingen.
Jeg synes, det er meget fornuftige regler, der bliver indført, både for så vidt angår den skriftlige begrundelse og at sende sagerne over Rigsadvokaten, og jeg tror, det kan medvirke til at begrænse anvendelsen af isolationsfængsling.
Hans Kristian Skibby (DF), 2006-11-07:
Jeg synes såmænd, det er et meget fornuftigt svar, justitsministeren kommer med, men det, der sådan set endnu en gang kunne være mit spørgsmål, er: Vil man kunne opleve det i andre sager?
Ministeren siger selv, at anklagemyndigheden skal op på dupperne, og at de skal være mere effektive osv.
Men det skulle jo nødig være sådan, at man via nogle ret ukomplicerede procedurefejl ender med at komme til at stå i nogle situationer i forbindelse med efterforskning af retslige tvister, som gør skaden endnu værre, end den er i forvejen.
Det vil man jo kunne komme til, hvis man uretmæssigt vælger at omstøde en isolationsfængsling, udelukkende fordi anklageren har været for langsom.
Lene Espersen (KF), 2006-11-07:
Jeg vil sige, at det betragter jeg som et meget teoretisk spørgsmål.
Det generelle billede er jo, at politiet og anklagemyndigheden er meget dygtige til at gøre deres arbejde og også er bekendt med de frister, der måtte være.
Der kan være sager, hvor der sker en forglemmelse, og det er jo meget beklageligt hver gang, men jeg er helt overbevist om, at man vil tage denne nye regel til sig og, som lovforslaget også lægger op til, bruge den på en ganske fornuftig måde.
Så vil jeg sige, at i sidste ende er det altså ikke anklagemyndigheden, der bestemmer, om en person skal sidde varetægtsfængslet i en længere periode.
I sidste ende er det domstolene, der skal overbevises om, at der er behov for en forlængelse af isolationsfængslingen, og her synes jeg altså, det er fint, at anklagemyndigheden skal begrunde det skriftligt.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Kristian Pihl Lorentzen (V), 2006-11-07:
Formålet med lovforslag nr. L 46 er at gennemføre en mellemstatslig aftale, også kaldet en parallelaftale, med De Europæiske Fællesskaber om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område i dansk ret.
Parallelaftalen er blevet forelagt både Europaudvalget og Retsudvalget, og den blev undertegnet den 19. oktober 2005.
Aftalen indebærer, at Danmark på et mellemstatsligt grundlag tilknyttes reglerne i den såkaldte Bruxelles I-forordning.
Konkret vil parallelaftalen indebære, at der i alle medlemsstater i EU dels vil gælde de samme regler om retternes indbyrdes kompetence i internationale sager, dels at retsafgørelser m.v. på det civilretlige område i andre EU-medlemslande skal anerkendes og fuldbyrdes.
På grund af vores forbehold vedrørende retlige og indre anliggender i EU er Danmark ikke omfattet af Bruxelles I-forordningen, og netop derfor skal jeg slå fast, at parallelaftalen om tilknytning til reglerne i Bruxelles I-forordningen kan indgås med fuld respekt for det retlige EUforbehold.
Det danske retlige EU-forbehold retter sig alene mod, at en del af det europæiske samarbejde blev overstatsligt, da Amsterdamtraktaten trådte i kraft i 1999, så med andre ord retter forbeholdet sig ikke imod et mellemstatsligt samarbejde på det civilretlige område.
Desuden vil jeg pege på, at Bruxelles I-forordningen i vidt omfang svarer til EF-domstolskonventionen fra 1968 om retternes kompetence og fuldbyrdelse i borgerlige sager, som Danmark tidligere har tiltrådt.
På denne baggrund støtter Venstre lovforslaget.
Lene Espersen (KF), 2006-11-07:
Jeg vil gerne uddybe det igen, selv om jeg nu følte, at jeg svarede på det i første indlæg.
Men det drejer sig altså om, at vi stadig væk mener, at det her skal være der som en mulighed i de ganske få sager, hvor unge under 18 år er involveret i meget alvorlig kriminalitet, og hvor der kan være et behov for, at politiet får færdigefterforsket en sag, uden at den sigtede har mulighed for at påvirke efterforskningen undervejs, altså at den unge bliver tilbageholdt og også bliver isolationsfængslet, når retten finder, at der er behov for det.
Jeg vil sige til hr. Simon Emil Ammitzbøll, at man, som jeg sagde i min første besvarelse, i den bedste af alle verdener jo vil sige, at der ikke er unge under 18 år, der nogen sinde begår alvorlig kriminalitet eller overhovedet bevæger sig ud på den kriminelle løbebane, som vi her ser at de har foran sig.
Desværre ser virkeligheden altså anderledes ud, og derfor har regeringen fundet, at der, når det gælder unge under 18 år, er tale om en særlig belastende foranstaltning.
Derfor lægger lovforslaget også op til en begrænsning.
Tom Behnke (KF), 2006-11-07:
Danmark er ikke med i det retlige samarbejde i EU, og derfor er det sådan, at når man i EU sidder og bliver enige om, at en konvention, man har, skal moderniseres og gøres bedre og mere tidssvarende, så er vi ikke med til at lave de nye regler, men vi er efterfølgende nødt til at indgå en såkaldt parallelaftale for at være med og for at være med helt fremme, således at der stadig væk gælder de samme regler i alle EU-medlemsstaterne.
Derfor kommer der et lovforslag her om det, som de andre allerede har vedtaget, og det kan vi så tage eller at lade være.
Vi har den opfattelse, at det er ganske, ganske formålstjenligt at være med i den her ordning, og derfor indstiller vi lovforslaget til vedtagelse.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-11-07:
Tak, hr. ærede formand – og ingen snak om forretningsordenen!
Jeg skal starte med at sige, at jeg er her, fordi vores ordfører på sagen, fru Elisabeth Arnold, desværre ikke kan være til stede.
Men jeg holder en tale for hende.
Lovforslaget går ud på, at Danmark indgår en såkaldt parallelaftale med de øvrige EU-medlemsstater på et mellemstatsligt grundlag for dermed at blive tilknyttet Bruxelles-I-forordningen, som vi ellers på grund af vort forbehold for EU-samarbejdet om retlige indre anliggender ikke deltager i.
Det Radikale Venstre er varm tilhænger af internationalt retssamarbejde.
Forslag L 46 illustrerer, hvor bøvlet det er at have et forbehold over for EU-samarbejdet på dette område.
Der er ikke noget at sige til, at Europa-Kommissionen er en kende fodslæbende med hensyn til at udforme disse parallelaftaler, for hvis Danmark synes, at de vedtagne EU-forordninger er så fornuftige, hvorfor ophæver vi så ikke bare vores forbehold?
Det Radikale Venstre mener, at Danmark snarest muligt burde ophæve EU-forbeholdet for samarbejdet vedrørende retlige og indre anliggender, og vi kan selvfølgelig stemme for forslaget.
Kristen Touborg (SF), 2006-11-07:
Da SF's ordfører, Fru Anne Baastrup, ikke har mulighed for at være til stede her i eftermiddag, skal jeg på hendes vegne fremføre følgende korte bemærkninger
Per Kaalund (S), 2006-11-07:
Socialdemokraterne kan støtte lovforslaget.
Der er her tale om at lave en såkaldt parallelaftale, som vi er nødt til at indgå på baggrund af vores retlige forbehold i EU-samarbejdet.
Det er jo en kendsgerning, at den frie bevægelighed af både personer og kapital, penge osv. over grænserne i et i øvrigt grænseløst EU giver anledning til flere sager af forskellig art, og derfor er det vigtigt, at der er aftaler landene imellem, som dels respekterer de retsafgørelser, der træffes i andre lande, dels gør, at man er i stand til at fuldbyrde de domme, der bliver afsagt.
Samtidig skal der selvfølgelig ske en afklaring af, hvor retterne sidder ved værneting.
Vi kan støtte lovforslaget.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-11-07:
Det er jo næsten synd at afbryde den spændende diskussion, der var mellem justitsministeren og fru Line Barfod.
Selv om jeg roste justitsministeren i mit første indlæg, synes jeg bare ikke, at jeg fik ordentligt svar på det spørgsmål, som både fru Line Barfod og jeg stillede, nemlig det spørgsmål om begrundelserne for, hvorfor man opretholder isolationsfængsling for dem under 18 år.
Det kunne jeg godt tænke mig at justitsministeren lige uddybede en ekstra gang.
Line Barfod (EL), 2006-11-07:
Jeg forstår ikke helt, hvor ministeren er henne nu.
Vi taler om folk, der ikke er dømt.
Og i stedet for at lave en fuldstændig isolation, så de slet ikke er i kontakt med nogen andre, har man muligheden for at lave en delvis isolation, så de kun er i kontakt med nogle af de andre indsatte, og hvor man så kontrollerer deres breve osv.
Det er det, der er alternativet, og ikke, at de bevæger sig fuldstændig frit rundt i samfundet; det er ikke det, nogle har foreslået.
Det, der er spørgsmålet, er, om man skal isolere folk fuldstændig, med den risiko for at de bliver påført psykiske skader, kontra at man laver en delvis isolation med brevkontrol osv.
Og det er der, jeg mangler et konkret svar fra ministeren på: Hvad er det, der gør, at Danmark ikke kan finde ud af det, når man kan i andre lande?
Lene Espersen (KF), 2006-11-07:
Med hensyn til, hvad mit synspunkt var, beklager jeg over for fru Line Barfod, hvis jeg udtrykte mig om ikke lidt firkantet, så måske ikke præcist nok.
Men det giver mig så lejlighed til at gentage det, nemlig at det drejer sig om, at de andre, der måtte sidde i det arresthus, jo kan have en kontakt med omverdenen, og det betyder altså, at man kan hjælpe den pågældende person, som fru Line Barfod ikke ønsker fuldstændig isoleret, men bare delvis isoleret, ved at overtale en anden, der sidder fængslet af den ene eller den anden årsag, til at tage den kontakt for én til omverdenen og sikre, at bevismaterialet bliver ødelagt.
Og jeg vil sige, at jo flere folk, man har lejlighed til at komme i kontakt med, jo større er risikoen jo for, at der er noget, der slipper ud fra det pågældende arresthus.
Så det var det, der var min pointe, nemlig at folk, der sidder isolationsfængslet, jo ville være, hvis man fulgte fru Line Barfods model, i kontakt med en masse mennesker, der enten er på vej ud af fængslerne eller på vej et andet sted hen, sådan som jeg hører fru Line Barfods forslag.
Karsten Nonbo (V), 2006-11-07:
Det er dog ikke justitsministeren, vi agter at varetægts fængsle.
Det, vi agter at gøre, er at nedbringe det tidsrum, man har til at isolationsfængsle folk.
Isolationsfængsling er jo et redskab, som kun anvendes i det øjemed at opklare forbrydelser, altså at forhindre varetægtsfængslede i at sende meddelelser ud af og ind i fængslerne; meddelelser, som kan påvirke den egentlige efterforskning.
Isolationen er derfor ikke en straffeforanstaltning i sig selv, og der kan ikke isoleres i sager, hvor der er aflagt en tilståelse, eller i sager, hvor gerningsmanden sidder efter retshåndhævelsesprincippet og således allerede har tilstået, eller hvor det kan frygtes, at han vil undslå sig straf.
Omvendt må det jo erkendes, at isolation er en belastende sag, hvor man er hindret i samkvem med medindsatte, men man kan dog fortsat få besøg af familie og venner, selv om man er underlagt besøgskontrol.
Nu lægges der op til, at isolation kun må bruges, når fængslede sidder der efter denne efterforskningsparagraf, og der sættes en ny øvre grænse, hvor man går fra 4 ugers isolation til 2 ugers isolation, hvis strafferammen er under 4 år.
Og ligesådan nedsætter man den øvre grænse fra 8 uger til 4 uger, hvis strafferammen er mellem 4 år og 6 år, og er strafferammen over 6 år, må man kun isolere i op til 8 uger, hvor man før måtte isolere i op til 12 uger.
Man lægger et andet parameter ind, hvor den konkrete forbrydelse skal medføre en fængselsstraf på mindst 2 år; altså, man skal gå ind og vurdere særskilt.
Der er selvfølgelig nogle enkelte undtagelser fra disse generelle principper, og det er, hvis forbrydelsen er omfattet af terrorparagrafferne eller der er tale om drab eller meget grove narkoforbrydelser.
Også grænsen for unge under 18 år nedsættes fra 8 uger til 4 uger, og igen er der her en undtagelsesbestemmelse, men kun efter terrorparagraffen, ikke ved drab eller narko skal det bemærkes.
Det er alt sammen ting, som vi i Venstre støtter, og vi vil gå positivt ind i udvalgsarbejdet om det her lovforslag.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-11-07:
Det er sådan, at skatteborgerne i meget stort omfang bidrager til det almene byggeri, og det vil de også fortsat gøre.
Nu er det med den ny boligaftale oven i købet sådan, at vi er kommet ned på, at andelen fra Landsbyggefonden er
på 25 pct.
Jeg anerkender simpelt hen ikke en retorik om, at det skulle være en såkaldt særskat.
Der er et helt specielt system for den almene sektor, hvor huslejen ligger fast, og hvor man, når de oprindelige lån er udamortiseret, fortsætter indbetalingen.
Her synes jeg så, det er vigtigt, at de midler kommer lejerne til gode i overensstemmelse med det formål, der er med Landsbyggefonden, det vil sige at bidrage til renovering, til nybyggeri og også til at få løst de sociale problemer, der er i sektoren.
Det synes jeg er at tage hånd om de problemer, der gør sig gældende for lejerne i den almene sektor.
Og det er altså en indsats, som Socialdemokraterne har valgt at de overhovedet ikke vil tage del i eller tage ansvar for.
Så skatteborgerne bidrager fortsat i meget vid udstrækning til nybyggeriet, og vi har sænket niveauet for, hvor meget Landsbyggefonden skal bidrage med for netop at kunne imødekomme de andre ønsker, der er om en forstærket renoveringsindsats.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Per Kaalund (S), 2006-11-07:
Da vores ordfører på denne sag, fru Lissa Mathiasen, er blevet forhindret, har jeg lovet at fremføre, hvad hun ville have sagt, hvis hun havde stået her i stedet for mig.
Hun ville have sagt, at vi tror, at de fleste gerne så, at vi herhjemme overhovedet ikke brugte varetægtsfængsling i isolation.
Dette er ikke mindst set i forhold til den store belastning, det er at sidde varetægtsfængslet i isolation.
Vi erkender dog på trods af problemerne, at det kan være nødvendigt i visse sager at anvende isolation, hvis beviser skal sikres og påvirkning af vidner undgås.
I nogle straffesager er muligheden for at gennemføre en efterforskning og en rigtig pådømmelse af sagen afhængig af, at det er muligt at afskære sigtede fra kontakt med medsigtede, vidner eller andre, således at det ikke bliver muligt at aftale afgivelse af urigtige, samstemmende forklaringer over for politiet eller i retten eller at sikre bistand til at fjerne eller ødelægge spor.
Så meget desto mere er det nødvendigt med et klart regelsæt og en skærpelse af forudsætningerne for at anvende isolation.
Formålet med isolationsanbringelse er jo ikke at bruge isolationen som straf.
Alle undersøgelser viser, at isolation er belastende.
Derfor er det godt og nødvendigt med klare regler for behandlingen af isolationsfængslede, både hvad angår kontakt til personale, psykologer og læger, og hvad angår adgang til besøg, undervisning og arbejde, så de negative virkninger i videst muligt omfang kan minimeres.
Vi ved, at anbringelse af unge under 18 år udgør en særlig belastning for disse unge.
Derfor er det helt afgørende, at isolationsfængsling af disse unge kun bør ske under helt ekstraordinære omstændigheder, ligesom det her er overordentlig vigtigt at sikre den nødvendige personkontakt m.v., mens isolationen pågår.
Det er derfor også den helt rigtige vej, ministeren lægger op til ved at sænke den normale overgrænse fra 8 uger til 4 uger.
Generelt finder vi det afgørende at få tiden for isolationsfængsling minimeret
mest muligt.
Derfor er det også vigtige skridt, der blev taget i år 2000 under den tidligere justitsminister Frank Jensen.
De har betydet en nedgang i antallet og varigheden af isolationsfængslinger, og det er den linje, der bør fastholdes.
Derfor kan vi støtte den foreslåede nedsættelse af tidsgrænser for isolation.
Ministeren følger hermed linjen fra 2000 ved at nedsætte tidsgrænserne, og vi kan anbefale forslaget.