Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-03-13:
Jeg hørte i de regionale nyheder her i eftermiddag, jeg tror, det var kl. 15.30, at Folketinget netop nu, blev der sagt, diskuterer et forslag fra SF om lægeordineret heroin.
Klokken er nu 18.15.
Tidsforskellen er måske udtryk for den ivrighed, hvormed SF har syntes, at Folketinget skulle diskutere denne sag.
Det står jo ikke i min magt at mene noget om det, men jeg vil da egentlig gerne beklage, at det ikke i al fredsommelighed kunne lade sig gøre at få førstebehandlet dette forslag på en sådan måde, at den rapport, som blev offentliggjort af en ekspertgruppe i går - lidt forjaget i forhold til ekspertgruppens egen tidsplan - kunne komme på bordet og måske også lade sig synke, sådan at vi alle havde en mulighed for at fordøje den rapport, før vi her i dag førstebehandler forslaget.
Men der er åbenbart nogle, der har meget travlt, og det må vi jo sådan set så tage til efterretning.
Når jeg siger det her til en start, er det også for at signalere, at det, der er afgørende helt overordnet for den regering, der sidder i øjeblikket, er, at vi anvender samfundets ressourcer optimalt også på det her område.
Så regeringen er ikke på det her område præget af nogen dogmatisme eller nogen, jeg fristes næsten til at sige religiøs overbevisning.
Vi går ind i dette tema med åbne øjne med henblik på at anvende samfundets ressourcer samlet set på en sådan måde, at vi bedst muligt bidrager til, at narkomaner bringes ud af deres misbrug, og at de narkomaner, som fortsat er i et misbrug, sikres ordentlige vilkår.
Jeg mener sådan set, at vi nu har et noget bedre beslutningsgrundlag på baggrund af den ekspertgruppeudtalelse, der blev afgivet i går, og som jo har, jeg siger det bare i en parentes, fordi nu diskuterer vi jo alene SF's beslutningsforslag, men jeg vil dog alligevel gerne understrege, at den ekspertgruppe, der afgav sin redegørelse i går, jo har et langt videre og langt bredere sigte end alene spørgsmålet om heroin.
Det rokker ikke ved, at vi har et bedre beslutningsgrundlag til denne årlige forholden sig til SF's beslutningsforslag.
Men hvad er det så egentlig, ekspertgruppen siger om heroinordination?
Ja, med hensyn til tanken om et forsøg har jeg hæftet mig ved en enig og meget klar tilkendegivelse.
Det er ikke noget med stemmerne 5-2 eller 4-3, eller hvad det forlød i går - man fik næsten indtrykket af, at det var sådan en tenniskamp, der udspillede sig - nej, det er en enig og meget klar tilkendegivelse, som går ud på, at det ikke er realistisk at forestille sig andet, end at et forsøg efter sin afslutning vil overgå til at blive en permanent ordning.
Et forsøg må med andre ord betragtes som forberedelse til en permanent ordning for en større gruppe og ikke som en egentlig afprøvning af, om tanken om heroinordination er bæredygtig eller ej.
Det er en vigtig enstemmig konklusion fra ekspertgruppen, for det betyder altså, at Folketinget fra første færd må have klarhed over alle de problemstillinger, denne sag rejser, altså også spørgsmålet om, hvor mange der ville skulle have et tilbud om denne behandling, hvis man åbner op, og spørgsmålet om, efter hvilke kriterier der skal gives adgang til behandling.
Her skønner ekspertgruppen, at de hårdest belastede narkomaner udgør mellem 900 og 1.200 af de i alt ca. 1.400 stofmisbrugere med afgrænsningen »de hårdest belastede«, som også er grundlaget for SF's forslag, hvilket i øvrigt er en anden afgrænsning end den, der blev brugt i det hollandske forsøg, som jeg kan forstå her på det sidste døgns hændelser nu pludselig er det, der skal bruges som argumentet for, at der er evidens og saglighed bag SF's beslutningsforslag.
Jeg vil også gerne indledningsvis gøre opmærksom på, at en enig ekspertgruppe anser det for yderst betænkeligt at gå i gang med heroinordination, også som forsøg, uden at der forinden tilvejebringes en klar lovhjemmel.
Endelig kan der være grund til at understrege, at det, vi diskuterer, er, om samfundet skal stille op med yderligere behandlingstilbud til stofmisbrugerne.
Det ligger klart nok i beslutningsforslaget.
Men i den almindelige debat om heroinordination har fortalerne en tendens til at argumentere, som om der slet ikke er noget tilbud til de hårdest belastede stofmisbrugere.
Men det er der jo både i form af tilbud om stoffri behandling
Jeg vil gerne i denne sammenhæng nævne, at vi jo for tiden gennemfører forsøg også med metadonbehandling, forsøg med at injicere metadon for så at sige at kombinere metadonens stabiliserende effekt med suset.
Og jeg vil også gerne her i denne sammenhæng nævne, at der jo på et andet ressortområde, nemlig socialministerens ressortområde, for ganske nylig er indgået et satspuljeforlig, der har den meget klare og meget flotte og meget høje ambition, at der over tid skal udvikles en egentlig behandlingsgaranti for narkomaner, der ønsker at komme ud af deres misbrug.
Det siger jeg for her indledningsvis i debatten at angive, at alternativet til at åbne op for heroinordination jo ikke er så blot at lade stå til.
Alternativet til at åbne op i denne fase er selvfølgelig at kæmpe en kamp på en række fronter og i øvrigt forholde sig offensivt til en række af de rekommandationer og anbefalinger, som er indeholdt i ekspertudvalgets redegørelse.
Jeg siger det også, fordi jeg kan være en lille smule bekymret over, at det solide arbejde, der er leveret af ekspertgruppen på en række felter, der rækker ud over det med heroinen, nu kommer til at drukne i noget, der, medmindre vi passer på, nærmest bliver sådan en religiøs diskussion om heroin: ja eller nej.
Jeg siger det også med en henvisning til, at der i ekspertgruppen er enighed om, at de hårdest belastede stofmisbrugere ikke er nogen fast afgrænset mere eller mindre permanent gruppe, men at de tværtimod er karakteriseret ved bevægelser, fluktuation ind og ud af gruppen.
Det er et problem, som jeg ikke synes man rigtig forholder sig til i beslutningsforslaget, nemlig risikoen for at komme til at fastholde nogen stofmisbrugere i en heroinafhængighed, som de måske på et tidspunkt ville have kunnet gøre sig fri af.
Jeg har i hvert fald noteret mig, at mange stoffri narkomaner hævder, at de - inden de indledte deres behandling - var blandt de hårdest belastede, at de ville have taget imod et tilbud om heroinordination, hvis det fandtes, og at de i så fald næppe ville være stoffri i dag.
Jeg nævner det bare for fuldstændighedens skyld.
Efter regeringens opfattelse er der ikke efter det foreliggende grund til at gå ind på at ordinere heroin til stofmisbrugere.
Den samme konklusion er et flertal af ekspertgruppens medlemmer nået frem til, og så vidt jeg er orienteret, var det vist også holdningen i den tidligere regering. Jeg vil gerne kort fremhæve nogle af ekspertgruppeflertallets synspunkter, som også for regeringen er væsentlige i afvisningen af forslaget om heroinordination til den målgruppe af narkomaner, som er målgruppen i SF's beslutningsforslag.
For det første er det ud fra et medicinsk synspunkt irrationelt at anvende heroin i behandlingen frem for metadon.
Stofmisbrugeren stabiliseres ikke så godt, og det er usundt at punktere venerne flere gange dagligt.
Intet taler for, at heroin er bedre end metadon, heller ikke forsøgene i Schweiz.
Man kunne måske også i en parentes fristes til at sige, at ser man på det schweiziske eller specielt det hollandske forsøg, kan det være svært at udkrystallisere, hvad effekten fra heroinordinationen er målt op mod effekten af den særlige sociale og psykosociale indsats, der fandt sted omkring de metadonbrugere, som havde heroin som overbygning.
Det er det, nogle har kaldt en glidebane.
For det fjerde: Samfundet må ved at gå ind i heroinordination forudse som det næste potentielt at blive konfronteret med et krav fra brugerne om at få fri adgang til heroinen uden lægelig ordination.
På det grundlag kan regeringen ikke støtte SF's beslutningsforslag.
Det seneste spørgsmål, der så er rejst, som jo i virkeligheden ikke har meget med SF's beslutningsforslag at gøre, men jeg kan forstå på den offentlige debat, at det har det så måske alligevel, er: Hvad med resultaterne af det hollandske forsøg med ordination af heroin i kombination med metadonbehandling?
I Holland har man alene forsøgt at ordinere heroin til stofmisbrugere, der samtidig får metadon, men som ikke reagerer tilfredsstillende på denne behandling.
Målgruppen i Holland er altså, som jeg var inde på det også i starten af mit indlæg, en ganske anden målgruppe end i Schweiz, som jo hidtil har været udgangspunktet for SF's beslutningsforslag.
Hollænderne har altså ikke fundet det formålstjenligt at ordinere heroin til stofmisbrugere, som ikke i forvejen er inde i et behandlingsforløb.
Men jeg medgiver, at umiddelbart ser det hollandske forsøg ud til at give en bedre helbredsmæssig og social situation og mindre kriminalitet for de stofmisbrugere, der fik heroin i kombination med metadon.
En forbedring synes derimod ikke at vise sig i antallet af dødsfald, og det har jo været en faktor, der hidtil især har spillet en rolle i Folketingets overvejelser.
Hvis man søger at overføre de hollandske kriterier på en tilsvarende dansk målgruppe, ville det måske være 1.000 danske stofmisbrugere i metadonbehandling, der ud fra de hollandske kriterier kunne få tilbud om supplerende heroinordination.
Tilbage bliver 250 - altså en fjerdedel af de 1.000 - som ser ud til at kunne opnå forbedring med metadon i kombination med heroin.
Der kan her være grund til at indskyde, at vi udelukkende taler om stofmisbrugere i metadonbehandling - jeg har sagt det før, men det er vigtigt for debatten - altså en målgruppe, der ikke er sammenfaldende med de hårdest belastede stofmisbrugere, som efter ekspertgruppens skøn udgør mellem 900 og 1.200 stofmisbrugere.
Og det er jo egentlig dem, de 900 til 1.200, der er indeholdt i det beslutningsforslag, som SF har fremsat. Efter de hollandske erfaringer synes kombinationsbehandling af 1.000 stofmisbrugere at ville indebære en umiddelbar årlig merudgift på 150 mio. kr. Man ville altså for en årlig merudgift - idet jeg understreger, at jeg alene overfører et talmateriale - på 150 mio. kr. kunne forbedre forholdene for 250 eller mindre end 2 pct. af de 14.000 stofmisbrugere, vi mener der i alt er her i landet.
Det siger jeg ikke ud fra sådan en kræmmermentalitet eller for at forklejne betydningen af en forbedring af forholdene for 250 stofmisbrugere.
Slet, slet ikke.
Intet ligger mig fjernere.
Jeg siger det alene for at prøve at sætte tingene i relief og for at rejse spørgsmålet, om ikke midler i den størrelsesorden ville kunne finde bedre anvendelse andre steder i stofmisbrugerbehandlingen.
Det gælder dels forsøget med øget psykosocial indsats, dels forsøget med at lade stofmisbrugerne injicere metadon i stedet for at drikke den, sådan som jeg også omtalte det tidligere.
Jeg regner med for det sidstes vedkommende, at vi kan se de første delresultater her midt på året, og jeg har selv en intuitiv fornemmelse af, at det kan være et forsøg
med et betydeligt perspektiv.
Så alt i alt finder regeringen ikke, at afgørende nye momenter i forsøget med ordination med heroin i kombination med metadon taler for på nuværende tidspunkt at se positivt på heroinordination.
Foreløbig afventer vi den faglige vurdering af det hollandske forsøg, som vi har bedt Sundhedsstyrelsen om at foretage, og jeg kan i tilslutning hertil sige, at jeg er bekendt med, at Centeret for Rusmiddelforskning under Socialministeriet tilsvarende i øjeblikket vurderer det hollandske forsøgsmateriale.
For så vidt angår Sundhedsstyrelsen, har jeg en forventning om, at vi i løbet af et par måneder vil have Sundhedsstyrelsens faglige vurdering af det hollandske forsøg.
Jeg håber, at jeg her har bidraget til at give det her lidt nuancer.
Vi har nu de seneste erfaringer til vurdering, og vi vil løbende forholde os til og løbende vurdere det erfaringsmateriale, der løber ind forskellige steder fra, for på den baggrund hele tiden at tage stilling til, hvordan vi indretter den danske narkobehandlingspolitik på en sådan måde, at der er den bedst tænkelige sammenhæng mellem det ressourceforbrug, vi har, og de resultater, der kan opnås.
Jeg vil gerne takke og kvittere for den store, brede opbakning bag dette forslag.
Jeg kunne forstå, at Socialdemokratiet har en reservation, og at Enhedslisten direkte er imod, men ellers har jeg jo kun hørt lutter positive ord og så en række spørgsmål, som jeg selvfølgelig meget gerne vil bidrage til at afklare under det videre udvalgsarbejde.
Jeg havde gjort mig nogle optegninger efter fru Line Barfods indlæg, som gav mig vældig lyst til at gendrive noget af det, der blev sagt, men det har hr. Kamal Qureshi så glimrende gjort, så det er der jo ingen grund til at jeg skal stå og kloge mig i.
Jeg deler fuldt ud de betragtninger, som SF's ordfører har gjort sig på dette punkt.
Jeg er også glad for, at det altså med dette forslag kan lade sig gøre at bygge bro hele vejen hen over Folketingssalen i bestræbelserne på at give det danske kommunestyre de værktøjer, der skal til, for at man kan løse de opgaver, som Folketinget har henlagt til kommunerne.
For det er værd at understrege, at forslaget her jo på ingen måder forrykker ved de pligter, som kommunerne har, men jo i virkeligheden kun - i anførselstegn - søger at give kommunerne mulighed for at leve op til de pligter, vi i Folketinget har syntes kommunerne skal have.
Derfor blev jeg også sådan lidt overrasket over den dogmatisme, der prægede et enkelt eller to af indlæggene.
Regeringens udgangspunkt er, at vi skal stå vagt om den forebyggende indsats.
Vi kan ikke bare se på, at 20 pct. af landets kommuner sidst, tingene blev undersøgt, ikke havde ansat læge, svarende til, at 14 pct. af alle børn ikke modtog et lægeligt tilbud.
Det vil vi ikke se på, for regeringens udgangspunkt er netop - i modsætning til det, der blev sagt fra Enhedslistens ordfører - at vi ikke vil risikere at tabe
de mest udsatte på gulvet
Vi er meget optaget af, at der skal gives et målrettet tilbud til alle, og at vi derfor må give kommunerne de frihedsgrader, der skal til, for at det kan ske - frem for i i blind tro på, hvad der er rigtigt og ikke rigtigt, at sidde tilbagelænet og sidde på hænderne og bare se til, at der er en række unge mennesker, der ikke bliver mødt med det tilbud, som de ret beset har krav på.
Jeg er glad for opbakningen.
Jeg stiller mig til rådighed for udvalgsarbejdet.
Jeg glæder mig til at se de mange grønne knapper og ville sådan set også ønske, at den reservation fra Socialdemokratiet måske kunne afklares under det videre udvalgsarbejde, sådan at et stort set næsten enstemmigt Folketing kunne vedtage en lov, der giver mulighed for, at kommunerne kan leve op til de pligter, der er henlagt til kommunerne ved lov.