runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Svend Aage Fauerholdt (DF), 2000-01-20:
Når der lyder lidt kritik af dette forslag med hensyn til forbrug af kemikalier, er det jo nok, fordi man synes, det måske går lige stærkt nok.
Vi er jo ikke alle sammen lige stærke tilhængere af, at man indfører økologien overalt.
Vi er nogle af en vis alder, der kan huske tilbage til den tid, da vi faktisk havde økologisk landbrug her i Danmark, hvor det var vanskeligt at skaffe pesticider og kemikalier, og landbruget blev drevet på en anden måde.
Det er helt klart, at vi skal finde frem til nogle alternativer, og at vi skal finde frem til nogle ting, som kan erstatte de ting, vi fjerner, for vi kan ikke gå tilbage næsten til stenalderen overalt i Danmark.
Derfor er vi selvfølgelig kritiske over for, at det måske går lige rigelig stærkt.
Anders Samuelsen (RV), 2000-01-20:
Da Det Radikale Venstres normale ordfører på det her område ikke er til stede, skal jeg tillade mig at læse følgende op: Dette lovforslag omhandler først og fremmest gennemførelsen af EU's biociddirektiv.
Det sker ved forslag til ændring af de nuværende godkendelsesprocedurer for bekæmpelsesmidler.
Nye EU-regler på området betyder, at vi også i Danmark skal godkende nogle nye, større grupper efter kemikalielovgivningen, førend de må sælges og markedsføres her i landet.
Lovforslaget lægger ikke op til en hurtigere gennemførelse her i landet, end EF-direktivet foreskriver, og der skulle således ikke være tale om en førimplementering.
Den næste del af lovforslaget angår dele af midlerne i Pesticidhandlingsplan II, som er en delopfølgning af Bichel-udvalgets rapport fra marts 1999.
Det er jo ikke nogen hemmelighed, at der har manglet redskaber til at håndhæve de ambitiøse mål for nedsættelse af pesticidforbruget, der blev sat op i slutfirserne.
Det er først inden for de seneste år, man har set et fald i pesticidanvendelsen, i hvert fald et måleligt fald, og derfor er det med Det Radikale Venstres velsignelse, at der nu gives miljøministeren midler til at skride ind, hvis midlerne i pesticidhandlingsplanen ikke holder. Retningen er altså klar.
Også det kan vi støtte.
Samlet set støtter Det Radikale Venstre forslaget.
Jørn Jespersen (SF), 2000-01-20:
Nu har flere ordførere, senest hr. Ole M. Nielsen, været inde på, at det er så frygtelig kort tid, landbruget får til at nedsætte behandlingshyppigheden: Det er frygtelig kort tid.
Der er så mange ting, man skal gøre, og det er så store krav, der stilles, og man har så kort tid.
Men er det ikke rigtigt, at den første pesticidhandlingsplan tilbage fra 1987, altså for 13 år siden, opstillede en målsætning på 10-års-sigt, som skulle være nået i 1997, om en behandlingshyppighed på 1,3?
Og nu laver vi så en Pesticidhandlingsplan II, hvor det ifølge regeringens udspil er målsætningen, at vi skal komme ned på 2,0 i år 2002, altså mildest talt et godt stykke over den gamle målsætning.
Det vil altså sige, at vi nu har en periode på 15 år med en målsætning, der er svagere end den, der blev vedtaget i 1987.
Er det nu også i virkeligheden noget, der skal gå så stærkt, eller har landbruget bare været meget langsomt til at leve op til målsætningen?
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-01-20:
Mit svar på hr. Jørn Jespersens spørgsmål er jo ganske enkelt: Den første pesticidhandlingsplan var politisk, den var ikke fagligt underbygget overhovedet, den var ren og skær politisk.
Det var det, der var flertal for i Folketinget.
Det er jo en stor forskel i forhold til det, der ligger i Bichel-rapporten, som virkelig bygger på et godt stykke fagligt arbejde, som folk fra vidt forskellige fløje er blevet enige om.
Det synes jeg er en helt anden kvalitet og noget helt andet arbejde, og det bakker vi fuldt op om.
Jørn Jespersen (SF), 2000-01-20:
Nu har jeg en smule svært ved at forstå, at et demokratisk parti som Kristeligt Folkeparti synes, det er så forfærdeligt, at der er truffet en politisk beslutning om en samfundsmæssig målsætning.
Det turde dog være rimelig legitimt, at Folketinget valgt af befolkningen vedtager en politisk målsætning om, at man ønsker at nedbringe pesticidtrykket af hensyn til drikkevand, grundvand, vores natur, biologiske mangfoldighed og fødevarer.
Men når der så bliver henvist til Bichel-udvalget, vil jeg spørge, om hr. Ole M. Nielsen kan bekræfte, at det også deri, i rapporten fra Bichel-udvalget, fremgår, at op imod halvdelen af det nuværende forbrug af pesticider kan afskaffes, uden at det hverken giver driftsøkonomiske tab for den enkelte landmand eller samfundsøkonomiske tab for det danske landbrug som helhed.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-01-20:
Jeg kan vist ikke bekræfte, at det er 50 pct., men 30-40 pct.
Men ikke over 2 år, hr. Jørn Jespersen
Jeg siger, jeg bakker op om Bichel-raportens enighed, men ikke på 2-3 år, det er det, der er problemet.
Så vil jeg stadig væk sige, at det, der er politisk flertal for, bestemt ikke behøver være fornuftigt, og det tror jeg da også SF's ordfører mener og kan tilslutte sig på andre områder.
Det er trods alt
sådan, at landbruget skal betale deres egne regninger.
Det er jo ikke ligesom os politikere, der får lønforhøjelse
, selv om befolkningen ikke mener, vi skal have det.
Sådan er det altså ikke i landbruget.
De skal selv finde ud af det.
Hvis målsætningen i 1987 skulle have været gennemført, så havde man trukket tæppet væk under dansk landbrugs planteavl fuldstændig totalt og aldeles.
Jeg er glad for, at den målsætning ikke er opfyldt.
Det ville have været forfærdeligt.
Men det her i Bichel-rapporten tror jeg på, vi kan gennemføre over 10 år.
Jørn Jespersen (SF), 2000-01-20:
Det er dog utroligt, at hvis man fjerner den del af pesticidforbruget, som ikke har nogen nytteeffekt for den enkelte landmands driftsøkonomi, og som ikke har nogen gavnlig virkning på samfundsøkonomien, så skulle det rive tæppet væk under landbrugserhvervet.
Det har jeg meget svært ved at forstå.
Jeg påpeger bare, at der altså har været en meget lang frist til at komme i gang med de her ting, og at vi i øjeblikket er inde i en udvikling, hvor behandlingshyppigheden falder med 0,2 pct. om året, og at den målsætning, der er lagt op til, nedsætter den udvikling til 0,1 pct. om året, og det har jeg svært ved at forstå på baggrund af den tålmodighed, der har været udvist i forhold til den gamle plan.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-01-20:
Jamen det var vist en tidligere ordfører, der sagde, at vi læste Bichel-rapporten forskelligt, og det kan jeg da i hvert fald bekræfte, eller også så læser vi den overhovedet ikke.
Det er jo ikke rigtigt, at halvdelen af pesticidforbruget er nytteløst og uden økonomisk betydning for landbruget.
Men det kan skæres ned over en periode, nemlig når man har lært at udvikle nogle nye teknikker, fået ny viden og lært nye metoder og en hel masse forskellige ting, udvikle nye sorter, udvikle nye sædskifter osv.
Det er jo det, der er forudsætningen, og den tilslutter jeg mig stadig væk.
Og så vil jeg sige til det der med, at der ikke er sket noget, jamen der er jo sket meget siden 1987.
Som hr. Jespersen selv ved, så er behandlingshyppigheden faldet.
Vi har udfaset alle de værste pesticider, der, så vidt vi ved, går i grundvandet, og det kan ministeren jo i hvert fald bekræfte, ministeren siger det selv.
Alle de, der har den mest negative indflydelse på miljøet, er ude, og det har betydet meget i landbruget, nemlig at man har skullet lægge rigtig meget om, lære nye metoder og acceptere udbyttefald og også acceptere - det er noget helt andet, det kan vi komme tilbage til senere i debatten - at man jo også bruger betydelig mere maskinkraft og dieselolie og dermed CO2-udledning osv. for at erstatte pesticiderne.
Det er jo også en del af sandheden.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-01-20:
Det var jeg faktisk meget glad for.
Det demonstrerede den balance, som jeg faktisk også forventede, fordi vi jo også sammen har været med til at lave nogle fornuftige ting på det område her, så det er helt fint.
Den er jeg helt med på, den har
jeg ingen problemer med.
Det er de to andre, som knytter sig til Bichel-rapportens målsætning, jeg er i tvivl om, og jeg blev også lidt foruroliget over ministerens formulering: at de to bemyndigelser vil ministeren bruge, hvis man ikke kan opnå de frivillige aftaler.
Det må være en forkert formulering.
Det må være, hvis man ikke kan nå resultaterne, man vil bruge dem, og jeg vil gerne have bekræftet, at det er sådan.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-01-20:
Jeg forstod faktisk, at ministeren ville dele forslaget, men på en sådan måde, at vi først fik førstebehandling af den del, der gjaldt EU-direktivet, og senere af delen om pesticider.
Jeg forstår nu, at det ikke er sådan, det skulle tolkes, og derfor har jeg anmodet om at få ordet i anden runde.
Og så siger ministeren i samme åndedrag, at vi skal huske, at det ikke er noget pressionsmiddel. Man skal arbejde herinde i Folketingssalen for at tro på det.
Man skal jo ikke langt udenfor for ikke at gøre det, så den fair play-melding kan bedst stilles op på følgende måde: Det er helt fair, at der stiller to hold op til en fodboldkamp, men det er ikke fair, at det ene hold har lov til at udvælge dommeren.
Og det er det, der sker her.
Man har et hold og siger: Vi går i gang.
Og til hold på den anden side siger man: Husk nu, at hvis alt går galt, så har jeg udpeget dommeren.
Det er simpelt hen ikke rimeligt.
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-01-20:
Jeg følte bare trang til en kort bemærkning, fordi det billede ministeren gav af, at man sikrede sig våben, vel kræver, at man i hvert fald har en eller anden fornemmelse af, at man har fjender.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-01-20:
Det skal ikke være nogen hemmelighed, at vi i Venstre var og er af den opfattelse, at sådan som nr. L 157 fra starten var skruet sammen, ville vi havne i en helt grotesk situation.
Det kommer meget til udtryk i den del af lovforslaget, der indeholder bemyndigelser til ministeren, så ministeren kan gennemføre Bichel-udvalgets anbefalinger og, som det hedder i den skriftlige fremsættelse, understøtte den kommende pesticidhandlingsplan.
Nu er det sådan, at som udgangspunkt opfatter vi Pesticidhandlingsplan II som en frivillig aftale, der skal løbe frem til udgangen af 2002, og set i det perspektiv kan jeg ikke se nogen som helst begrundelse for, at ministeren behøver at få bemyndigelse allerede nu.
Der er tid nok, ja, der er faktisk 3 år at løbe på.
Jeg ved ikke, om hastværket med at få bemyndigelsen lagt i lovgivningsmæssige rammer skal forstås derhen, at ministeren ikke har til sinds at respektere den frivillige aftale eller vil bruge bemyndigelse som en form for pressionsmiddel.
Det er i hvert fald ikke på nuværende tidspunkt nødvendigt med de bemyndigelser.
Og så må jeg sige til ministeren, at det er jo helt klart, at de bemyndigelser ikke lægger op til at følge Bichel-udvalget.
Må jeg citere fra De Danske Landboforeninger og Dansk Familielandbrug, bilag 482, almindelig del, fra Miljø- og Planlægningsudvalget.
Der står: »Indledningsvis skal vi understrege, at regeringen med dette forslag til en ny pesticidhandlingsplan, der går betydelig videre end Bichel-udvalgets anbefalinger, endnu en gang medvirker til yderligere at forringe den i forvejen meget utilfredsstillende økonomiske situation for dansk landbrug.
En gennemførelse af planen, som den nu foreligger, kan føre til, at en del af dansk planteproduktion flyttes til udlandet.
Og vi kan jo gå videre og tale om sprøjtefri randzoner, hvor Bichel-udvalget jo ikke lægger op til, at det skal ske uden kompensation, men tværtimod med kompensation.
Jeg forstår godt, at ministeren siger: Kære Folketing,
hjælp mig med at få stærke våben, thi nu skal jeg ud i en voldsom kamp.
Ja, det er sandt, men det har ministeren jo også af hele sit hjerte bedt om.
Det er uforståeligt, at vi endnu ikke er nået så langt, at vi kan begynde at forhandle og tale sammen, men hellere vil kamp frem for forhandling.
Det er en trist udvikling, og det klæder bestemt hverken regeringen eller den del af Folketinget, der støtter den.
Henning Gjellerod (S), 2000-01-20:
Hr. Søren Søndergaard spørger, om vi har taget stilling.
Nej, vi har ikke taget stilling endnu, men vi vil selvfølgelig gøre det, og vi vil debattere det.
Omkring det uforholdsmæssige må man jo i hvert tilfælde sige, at det er en uforholdsmæssig styrke, som russerne har sat ind over for Tjetjenien, og det er jo det, der menes.
Teksten tror jeg hr. Søren Søndergaard kender, for det er jo det samme ordvalg, som EU havde på mødet i Helsinki i december.
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-20:
Fru Gitte Seeberg sagde, at Det Konservative Folkeparti ikke gik ind for fuld brugerbetaling på alle områder.
Gitte Seeberg (KF), 2000-01-20:
Jamen jeg tror, jeg er kommet til at tage et ord for meget i min mund, for det, jeg egentlig ville have sagt i min ordførertale, var, at det ikke er på alle områder, vi går ind for hel eller delvis brugerbetaling.
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-20:
Jeg vil godt spørge: Hel brugerbetaling, er det så ikke det samme som privatisering?
Det er jo ikke en semantisk diskussion, jeg er ude efter.
Altså hvis man betaler hele omkostningen, og det er vel det, der menes ved hel brugerbetaling, er det så ikke det samme, som at man privatiserer området?
Jeg spørger bare.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-01-20:
Fru Gitte Seeberg talte om adfærdsmæssige konsekvenser.
Det er jo så den anden vinkel af det, vi taler om her.
Og der vil jeg gerne spørge, om Det Konservative Folkeparti er interesseret i det, der kaldes for adfærdsregulering.
Det har jo været helt stuerent i lang tid på området skat; der kunne man godt bruge det sådan for at ændre folks adfærd. Kunne man bruge det på nogle af social- og sundhedsområderne, vil jeg gerne spørge De Konservative om.
Jette Gottlieb (EL), 2000-01-20:
Ja, det er nemlig et spørgsmål, jeg vil forlænge en lille smule, for når man f.eks. taler om adfærdsregulering i forhold til medicinforbrug, og derfor inden for den sidste periode har indført større selvbetaling, er det så, fordi man ønsker at bekæmpe hypokondere, eller fordi man mener, lægerne skriver for meget medicin ud?
Er det patienternes skyld?
Hvem har ansvaret for det?
Når man taler om at vælge - altså ordet valg er jo gået meget igennem de to sidste ordførertaler - hvad er det så for en type frie valg, vi snakker om?
Nu har bibliotekerne været meget oppe; er det den valgfrihed, der er mellem, om man vil købe bogen eller låne den på biblioteket, som man lægger til grund, når man synes, der skal være brugerbetaling? Og tæller den sociale fordeling så i argumenterne, når man f. eks. siger, at der skal være bogudlån til rådighed for folk, hvad enten de har råd til at købe bøgerne eller ej?
Hvad er det for en type valgfrihed, man snakker om?
Jeg synes, det bliver blandet sammen.
Gitte Seeberg (KF), 2000-01-20:
Til hr. Klaus Hækkerup: Det er så hel eller delvis brugerbetaling.
Man kan jo godt forestille sig, at der kommer forslag om, at visse grupper af befolkningen skal betale 100 pct. for ydelser, hvorimod andre grupper, altså folk, der har en lavere indkomst, kun skal betale en mindre del, f.eks. af hjemmehjælpen, eller hvad der ellers har været oppe af temaer.
Til fru Yvonne Herløv Andersen: En af de fordele, vi ser ved brugerbetaling, kan være, at der er en vis adfærdsregulerende virkning i det.
I Finansministeriets seneste budgetredegørelse, tror jeg det er,
har man netop redegjort for, hvordan det er gået med udviklingen på tandlægeudgifter, på udgifter til hjemmehjælp og på udgifter til fysioterapi, når man pludselig har givet 100 pct. tilskud.
Og der kan man jo se, at det har en kraftig adfærdsregulerende virkning, når borgeren selv skal betale en del af det.
Jeg vil ikke her sige, at vi går ind for det på bestemte områder, eller at der er områder, hvor vi ikke vil være med
til det i dag
Det synes jeg er alt for tidligt.
Og derfor synes jeg faktisk, at det er ganske glimrende, at vi får en redegørelse, som så kan belyse det i fremtiden, for jeg anerkender fuldt ud, at der ikke er nogen nærmere sammenhængende logik i, præcis hvilke områder der er brugerbetaling på, og hvilke der ikke er.
Og det sådan set også svar til fru Jette Gottlieb.
Med hensyn til det med medicinen kan man jo diskutere, om det er den rigtige måde, man har gjort det på.
Et af formålene med det forslag har jo også været, at udgifterne til medicin, som bliver ved med at stige, bliver fastholdt, uden at det dog skulle gå ud over de kronisk syge.
Det er i hvert fald derfor, vi er med i aftalen om regulering af medicintilskuddet.
Inge Refshauge (DF), 2000-01-20:
I Dansk Folkeparti kan vi støtte CD's forslag til vedtagelse.
Solidariteten i samfundet skal især give sig udslag i, at vi tager hånd om de svagest stillede i samfundet.
Men også fra EU er der et pres på for, at vi skal til at selvforsikre os.
Vi husker vel alle efterlønsdebatten.
Regeringen har jo også for ganske nylig forsøgt med egenbetaling for hjemmehjælp, et forslag, der måtte tages af bordet, men også forældrebetalingen i børneinstitutionerne er blevet hævet, medicintilskuddet er faldet, og hvad med høreapparaterne?
De er så også taget af bordet igen, men man forsøgte da.
I Dansk Folkeparti giver vi CD's ordfører ret i, at vi er på vej, men hvorhen?
Så lad os få det hele gjort op og få det mere overskueligt for hele det dér brugerbetalingsområde.
I Dansk Folkeparti er vi imod brugerbetaling på bløde områder: sundhed, pleje og omsorg.
Derudover har vi allerede brugerbetaling på tandlæge, fysioterapeuter, kiropraktorer, fodpleje og briller, men vi skal ikke have flere brugerbetalinger uden skattelettelser.
Så i Dansk Folkeparti mener vi, at denne debat er meget, meget vigtig.
Vi har haft debatten om de ældre, hvor man kørte meget på de rige pensionister, og dengang stillede vi spørgsmålet: Hvem er de rige pensionister?
Vi mener ikke, der findes ret mange af de rige pensionister i Danmark.
Jette Gottlieb (EL), 2000-01-20:
Nu hører jeg Venstre sige det, og jeg hører også Dansk Folkeparti sige det, og det er og bliver en floskel: Vi vil ikke have øget brugerbetaling uden en skattenedsættelse.
Jamen hvad betyder det?
Man vil gerne acceptere brugerbetaling, men så skal skatteprocenten sættes ned for alle, eller hvordan skal det forstås?
Eller er det skattebetalingen fra de svageste, der skal sættes ned?
Hvad er meningen med den floskel: Ingen øget brugerbetaling uden en skattenedsættelse?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-01-20:
Det var dog en ualmindelig tydelig gang leflen for alle landets pensionister, som jo er vælgere, der blev præsteret her fra Dansk Folkepartis side.
Der er massevis af velstillede pensionister i Danmark, gudskelov.
Jeg husker dengang - det er femten år siden, og pensionisterne er ikke blevet ringere stillet - hvor man skulle lave arbejdsmarkedspensioner og derfor undersøgte hele området meget, meget nøje for at finde ud af, hvor dårligt stillede pensionisterne var.
Og alle, også økonomer, blev overrasket, da det viste sig, at når man regnede det hele sammen, så var pensionistdanmark typisk meget godt stillet, og heldigvis for det. Så det er noget sniksnak, at massevis af pensionister ikke kan klare sig og ikke kan betale for nogle offentlige serviceydelser.
Økonomisk er de langt stærkere end en meget stor del af den erhvervsaktive befolkning.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-01-20:
Så vil jeg godt spørge Dansk Folkeparti om, hvordan man vil bære sig ad med at finansiere det, for hvis man gerne vil det, som Dansk Folkeparti sikkert af hjertet gerne vil, som det er fremgået af annoncer, bl.a. i dagbladene, hvordan har man så tænkt sig at finansiere det?
Det er det, der er så interessant.
Hvilken finansieringsmodel har man tænkt sig for velfærdssamfundet fremover?
Inge Refshauge (DF), 2000-01-20:
Vi har stillet spørgsmål om, hvem de rige pensionister er.
Det er sådan set det hele, hr. Frank Dahlgaard.
Til fru Jette Gottlieb: Der er en lang, lang række områder i social- og sundhedssektoren, i det hele taget af velfærdsydelser, som Dansk Folkeparti ikke vil være med til at have brugerbetaling på.
Men skal der komme brugerbetaling på nogle af de andre områder, så skal der også være skattelettelser.
Det skal være sådan, at folk har råd til at betale det.
Det har de jo ikke med den skat i dag.
Og til fru Yvonne Herløv Andersen: At vi skal betale det, jamen det, vi betaler i dag, bliver jo også betalt.
Vi betaler en høj skat, og den besparelse, vi lagde frem til finansloven, blev der jo ikke taget noget som helst hensyn til.
Så længe vi ikke kan komme ind i nogle forhandlinger med
Skatteministeriet
kan vi jo heller ikke påvise, hvor vi vil hente pengene. Vi har påvist, hvor vi ville hente pengene, men vi får ikke lov til at komme med i forhandlingerne.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-01-20:
Jeg tror ikke rigtigt, jeg fik det med, for jeg forstod ikke, hvad fru Inge Refshauge sagde om, hvordan man ville bære sig ad med at finansiere det.
Det er da klart, at hvis man siger, der skal øget brugerbetaling på x område, så skal skatten ned, men det får
man jo ikke flere penge af.
Det får statskassen jo ikke flere penge af.
Og det, det drejer sig om, er, at det, som Dansk Folkeparti gerne vil - og det tror jeg gerne de vil - er jo mere end det, vi i realiteten har i dag.
Hvordan vil man bære sig ad med at finansiere det fremover?
Det er det, der er det interessante.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-01-20:
Jeg vil gerne spørge Dansk Folkepartis ordfører, om hun ikke føler, at hun svigter sit politiske grundlag på en eller anden måde, hvis man ikke er massiv tilhænger af brugerbetaling.
Jeg har forstået på Dansk Folkeparti, at man er imod skatter, men hvad er alternativet til skatter?
Det er, at man betaler selv, hvis man vil have de ting, at man betaler fuldt og helt.
Og så må man da, hvis der overhovedet er hoved og hale og hjerne i Dansk Folkeparti, være utrolig meget tilhænger af at bekæmpe gratisprincippet og at gå ind for brugerbetaling, for ting, der er gratis, sætter folk ikke pris på.
Ting, der ikke er pris på, bliver der ikke sat pris
Der er et overforbrug, der er et ressourceforbrug.
Det er dårlig service, når tingene er gratis, det ved udbyderen, det ved efterspørgeren, som ikke tør stille krav.
Vi kender jo alle de dårligdomme, der kommer af gratisprincippet.
Mener ordføreren ikke, at Dansk Folkeparti bør udfylde sin opgave som et højreorienteret parti og et konservativt parti og gå ind for skattelettelser, og det kræver brugerbetaling?
Inge Refshauge (DF), 2000-01-20:
Nej, hr. Frank Dahlgaard, jeg svigter ikke mit politiske grundlag.
Vi har ikke sagt, at vi er imod gratisprincippet overalt.
Det har vi aldrig nogen sinde sagt, og det, at velfærdsydelserne er skattefinansieret, vil vi blive ved med at have.
Til fru Yvonne Herløv Andersen: Der er mange områder, der kan spares på.
Vi kunne f.eks. gå ned i ulandsbistand, vi kunne f.eks. også have ladet være med at hæve integrationsydelsen.
Der er mange, mange områder, vi kan spare penge på, som vi kunne bruge til velfærdsydelser her i landet.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-01-20:
Nu har den radikale ordfører interesseret sig meget for tandlægeregninger, og derfor havde jeg jo håbet, at når ordføreren så fik ordet, ydede han selv et bidrag, så man blev klar over ordførerens holdning, men ordføreren fortsatte jo med at stille spørgsmål, og derfor ville jeg gerne høre: Ønsker den radikale ordfører, at det skal være gratis at gå til tandlæge, skal man betale mere for at gå til tandlæge, eller skal det være uændret?
Og hvad er de radikale begrundelser for det svar, jeg nu forhåbentlig får på det stillede spørgsmål?