Bertel Haarder (V), 2004-02-25:
Overgreb mod kvinder og børn skal bekæmpes med alle rimelige midler, og regeringen har stor sympati for intentionerne bag beslutningsforslaget, og vi stiller os imødekommende over for at drøfte, hvordan vi får løst de problemer, som har ført til dette initiativ.
Forslaget indeholder fire delforslag.
For det første foreslås det, at den herboende skal forpligtes til at forsørge sin ægtefælle, indtil den pågældende har fået permanent opholdstilladelse, og at det også skal gælde efter en skilsmisse, hvis ægteskabet er opløst på grund af vold fra den herboendes side.
Efter gældende ægteskabslovgivning gælder der en almindelig pligt til gensidig forsørgelse mellem ægtefæller.
Denne pligt gælder under hele ægteskabet og rækker derfor videre end til det tidspunkt, hvor en udenlandsk ægtefælle får permanent opholdstilladelse.
Hertil kommer, at vi efter de gældende regler i udlændingeloven som udgangspunkt stiller et forsørgelseskrav som betingelse for ægtefællesammenføring.
Vi stiller heller ikke et sådant forsørgelseskrav, hvis den herboende f.eks. er studerende på en erhvervskompetencegivende uddannelse.
Det fremgår ikke af beslutningsforslaget, om man med ønsket om en stramning af familiesammenføringsbetingelserne også ønsker, at der skal stilles forsørgelseskrav i de tilfælde, hvor vi i dag gør undtagelse fra det.
Det kan jeg næsten ikke tro er tilfældet.
Derfor har jeg villet redegøre for retstilstanden på området.
Efter beslutningsforslagets ordlyd skal forsørgelsespligten udstrækkes til også at gælde efter en skilsmisse, hvis ægteskabet er opløst på grund af vold fra den herboendes side.
Læser man de dertilhørende bemærkninger, får man imidlertid en lidt anden version af, hvad forslaget går ud på.
Og hvad nu, hvis den udenlandske ægtefælle bevidst undgår at opnå permanent opholdstilladelse for at bibeholde sit forsørgelsesgrundlag fra den fraskilte ægtefælle?
Der kan altså være tale om en meget alvorlig sanktion, som den herboende ægtefælle pålægges.
Det fremgår ikke af beslutningsforslaget, om den herboende skal være dømt for vold, eller om det vil være tilstrækkeligt, at der foreligger andre indikationer for vold i ægteskabet, som f.eks. lægeerklæringer eller rapporter fra krisecentre.
Ud fra almindelig retssikkerhedsmæssige betragtninger må det anses for betænkeligt, hvis en sådan sanktion kan pålægges, uden at det sker ved dom.
Noget andet er, at jeg bestemt har sympati for tanken om, at en person, der ved voldelig optræden, har forårsaget et samlivsophør og dermed påført samfundet en række udgifter, selv skal være med til at betale regningen.
Men vi er nødt til at overveje nærmere, om det kun er et problem, når den voldsramte ægtefælle er udlænding, og om den foreslåede konstruktion harmonerer med ægteskabslovgivningen og det almindelige diskriminationsforbud.
For så vidt angår beslutningsforslagets punkt 2 om, at 50.000-kroner-sikkerhedsstillelsen skal udbetales til voldsramte ægtefæller, har jeg nøjagtig de samme betænkeligheder.
Jeg kan imidlertid, for så vidt angår beslutningsforslagets punkt 3, glæde forslagsstillerne med, at lovforslag nr. L 171, som regeringen fremsatte i fredags, indeholder en bestemmelse om, at personer, der er dømt for vold mod en samlever eller ægtefælle, fratages adgangen til ægtefællesammenføring i 10 år.
Kort og godt: Regeringen er fuldstændig enig i punkt 3.
Endelig til forslaget om, at der indføres en tilsvarende karensperiode for ægtefællesammenføring i tilfælde, hvor den herboende har begået overgreb mod børn: Også dette forslags intentioner deler jeg til fulde, men ikke desto mindre rejser det en række spørgsmål, som bør overvejes nærmere, inden man kaster sig ud i en løsning som den foreslåede.
Hvad skal man f.eks. gøre med hensyn til mulighederne for visumophold og visumfrit ophold?
Hvad skal man gøre, hvis den udenlandske ægtefælle giver afkald på at medtage sit barn?
I lovforslag nr. L 171 har regeringen forsøgt sig med en løsning, som går mere direkte på barnets forhold.
Det er direkte anført i lovforslagets bemærkninger, at det kan indgå i vurderingen, om barnet risikerer at blive udsat for fysiske eller seksuelle overgreb, f.eks. hvis den herboende person eller den herboende persons ægtefælle tidligere er dømt for overgreb mod børn.
Summa summarum: Der er fornuftige elementer i beslutningsforslaget, som regeringen bestemt er positiv over for.
Der er også nogle løse ender.
Jeg går nu over til beslutningsforslag nr. B 99, som stort set er identisk med B 126, som blev behandlet her i Folketinget sidste forår.
Dog indeholder
dette beslutningsforslag et nyt punkt 2 med forslag om, at alle familiesammenførte, uanset at familien er selvforsørgende, skal deltage i danskundervisning og øvrige integrationsforløb som betingelse for at få opholdstilladelsen forlænget.
B 126 blev sidste forår forkastet af bl.a. regeringspartierne, og vi har ikke ændret holdning siden.
Om baggrunden kan jeg oplyse følgende til forslagets enkelte punkter: Først punkt 1: Regeringen deler forslagsstillernes opfattelse af, at vold mod kvinder er et alvorligt problem, og at kvinder, der er kommet her til landet ved ægtefællesammenføring, og som endnu ikke har fået tidsubegrænset opholdstilladelse, befinder sig i en særlig vanskelig situation, hvis de på grund af vold i ægteskabet bliver nødt til at ophæve samlivet. Der har imidlertid siden 1996 været hjemmel i udlændingeloven til at tage særligt hensyn til sådanne voldsramte udlændinge i sager om inddragelse af opholdstilladelse på grund af samlivets ophør.
Ved en sådan afgørelse skal der tages særligt hensyn til, om samlivets ophør skyldes, at den pågældende har været udsat for vold.
Der foretages i alle sager en konkret vurdering af den pågældendes tilknytning til Danmark og til hjemlandet.
De 275 sager indeholder adskillige sager, hvor udlændingemyndighederne ikke har kunnet lægge til grund, at der har været tale om vold, og hvor ansøgeren, uanset om volden måtte blive lagt til grund, har været i Danmark så kort tid, at det ikke er muligt at tillade den pågældende at blive her i landet.
Statistikken viser imidlertid, at der er gode muligheder for at blive i Danmark
, hvis man i sit ægteskab har været udsat for dokumenteret overgreb, der har ført til ophævelse af samlivet, når man har været i Danmark i en vis periode, typisk allerede efter godt 2 år eller 2-3 år. Der er siden 1998 givet 86 tilladelser til udlændinge med denne begrundelse.
Da regeringen i sommeren 2002 skærpede reglerne for meddelelse af tidsubegrænset opholdstilladelse generelt, således at der nu kun bliver meddelt tidsubegrænset opholdstilladelse efter 7 års ophold i Danmark, besluttede regeringen samtidig, at denne skærpelse ikke skal have betydning for, hvornår en voldsramt udlænding skal have lov at blive her i landet, uanset at samlivet er ophævet.
Det betyder i praksis, at voldsramte udlændinge fortsat kan få lov at blive her i landet, selv om de forlader ægtefællen på grund af vold, før de har fået tidsubegrænset opholdstilladelse, typisk allerede efter 2-3 års ophold, men alt efter den pågældendes tilknytning til Danmark.
dette forslag
Vi foretrækker den praksis, som har været fast etableret siden 1996, og som også blev praktiseret under den tidligere regering.
Jeg skal her for god ordens skyld bemærke, at forslaget formentlig strider imod en række konventioner og regler om forbud mod kønsdiskriminering, idet forslaget om bevarelse af opholdstilladelse alene handler om udenlandske kvinder, som er udsat for vold.
Jeg vil gerne tilføje, at vi med reglerne i udlændingeloven ikke kan løse alle de særlige, sociale problemer, der er forbundet med vold i ægteskaber, men vi vil gerne bidrage, hvor det er muligt.
Regeringen har derfor den 20. februar 2004 fremsat et lovforslag, der bl.a. indebærer, at herboende personer, der er dømt for vold eller personfarlig kriminalitet mod en ægtefælle eller samlever, i 10 år fra domstidspunktet ikke kan opnå ægtefællesammenføring i Danmark med en udlænding.
Hvad angår punkt 2, er regeringen helt enig i sigtet.
Alle nyankomne familiesammenførte bør lære dansk og have mulighed for at udnytte deres muligheder på arbejdsmarkedet.
Jeg vil først ridse de nuværende regler op:
Efter integrationsloven skal kommunen tilbyde et introduktionsprogram indeholdende danskundervisning til nyankomne familiesammenførte.
Danskundervisningen er gratis for de udlændinge, der er omfattet af integrationsloven.
Der skal tilbydes danskuddannelse, som fører frem til danskprøve 1, 2 eller 3. Deltagelse i danskundervisningen er allerede i dag en forudsætning for opnåelse af tidsubegrænset opholdstilladelse.
Endvidere er tidsubegrænset opholdstilladelse, medmindre særlige grunde taler imod, betinget af, at udlændingen har bestået en godkendt danskprøve.
I forhold til arbejdsmarkedet har regeringen med et bredt flertal i Folketinget sidste år fået udvidet kommunernes muligheder, sådan at kommunerne fra 2004 også kan give familiesammenførte, der forsørges af deres ægtefælle, tilbud om virksomhedspraktik og ansættelse med løntilskud med henblik på at opnå varig beskæftigelse på arbejdsmarkedet.
I B 99 foreslås det, at der skal stilles krav om, at alle familiesammenførte, uanset om familien er selvforsørgende, skal deltage i danskundervisning og øvrige integrationsforløb som betingelse for at få opholdstilladelsen forlænget.
Man kan vel sige, at det gør vi allerede i forhold til betingelsen for opnåelse af tidsubegrænset opholdstilladelse.
I punkt 3 foreslås det, at oplysningsindsatsen i integrationsforløbet skal forbedres over for udenlandske kvindelige statsborgere vedrørende deres rettigheder og muligheder, hvis de er udsat for vold i hjemmet.
Også hensigten bag dette forslag er jeg enig i, men jeg kan fortælle, at der allerede finder en massiv oplysningsindsats sted.
I den særligt tilrettelagte undervisning i kultur- og samfundsforhold i Danmark, som indgår i danskuddannelserne, er der en række obligatoriske emner, som skal tages op i undervisningen.
Det drejer sig f.eks. om familiemønstre i Danmark, om kønsroller og ligestilling.
Her vil det være naturligt at komme ind på voldsramte kvinders rettigheder og muligheder, hvis læreren fornemmer, at der i kursistgruppen er behov for det.
Derudover har Udlændingestyrelsen udarbejdet en pjece om udlændingelovens regler om voldelige ægteskaber.
Pjecen henvender sig særligt til de kvinder, der udsættes for vold i et ægteskab, og indeholder en beskrivelse af de regler i udlændingeloven, der gælder for udlændinge, hvis ægteskab eller samliv ophører på grund af vold.
Jeg vil også gøre opmærksom på, at Integrationsministeriet har udsendt en glimrende håndbog oversat til otte forskellige sprog, som mange kommuner giver nyankomne udlændinge i velkomstgave.
Bogen indeholder et afsnit om, hvor man kan søge hjælp, hvis man har en voldelig ægtefælle.
Hvad angår punkt 4, kan regeringen ikke støtte, at der indføres nye regler om voldsramte udenlandske kvinders adgang til tolkebistand og bisidder.
Det gælder også ved afhøring hos politiet, som skal finde sted på et sprog, som den afhørte forstår.
Alle voldsramte har ret til at få beskikket en bistandsadvokat og dermed en uvildig bisidder.
Vejledningen skal gives, inden den forurettede afhøres første gang, og skal gentages i forbindelse med og inden afhøringen. Politiet drager ligeledes omsorg for, at den forurettedes begæring om beskikkelse af advokat indbringes for retten.
Endelig er der i alle politikredse etableret en offerrådgivning, og ofret skal vejledes om muligheden for at søge støtte i en offerrådgivning.
Hvad angår punkt 5, mener regeringen ikke, at det er nødvendigt at igangsætte en oplysningsindsats over for politiet m.fl. med henblik på at indskærpe deres forpligtelse til at dokumentere kvindens fysiske og psykiske tilstand ved henvendelser som følge af vold.
Politiet har allerede fået indskærpet denne forpligtelse.
Rigsadvokaten har skriftligt understreget, at det i sager om vold i parforholdet er af særlig betydning, at politiet hurtigst muligt får belyst skader på den forurettede og beskriver disse udførligt og præcist i politirapporten.
Hvis der er behov for lægebehandling, skal politiet yde den forurettede bistand til at komme til læge.
Den forurettede bør i den forbindelse opfordres til at give sit samtykke til, at politiet indhenter politiattest om skaderne.
Denne politiattest indhentes af politiet hos sygehusvæsenet eller praktiserende læge til brug for en straffesag til dokumentation af forurettedes skader.
Det er alt sammen for at forhindre, at nogle står i den situation, at de undlader at gøre noget, fordi de ikke var klar over, at de skulle have gjort det.
Der er allerede en journaliseringspligt for sundhedspersonalet.
Alle skader skal beskrives i patientens journal, herunder også spørgsmålet om patientens psykiske tilstand.
Jeg vil også gerne henlede opmærksomheden på, at regeringen allerede i marts 2002 fremlagde en national handlingsplan om vold mod kvinder.
Som opfølgning på handlingsplanen er der iværksat en oplysningskampagne rettet
mod fagfolk, og der vil blive afholdt 26 temadage landet over, hvor der inviteres lokalpolitikere og fagfolk, herunder politifolk og sundhedspersonale.
Der er ligeledes udarbejdet en materialesamling til fagfolk, ligesom der etableres samarbejdsfora for krisecentre og socialforvaltningerne.
Jeg synes derfor, at der er gennemført en ret omfattende aktivitet på feltet, som gør, at regeringen ikke kan støtte forslaget i dets helhed.