Ole Vagn Christensen (S), 2004-11-18:
Lad mig straks slå fast, at også for Socialdemokraterne er et af vor tids store samfundsproblemer det planlagte sorte arbejde.
Et andet navn for det kunne være illegalt arbejde.
Det første forslag handlede om at udarbejde kontrolsystemer til bekæmpelse og afsløring af virksomheder, der benytter sig af sort arbejde gennem erfaringsudveksling, og det andet handlede om et samarbejde om at indføre sanktioner over for virksomheder, så det ikke kan lønne sig at udføre sort arbejde.
Vi har fra Socialdemokratiets side arbejdet for, at det ikke må kunne betale sig at rekruttere sort arbejdskraft.
Det skal ske ved at kræve højere bøder og højere skadeserstatninger, så det netop ikke kan lønne sig at foretage den slags handlinger og man kan mærke straffen.
Men vi må ærligt tilstå, at der ikke har været megen velvilje fra regeringens side til at være med til at gennemføre disse principper.
Vi har faktisk sammen med et alternativt flertal måttet trække regeringen til truget.
Et andet område, hvor vi også har mærket, at regeringen ikke har været positiv, som man kunne ønske, var, da vi fremsatte vores forslag om erhvervskørekort.
Når vi står med forslaget her, er det fremstillet som en stærk mands forslag: Nu skal lønmodtagerne virkelig få noget at mærke!
Vi er helt enige med ministeren, når det drejer sig om svigagtige forhold med sociale ydelser.
Vi har forstået, at det er Venstre rendt langt væk fra, så vi forstår ikke, at ministeren overhovedet kan fremsætte et sådant forslag.
Her er der ikke tale om bevidst snyd eller misbrug, men derimod om fejl, som eksempelvis skyldes uvidenhed, misforståelser, forglemmelser, sløseri m.v.
At ramme personer på den måde er at rette bager for smed, og det rammer fuldstændig ved siden af intentionerne i det, man kalder fair play-kampagnen.
Når vi ser på de socialpolitiske sanktioner, som regeringen vil indføre, har vi også nogle betænkeligheder.
Den retstilstand, man nu vil indføre over for ægtefæller, hvorefter den ene ægtefælles ulovlighed skal føre til, at den anden ægtefælle får en straf, forstår vi ikke.
Det er meget muligt, at den ene ægtefælle kan have økonomisk vinding ved, at den anden modtager uberettigede sociale ydelser, men at straffe ægtefællen forudsætter da, at vedkommende kender til snyderiet.
Men konen eller manden skal åbenbart kunne straffes for ægtefællens gerninger.
Det er måske den sammenblanding, der efterhånden er opstået af social- og arbejdsmarkedspolitikken, man nu vil bruge som grundlag for at undergrave det fintmaskede net, som ligger i dansk socialpolitik, hvor man har haft grænser for eksistensminimum.
Hvad betyder det for familien?
Ja, jeg vil i hvert fald ikke udelukke, at det er børnene, der bliver ramt og må betale prisen, så derfor stiller vi dette spørgsmål: Hvad er det for en retstilstand, vi får med dette lovforslag?
Det, vi slet ikke forstår, er: Hvorfor er der intet om arbejdsgiverens ansvar for, at det ikke skal kunne betale sig at rekruttere sort arbejdskraft?
Burde vi ikke koncentrere os om at fange de brodne kar ved kilden?
Burde vi sådan set
ikke gå i gang med en fælles indsats og tage de værktøjer, som findes i dag, i brug for at samkøre registre, anvende ny teknologi og give arbejdsgiveren pligt til at give de fornødne oplysninger om, hvem han har ansat i sin virksomhed?
Det er en måde at gå til kildens udspring på, men det er ikke det, der er lagt op til her, for det er jo ikke det, der har været motivet for regeringen.
Regeringens motiv har været at spille stærk mand over for lønmodtagerne, især de svage lønmodtagere: Nu skulle der virkelig vises handling.
Vi ved, hvor mange sager det drejer sig om, og det er også rigtigt, som det er blevet sagt, at der ikke er de fornødne ressourcer til, at vi kan komme i den situation, at Told og Skat, og hvad alle myndighederne ellers hedder, er rustet til at tage fat på tingene.
Men at arbejde konstruktivt med at tage loven op til revision og angribe problemerne ved kilden er der jo ikke megen propagandaværdi i.
Det giver ikke udtryk for, at man er stærk mand.
Derfor må jeg sige, at vi har den opfattelse, at når vi vender tilbage til regeringsmagten – og det sker jo snart, kan vi forstå af den valgrummel, der er i luften – kan vi i hvert fald fortælle, at vi vil inddrage arbejdsgiverne i arbejdet, fordi vi mener, at det fleksible arbejdsmarked ...