runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Gitte Lillelund Bech (V), 2004-04-27:
Efter et langvarigt forhandlingsforløb er vi i Venstre glade for, at det endelig er lykkedes for alle forligsparterne at få ændret SU-forliget, således at forsørgere på SU fremover får mere at gøre godt med.
Samtidig får vi løftet problemstillingen med hensyn til det højeste fribeløbs størrelse eller mangel på samme, om man kan sige det sådan.
Indtil denne lovs vedtagelse har det været vanskeligt at være forsørger under uddannelse og på SU.
Godt nok giver SU-loven mulighed for, at forsørgere kan tjene mere i løbet af et år end SU-modtagere, der ikke er forsørgere, men det er i mine øjne en absurditet, idet de færreste forsørgere på SU har mulighed for at påtage sig yderligere erhvervsarbejde ved siden af studierne, når de samtidig har et eller flere børn at se til.
Fremover får forsørgere på SU mulighed for at få bedre økonomiske vilkår til at gennemføre deres uddannelse.
Økonomien skal ikke være en barriere, der gør, at forsørgere og specielt enlige forsørgere må hoppe fra og ikke får gennemført den uddannelse, de er startet på.
Hermed er det vores håb og ønske, at også forsørgere har mod på at begynde og færdiggøre en uddannelse med Statens Uddannelsesstøtte i ryggen.
Vi har da også noteret os de mange positive tilkendegivelser, vi har fået for forslaget, specielt fra forsørgere på SU, så tak for det.
Det viser, at vi er på rette vej med de nævnte ændringer.
I Venstre har vi tilsvarende været optaget af den problematik, der er i det eksisterende system med hensyn til afslutning af sin uddannelse.
Det højeste fribeløb, som det er i dag, er i mange tilfælde for lavt i forhold til den aktuelle løn, det er muligt at få efter endt uddannelse.
Det betyder, at mange, specielt universitetsstuderende, trækker afleveringen af deres speciale, således at de afslutter deres uddannelse ved juletid frem for midt på året.
Herved undgås det at skulle betale SU tilbage, når man begynder på job.
Til gengæld kommer staten til at betale ekstra SU til disse studerende, der meget vel kunne have gjort specialet færdigt midt på året.
Ved at hæve det højeste fribeløb er det vores håb og ønske, at flere studerende færdiggør deres uddannelse midt på året, som det jo også er planlagt for langt de fleste uddannelsers vedkommende.
Endelig vil jeg knytte nogle få kommentarer til finansieringen, nemlig at vi reducerer SU'en for hjemmeboende 18-19-årige på en ungdomsuddannelse.
I Venstre synes vi, det er naturligt, at forbedringer af SU-systemet sker inden for denne samlede ramme, og at SU-systemet indrettes på en måde, så vi understøtter unge specielt på videregående uddannelser.
Unge i ungdomsuddannelserne har aldrig haft så mange penge
mellem hænderne som i dag, hvorfor vi finder det naturligt, at det er her, vi reducerer grundstipendiet, nemlig for de hjemmeboende, som går på en ungdomsuddannelse.
Samtidig vil jeg gøre opmærksom på, at der jo altså ikke er tale om, at grundstipendiet fjernes fuldstændigt.
Det nedsættes til 1.000 kr. om måneden, hvilket jeg personligt må sige stadig væk er ret flot.
Så på den baggrund kan Venstre støtte lovforslaget.
Ulla Tørnæs (V), 2004-04-27:
Jeg er meget enig i det, som fru Margrethe Vestager nævnte, nemlig at vi bør følge det her meget nøje.
Det er en ny udvidelse af målgruppen, og det er en udvidelse af målgruppen, som jeg lytter mig til at et enigt Folketing har en interesse i kommer til at virke, så vi får favnet den gruppe af læsesvage faglærte danskere.
Så jeg vil gerne give tilsagn om, at vi selvfølgelig skal følge nøje, om vi også når at favne den målgruppe, som vi her er enige om forslaget rent faktisk handler om.
Bjarne Laustsen (S), 2004-04-27:
Det var jo også lidt provokatorisk, men nu skal man jo stille sådan nogle spørgsmål.
Men jeg spurgte om det andet også, og det fik jeg ingen svar på, altså det med først til mølle.
Eller hvordan er fordelingen i hele landet af de midler her?
Men så vil jeg godt følge op på økonomidiskussionen og stille et spørgsmål.
Hvis nu vi har ret i, at der er for mange barrierer og restriktioner i det her, og det rent faktisk gør, at man, uanset hvad tallet er, ikke får brugt pengene - nu skal det her køre i en årrække -
vil ministeren så give tilsagn om, at vi kan kigge på at lempe på de krav heri, for vi er vel enige om, at pengene skal gå til formålet?
Men hvis kravene og restriktionerne gør, at de ikke bliver brugt, vil ministeren så, når det første år er gået, se på at lempe på kravene?
Ulla Tørnæs (V), 2004-04-27:
Jeg bliver nødt til at understrege over for hr. Bjarne Laustsen, at regeringen hverken har tænkt på et økonomisk tal, 18 mio. kr., eller på et målgruppetal.
Det, vi har ønsket med det her forslag, er at udvide målgruppen, så de personer, der i dag har en faglig uddannelse, men som har et læsehandicap, altså har læsevanskeligheder, kan gives den mulighed, som ikkefaglærte har.
Det har vi ønsket.
Så det er hverken et spørgsmål om, at vi har haft 18 mio. kr., som vi ikke vidste, hvad vi skulle bruge til, eller at vi ønskede at sjusse os frem til enten 2.000 eller 3.000.
Det synes jeg er en meget useriøs måde at gribe
en i mine øjne seriøs problemstilling an på.
Så det, vi har været inde at se på, og det, der er skitseret i bemærkningerne, er, hvor mange ufaglærte der gør brug af den eksisterende ordning, og så har vi forsøgt at lave en parallel.
Jeg kan som sagt ikke her på stående fod redegøre for, hvorfor vi så landede på 3.000, men det kan jeg naturligvis gøre undervejs i udvalgsbehandlingen.
Så vil jeg gerne understrege, at der er tale om en generel udvidelse af målgruppen, så det er ikke sådan noget med, at vi har tænkt på et tal i den sammenhæng, men vi har beskrevet det i bemærkningerne, fordi vi selvfølgelig også i hele det økonomiske afsnit har redegjort for, hvorfor det er 18 mio. kr., der er afsat her.
Gitte Lillelund Bech (V), 2004-04-27:
Det vil jeg da gerne bekræfte.
Bjarne Laustsen (S), 2004-04-27:
Jeg havde egentlig kun et enkelt spørgsmål, men nu blev det så til to, for der er netop det her med, hvordan det kan være.
Er det tænk på et tal, eller er det, fordi vi har 18,5 mio. kr., som vi ikke ved, hvad vi skal bruge til, og o.k., så lad os tage den her gruppe med, eller hvordan er det?
Er det økonomien, eller er det tallet, man ønsker at ramme?
Det er den ene del.
Det andet spørgsmål skyldes, at jeg ikke ved, hvordan sådan nogle ting foregår i det her regi.
Men når man siger, at der er en ramme, uanset om det så er 2.000 mennesker, er det så efter først til mølle-princippet, eller er det lidt, ligesom man har i forhold til det regionale arbejdsmarkedsråd?
Kunne man tænke sig, at det var en landsdel, der abonnerede på det her?
Eller hvordan styrer man det, så det bliver til gavn for hele landet?
De øvrige spørgsmål, jeg havde, er det fair nok, at vi kan tage under udvalgsarbejdet.
Bodil Kornbek (KD), 2004-04-27:
De krav og betingelser, som sætter rammerne for arbejdsmarkedet i dag, herunder krav om fleksibilitet og omstillingsparathed og personlig udvikling, gør bl.a. ordblinde og læsesvage til en desto mere udsat gruppe, end de er i forvejen.
KD finder det essentielt, at vi i den uddannelses- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden ikke glemmer den arbejdsstyrke, der befinder sig i gruppen af bogligt svage.
Disse mennesker udgør en vigtig ressource for det danske arbejdsmarked.
Den må ikke gå tabt, fordi vi fra politisk hold ikke formår at stille nogle ganske basale redskaber og midler til rådighed for, at disse mennesker arbejder med deres læseproblemer og dermed forbedrer deres såkaldte arbejdsduelighed.
Derfor imødekommer vi, at regeringen med dette lovforslag gennemfører en forbedring af læsesvage og ordblinde faglærtes adgang til statens voksenuddannelsesstøtte.
Vi finder det dog bemærkelsesværdigt, at man har fastsat
en ramme for antallet af støttemodtagere, der ligger væsentligt under det anslåede antal af enten ordblinde eller læsesvage danskere.
Det er en problemstilling, som også de fleste af høringssvarene påpeger.
SiD bl.a. beregner den reelle udvidelse fra 2.000 stigende til 3.000 personer pr. år til maksimalt at omfatte 0,5 pct. af målgruppen for lovforslaget.
Kristendemokraterne ser gerne, at det i det efterfølgende udvalgsarbejde bliver uddybet nærmere, hvad der ligger til grund for den valgte kvoteordning, dvs. hvad der har været udslagsgivende for, at man har valgt en grænse på 3.000 personer pr. år.
Vi finder det uheldigt, hvis en ordblind eller læsesvag person, der er parat og indforstået med at gå i gang med at forbedre sine læsefærdigheder, i værste fald kan komme til at vente et halvt år, før vedkommende kommer i gang.
Det kan betyde, at visse mennesker mister gejsten til at gå i gang med et undervisningsforløb.
Det er dog den eneste betænkelighed, vi har ved lovforslaget, der overordnet set forbedrer vilkårene for voksne med utilstrækkelige læsefærdigheder, og vi kan støtte forslaget.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-27:
Forslaget går ud på at udvide kredsen af folk, der kan få SVU eller statens voksenuddannelsesstøtte.
Det går Enhedslisten selvfølgelig ind for, om end vi har lidt samme vurdering som andre ordførere, nemlig at det er et lille bitte skridt.
Margrethe Vestager (RV), 2004-04-27:
Også Det Radikale Venstre kan støtte forslaget.
Vi vil med interesse følge, om det er for få og for kort, sådan som det er lagt op i lovforslaget.
Men det er godt, at der bliver øgede muligheder også for folk med en faglært baggrund.
Om det er 2.000 eller 3.000 personer, det er vi meget åbne over for at diskutere.
Carsten Hansen (S), 2004-04-27:
Når man lemper på teorikrav og krav i uddannelsen for de mennesker, som har en mere praktisk end teoretisk baggrund, men samtidig forsikrer, at uddannelsens indhold og uddannelsens krav og målsætning ikke vil blive forringet, hvordan får ministeren så de to udsagn til at hænge sammen?
Kunne ministeren ikke anskueliggøre det for en simpel
lægmand som mig, hvordan det forholder sig
Der er nogle krav, hvor man slækker på teori, slækker på indhold i uddannelsen, men alligevel sikrer, at kvaliteten bliver den samme.
Så skal jeg oplyse ministeren om, at vi jo, lang tid før ministeren næsten beskæftigede sig med uddannelsespolitik, har anerkendt realkompetencebegrebet i GVU og andre steder, så den diskussion kan vi gemme til en anden gang.
Men jeg vil blot sige, at vi selvfølgelig anerkender realkompetencebegrebet, og vi var nogle af de første, der tog fat om det, i øvrigt sammen med De Radikale.
Morten Homann (SF), 2004-04-27:
Da SF's ordfører, hr. Aage Frandsen, ikke kan være til stede, skal jeg sige følgende: SF kan støtte det her forslag, for det er afgørende, at mennesker med læsevanskeligheder osv. får et løft, og der bør ikke være nogen begrænsninger i, hvor mange som skulle kunne få den her hjælp, ligesom der heller ikke bør være nogen begrænsninger i, hvor mange der kan få en gymnasial uddannelse, mens man er ung.
Så SF kan støtte det her forslag.
Helle Sjelle (KF), 2004-04-27:
Det har jeg ikke sagt noget som helst om.
Jeg har sagt, at det er vurderet i lovforslaget, at der indtil videre er 2.000-3.000 mennesker, som har mulighed for at få glæde af det her tilbud.
Ulla Tørnæs (V), 2004-04-27:
Jeg skal blot nøjes med at takke Folketingets partier for, tror jeg, enstemmig opbakning til dette lille, men i mine øjne principielle og også meget fornuftige forslag, som vil have indvirkning på rigtig mange, der har et læsehandicap, som vi hermed får mulighed for at hjælpe dem med.
Der har undervejs i debatten været kredset om, hvor stor målgruppen er, og om vi rammer målgruppen, når det er skitseret, at det for 2004 vil omfatte 2.000 borgere, men efterfølgende 3.000 borgere.
Vi nåede så frem til, at 3.000 ville være et godt niveau.
Men jeg kan undervejs i udvalgsbehandlingen naturligvis nærmere redegøre for, hvorfor det lige præcis er det tal, vi er landet på.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-27:
Det er lige præcis der, jeg så synes, at Venstres fordelingspolitik står allerklarest, for så er virkeligheden jo den, at hvis vi tager en direktør, så får direktøren 5.000 kr. i skattelettelse om året.
Det svarer nogenlunde til det beløb, man har taget fra de hjemmeboende studerende.
Vi kan jo godt diskutere, om hjemmeboende studerende har mange penge eller ikke har mange penge, men vi bliver jo nødt til at sætte det ind i en sammenhæng, nemlig det danske samfund.
Uanset hvordan man vender og drejer det, tror jeg sådan set, at fru Gitte Lillelund Bech er enig med mig i, at en hjemmeboende studerende har færre penge mellem hænderne end en direktør eller en LO-faglært arbejder.
Det er den hjemmeboende, der har færrest penge af de tre grupper. Alligevel vælger regeringen knivskarpt at ramme den gruppe af de tre, som har færrest penge, for at give pengene til de udeboende med børn.
Er det ikke korrekt, at det ville have været muligt at tage pengene fra nogle andre grupper end at ramme nogle af dem, der har allermindst?
Morten Homann (SF), 2004-04-27:
Jeg kan jo bare konstatere, at katastrofen, at de enlige forsørgere har et fuldstændig utilstrækkeligt indkomstgrundlag, kunne være fortsat, hvis det stod til fru Pernille Rosenkrantz-Theil.
Det ville hun ikke have taget noget som helst ansvar for.
Når vi taler om folk, som virkelig har det svært, og når vi taler om nogle af de folk, som har det laveste rådighedsbeløb overhovedet, så er det altså de enlige forsørgere.
Og så er jeg ked af at sige, at så er de enlige forsørgere altså ringere stillet end de hjemmeboende SU-modtagere, som vil blive ramt af det her forslag.
Det er det, jeg siger.
Det er altså et spørgsmål om at prioritere.
Jeg ved godt, at det med at prioritere ikke er Enhedslistens stærkeste side, og det er Enhedslistens eget valg.
Men når det drejer sig om at prioritere, så vælger jeg de enlige forsørgere, før jeg vælger de hjemmeboende SU-modtagere, som bliver ramt af det her forslag.
Jeg synes, der var andre, der stod først for.
Men helt ærligt, hvis man endelig skulle gå med på præmissen for at få løst det her problem, så tror jeg, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil vil have svært ved at finde et sted, hvor det ville have været mindre skadeligt at finde finansieringen inden for SU-rammen.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-27:
Hvad er det, der skal til, for at SF siger nej?
Det har jeg altså lidt svært ved at finde ud af.
Jeg har i hvert fald haft en opfattelse af SF som et parti, der gerne vil værne om de mennesker i samfundet, som har allermindst.
Og derfor undrer det mig selvfølgelig, at man går ind og tager fra nogle, som vi jo ved har forpligtelser med hensyn til at betale brugerbetaling for deres uddannelse, med hensyn til at betale tandlægeregninger osv.
Det er rigtigt, at de ikke har nogen huslejeomkostninger, men der følger altså en række udgifter med at være på en ungdomsuddannelse.
Og der følger en række udgifter med det at blive over 18 år gammel.
Her taler vi om nogle mennesker, som har 1.500 kr. om måneden.
SF er med til at skære det ned til 1.000 kr. om måneden.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Morten Homann i, at det har været en katastrofe, at forsørgerne ikke har haft flere penge.
Jeg forsøger bare at fiske efter: Er der sådan en bundlinje for, hvor langt SF vil gå med?
Det synes jeg da kunne være rart for folk at vide, for i hele det her skakspil, der foregår på Christiansborg, kan det indimellem være lidt svært at se, hvor man trækker stregen i sandet.
Det kunne da være fint, hvis SF kunne komme med et bud på det, det ville jeg meget gerne lytte til.
Det kunne være, jeg blev klogere.
Morten Homann (SF), 2004-04-27:
Nu synes jeg, fru Rosenkrantz-Theil skal passe på, hvor højt hun skruer retorikken op.
SF har jo hverken foreslået eller støttet nogen af alle de besparelser, som fru Pernille Rosenkrantz-Theil peger på.
De kan så vente, indtil fru Pernille Rosenkrantz-Theil og jeg selv får flertallet, med at sende deres børn til børnefødselsdag og købe noget nyt tøj.
Sådan fungerer det bare ikke i min verden.
Der er der et akut behov for at hjælpe nogle af dem, som har det allersværest i det her samfund.
Jeg ville helst have hjulpet dem ved at lave skattestigninger for nogle af dem, der tjener mest, ved at lave effektive beskatninger af nordsøolien, ved at lave effektiv beskatning af de multinationale selskaber.
Det kunne ikke lade sig gøre.
Det vil jeg gerne gennemføre, når fru Pernille Rosenkrantz-Theil og jeg får flertallet til det.
Men indtil det kan lade sig gøre, synes jeg altså ærlig talt ikke, at det er de enlige forsørgere og deres børn, der skal betale prisen.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-27:
Nu vil man så ikke have, at det skal være forsørgerne, som kommer til at stå i en klemme, fordi den danske befolkning har valgt at placere 90 mandater til højre i salen.
Det skal være de hjemmeboende, der bliver gidsler i det valg, som den danske befolkning har truffet om, hvor mandaterne skal placeres.
Hvor ellers vil SF gerne være med til at tage fra nogle af dem i Danmark, der har allermindst, fordi de 90 mandater er placeret et andet sted i salen?
Eller fra dagpengemodtagerne?
Hvor ellers vil SF gerne være med til, at man tager nogle penge, fordi nogle andre har behov, i erkendelse af at danskerne har valgt en borgerlig regering?
Vil man gerne være med til at skære i folkeskolerne eller børneinstitutionerne? Hvor er grænsen for SF's vilje til, fordi man gerne vil lave reformer med regeringen, at lave nedskæringer for dem, der er dårligt stillet, eller de steder, som SF ellers går og bryster sig af gerne at ville prioritere?
Helle Sjelle (KF), 2004-04-27:
I Det Konservative Folkeparti er vi meget tilfredse med, at det langt om længe er lykkedes at lave en aftale om nogle af de tiltrængte forbedringer i SU-systemet, der længe har stået på vores ønskeliste.
Vi er derfor meget positive over for det lovforslag, vi behandler i dag, og som primært har til hensigt at skabe bedre forhold for forsørgere under uddannelse og for uddannelsessøgende, der afslutter deres uddannelse.
Først og fremmest indebærer forslaget, at forsørgere under uddannelse får bedre vilkår inden for SU-systemet.
Derfor er vi glade for, at det nu er blevet muligt at give forsørgere under uddannelse et tillægsstipendium og mulighed for at optage supplerende lån.
Det er imidlertid ingen hemmelighed, at vi gerne havde set, at der var blevet lidt mere i posen til samlevende forsørgere under uddannelse, end tilfældet er, men det var der jo desværre ikke flertal for.
Lovforslaget har også til formål at skabe bedre forhold for uddannelsessøgende, der afslutter deres uddannelse.
Fribeløbet forhøjes simpelt hen i de måneder i året, hvor den uddannelsessøgende ikke modtager undervisning, hvilket skulle lette overgangen fra uddannelse til arbejdsliv.
Forhåbentlig spekulerer man så ikke i at vente med at søge arbejde af økonomiske årsager.
Finansieringen af forbedringerne for forsørgere under uddannelse og forhøjelsen af det højeste fribeløb skal primært findes ved en omprioritering inden for SU-systemet.
Cafépengene bliver reduceret, men det er værd at bemærke, at de studerende, hvis forældre tilhører de laveste indkomstgrupper, ikke berøres af lovforslaget.
Alt i alt synes vi i Det Konservative Folkeparti, at forslaget er et skridt i den rigtige retning og indeholder hensigtsmæssige ændringer af SU-systemet.
Louise Frevert (DF), 2004-04-27:
Vi må sige i Dansk Folkeparti, at dette lovforslag er ganske glimrende.
Bl.a. er et af vore ønsker blevet indfriet, nemlig en forbedring af vilkårene for enlige forsørgere i SU-systemet.
Desuden har det ligget Dansk Folkeparti meget på sinde at få så mange som overhovedet muligt væk fra revalideringsydelser, når der er tale om enlige forsørgere, som skal tage en uddannelse.
Vi mener, at enlige forsørgere skal have et tilbud i uddannelsessystemet med en SU-ydelse, så det ikke skal være lukrativt at modtage revalideringsydelse i stedet for SU, og det håber vi er lykkedes med dette forslag.
SU-systemet ser ud til at følge med tiden, og det er vi glade for.
Nye tider er på vej, og begreber som enlige forsørgere og samboende er nye i SU-systemet, og da vi nu skriver 2004, må man nok sige, at det er på tide.
Dansk Folkeparti mener ligeledes, det er en gevinst, at samtlige partier i Folketinget, Enhedslisten dog undtaget, står bag forslaget.
Til tider kan det være vanskeligt at komme overens om så store landvindinger, som tilfældet er med dette forslag, og her fra talerstolen vil jeg gerne kvittere
for det gode og konstruktive arbejde i SU-forligskredsen.
Der har været lidt hvisken i krogene over, at de hjemmeboende 18-19-årige på ungdomsuddannelser m.v. får reduceret deres SU.
Men det er kun små pip, vi har hørt, idet det har vist sig, at de unge mennesker i virkeligheden har vist solidaritet over for hinanden, og det har været meget positivt og ganske dejligt at iagttage.
Det er nu heller ikke de store beløb, det drejer sig om, men det er resulteret i, at vi har kunnet finansiere andre ting, så hele øvelsen har kunnet holdes inden for SU-budgettets udgangspunkt. Forhøjelsen af det højeste fribeløb håber vi kan være et incitament til, at man ikke snyder og venter med at komme i arbejde, når man er færdig med en uddannelse.
Der har været en del klager i de senere år over, at det ikke har kunnet lade sig gøre at komme i arbejde, uden at man skulle tilbagebetale en hel del af sin SU, og det har heller ikke været særlig hensigtsmæssigt.
I Danmark har vi et af verdens bedste uddannelsesstøttesystemer, og at det oven i købet er blevet forbedret med dette lovforslag, kan man kun glæde sig over.
SU er en god foranstaltning, som vi alle håber vil fungere i mange år fremover.
Thomas Adelskov (S), 2004-04-27:
For det første tages der altså ikke 500 kr. fra nogen.
Der er tale om, at hvor man under den gamle ordning kunne se frem til at få 1.400 kr. som studerende på en ungdomsuddannelse, kan man nu se frem til at få 1.000 kr., men der er ikke noget med, at vi tager noget fra nogen af dem, der tidligere har fået støtte.
Det er ganske klart.
Jeg synes, at Enhedslistens største problem i denne sammenhæng er at forklare de enlige forsørgere, hvorfor Enhedslisten ikke vil være med til at lave de eneste mulige forbedringer for dem.
I dette parlament kræver det 90 mandater for at få en aftale igennem og for at få vedtaget et lovforslag, og jeg tror, det bliver interessant at høre forklaringen, når Enhedslistens ordfører får lejlighed til at komme på talerstolen.
Det allermest afgørende er, at det har været og stadig er fuldstændig uanstændigt kun at tilbyde enlige forsørgere, der studerer, 4.500 kr. om måneden at leve for
, og det problem har vi været nødt til at finde en løsning på. Regeringen har ikke villet være med til andre løsninger end den, vi står med her, men det har været et af de mest påtrængende problemer inden for SU-systemet, og det har vi altså fundet en løsning på.
Desværre er det gået ud over en anden gruppe, men det er en gruppe, som ikke - og det er værd at understrege - har SU'en som forsørgelsesgrundlag.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-27:
Ja, men Socialdemokraterne vil gerne læne sig tilbage og tage 500 kr. fra folk, der kun har 1.500 kr.
Det vil
Socialdemokraterne gerne, og det minder mig altså om dengang, man gik med i arbejdsmarkedsreformen og sagde, at det bedste, man kunne få, bl.a. var, at der blev taget 1.000 kr. fra de fattigste bistandsfamilier i Danmark. Jeg bliver nødt til at finde ud af, hvor Socialdemokraternes grænse går.
Det er ærlig talt lidt svært at se, og jeg tror ikke, jeg er den eneste i Danmark, der har lidt svært ved at se, hvad det er for en linje, Socialdemokraterne lægger.
Derfor synes jeg sådan set, at der skal komme nogle klare meldinger.
Mens Socialdemokraterne havde regeringsmagten op gennem 1990'erne, lavede de den ene finanslov efter den anden med den borgerlige side i salen med det resultat, at uligheden i Danmark steg under en socialdemokratisk ledet regering, og derfor synes jeg sådan set, at man skylder befolkningen at fortælle, hvad der skal ske på den anden side af et valg, hvis man genvinder regeringsmagten.
Der synes altid at være en undskyldning for, hvorfor det er den nødvendige politik, men den nødvendige politik går altså ud over nogle mennesker, og måske skylder man de mennesker et svar.