Marianne Jelved (RV), 2005-06-15:
Jeg lover formanden og Tinget, at jeg ikke er så nøjeregnende som fru Pia Kjærsgaard, som jeg i øvrigt har stor respekt for, så det var ikke en opfordring til duel nu.
Men det er jo også H.C. Andersen-året, og derfor var det også mageløst at følge statsministerens faktisk morsomme indlæg.
Og jeg kom til at tænke på, for vi får faktisk set statsministeren fra flere forskellige sider, som årene går, gad vide, hvad det ender med?
Først var det politikeren, lederen, i filmen »Fogh bag facaden«, så var det den mere bløde, som jeg kalder det, skjorteærmemand uden manuskript.
Godt nok.
I dag var det komikeren, tryllekunstneren, illusionsmageren, magikeren.
Det var ganske fornøjeligt.
Statsministeren lyver på ingen måde, men man ved godt, at illusionsmagere og tryllekunstnere bruger tricks, og nogle gange gør vi os umage med at prøve at gennemskue, hvor de tricks er henne.
Om ikke andet så for at prøve at lære noget.
Man ved et eller andet sted, at man bliver snydt, men man kan bare ikke finde ud af, hvordan det lykkes at lave det trick, uden at man opdager det.
Jeg prøver også at aflure statsministeren kunsten at lave tricks, for det, statsministeren er ganske, ganske ferm til, er at skabe billeder.
Derfor handler meget politik i de her år i virkeligheden om kampen om billedet af virkeligheden.
Det ved jeg godt at jeg har sagt før, men det gør det jo ikke mindre sandt.
Så jeg siger tak for svaret til statsministeren.
Jeg sad jo med en fornemmelse af, at jeg havde ramt et eller andet.
Derfor kan jeg ikke lade være med at undre mig over, hvorfor det åbenbart er så vanskeligt for statsministeren og for regeringen at indrømme – jeg skal måske bruge et andet ord end at indrømme, men så beskrive den virkelighed, som er Folketingets virkelighed, nemlig at regeringen de facto er en flertalsregering, og at det er fantastisk vanskeligt at komme som oppositionsparti og få indflydelse på dagens gerning.
Statsministeren henviser i forbindelse med Det Radikale Venstres 100 års jubilæum til en åben debat og konstaterer, at Det Radikale Venstre har opgivet den klassiske rolle, nemlig at kunne gå ind og prøve at få indflydelse, må jeg forstå.
Nej, i virkeligheden har vi overhovedet ikke opgivet det.
Vi har bare fundet ud af, at vi er nødt til at bruge nogle andre veje end den klassiske, som var gældende, når det var mindretalsregeringer.
Derfor vil vi bare gerne gøre det klart over for vælgerne og borgerne, som jo er de samme mennesker, hvad hverdagens politiske virkelighed består i, for vi ønsker ikke at skabe illusioner, og vi ønsker ikke at bygge på et billedmageri, som ikke svarer til virkeligheden.
Derfor kan jeg ikke lade være med at spørge, hvilket formål statsministerens svar til mig i virkeligheden skal tjene.
Det tror jeg at jeg har fundet ud af.
For statsministerens svar til mig skal tjene det ene formål at tegne et ganske bestemt billede af regeringen, nemlig et billede af en mindretalsregering, der lægger sine forslag frem i Folketingssalen til almindelig behandling og forhandling.
Det var det, statsministeren sagde efter valget i 2001, men vi har bare ikke mærket noget til det.
Det, vi oplever, er, at regeringen har flertallet på plads inden behandlingen.
Det forstår jeg godt, og jeg synes, det er fair, det er i orden, og jeg anerkender det, og jeg synes, det er dygtigt gjort.
Jeg er dybt imponeret, og det ved fru Pia Kjærsgaard er rigtigt, for jeg siger det også, når der ikke er nogen, der hører det, over så handy Dansk Folkeparti kan håndtere det her, og hvor meget Dansk Folkeparti i virkeligheden får ud af det.
Og jeg er begyndt at anerkende, at jeg måske også kan lære noget af Dansk Folkeparti.
Det vil jeg ikke afvise.
Jeg synes, det var flot gjort.
Vi har fået nye medlemmer i den radikale folketingsgruppe, og de er mødt her i den tro, at det er argumenterne, der tæller, og de tror, at når de bliver inviteret til møde i et ministerium hos en minister, som de endda har stor respekt for, både som politisk modstander og som politisk håndværker, skal de f.eks. forhandle lukkelov, men så kan der bare ikke flyttes et komma.
Vi M052S45904731KAJE.FM.FM Page 4742
Tuesday, November 8, 2005 4:29 PM
kan godt få lov at stemme for den også uden at betale noget for det.
Sådan er det nemlig ikke altid.
Nogle gange skal vi også betale for at stemme for et forslag.
Der er nogle af os, der har været til forhandlinger i Miljøministeriet om naturbeskyttelseslovens placering.
Bare en enkelt, enkelt paragraf ville vi meget gerne have flyttet.
Det kunne ikke lade sig gøre.
Det er faktisk ærgerligt, at der er noget, der ikke kan forhandles.
Men selv det at kunne diskutere, hvorvidt danske statsborgere skal kunne se Danmark som et helle i verden, hvor de kan bo med deres familie, er heller ikke til diskussion.
Jeg ønsker ikke den diskussion nu, så det var ikke en opfordring til det, men jeg nævner bare nogle områder, som slet, slet ikke er til forhandling.
Og jeg synes, at borgerne har krav på at vide, at det er virkeligheden herinde, fordi politik jo dybest set handler om at bruge sine mandater til at få indflydelse, til at lave ting om, til at forfægte sin politik og prøve at få den igennem.
Det tror jeg også på, det er fuldstændig klart.
Men de siger også begge to, de udmærkede politikere, folketingsmedlemmet og statsministeren, at det selvfølgelig afhænger af den politiske holdning.
Det er også klart.
Men hvorfor skal man bruge alle de ord på at skabe et billede af, at der herinde er et folkestyre med en mindretalsregering, der søger flertal fra sag til sag og på skift giver indflydelse?
Det findes ikke i dag.
Derfor er det jo også morsomt, når statsministeren henviser til, at 80 pct. af forslagene er vedtaget med klare flertal.
Ja, men det er igen et eksempel på form, på kvantitet i stedet for indhold.
Det er alene de 24-25 store love i strukturreformen et eksempel på, hvor der er en stemmeaftale.
Det vil sige, at det er et sted, hvor vi har fået lov til at stemme for mod at få flyttet lidt.
Det er jo ikke store forlig, men der er bredde bagved, og det er udmærket, så langt det kan lade sig gøre.
Derfor vil jeg slutte med at sige, at jeg synes stadig væk, at der var lange passager i statsministerens tale, som jeg glædede mig over, som jeg stadig væk vil have lov til at rose, og hvor jeg vil have lov til at tage ham på ordet, herunder slutningen, for jeg synes, det er vigtigt, at vi holder fast i, at folkestyret i Danmark også handler om at dele sig efter anskuelser, efter holdninger, efter politiske mål og værdier.
Vi er ikke enige, vi er forskellige partier, og vi har forskellige funktioner i folkestyret; der er nogle, der er i regering, der er nogle, der er i opposition, og det skal vi ikke gøre til en grød.
Derfor vil Det Radikale Venstre tage sin funktion meget alvorligt, lige så alvorligt, som statsministeren forhåbentlig tager sin funktion som statsminister.
Det er jeg overbevist om at statsministeren gør.
Men vi tager altså også vores opgave som en reel, åben opposition, som også vil være konstruktiv, fordi vi samtidig vil byde på, hvad det er for en politik, vi selv vil foreslå, alvorligt.
For at statsministeren ikke skal være ked af det, for jeg mener det faktisk positivt, har jeg taget en lille gave med, som jeg giver statsministeren, når jeg får fri her – det er H.C. Andersens eventyr både på dansk og på tyrkisk – for statsministeren skal rejse langt og være væk til besværlige ting og skal derfor have noget at glæde sig over, nemlig rigtige eventyr, ikke bare det, der hedder »Kampen om billedet af virkeligheden«.