Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-04-17:
Det, som jeg på regeringens vegne har tilkendegivet ved delegeretmøderne i de to store kommunale organisationer, gælder naturligvis.
Det er jo et signal om, at denne regering ønsker respekt om de aftaler, der indgås.
Nu ved jeg ikke, om jeg er den eneste, der på det her tidspunkt måske lige står og reflekterer over, om det nu er nyttigt at genoplive en stor debat.
Det er jo givetvis et
tema, vi får lejlighed til måske også at vende tilbage til ved andre og senere lejligheder.
Men det har været magtpåliggende for den nye regering at markere alvor og respekt med hensyn til aftalesystemet, at indgåede aftaler skal overholdes.
Det er det signal, der er sendt på
generalforsamling i henholdsvis Kommunernes Landsforening og Amtsrådsforeningen.
Så er der jo i kølvandet på det en diskussion med i princippet legio muligheder, som forbliver ude i hypoteserne,
nemlig om, at hvis aftaler ikke respekteres, hvordan skal man så i detaljen forholde sig til det
Jeg er helt enig med finansministeren, for det er jo slet ikke nogen diskussion, som det tjener noget videre formål at gå ind i, for det er jo alene hypoteser.
For når der er sendt det markante signal, at denne regering, måske i modsætning til tidligere regeringer, står fast på, at aftaler skal respekteres af begge parter - det vil sige, at opgaver ikke lægges ud, uden at økonomi og værktøjer følger med; de forpligtigelser, kommuner og amter påtager sig også i relation til skattestoppet som en central del af regeringens politik, skal også respekteres - og når der er skabt en enighed om det, er der jo ikke længere noget problem andet end i teorien.
Og vi beskæftiger os ikke med teori, men
med hårde facts.
Må jeg så ikke sige om Farum Kommune, at der jo er en håndfuld kommuner, som er under administration, altså i
den betydning, at de har fået dispensation fra kassekreditreglen mod at iagttage en ganske bestemt performance, som i en række tilfælde også kan knytte sig til nogle ganske bestemte vilkår for skatteprofilen. Derfor går jeg da ud fra, at vi i de forestående forhandlinger, og hvis ikke regeringen bringer det op, kunne jeg forestille mig, at andre ville bringe det op i forhandlingerne, får en diskussion om, hvorvidt kommuner under administration, som altså kan være mødt med ganske særlige krav til deres økonomi - det kan både være på udgiftssiden, altså i relation til hele vækstproblematikken, og det kan være i relation til skattesiden, i relation til hele skattestopproblematikken - måske med fordel kunne indgå enten med en anden vægt i regnestykket eller måske slet ikke indgå i regnestykket.
Det vil jeg gerne markere her.
Så er jeg meget enig i de betragtninger, hr. Aage Frandsen gør sig om begrebet vanskeligt stillede kommuner.
Man kan vel sige to ting om det.
Det forhold, at stadig flere kommuner falder ind under definitionen vanskeligt stillede kommuner og får andel i puljerne,
kunne man måske udlægge som en tilståelsessag i relation til den gamle regerings måde at håndtere det danske kommunestyre på.
Når man efter 8-9 år ved magten er nået dertil, at hen ved halvdelen af landets kommuner modtager særlige tilskud fra særlige puljer, der er målrettede til særligt vanskeligt stillede kommuner, har man jo ligesom markeret, hvortil man har drevet det danske kommunestyre.
Det kunne jo være én måde at betragte det på.
En anden måde at betragte det på, som jo sådan set er den reelle, hvis vi forlader polemikken, er, som jeg også sagde det før, at de udligningsmekanismer, vi har i det generelle, ikke godt nok bygger bro over de forskelle, der er mellem kommunerne, sådan at altså stadig flere kommuner så at sige falder uden for.
Når de generelle fordelingsmekanismer har virket, er der et stadig større antal kommuner, der står tilbage og endnu ikke er i balance i forhold til, hvad rimeligt er.
Det er selvfølgelig en ansporing, som jeg også sagde det før, til at se på det grundlæggende udligningssystem.
I mellemtiden er jeg sådan set meget optaget af - det er også derfor, jeg nævnte det i mit første indlæg, også som genstand for drøftelse i kommuneforhandlingerne - at få set på, om de kriterier, vi lægger til grund for fordeling af puljemidler til de særlig vanskeligt stillede kommuner, er de rigtige.
Jeg er jo ikke i stand til her fra Folketingets talerstol at sige noget mere detaljeret om, hvordan det skal ske.
Men jeg er meget opmærksom på, at de puljemidler skal bruges dér, hvor de generelle mekanismer ikke virker, og at de skal fordeles på en sådan måde, at de gør en reel forskel i de kommuner, der er vanskeligt stillede.
Det siger sig selv, at hvis man er i stand til at minimere modtagerkredsen efter nogle lidt skærpede kriterier, så vil pengene alt andet lige gøre en større forskel i de pågældende kommuner.
Jeg siger bestemt ikke to modsatrettede ting i det samme indlæg.
Jeg har ikke på de to pågældende generalforsamlinger udtrykt mig om decimaler, men sagt: Skattestoppet er omdrejningspunktet i regeringens økonomiske politik.
Det gælder.
Skal det have mening i et så decentraliseret samfund som det danske, må det naturligvis også omfatte landets kommuner og amter; ellers giver det ingen mening.
Det er regeringen magtpåliggende.
Derfor er det et grundvilkår, når vi skal lave økonomiske aftaler med de kommunale organisationer, at skattestoppet respekteres.
Det er også et grundvilkår, at aftaler respekteres.
Hvis det mod forventning sker, at de ikke respekteres, vil regeringen drage de nødvendige konsekvenser af det, herunder denne inddragelse af provenuet, som jeg omtalte på de to respektive generalforsamlinger.
Det er sådan set et præventivt signal.
Hvis den situation måtte opstå alligevel, kan det jo udmøntes på en række forskellige områder.
Det er jo nogle af de spørgsmål, der har været fremme her i dag, og jeg skal ikke problematisere det yderligere.
Det er altså ikke spørgsmålet om, hvorvidt det skal have konsekvens, men spørgsmålet om, hvordan det skal have konsekvens. Det er i relation til, at jeg har hørt finansministeren sige, at det vil være relevant også i en diskussion med de kommunale organisationer naturligvis at vende disse spørgsmål sådan, at der er en ønskelig klarhed hos aftaleparterne om, hvordan man i givet fald skulle agere, men alt sammen jo med det afsæt, at vi ikke skal komme i den situation. Derfor kommer vi heller ikke her i dag spørgsmålet om hvordan nærmere, men derimod spørgsmålet, om regeringen mener, at skattestoppet skal respekteres.
Det har været nødvendigt at sende det signal, for hvis man iagttager de seneste års økonomiaftaler, vil man se, at der har været en glidning, en glidning mellem det aftalte og det indfriede.
Der har været en accept af den glidning, og denne regering har meget klart markeret, at når vi lægger opgaver ud til kommunerne, skal ressourcerne følge med.
Denne gensidige respekt kan jo kun opbygges, hvis den gælder begge veje.