Marianne Jelved (RV), 2005-02-24:
Jeg vil gerne indlede med at kvittere over for de godt 300.000 vælgere, der stemte på Det Radikale Venstre ved valget den 8. februar.
Vi er i Det Radikale Venstre meget glade for den opbakning, som vores politik har fået i en valgkamp, som har været præget af klare holdninger og visioner og anvisninger på, hvordan vi kan nå visionerne.
Men vi kom ikke langt nok, og vi skal derfor beklage, at det ikke lykkedes at skaffe et regeringsskifte.
Vi noterer os, at Venstre og Konservative fortsat bygger deres politik på Dansk Folkeparti, som jo under valgkampen sagde mange ting, bl.a. også stillede forslag om, at Danmark skulle opsige FN's flygtningekonvention, hvis ikke den kan udvandes nok, som der står.
De havde et andet forslag om at ophæve de fælles nordiske aftaler om fri indrejse og bosætning, f.eks. mellem Danmark og Sverige.
Jeg behøver ikke at citere mere eller sige mere.
Alle, der lytter til det her, kan jo tænke deres.
I Det Radikale Venstre har vi lavet en vision, samlet vores ideer i en udgivelse, som vi kalder »Det kreative Danmark«, og som vi bærer med os alle vegne, fordi den faktisk peger på en meget, meget spændende fremtid for Danmark.
Det kreative Danmark er klasseløst.
Det hviler ikke på bestemte uddannelser, bestemte erhverv, bestemte et eller andet.
Nej, tværtimod.
Det kreative Danmark er et meget åbent, frisindet, socialliberalt medlem af det internationale retssamfund.
Det er Danmark, og det er Danmark, når det er bedst.
Det kreative Danmark er et bud på et åbent Danmark i en åben verden med fokus på kreativitet, skaberkraft og sammenhængskraft.
Det Radikale Venstre vil sætte Danmark fri.
Vi vil bygge på klare mål, brede rammer.
Vi vil bygge på tillid og ansvar, på åbenhed, på demokratisk deltagelse, på selvforvaltning og selvstændighed, på kreativitet, dygtighed, frisind, tolerance.
Alt det er med til at skabe dynamik, optimisme og tro på en fremtid.
Vi vil styrke det danske samfund og de danske kræfter, som vi har kendt i mange hundrede år, og som har gjort, at Danmark er et af de rigeste lande i verden.
Det skulle man jo ikke tro, når man hører på debatten om folkeskolen her i Folketinget.
Danmark lever af verden, og det har vi altid gjort i hele Danmarks historie, og Danmark skal være en integreret del af det internationale samfunds netværk og det internationale retssamfund.
Danmark skal tage sit ansvar for at skabe en bedre, mere rimelig, mere retfærdig og bæredygtig verden, og Danmark skal gå foran og være et godt eksempel og vise, hvordan man kan gøre.
Det er det, Danmark skal være kendt for i verden.
Det er jo i virkeligheden ikke nyt, for det er det, Danmark altid har gjort indtil for nogle få år siden, og det er det, der har skabt et rigt samfund, et socialt sammenhængende samfund, der er åbent for verden omkring sig, og Danmark skal tilbage på det spor, men regeringen går en anden vej.
Statsministeren sagde i sin tale her i dag bl.a. følgende: at Danmark skal være et land, der bobler.
Det lyder næsten radikalt.
Men hvad er det egentlig, der sker, og hvordan er det egentlig, regeringen gør det?
Kommunerne lægges i afsindig snærende bånd.
Kommunalreformen bliver et skolestykke i statslig styring og kontrol.
Er det 500 ministerbeføjelser, der er i lovpakken, eller er det firehundrede og et eller andet, eller er det 700?
Hvor mange er det?
Regeringen har brugt hver en krone, der i bedste fald kan blive til rådighed i kommunerne, og det er for hele valgperioden.
Der er givet til alle børnefamilierne.
Men er alle børnefamilierne nu i en situation, hvor de har brug for mere end det, de allerede har?
Hvorfor i alverden har regeringen ikke prioriteret de allerdårligst stillede børnefamilier?
Står der ikke også i statsministerens tale, og hørte vi det ikke selv, at vi skal tage os bedre af de svageste?
Men hvad sker der?
Hver gang bliver der delt ud med glasur over hele kagen.
Regeringen er – og nu finder jeg det mildeste ord, jeg kan – mildt sagt modsigelsesfyldt.
Den siger ét, men den gør noget andet.
Danmark skal være verdens mest konkurrencedygtige samfund.
Ja, det er vi faktisk enige i.
Der siges også, at vi skal tiltrække forskere fra hele verden.
Det er vi også enige i.
Men hvad står der i VK-regeringens vækstredegørelse fra sidste efterår?
Der står, at det, der blokerer for, at disse ting kan ske, er det danske skattesystem og den danske udlændingelov. Det har jeg selv læst, hr. Bertel Haarder, undskyld, hr. undervisningsminister.
Det må jeg måske ikke engang sige her midt i min tale.
Regeringen siger: Rejs ud.
Jeg siger: Men forelsk jer ikke, gift jer ikke, hvis I vil være sikre på at kunne bo i Danmark med jeres familier.
Det skal være fuldstændig klart, at Det Radikale Venstre ikke helmer, før det i Danmark er sådan, som det er i alle andre lande i EU, at statsborgere kan bo i deres eget land med deres familie.
Det er en helt almindelig, banal borgerret, og vi skal have en borgerlig regering, der forhindrer, at dette er en borgerret!
Der står også i regeringsgrundlaget, at der skal være en særlig enhed i Udenrigsministeriet, der først og fremmest skal fokusere på menneskerettigheder ude i verden.
Det var et citat.
Hør, hvor det lyder.
Men verden omkring Danmark har fokus på Danmarks krænkelser af menneskerettigheder og udtaler stærk bekymring for menneskerettighederne i Danmark.
Det er FN, det er Europarådets menneskerettighedskommissær, og det er vores eget Institut for Menneskerettigheder i Danmark.
Det Radikale Venstre vil noget helt andet.
Vi vil have, at Danmark skal være et godt eksempel for alle andre lande, også alle de nye demokratier, som skal leve op til de menneskerettigheder.
Danmark skal gå forrest med sit eksempel, sin generøsitet, sin åbenhed, sin dynamik, sin glæde ved at kunne rumme verden også i Danmark, for verden er i Danmark.
Der skal ikke kunne herske tvivl om, at Danmark lever op til den fælles forståelse af de internationale universelle menneskerettigheder.
Danmark skal snart stemme om forfatningstraktaten, og vi glæder os i Det Radikale Venstre til at gå ud i en god diskussion og i en god kampagne for at få et stort ja til forfatningstraktaten.
Men vi har jo stadig væk vores forbehold.
Regeringen taler om en ny og aktiv europapolitik – det var et citat.
Alligevel undsiger regeringen hele ideen med det europæiske samarbejde ved at skabe en særlig mulighed for et særligt femte forbehold, der skal sikre, at Danmark kan forblive som en ø i Europa uden for de fælles løsninger og uden for de fælles opgaver omkring asyl- og indvandringspolitikken.
Det Radikale Venstre vil, at Danmark tager ansvar og tager medansvar for fællesskabet i EU på lige fod med de andre 24 medlemslande, og Danmark skal endda være et godt eksempel.
Der er mange mål for Danmark.
Men mål i sig selv skaber ikke et samfund.
Kiksefabrikkens mål kan være at blive verdens mest konkurrencedygtige kiksefabrik, og det er jeg sikker på at medarbejderne på kiksefabrikken utrolig gerne vil være med til.
De møder op friske og frejdige om morgenen, og så forventer de, at ledelsen har en arbejdsplan, en arbejdsseddel til hver af dem om, hvad de skal gøre, for at kiksefabrikken kan blive verdens mest konkurrencedygtige kiksefabrik.
Sådan plejer man at gøre, når man sætter sig nogle mål.
Regeringen sætter sig mål, men den anviser ikke, hvad der skal stå på arbejdssedlerne.
Regeringen har ikke anvist en eneste arbejdsseddel, der sandsynliggør, at man kan nå målet om 60.000 flere i beskæftigelse inden 2010.
Det går endda den gale vej med alle de mål.
Og det mest tragiske i den her situation er jo, at hele sammenhængen i den økonomiske politik, i alle planerne og alle visionerne og alle målene for Danmark afhænger af, at den beskæftigelse kan løftes.
Det tør regeringen godt.
Og jeg spekulerer på, om virkeligheden er sådan, at regeringen tror – og så bliver jeg virkelig imponeret, hvis det er tilfældet – at man kan tale beskæftigelsen op.
Det er i hvert fald det eneste middel, vi endnu har mødt.
Der skal være mål og midler, der hænger sammen.
Målet er dygtige børn og unge.
Det er vi enige i.
Vi skal være verdens bedste til læsning og matematik og naturfag.
Ja, Det Radikale Venstre er enig.
Men vi mener også, at vi skal være verdensmestre i sprog.
Vi mener faktisk også, at vi skal være verdensmestre i de praktisk-musiske fag.
Der er jo en grund til, at de fag er sat på skemaet i skolen.
Det er en del af den alsidige udvikling, som vores børn og unge skal have del i.
Vi skal også være verdensmestre i selvstændighed, i samarbejde, verdensmestre i at tage ansvar, også sammen med andre – ja, i det hele taget verdensmestre i at tænke på andre end os selv.
Det sidste er vi faktisk verdensmestre i.
Vi scorer højest.
Og det skal vi altså ikke tabe, selv om vi også gerne vil være de dygtigste.
Det er Danmarks fortrin, det er vores styrkeområde, at vi kan samarbejde, at vi kan tage ansvar, og at vores unge kan arbejde selvstændigt.
Der har vi et kæmpe fortrin sammenlignet med stort set alle andre lande.
Det må vi ikke tabe.
Men målene skaber jo ikke samfundet.
Ja, det er jeg fuldstændig enig i.
Mennesket før systemet, mennesket i centrum.
Det er vi også enige i.
Men hvad er det i virkeligheden, der sker?
Større valgmuligheder for den enkelte borger, siger regeringen.
Jamen hvad er det, der sker?
Det er valgmuligheder imellem nogle standardløsninger.
Det er valgmuligheder mellem en pakke, som er fuldstændig magen til den anden pakke – i hjemmehjælpen.
Det er bare en privatansat eller en offentligt ansat.
Men bureaukrati er det, regler er det, styring er det, standard er det.
Slip dog Danmark fri; slip hjemmehjælpen fri; uddan vores folk, der skal arbejde i den offentlige sektor; vis tillid og ansvar; lad den offentlige sektor blive moderniseret i selvstændigt styrende og selvforvaltende enheder, som selv dokumenterer, hvordan de når de mål, som vi har fastsat ved lov at de skal nå.
Hav dog tillid til, at mennesker gør det bedste, når man forventer noget af dem.
Hold op med den regulering, det bureaukrati, den standardisering.
Ikke nok med at vi skal have obligatoriske test på alle klassetrin, vi skal sandelig også have obligatoriske afgangsprøver, og vi skal også have årlige repræsentative undersøgelser af elevers færdigheder på forskellige klassetrin i udvalgte fag og emner.
Formålet er – og hold jer nu fast alle sammen – at opstille en national standard for, hvad elever på forskellige klassetrin og i forskellige fag rent faktisk har tilegnet sig.
Hvad er det for en skole?
Hvad er det for et kæmpe bureaukrati?
Men det er ikke nok.
Hvor mange flere ansatte giver det?
Aha, det er den måde, beskæftigelsen skal øges på i Danmark.
Men den skole risikerer faktisk at tabe noget af det, vi er fantastisk gode til i Danmark, og som vi skal leve af.
Og det her viser med al tydelighed, at der ikke er tillid, og at der ikke er et ønske om at give ansvar til dem, vi uddanner til at have ansvar.
Det er først nu, regeringen begynder at tale om uddannelse af lærerne.
Det er først nu, man begynder at tale om uddannelse af ledere af skolen.
Det var vores hovedprioritet i Det Radikale Venstre i 2002.
Der blev det fejet af bordet.
Det er ikke nok at øge arbejdsudbuddet; det er bare en del af det.
Vi skal gå på to ben.
Jobbene skal være der; efterspørgslen skal være der.
Det kræver reformer, det kræver reformer, og det kræver reformer.
Det er ikke nok med små, synlige skattelettelser hen over det hele.
Det ændrer ikke ved den kultur og den adfærd, vi har.
Det Radikale Venstre har taget det første skridt for at skabe et andet Danmark, og vi håber, der bliver et hurtigt valg, så vi kan tage det næste skridt og komme videre.
For det går ikke med den regering, vi har.
Jeg håber, at jeg her i løbet af et års tid får tid til at skrive en bog, som jeg vil give titlen »Kampen om billedet af virkeligheden«.
Så vil jeg sætte mig med alle referaterne af folketingstalerne, og jeg vil tage hr. Jens Hald Madsens, hr. Jens Rohdes, statsministerens og alle mulige andres taler om slap udlændingepolitik, slap skolepolitik, slap mig her og slap mig der, og så vil jeg i spalten ved siden af vise, hvad der i virkeligheden skete, for der skete mange ting.
Og når vi fik mange udlændinge til Danmark i 1990'erne, var det bl.a. på grund af borgerkrigen i Eksjugoslavien.
Jeg synes, det er en skandale, at der føres en udlændingepolitik i Danmark af den karakter, som der gør i dag.
Jeg synes, det er en dybt rystende, umenneskelig og skandaløs måde at føre politik på, ikke mindst argumenterne for den.