Svend Auken (S), 2000-02-23:
Som statsministeren lige har understreget det, har det altid været regeringens politik at satse på at få fastsat bestemmelser på det indre markeds område, der i sig selv sikrer et højt beskyttelsesniveau med hensyn til miljø, arbejdsmiljø, sundhed og forbrugerbeskyttelse
, ligesom det var et dansk fingeraftryk, der i sin tid fik indført reglerne på miljøområdet, der sikrer, at man med flertal kan vedtage miljøregler, som giver minimumsbeskyttelse.
Kritikere af EU-samarbejdet har hele tiden advaret os
imod, at det høje danske beskyttelsesniveau kunne blive undermineret, når laveste fællesnævner blev indført i EU's miljøpolitik.
Heldigvis viser erfaringerne imidlertid, at det er lykkedes ikke bare for Danmark, men Danmark sammen med dem, vi kunne kalde de miljøprogressive lande inden for EU,
at trække det europæiske miljøsamarbejde i den rigtige retning inden for indre markeds-området, men jo især inden for den almindelige miljøpolitiks område.
Danmark har været en af drivkræfterne i dette arbejde.
Udviklingen i EU's miljøpolitik synes jeg bekræfter, at politikken har været rigtig.
For regeringen har det primære altid været at ændre på EU's regler, så man sikrer et højt beskyttelsesniveau, idet - som vi jo alle ved - forureningen ingen grænser kender.
I langt, langt de fleste tilfælde er det lykkedes under forhandlingerne i Miljørådet, i Ministerrådet for indre marked og i Landbrugsrådet at sikre et tilfredsstillende højt beskyttelsesniveau.
Kun i tre tilfælde har det været nødvendigt for Danmark at bruge miljøgarantien, siden den blev indført i midten af 1980'erne.
Dette bekræfter, at miljøgarantien er og bør være en undtagelsesbestemmelse eller en nødbremse, som jeg har kaldt den.
Man kunne også sige, at den i mange tilfælde nærmest er en nederlagsbestemmelse, en bestemmelse, som skal kunne bruges, når man har tabt slaget om at nå et tilstrækkelig højt beskyttelsesniveau i EU's fælles bestemmelser.
Som sådan er den til gengæld meget, meget nyttig og virkningsfuld og er, som statsministeren understregede det, blevet kraftigt forbedret i Amsterdamtraktaten.
Det er derfor overraskende, at Enhedslisten bliver ved
Jeg er enig med hr. Keld Albrechtsen i, at selve ordet er fejlagtigt.
Det var et propagandafif i 1986 at bruge udtrykket miljøgaranti.
Det skulle selvfølgelig have heddet miljøklausulen i indre marked-reglerne, men nu er miljøgaranti altså blevet den folkelige betegnelse.
Men når jeg ikke forstår det, så er det, fordi det er, som om det for hr. Keld Albrechtsen nærmest er blevet sådan, at miljøgarantien er det centrale i EU's miljøpolitik, og at den fælles kamp med miljøprogressive grønne organisationer, faglige organisationer, boligforeninger, græsrødder over hele Europa - og det er vores stærke forbundsfæller - er noget, der kommer i anden række.
Det er, som om hr. Keld Albrechtsen foretrækker at sidde tilbage og sige: Ja, lad hele Europa brænde, bare vi har vores egen lille miljøgaranti; der kan vi sikre vores egne regler i Brabrand og det øvrige Danmark.
Jeg respekterer hr. Albrechtsens ret til at have den opfattelse, men den svarer altså ikke til mine holdninger og min internationale baggrund, og den svarer slet ikke til, hvad de internationale miljøorganisationer og grønne bevægelser har af holdninger.
Jeg synes ikke, vi har haft held på alle områder til at sikre det højst mulige beskyttelsesniveau, men i forhold til, at et kvalificeret flertal af lande skal blive enige om noget og der ofte står betydelige økonomiske interesser på spil, så synes jeg faktisk, at vi er kommet ganske langt.
Jeg har sagt, at miljøgarantien er en undtagelsesbestemmelse.
Det gør det imidlertid ikke til et ligegyldigt spørgsmål, om vi har en god undtagelsesbestemmelse eller vi har en mindre god undtagelsesbestemmelse.
Under Amsterdamtraktaten satsede Danmark meget hårdt på at gøre miljøgarantien eller undtagelsesbestemmelsen eller miljøklausulen - vi kan kalde den, hvad vi vil - til et bedre redskab, også fordi vi måtte forudse, at et udvidet EU med mange flere medlemslande og stadig større viden på miljøområdet kunne gøre det muligt at have en sådan fleksibel undtagelsesbestemmelse med alle de begrænsninger - hvilket
selvfølgelig er i vores interesse - mod misbrug, der er på området. Det lykkedes at komme igennem med en række præciseringer af miljøgarantien, og det har vi løbende orienteret Folketinget om, sådan at man fuldt ud kender regeringens vurdering af det, der blev vedtaget i Amsterdam.
Jeg mener, at der er tale om en forbedring, en klar forbedring, og jeg har faktisk ikke mødt nogen, som virkelig har indsigt i og har arbejdet med disse områder, der ikke mener, at der faktisk skete en forbedring i Amsterdam.
Det må være vanskeligt at anfægte, at det er en forbedring, at der ikke længere kan sættes spørgsmålstegn ved, om miljøgarantien kan anvendes til at indføre nye nationale regler og ikke blot til at opretholde eksisterende regler, et forhold, der også vil få stigende betydning, efterhånden som det indre marked gennemreguleres og der bliver færre og færre eksisterende regler.
Det må være en klar fordel, at miljøgarantien ikke kun omfatter rådsretsakter, men også kommissionsretsakter. Endelig mener jeg, det må være vanskeligt at anfægte, at det er en forbedring, som statsministeren også understregede, at der nu er angivet tidsfrister for Kommissionens ret eller pligt til at reagere på et lands ønske om at anvende miljøgarantien.
Alt i alt mener jeg, at vi har fået en bedre miljøgaranti.
Regeringen har ikke søgt at tegne et glansbillede af miljøgarantien.
Vi har nøgternt redegjort for, på hvilke punkter vi mener den er forbedret i forhold til den tidligere, og samtidig har vi sagt, at der med den nye traktat og dens bestemmelser om bæredygtig udvikling og integration af miljø i sektorpolitikker er skabt et grundlag
for bedre miljø i Europa.
Nu er det op til det afgørende, nemlig den politiske vilje og den politiske styrke, de progressive kræfter, som jeg håber hr. Albrechtsen henregner sig til, i medlemsstaterne og i EU's institutioner at udmønte det nye grundlag i reelle fremskridt for miljøet i Europa.
Det er den reelle udfordring, vi står over for i den kommende tid, og som vi allerede har taget fat på med Cardiffprocessen om integration af miljø i de enkelte sagområder, der behandles i de forskellige råd under EU med oplægget til Fællesskabets 6. miljøhandlingsprogram, og med den bæredygtighedsstrategi, vi har besluttet EU skal fremlægge på topmødet Rio plus 10 i 2002. I det lys er det måske lidt ejendommeligt, at vi skal blive ved med at bruge så mange kræfter på denne undtagelsesbestemmelse.
Så derfor skal hr. Albrechtsen ikke misforstå mig, når jeg mener, at han faktisk har sat kikkerten for sit svagtseende øje i denne situation i stedet for at se med det friske, klare øje, han også har på miljøets område her.
Forhandling