runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Aage Frandsen (SF), 1999-04-29:
Regeringen fremhæver gang på gang, at det er regeringens målsætning, at 95 pct. af en ungdomsårgang skal have en ungdomsuddannelse, og at der skal gøres en særlig indsats i det hele taget, for at også kortuddannede kan få uddannelse.
Det er en målsætning, som det er svært at være uenig i, tværtimod er vi enige i den, men efter vores opfattelse er det så i modstrid med denne målsætning, at man i forbindelse med finansloven for 1999 gennemfører foranstaltninger, som indebærer, at produktionsskoler er nødt til at nedskære med ca. 15 pct., at daghøjskoler nedskærer med godt og vel en tredjedel, og at der er mange mennesker, der afvises, når de anmoder om at komme på et AMU-center.
Det gælder først og fremmest bistandsklienter og flygtninge.
Og derfor er der en modstrid mellem disse flotte målsætninger og så den faktiske virkelighed.
Efter vores opfattelse er der her tale om problemer, som vi er nødt til at forholde os til på både kort og lang sigt: På kort sigt er det i forhold til finanslovforliget, og det gælder i det her år.
Det drejer sig om, at skoler er nødt til at drosle ned.
I første omgang er der grænser for, hvor meget der sker her i foråret, fordi her kører man videre ud fra de forudsætninger, de regnede med de havde.
Men til efteråret er det klart, at man er nødt til at skære ganske meget ned på både produktionsskoler og daghøjskoler.
Det samme vil være tilfældet og er allerede i et vist omfang tilfældet for AMU-centre.
Men problemet er der også på lang sigt, og det er selvfølgelig det, der er det mest centrale, for når man skal forelægge noget og tage højde for noget på længere sigt, så nytter det jo ikke noget at gøre det i december måned.
Så er det noget, man må gøre i god tid inden næste år.
Efter vores opfattelse ligger problemerne i, at man ikke har langsigtede mål, og efter vores opfattelse drejer det sig for det første om, hvordan de uddannelsesuvante og de kortuddannede kan få de uddannelsestilbud, som de har forudsætninger for, har behov for og ønsker.
Det tredje er, hvordan man sikrer, at ressourcerne, som er ganske mange inden for de her områder, anvendes mest hensigtsmæssigt.
Det er baggrunden for, at vi har ønsket forespørgslen, og det er ud fra en betragtning om, at nok er ulykken sket i 1999, og den burde der rettes op på, men det er jo langt værre, hvis man fortsætter ulykken i år 2000 og fremover.
Besvarelse
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-04-29:
Jeg vil egentlig gerne være lidt mere direkte end hr. Aage Frandsen.
Som jeg husker det, foreslog man konkret daghøjskolerne nedlagt.
Har man stadig væk planer om det i Det Konservative Folkeparti?
Det kunne jo være rart at vide.
Og så var det jo sådan, at hr. Brian Mikkelsen jo egentlig mere eller mindre tog hul på en kommende VEU-reform og pegede på en lang række punkter, der var behov for.
Dem skal jeg da ikke anfægte på nuværende tidspunkt, men der var
en ting, som jeg synes det kunne være interessant at høre fra hr. Brian Mikkelsens mund: Hvordan og hvorledes står det til med arbejdsgiverne og deres forpligtelser set i forhold til en kommende VEU-reform?
Har De Konservative noget syn på det?
Er det sådan, at vi skal lave en VEU-reform, hvor man siger, at alt skal serveres på et sølvfad for arbejdsgiverne, eller er det sådan, at man i Det Konservative Folkeparti også tænker ind i en sådan reform, at arbejdsgiverne skal forpligtes?
Brian Mikkelsen (KF), 1999-04-29:
Jeg vil godt sige til hr. Aage Frandsen, at alle mennesker kan jo blive klogere. Jeg kan i hvert fald blive meget klogere.
Det må jeg jo selv erkende.
Og med hensyn til daghøjskolerne må jeg sige, at den konservative opfattelse har ændret sig. Ved at snakke med folk, undersøge tingene - det er jo altid vigtigt -
er vi nået til den erkendelse, at daghøjskolerne for en meget stor dels vedkommende udfylder et godt formål, men at de store produktionsfabrikker, hvortil vi regner i hvert fald de skoler, som har over 100-125 elever, ikke opfylder formålet, at det skulle være det nære miljø, som gav eleverne på daghøjskolen den nødvendige ballast, altså at man samler op. Det samme med produktionsskolerne, som jo samler nogle unge op, som ikke har nogen som helst andre muligheder så at sige, og dem har vi for øvrigt hele tiden været positive over for.
Det var som svar på hr. Aage Frandsens spørgsmål.
Til hr. Poul Erik Dyrlund - det var delvis også svar på det.
Jamen jeg tog hul på reformen her, fordi jeg syntes, det var lidt formålsløst at diskutere oplægget fra SF her omkring nedskæringer.
Altså det har vi jo drøftet og været igennem
nogle gange, og vi har også fastlagt, hvad vi mener, i forbindelse med finanslovforhandlingerne og står ved det, selvfølgelig, fordi det var nødvendigt.
Men det kunne man godt udmønte på en bedre måde, og det er jo det, vi diskuterer hele tiden.
Det havde vi nogle store diskussioner om, da man skulle udmønte den finanslovaftale, vi lavede nu her.
Med hensyn til VEU-reformen, jamen så er det jo tydeliggjort både af Socialforskningsinstituttet og af DTI, at der er kolossale ressourceproblemer i systemet i det krydsfelt, der ligger mellem Arbejdsministeriet og Undervisningsministeriet, i det krydsfelt, der ligger mellem AMU-uddannelser, tekniske uddannelser, daghøjskoler og voksenuddannelsescentre.
Og det er det, vi vil tage fat på ved at lave én lov og lade det høre under ét ministerium.
Det bliver selvfølgelig en spændende diskussion, og den glæder vi os afsindigt meget til.
Aage Frandsen (SF), 1999-04-29:
Jeg er da helt enig med hr. Brian Mikkelsen i, at det er vigtigt at se fremad, og når vi tog udgangspunkt i, hvordan det var og er, så er det ikke med henblik på alene at interessere sig for det, men for fremtiden.
Så vil jeg godt spørge hr. Brian Mikkelsen, om det er rigtigt forstået, at Det Konservative Folkeparti eller i hvert fald hr. Brian Mikkelsen ikke er særlig begejstret for den del af finanslovaftalen, som indebar, at man lavede kvoter i stedet for kvalitetsstyring, og at man ikke gjorde noget ved, at der var nogle skoler, der var blevet - for at bruge hr. Brian Mikkelsens eget udtryk - uddannelsesfabrikker.
Det vil sige, at hr. Brian Mikkelsen i virkeligheden er meget ked af det, der kom ud af det, nemlig en kvoteordning med planøkonomisk tænkning, og så en, skal vi sige, tilskyndelse til, at i virkeligheden er det en præmiering af de store skoler.
Carsten Hansen (S), 1999-04-29:
Også jeg vil gerne kvittere for, at De Konservative er blevet klogere.
Men det, der fik mig på talerstolen, var egentlig hr. Brian Mikkelsens ord om de store uddannelsesfabrikker, produktionsfabrikker.
Det er jo et spørgsmål, vil jeg sige til hr. Brian Mikkelsen, om vi skal lovgive for, hvor store
de skal være.
Var det det, der lå i det?
Eller er det det indholdsmæssige, vi skal fastsætte?
Det vil altså sige, at det er herfra, vi skal sige, at man skal ligge på 125.
Eller hvad mener hr. Brian Mikkelsen med det? Så kan jeg spørge hr. Brian Mikkelsen, om hr. Brian Mikkelsen er klar over, at den væsentligste stigning på daghøjskolerne faktisk ikke kommer fra de store skoler, men andre steder fra.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-04-29:
Der er jo fremskridt at spore hos hr. Brian Mikkelsen om det dér med daghøjskolerne.
Det er der da grund til at glæde sig over.
Nu er det blevet til sådan både-og og her-og-der.
Men jeg hørte jo, at hr. Brian Mikkelsen gjorde sig til talsmand for, at man ikke kunne lide de store skoler.
Det skal jeg ikke gøre, al den stund at jeg ikke har forstand på, om det er bedst at have store eller små skoler.
Men når jeg lytter til skoleverdenen, så har den faktisk en opfattelse af, at de her skoler skal have en vis størrelse og endda en rimelig god størrelse, for at man kan skabe det rigtige pædagogiske miljø.
Men jeg kan jo høre, at hr. Mikkelsen gør sig til dommer over eksperterne i den her sag; det kan også godt være, at hr. Brian Mikkelsen har mere forstand på det, end eksperterne har.
Så er der jo det dér med ressourceproblemerne i forhold til VEU-reformen osv.
Jamen der kan jeg ikke hverken sige for eller imod til hr. Brian Mikkelsen.
Men er hr. Brian Mikkelsen ikke enig med mig i, at hvis vi skal udnytte ressourcerne optimalt, så skal vi have et medspil fra arbejdsgiverne?
Det gled hr. Brian Mikkelsen let og elegant hen over i sin besvarelse før, for det var faktisk det centrale spørgsmål mit tidligere indlæg.
Og mit spørgsmål til hr. Brian Mikkelsen: Tænker De Konservative arbejdsgiverne ind i en rolle i en kommende VEU-reform?
Kan vi få et klart og tydeligt svar på det?
Brian Mikkelsen (KF), 1999-04-29:
Således udfordret fra det tunge socialdemokratiske bagland tager jeg handsken op i diskussionen om daghøjskolerne.
Vi havde en diskussion om daghøjskolerne.
Den kan hr. Carsten Hansen jo sikkert også huske.
Nu skal man jo ikke referere fra drøftelser, som man har omkring et forligsbord, men da jeg blev udfordret her fra Folketingets talerstol, vil jeg godt repetere, hvad den konservative holdning er til det punkt. Når der nu skal sættes en grænse for de 9.800 årselever, som vi er enige om - det er et forlig, som vi står fuldstændig bag - så mente vi og mener stadig væk, at konstruktionen, hvorefter man skulle gøre det, skulle være anderledes.
Vi syntes, at det ramte de små skoler, der havde det miljø, som alt andet lige jo levede op til intentionen bag daghøjskolerne, unødigt hårdt.
Det skulle være et
højskolemiljø.
Man skulle være tæt på hinanden.
Det skulle ikke være det her, som jeg kalder uddannelsesfabrikker. Så vi mener fra konservativ side, at der skal være en maksimumgrænse for, hvor mange elever der skal være på en skole.
Vi mener, det var på den måde, man ville tilgodese daghøjskolerne bedst, fik den bedste kvalitet ud af det og også fik udnyttet ressourcerne på den bedst mulige måde.
Så jo, det er en konservativ holdning.
Nu har vi så lavet en aftale, og den står vi selvfølgelig ved, men det er altså, hvad vi mener.
Sådan er politik jo også.
Det er jo det muliges kunst.
Med hensyn til hr. Aage Frandsens spørgsmål om kvoter i stedet for kvalitetsstyring: Jeg synes da, det er en rimelig diskussion at tage, om man kunne gå ind på det substantielle, det fundamentale, i, hvad daghøjskolerne laver, i stedet for at lave nogle numeriske kvoter, men det kræver så en helt anden diskussion, som vi må tage.
Til hr. Poul Erik Dyrlund vil jeg sige: Selvfølgelig skal arbejdsgiverne involveres i finansieringen af VEU-systemet og også i den måde, det skal konstrueres på.
Vi kan bare konstatere, både hvad vi selv mener, og hvad i hvert fald de fleste eksperter mener, nemlig at der er uoverskuelige bureaukratiske problemer, at man ikke får styr nok på ressourcerne, at de ikke bliver udnyttet godt nok, og at der ikke er en kobling de forskellige uddannelser imellem.
Det skal vi have gjort op med og have gjort noget ved.
Det er vores udgangspunkt for de drøftelser, der sandsynligvis skal være om det i løbet af nogle måneder.
Mogens Andreasen (DF), 1999-04-29:
Jeg vil først sige, at vi i Dansk Folkeparti er tilfreds med de opstramninger, der er foretaget på undervisningsområdet.
Men der er dog en række områder, hvor vi ikke mener, at opstramningen er vidtgående nok, specielt inden for oplysningsforbundene og VUC-centrene, hvor kursustilbudene er alt for mange.
Det har tidligere været diskuteret i Uddannelsesudvalget, og jeg vil gerne bede undervisningsministeren sætte fokus på disse områder, sådan at vi også kan få rettet nogle af de ting.
Man kunne måske slå nogle af de områder sammen, så vi var fri for, at der var så stor diskussion om undervisningsstederne på de områder, der ligger i fritidsloven og i undervisningssektoren.
Det er, synes jeg, mærkeligt, at man ikke for længe siden har været opmærksom på, at der er et stort ressourcespild inden for de områder, og jeg kan da sige, at problemet jo også ligger ude i amterne og i kommunerne, hvor man har besvær med at få det til at fungere økonomisk.
Jeg kunne godt tænke mig, at vi inden så forfærdelig længe fik undervisningsministeren til at sætte fokus på de områder, så vi fik en rationalisering.
Jeg vil godt sige om arbejdsministerens indlæg
heroppefra, at jeg synes, at spørgsmålet til det, der ligger på bordet nu med aktiveringsloven og uddannelse på AMU-centrene, hvor arbejdsministeren understregede en stor stigning i kursustimer, så er, om de kursustimer er målrettet imod det, de skal målrettes imod, nemlig arbejdsmarkedet.
Vi havde et samråd med ministeren i går, hvor jeg stillede en række spørgsmål til ministeren, og jeg er da meget spændt på at se, når ministeren kommer med en rapport for den udvikling, der er inden for AF, AMU-centrene og arbejdsmarkedsrådene, om der virkelig er sket noget på det aktiveringsområde, der er vedtaget under tredje fase af arbejdsmarkedsindsatsen.
Jeg tror, at den skepsis, som jeg er i besiddelse af, er velbegrundet og berettiget, og at arbejdsformidlingen og arbejdsmarkedsrådene ikke løser opgaven tilfredsstillende, men at de i høj grad spilder en masse arbejdstid og en masse penge på de kurser.
Samtidig må vi konstatere, at der på nogle områder også er tale om, at man har konkurrenceforvridende undervisning på AMU-centrene.
Det har jeg tidligere spurgt ministeren om, og det blev afvist, at der findes sådan nogle konkurrenceforvridende kurser.
Jeg har ikke tillid til, at det ikke foregår, fordi AMU-centrene stort set selv tilrettelægger planerne.
Vi har været positive over for loven om aktiv arbejdsmarkedspolitik, og det er vi stadig væk, men vi vil meget gerne se rapporten fra ministeren for at se, hvor langt vi er kommet på det område, hvilke tiltag der er gjort for at stramme arbejdsformidlingen op, og hvilke tiltag der er gjort for at stramme arbejdsmarkedsrådenes arbejde op.
Aage Frandsen (SF), 1999-04-29:
Hr. Brian Mikkelsen refererede til Det Konservative Folkepartis finanslovudspil.
Det giver mig så anledning til at spørge, om det er det, der i dag er grundlaget for Det Konservative Folkepartis synspunkter omkring voksen- og efteruddannelse.
Var der ikke noget med, at daghøjskolerne sådan set i Det Konservative Folkepartis tænkning i en periode var nedlagt? Derfor vil jeg godt spørge: Er den del af det væk, eller er den ikke?
Det var, fordi hr. Brian Mikkelsen selv refererede til et udspil, som vel ikke længere er gældende hundrede procent for Det Konservative Folkepartis politik, og at Det Konservative Folkeparti gjorde netop det, som er klogt: at lytte og så overvinde sig selv og erkende, at man er blevet klogere.
Mener fru Susanne Clemensen ikke, at hvis det viser sig, at behovet er større, er man også nødt til at se på, om det er, fordi behovet reelt er større og ikke bare sige, det er et tal, det her 9.800?
Er man ikke nødt til at tænke på det
Skal man hele tiden tænke på et økonomital og alene styre efter det?
Det andet spørgsmål er: Hvordan kan det være, hvis nu det skulle forholde sig sådan, som jeg også mener, ministeriet oprindelig har argumenteret for, nemlig at det antal, der er på produktionsskolerne, svarer til det, som det altid har været for dem under 25, når der i dag er ventelister på produktionsskoler?
De afviser.
De er nødt til at sige til unge mennesker: I kan ikke komme ind, og det er, fordi det ikke passer, at reduktionen svarer til, at man bare fjerner dem over 25.
Reduktionen er større.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-04-29:
På hele området »udgifter til fremme af beskæftigelsen« er der sket en eksplosion de sidste 6 år.
I 1992 blev der brugt 12,4 mia. på hele området.
Der var 318.000 ledige, det vil sige 39.000 kr. pr. person.
I 1998 blev der brugt på samme område 15,5 mia., og da var der 190.000 ledige.
Det vil sige, at der blev brugt 82.000 kr. pr. ledig på hele området, så der er ikke blevet skåret ned; nej, der er sket en eksplosion.
Nu er der ved finanslovaftalen sidste år blevet holdt lidt igen, men meget lidt igen.
Der skal holdes mere igen på det her område, ikke for at straffe de mennesker, der har brug for kursus eller efteruddannelse, nej, vi skal have hele området gjort mere målrettet for de mennesker.
Som det er i dag, får vi jo masser af eksempler på, at mennesker har været på forskellige kurser til ingen verdens nytte.
Der er også mange eksempler på, at især de 55-60-årige føler det som en straf, at man, hvad skal man sige, får ordre på at gå fra det ene kursus til det andet og mange gange til ingen nytte. Så jeg er glad for det samråd, vi havde med arbejdsministeren i går, hvor han var inde på og han lovede, at hele området skulle evalueres i løbet af året.
Nej, skal vi have noget ud af de kurser og efteruddannelser for de sidste mennesker, som ikke har fået arbejde, og det skal vi, så skal det gøres meget mere målrettet.
Jeg forestiller mig, at man ude i de forskellige områder inddrager de lokale arbejdsgivere og arbejdstagere mere i arbejdet.
Med arbejdet mener jeg, at man på de forskellige kurser indbød en arbejdsgiver og en arbejdsleder for den virksomhed, der har relation til det kursus, til måske at holde foredrag på disse kurser og komme med råd og vejledning.
De kan jo ikke være bestemmende, som lovgivningen er nu, men det kunne jo starte op med, at de kom med råd og vejledning.
Det er jeg sikker på kunne hjælpe meget, og vi kunne få noget ud af alle de kurser, der er, og få noget ud af alle de ressourcer, der bruges på området.
I Fremskridtspartiet er vores holdning helt klar.
Hele det her kursus- og efteruddannelsessystem skulle overlades til arbejdstager- og arbejdsgiverorganisationerne.
Vi er overbeviste om, at det er en opgave, det offentlige ikke magter. Så ved jeg godt, jeg vil få spørgsmålet: Skal de så betale, arbejdsgiverne og arbejdstagerne? Ja, det kunne de godt efter vores mening, men så kunne vi jo bruge de 15,5 mia. kr. til at sætte deres skatter ned.
De har jo ikke penge til at betale det i dag på grund af den høje skat, de betaler, men kunne man finde en fordeling af de her midler - det gælder både arbejdstager og arbejdsgiver, at de vil få de her midler, der er omtalt, i skattelettelser - og de mennesker så stod for de her uddannelser, efteruddannelser, kurser, så er jeg sikker på, der ville ske noget mere dynamisk, og de mennesker ville få noget ud af det.
Tove Videbæk (KRF), 1999-04-29:
I en periode med stor arbejdsløshed i vort land var der brug
for en meget stor kapacitet og mange pladser på produktionsskoler, daghøjskoler og AMU-centrene.
Kurser på de førnævnte skoler har udfyldt et behov og har hjulpet både unge og knap så unge uddannelsesuvante eller kort uddannede med at komme videre med deres liv og komme ud på arbejdsmarkedet.
Skolerne har gjort en god og virkelig prisværdig indsats.
Men nu, hvor arbejdsledigheden er faldet, mener vi, at det helt naturlige og konsekvente må være at skære ned på pladser på disse kurser, og det er så det, der er blevet gjort via finansloven for 1999. En nedskæring vil naturligvis altid gøre ondt, og det har denne nedskæring jo så absolut også gjort.
Men samtidig med dette arbejder vi jo her i Folketinget på højtryk med en reform på ungdomsuddannelses- og erhvervsuddannelsesområdet, og dette arbejde mener jeg at vi bør være helt færdige med, før der kan tages hul på og fremlægges planer om, hvordan de skal arbejde sammen og indgå i forbindelse med hinanden. Herunder kan jeg tilføje, at den totale vejledningsindsats over for unge bør forbedres og professionaliseres, så eleverne i langt højere grad er i stand til at vælge mellem de mange muligheder og tilbud, der er for uddannelse og/eller job. Også i Kristeligt Folkeparti beklager vi - ligesom andre har gjort - den korte tid, der var til behandling af finanslovens forslag på dette område.
Det er ikke optimalt, at så vigtige love og forslag skal behandles i sene nattetimer og uden den nødvendige tid til undersøgelser, men det er der vist generelt enighed om.
Produktionsskoler, daghøjskoler, AMU-centre, folkeoplysning, ungdomsuddannelse, videreuddannelse, efteruddannelse osv. er et enormt vigtigt område, og der bruges milliarder af kroner her.
Vi skal og må sikre, at de økonomiske ressourcer anvendes så hensigtsmæssigt som muligt her.
Derfor trænger vi naturligvis til et overblik, en plan eller måske endda en reform på området.
Men vi må være færdige og have lagt sidste hånd på igangværende reformer, inden der bliver taget fat på nye. SF og Enhedslisten har taget et godt initiativ med denne forespørgselsdebat, og forslaget til vedtagelse er meget sympatisk, men da vi er midt i arbejdet med diverse reformer, som tangerer disse områder, kan Kristeligt Folkeparti ikke støtte forslaget.
Margrethe Vestager (RV), 1999-04-29:
Jeg tror, det er helt afgørende, at der er en fælles forpligtelse for at skaffe den nødvendige rummelighed, for at de ikke til stadighed må sikres opfindelse af nye særlige tilbud, men at vi rent faktisk sørger for, at vores ordinære systemer også har plads til den her gruppe af unge.
Derudover selvfølgelig også en kvittering for interessen
for VEU-reformarbejdet
Der er jo kommet flere forskellige og også meget interessante bud i forhold til de linjer, som jo især vil blive lagt i efterårets forhandlinger.
Jeg tror, det bliver et meget interessant forhandlingsforløb, og jeg glæder mig meget til at vende tilbage til det.
I forhold til det, som jeg sagde indledningsvis, og det, som arbejdsministeren sagde indledningsvis, finder vi ikke, at der er grundlag for at vedtage det fremsatte forslag til vedtagelse, da det i hvert fald er vores indtryk, at vi langt hen ad vejen arbejder for en fælles målsætning.
Hans Peter Baadsgaard (S), 1999-04-29:
Hr. Aage Frandsen bebrejdede mig og andre, at vi ikke kan overvinde os selv.
Og det, vi skal overvinde os selv til, er altså at give hr. Aage Frandsen ret i, at vi er ved at nedlægge daghøjskoler og produktionsskoler, at vi ikke synes, at de fortsat skal spille en rolle i uddannelsessystemet, og at 9.800 årselever det ene sted og 5.300 det andet sted slet ikke er noget, der kan tyde på, at vi også er optaget af produktionsskoler og daghøjskolers ageren i den forbindelse her.
Det skal ikke stå upåtalt.
Jeg vil advare hr. Aage Frandsen, som udtalte, at han var meget bekymret for, at skoleformen bliver ladt i stikken.
Man kan også blive så bekymret, at det kan blive kronisk, og det er farligt.
Men der er jo ingen grund til bekymring, når så mange partier her i Folketinget har demonstreret ved at fastsætte en kvote, som jeg i hvert fald ikke har hørt hr. Aage Frandsen modbevise nogenlunde skulle kunne dække behovet.
Der er heller ikke grundlag for hr. Aage Frandsens bekymring, når der afsættes så mange midler, som der faktisk bliver afsat.
Vi ligger faktisk på et højere niveau i dag, end vi gjorde for 2-3 år siden, trods det at arbejdsløsheden er gået drastisk ned.
Vi ligger på et højere niveau på produktionsskolen, end vi gjorde for nogle år siden, trods det at vi i dag får 83 pct. af en ungdomsårgang igennem den ungdomsuddannelse imod for 10 år siden kun 72 pct. Jeg synes, det er utidigt, og det er farligt for helbredet, hvis man går rundt og er bekymret, når det er unødigt.
Vi står bag det her, og vi mener det alvorligt, at disse skoler skal agere, som de hidtil har gjort, og de skal yde den indsats, men at hr. Aage Frandsen vil have dem til at være åbne for alle, må vi jo nok indrømme at vi ikke kan leve op til.
Susanne Clemensen (CD), 1999-04-29:
Til hr. Aage Frandsen vil jeg sige: Det her er selvfølgelig altid en afvejning af, dels at vi skal bevare de her tilbud til de uddannelsesuvante unge og voksne, men også
at vi er nødt til at se på de økonomiske hensyn
Der har jeg tidligere i min tale netop sagt, at jeg mener, at den nylig vedtagne erhvervsuddannelsesreform, styrkelsen af 10. klasse og de andre tiltag, der er sat i gang, netop kan være med til at opfange den her gruppe.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-04-29:
Ja, vi fik jo, som jeg var lidt inde på før, et budskab eller i hvert fald et politisk signal.
For det, fru Else Winther Andersen stod her og sagde, er jo det, alle vi andre også siger.
Og det er der jo reelt ikke noget nyt i.
Så det var altså nok lidt overdrevet det dér med historieskrivningen.