Kaj Ikast (KF), 1999-11-02:
Jeg vil gerne sige til samarbejdsministeren, at hun i hvert fald ikke er fyldt med pral.
Når jeg læser denne rapport og efter at have siddet i præsidiet det sidste år, synes jeg faktisk, der er sket meget mere.
Det skal det måske heller ikke, men så kan det jo komme frem i debatten i den kommende uge oppe i Stockholm.
Men jeg takker for rapporten.
Jeg synes, den er meget positiv, men den er i hvert fald ikke overdrevet. Jeg vil gerne starte med det sidste.
Det er vel en af de største dage i Nordisk Råds historie, det, der skete i sidste uge i Berlin med åbningen af en fælles ambassade.
Jeg er enig med Berlins overborgmester, som kalder den »Europas port til Norden«.
Det kan vi vel ikke formulere ret meget bedre.
Jeg synes, det er et meget stort skridt, ministrene i fællesskab har været med til at tage, og som er støttet af de forskellige parlamenter, at vi får denne ambassade i Berlin med dens betydning for den øvrige del af verden.
Jeg vil gerne sige som en af dem, der var med til indvielsen, at jeg vil håbe, vi kan lave det i andre verdensdele på samme måde og markere det nordiske sammenhold på en så flot og så elegant måde.
Nu tænker jeg ikke alene på den danske ambassades placering.
Den er jo meget flot dernede også i forhold til de andre.
Det behøver den ikke altid at være, men det er tanken i det hele; det sammenspil, som de fem lande viser over for den øvrige del af verden, har jo virkelig bragt det nordiske samarbejde på alles læber, og jeg tror, jeg kan sige, der var vel de første 30 eller 40 nyhedsbureauer i Europa, der havde det som hovedhistorie.
Og det skal vi nok glæde os over. Men der er også andre ting, synes jeg, i det nordiske samarbejde, vi kan glæde os over.
For netop i den udvikling, der er foregået de sidste år - jeg tænker ikke mindst på det udenrigspolitiske og det forsvarspolitiske samarbejde inden for sikkerheden i Europa - har vi jo nok fået bevis for, at det nordiske har været det bærende element i det arktiske samarbejde, i samarbejdet med Rusland og med Baltikum.
Områder, som er sårbare, områder, som er følelsesladede, og er svære for storstaterne at forhandle med på samme måde.
Jeg synes, at en del af de konferencer, vi har haft, har givet et fantastisk udbytte, og jeg synes, at vi kan være stolte af, at Norden har båret sin del af det fredsbevarende arbejde mod Øst, og det sammenspil med Baltikum, med Sankt Petersborg, med Kaliningrad, med Murmansk-området, som har været på tale, har jo netop været et skridt i den rigtige retning og har været med til at holde Rusland tilbage som aggressor. Jeg vil også gerne trække Øresundsforbindelsen frem,
ikke som bro betragtet, men området som en metropol i Skandinavien i sammenspillet mellem Lund, Malmø, København og Roskilde, det fjerdestørste uddannelsescenter på højt niveau, der findes i verden.
Nr. 1 er London, nr. 2 er Paris, nr. 3 er Moskva, og nr. 4 er Øresundsområdet.
Det er ikke noget, vi normalt går og tænker på, men det vil jo give et enormt sammenspil i Skandinavien, at vi har en metropol på størrelse med Berlin.
Det vil give en ændring i samspillet, javel, men jeg tror, Norden får glæde af det, og jeg tror også, den øvrige del af verden får glæde af, at der er en metropol i Skandinavien, der kan trække de erhvervsmæssige interesser til området.
Men også sprogligt vil det være et knudepunkt, som folk kan forstå. Jeg synes, at det arbejde, der er gjort i Østersørådet, og hele det arbejde, som også ministrene har gjort i Østersøområdet, har været fantastisk.
Jeg synes, arbejdet med Polens overgang til NATO og hele det besøg, vi havde med Præsidiet i Polen, den nordiske dimensions diskussioner, har haft en meget positiv effekt i samarbejdet, som vi roligt kan fortsætte med, og jeg ser faktisk hen til, at man under det danske formandskab kan fortsætte med det.
Jeg vil også gerne trække en ting frem, som ingen, hverken fru Dorte Bennedsen eller hr. Svend Erik Hovmand, beskæftigede sig særlig meget med.
Jeg er enig i det kulturelle og mange andre ting, der blev sagt af de to ordførere, men jeg vil trække nogle ganske enkelte ting frem.
Jeg synes, de fredsbevarende øvelser, der holdes med FN-styrker i de forskellige lande, er et stort spring.
Det kan vi være meget stolte af, at vi har fået gennemført.
At vi inden for Ministerrådet har kunnet holde det sammenspil med hensyn til udtagelse af observatører til Kosovo er beundringsværdigt, at man kan stille de samme krav
og kan samarbejde nogenlunde på samme sprog og dermed være en værdig repræsentant både over for FN og NATO og andre enheder, at vi står sammen og kan præstere og jo er de lande, der her i verden har den største ekspertise med de fredsbevarende operationer. Vi må jo sige, de nordiske lande har været med siden Koreakrigen, siden hele udviklingen i Afrika, i Mellemøsten og nu i det baltiske område, således at den største erfaring jo findes i de fire lande: Finland, Sverige, Norge og Danmark inden for FN's fredsbevarende missioner.
At denne store ekspertise ikke går til spilde, er jeg den udvikling, der har været i Ministerrådet, meget taknemmelig for.
Jeg vil gerne sige, at Det Konservative Folkeparti ser frem til det danske formandskab med stor optimisme.
Jeg mener, at Nordisk Råd har udført et betydeligt bedre arbejde, end det fremgår af aviserne.
Jeg synes, den danske presse svigter Det Nordiske Råds samarbejde.
Men resultaterne synes jeg har været eventyrlig store, og de har ikke mindst haft udspring fra det danske område.