runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-01:
Jamen ministeren er jo dybt polemisk og ikke saglig, når ministeren siger: Hvordan kan kronen være stærk og euroen svag - sådan som der er nogen her, inklusive mig, der påstår - når de hænger sammen som ærtehalm og følger hinanden sekund for sekund?
Ministeren kender jo godt svaret: De hænger ikke sammen som ærtehalm, og de følger ikke hinanden sekund for sekund.
Ministeren sidder formentlig ovre ved sin pult med den samme statistik fra Nationalbanken, som jeg har her, og som viser, at kronekursen er blevet markant styrket efter nejet i forhold til euroen.
Det vil sige, at kronen ikke er faldet lige så meget som euroen, for der er et spillerum på 2,25 pct. til hver side, og den udnytter man i øjeblikket, fordi kronen er så stærk.
Det er svaret på det, og det ved ministeren godt - eller ved
ministeren ikke det?
Og så må jeg stille det spørgsmål, om ikke det er sådan, at når vi nu har fået det nej, så er det klart, at der på lang sigt er en risiko for en valutakrise, og vil Den Europæiske Centralbank hjælpe os?
Marianne Jelved (RV), 2000-11-01:
Så skal jeg prøve at gøre det meget kort.
Der er jo stadig væk en renteforskel, og det betyder jo også, at de investorer, der køber danske værdipapirer, får en højere forrentning af det, end hvis man investerer i euro-området.
Vi har et rentespænd.
Kronen er så stærk.
Kronen har skiftet position i forhold til euroen fra før folkeafstemningen og til efter, hvor Nationalbanken hævede renten dagen efter tidligt om morgenen med en halv pct. Vi har gjort alt, hvad vi kunne for, at kronen kan være stabil og ligge i et fast spor over for euroen, og det vil vi fortsat gøre.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jan Trøjborg (S), 2000-11-01:
Som jeg allerede nævnte for hr. Peter Skaarup i den mundtlige spørgetid sidste uge, er selve formålet med Danmarks overgangsbistand til de palæstinensiske selvstyreområder at bidrage til den sociale og økonomiske udvikling og derigennem skabe grundlag for varig fred i regionen.
Jeg skal gøre opmærksom på, at det palæstinensiske selvstyreområde vel dækker et areal svarende til Nordjyllands Amt.
Langt størstedelen af de herboende palæstinensere stammer ikke fra disse områder, men fra Libanon, Jordan, Syrien samt oprindelig fra Israel, hvorfra et stort antal palæstinensere flygtede under krigene i 1948 og 1967.
Det er derfor ikke rimeligt at koble diskussionen om tilbagetagelse af palæstinensere sammen med de palæstinensiske selvstyreområder. Også på et andet punkt bygger hr. Peter Skaarup sit spørgsmål på forkerte antagelser.
På den ene side tales der om palæstinensiske flygtninge, på den anden side om afviste somaliske asylansøgere.
Der er tale om to forskellige grupper, som får forskellig behandling.
Med hensyn til den danske støtte til somaliere har den aldrig været betinget eller afhængig af antallet af somaliere, der rejser tilbage til Somalia fra Danmark.
En sådan sammenhæng - eller handel med mennesker - ville være uacceptabel.
Regeringen handler ikke med somaliere, men forsøger i Somalia at bistå et af verdens fattigste lande og fattigste folk.
Peter Skaarup (DF), 2000-11-01:
Et af ønskerne fra palæstinensiske flygtninge i Danmark er - uanset om de så oprindelig kommer fra Jordan eller Syrien eller Libanon - at få deres eget land.
Derfor står de herude på Christiansborg Slotsplads og demonstrerer, fordi de føler, at Israel er en aggressor i området.
Derfor vil de have deres eget land.
Så siger vi: Jamen skulle vi så ikke gøre noget over for Palæstina, hvor vi siger til Arafat, at til gengæld for at få den bistand, så må du altså også sørge for, at de mennesker, vi har her i landet, kan finde en plads i dit samfund.
Det burde dog være en meget rimelig sammenhæng.
Ministeren sagde, at hr. Peter Skaarup bruger et link mellem udviklingsbistand og tilbagevenden af herboende flygtninge, som er en usmagelig sammenhæng.
Men det er altså nøjagtig den sammenhæng, regeringen også har brugt tidligere.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-01:
Jeg kunne egentlig godt tænke mig, at ministeren kom med en lidt klarere tilrettevisning over for Dansk Folkeparti, for jeg synes faktisk, det er et aldeles usmageligt synspunkt, som Dansk Folkeparti lægger frem.
Jeg håber, at ministeren - det vil jeg godt spørge om - er enig med Enhedslisten i det grundlæggende synspunkt, at forudsætningen for, at flygtninge kan vende tilbage til Palæstina først og helt afgørende må være, at vi får Israel til at standse sin krig mod den palæstinensiske befolkning, således at der kan blive fred i området. Jeg går ud fra, at regeringen er enig i, at det er betingelsen for overhovedet at kunne diskutere muligheden for, at nogen kan komme tilbage.
Man rejser vel ikke frivilligt tilbage for at lade sig slå ihjel af den israelske besættelsesmagt.
Det er det grundlæggende problem i området.
Det håber jeg ministeren er enig i, og lad os så slippe for den, synes jeg, meget usympatiske kampagne, som føres fra Dansk Folkepartis side.
Marianne Jelved (RV), 2000-11-01:
Til hr. Frank Dahlgaard
: Det, der er vigtigt at holde fast i, og som er den afgørende forskel - som det er blevet sagt utallige gange før den 28. september - er, at selv om vi har en valutaaftale med Den Europæiske Centralbank og eurolandene, ERM II, og selv om vi fører fastkurspolitik, giver det ingen garanti for, at den danske krone ikke på et eller andet tidspunkt, hvis der bliver en finansiel krise, bliver udsat for uhensigtsmæssige spekulationer, resultater, dønninger. Det er en af de afgørende forskelle mellem at være udenfor og være indenfor.
Derfor har vi en større sikkerhed
for at imødegå det, når vi alligevel fører fastkurspolitik.
Må jeg sige til hr. Keld Albrechtsen, at det, jeg har sagt fra denne plads, kan man jo slå op og se efter; så enkelt er det.
Det er der ingen grund til at vi står og skændes om.
Derudover kan man slå op i alle de svar, der er givet, og for at gøre det kort kan man jo også se, hvad andre uden for centraladministrationen vurderede omkring et muligt rentespænd.
Jeg nævner så vismændenes meget berømte rapport, hvor de jo tog som udgangspunkt en renteforskel mellem et ja og et nej i størrelsesordenen 0,5 pct. og lavede deres modelberegninger ud fra det.
Så det er jo ikke et tal, der er grebet ud af den blå luft.
Og som jeg sagde tidligere i dag, er vi nødt til at se, hvordan det ser ud fremover.
Men jeg noterer mig også, at hr. Keld Albrechtsen mener, at kronen er meget stærk, og at euroen er svag, og det er for mig stadig væk et stort spørgsmål, hvordan kronen kan være stærk, hvis euroen er svag, når de to hænger sammen som ærtehalm op og ned.
Til allersidst til hr. Thulesen Dahl: Jeg har vist svaret på rentespørgsmålet én gang til, men ellers gør jeg det gerne næste onsdag.
Jan Trøjborg (S), 2000-11-01:
Jeg kan ikke rigtig forstå hr. Keld Albrechtsens spørgsmål og efterlysning af en klarere tilbagevisning af Dansk Folkepartis politik på området.
Jeg synes, at det meget klart fremgik af svaret, og også af det svar, jeg gav sidste onsdag.
Men jeg vil gerne sige, at den politik, som vi skal føre, naturligvis er en politik, der imødegår, at folk bliver tvunget til at blive flygtninge.
Derfor skal vi fortsætte vores politik med støtte til selvstyreområderne, og vi skal fortsætte vores politik med støtte til Somalia.
Jeg vil snart forelægge et nyt aktstykke om Somalia for Folketingets Finansudvalg.
Det er en klog politik også at søge aftaler med lande om tilbagetagelse af afviste asylansøgere.
Ingen tvivl om det.
Men det er også klogt at føre en politik, der er med til at forhindre, at der bliver tale om flygtninge fra lande, der er i en ugunstig situation.
Det er noget helt andet end den sammenkædning, som hr. Skaarup gør gældende.
Dette link mellem penge og mennesker er regeringen imod.
Vi er imod den form for menneskehandel.
Der vil jeg gerne sige til hr. Peter Skaarup: Det er altså en forkert antagelse - nu er det gentaget anden onsdag i træk - at der skulle være nogen problemer med tilbagetagelse i forbindelse med de palæstinensiske selvstyremyndigheder.
Der er ingen problemer.
Det er vigtigt at få understreget, at de palæstinensere, der opholder sig her i landet, opholder sig lovligt her i landet.
Jeg synes, det er et usympatisk link, hr. Peter Skaarup tænker sig, og det vil jeg gerne gentage for tredje eller fjerde gang.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-01:
Jeg må jo give ministeren den anerkendelse, at hun i hvert fald ikke løber væk fra forsvaret for en vanskelig sag.
Det må man sige.
Det, der gør det nødvendigt at stille et yderligere spørgsmål, var ministerens påstand om, at regeringen ikke førte skræmmekampagne.
Har ministeren glemt, at regeringen var ude med trusler mod befolkningen om tab af 20 mia. kr., om arbejdspladser, der ville forsvinde, om renter, der ville stige, og jeg ved ikke hvad?
Kataloget var sådan set ganske langt.
Det bekymrer mig lidt, hvis ministeren har glemt, hvad det egentlig var regeringen gik og sagde under kampagnen.
Det tror jeg naturligvis heller ikke ministeren har, men så synes jeg ikke, det er passende, at ministeren nu forsøger at lade, som om det ikke fandt sted.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-01:
Ministeren siger, at der er løbet 50 mia. kr. ud af valutakassen i perioden op til folkeafstemningen, og det er jo rigtigt.
Det er vist et halvt eller et helt år forud for folkeafstemningen
Er det ikke i virkeligheden meget tilfredsstillende og fornemt, hvad der i øjeblikket sker med kapitalstrømmen i Danmark?
»Vil ministeren fortsat betegne euroen som »en fantastisk succes«?«
Skriftlig begrundelse
Euroens kurs når stadig nye bundrekorder på de internationale valutamarkeder.
Euroens kursfald i forhold til japanske yen er endnu større.
Euroen er også faldet mærkbart i forhold til engelske pund, svenske og norske kroner og de fleste øvrige valutaer i verden.
Euroens kursfald har medvirket til at øge inflationen, således at prisstigningerne nu i euroområdet er større, end de er i Danmark. Mens ministeren og den danske regering - i hvert fald indtil for et par måneder siden - betegnede euroen som »en fantastisk succes«, ser man anderledes på sagen ude i den store verden - herunder også i Den Europæiske Centralbank, ECB.
Således bad ECB den 22. september den amerikanske, den engelske og den japanske centralbank om hjælp.
Man bad disse centralbanker foretage store støtteopkøb af euro med det formål at få eurokursen trukket op.
Aktionen lykkedes dog kun delvis, og i dag er eurokursen atter sunket ned på nye bundrekorder.
en lille uforsigtig bemærkning omkring andre centralbankers eventuelle støtte af euroen, og denne bemærkning fik så euroen til at falde til det nye bundniveau.
En valuta, som ikke tåler de mindste bemærkninger fra en centralbankchef, er selvsagt en valuta, som befinder sig i grundlæggende vanskeligheder.
Det er mildt sagt ikke en valuta, som nogen nationaløkonom vil betegne som »en fantastisk succes«.
Stadig flere økonomer siger nu åbent, at euroen næppe kommer op fra dybet, før der i eurolandene er gennemført reformer og harmoniseringer på arbejdsmarkeds-, social- og skatteområdet.
Med andre ord, før Den Økonomiske og Monetære Union er suppleret med en egentlig politisk union.
Problemet synes at være, at der bag euroen står 11 - snart 12 - forskellige lande med vidt forskellige økonomiske systemer - lande, som stadig har en vis national handlefrihed i behold.
Bag en stærk og troværdig valuta må der imidlertid kun stå ét land.
Det er euroområdet imidlertid ikke - endnu.
For knap et år siden sagde økonomiministeren her i denne sal, at euroen er en fantastisk succes - ikke en succes, ikke noget, der er godt, men en fantastisk succes.
Den røg ned på bundkurs, og nu ligger den og flaprer dér og bliver påvirket af små udtalelser, som måske er lidt uheldige, fra centralbankchefen.
Det er åbenlyst for alle økonomer, også i Den Europæiske Centralbank, at euroen og europrojektet er i dyb krise.
Og det er baggrunden for spørgsmålet her: Vil ministeren korrigere sin tidligere opfattelse af euroen som værende en fantastisk succes?
Marianne Jelved (RV), 2000-11-01:
Nej, det vil jeg ikke.
Så enkelt kan der svares.
Og jeg vil også gerne forklare, hvorfor jeg stadig væk synes, at euroen er en fantastisk succes.
Hr. Frank Dahlgaard ved godt, og jeg har sagt det, jeg ved ikke hvor mange gange fra denne plads onsdag efter onsdag, at succeskriteriet for euroen er ikke dollarkursen og eurokursen i forhold til hinanden.
Og hr. Frank Dahlgaard har hørt mig sige det mange, mange gange.
Succeskriteriet er, at euroen kan bidrage til at skabe stabilitet i euroområdet og i EU.
Det er derfor, vi har fastkurspolitik, det er derfor, kronen er hægtet til euroen, for at sikre stabil prisudvikling og undgå høj inflation.
Det kan euroen, og det gør euroen, og det er en fantastisk succes.
Derudover så bidrager euroen til at skabe et helt og udelt Europa, et solidarisk og socialt ansvarligt Europa, hvor alle landene afgiver noget af deres suverænitet for at skabe det bedst tænkelige grundlag for høj beskæftigelse, bæredygtig udvikling og bedre sociale vilkår i hele Europa.
Det synes jeg er et mirakel, og det er fantastisk, at det kan lade sig gøre.
Derfor synes jeg, vi skal tage hatten af for de lande, der er med til at skabe et bedre Europa.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-01:
Jeg bemærkede jo, at ministeren havde et stille smil om munden, og det synes jeg er sympatisk.
Vil ministeren ikke bekræfte her i Folketingssalen, at lige siden euroen blev sat i søen for snart to år siden, er prisstigningstakten, inflationen vokset og vokset i euroområdet, således at den er tredoblet?
Fra at være en prisstigningstakt i begyndelsen af 1999 på 0,8 pct., er man nu oppe på 2,8 pct., de sidste 12 måneder på 2,8 pct.s prisstigning i euroområdet.
Dette er mere end prisstigningstakten i samme periode i Danmark, som er 2,7 pct.
Der er større inflation i euroområdet end i Danmark.
Er det udtryk for en fantastisk succes, altså andet end for den danske økonomi?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-01:
Ja, man kunne godt fornemme, hvor svært det er for ministeren, at det er lidt hårdt sådan at skulle tage hatten af for de andre befolkninger og de andre lande, men ikke kunne gøre det på vegne af den danske befolkning.
Det er hårdt for ministeren.
Men sådan er kendsgerningerne jo gudskelov efter nejet den 28. september.
Men jeg vil spørge ministeren, som jo fokuserer meget på det her med prisstabiliteten, om det ikke er rigtigt, som også hr. Frank Dahlgaard gør gældende, at der jo er den situation, at euroen er faldende, at der jo reelt sker markedsbestemte devalueringer, og at det jo på lang sigt ikke skaber stabilitet, men det modsatte.
Derfor må jeg spørge ministeren, om ikke der også for ministeren er et eller andet punkt, hvis euroen bliver ved med at falde, hvor selv ministeren må erkende, at nu er der ikke tale om, at euroen bidrager til stabilitet, men tværtimod vil komme til at bidrage til ustabilitet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-01:
Det synes jeg i hvert fald selv er ganske fantastisk.
Jeg vil spørge ministeren, om hun har kendskab til andre, om der er nogen finans- eller økonomiministre i EU, herunder inde i euroområdet, som betegner projektet i dag som en fantastisk succes, hvis man oversætter korrekt.
Jeg tror det ikke.
Jeg har ikke hørt om det.
Så jeg mener, at ministeren står ganske alene.
Og tænk, hvis der var en politiker i dette Folketing, der kunne sige: Jeg tog fejl, eller: Det så ud til at være en fantastisk succes; nu er det bare sådan en rimelig og måskesucces.
Så var det troværdigt.
Det andet spørgsmål: Euroen og dens succes skal måles på stabilitet, det vil sige prisstabilitet.
Priserne må ikke stige for meget.
Og man har sat en langvarig grænse på, højst 2 pct.s prisstigninger.
Nu stiger priserne med en hastighed
Dermed bryder man sine egne regler.
Er det ikke korrekt?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-01:
Ministeren forholdt sig ikke til det, jeg spurgte om, nemlig at hvis euroen vedbliver med at falde, så er det på lang sigt
bestemt ikke af det gode og ikke noget, der skaber stabilitet.
Nu er den så røget under 0,9, og nu er den på vej ned mod 0,8.
Kan ministeren ikke erkende, at på lang sigt er det ikke særligt holdbart for euroen at ligge og rasle på det niveau, den har?
Og hvis den vedbliver med at falde, må så ikke selv ministeren anerkende, at så har euroen et gevaldigt problem, i stedet for at betegne euroen som en fantastisk succes, og at det faktisk er et problem for stabiliteten på lang sigt, at man reelt devaluerer, altså at markedsbestemte devalueringer, som gør valutaen mindre værd, på lang sigt skaber ustabilitet og ikke stabilitet?
Marianne Jelved (RV), 2000-11-01:
Jeg er faktisk uenig med de to spørgere, også fagligt uenig.
Så det er ikke engang et spørgsmål om at være politisk eller polemisk.
Jeg er dybt uenig.
Og det er forkert, det, der bliver sagt.
Lad os tage et eksempel.
Da den anden oliekrise kom i slutningen af 1970'erne, i begyndelsen af 1980'erne, steg oliepriserne, så vidt jeg husker det, i størrelsesordenen 111 pct. Vi havde enorm inflation som følge af det.
Under denne oliekrise, som vi godt kan kalde det, selv om vi ikke bruger det i medierne, er oliepriserne på meget kort tid steget over 200 pct.
Taler vi om oliekrise i dag?
Har vi en tocifret inflation?
, fordi Europa og eurolandene via den økonomiske samordning, via den bedre økonomiske politik, ubalancerne, der er ude, euroen, der er skabt, har langt bedre muligheder for at håndtere den slags kriser, end vi havde før. Det er bare ærgerligt, at modstanderne af det projekt ikke vil anerkende værdien af den langt bedre økonomiske udvikling, der er i Europa.
Og det er rigtig synd for det europæiske folk, hvis ikke de kan se det, fordi der bliver talt om alt mulig andet.
Og det var et fælles svar til de to spørgere.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-01:
Jeg er glad for, at ministeren sagtens forstod mit spørgsmål før og svarede på det.
Nu vil jeg gerne spørge ministeren, for vi kan jo alle stå og efterrationalisere godt og grundigt, om det trods alt ikke er rigtigt, at vi kan få ministerens erkendelse af, at det ikke er blevet sådan, at investorerne har vendt Danmark ryggen efter det danske nej.
En af de påstande, der kom, var jo, at et dansk nej ville medføre, at investorerne ville vende sig væk fra Danmark, fordi man ønskede at søge hen til de lande, der var med i euroen, og når man nu uigenkaldeligt fik at vide, at Danmark ikke ville være med i euroen, fordi sådan måtte man forstå et dansk nej den 28. september 2000, så ville investorerne vende sig væk fra Danmark.
Det er fuldstændig rigtigt, at jeg tidligere i flere henseender har rost ministeren.
Det vil jeg også benytte flere lejligheder til fra nu af, det kan jeg love ministeren - eller det kan jeg bekymre ministeren med - men ministeren skal jo heller ikke gøre sig bedre, end hun er, og nu lade som om, at der slet ikke kom økonomiske trusselsbilleder fra regeringen og fra økonomiministeren i kampagnen op til den 28. september.
Derfor synes jeg, at det ville være på sin plads at få svaret i forhold til den måde, vi kan se investorerne agerer på efter nejet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-01:
Ministeren siger, det er forkert, hvad der bliver sagt, og det er altså et fælles svar.
Er det forkert, at prisstigningstakten de sidste 12 måneder nu er oppe 2,8 pct. i euroområdet?
Og det er altså mere end i Danmark.
Hvad er så den danske krone og den danske økonomi?
Er det en superfantastisk succes?
Er det forkert, eller er det rigtigt, som der står i »The Economist« og i statistikkerne, at samtlige 11 eurolande og snart også det tolvte, Grækenland, har inflationstakter over de fastsatte 2,0 pct., og at man nu erkender - det står i den sidste månedsrapport fra Den Europæiske Centralbank - at inflationstakterne forbliver nok et godt stykke tid over 2 pct.?
Er det forkert, og er det forkert, at den faldende eurokurs giver dyrere import og dermed importerer inflation, sådan at man kom ind i en ond cirkel? Er det alt sammen forkert?
»Kan ministeren bekræfte, at udenlandsk kapital siden det danske nej til euroen er strømmet ind i Nationalbankens valutakasse med et tocifret milliardbeløb?«
Skriftlig begrundelse
Den seneste opgørelse fra Danmarks Nationalbank viser, at den danske krone befinder sig i en særdeles stærk position over for euroen.
Samtidig skriver aviserne om en stærk udenlandsk interesse for at købe danske aktier og obligationer.
Jyllands-Posten skriver således den 25. oktober 2000, at opkøbene fra udlandet af danske værdipapirer har presset kronekursen op, og at »kronen nu står på det stærkeste niveau over for euroen siden indgangen til 2000«.
Samtidig har den store udenlandske interesse for danske aktier drevet aktiekurserne op på rekordniveau og presset den danske rente nedad.
Kontorchef i BG-Bank Flemming Nielsen siger ifølge Jyllands-Posten den 25. oktober, at »det er vores vurdering, at der er kommet 15 mia. kr. i valutareserven alene indtil videre i oktober, og det er mere, end der røg ud før euroafstemningen«.
Dengang var regeringens budskab, at et nej til euroen ville være en meget alvorlig sag for dansk økonomi og erhvervsliv, og at der måtte ventes en klar negativ reaktion på børsen i tilfælde af et nej til euroen.
Det er et spørgsmål, som knytter sig til den fantastiske succes, som kronen og dansk økonomi har.
Og spørgsmålet drejer sig om, om ministeren kan bekræfte, at den udenlandske kapital og pengene vælter ind over de danske grænser og i løbet af den sidste måned har fyldt Nationalbankens valutakasse op med i hvert fald et tocifret milliardbeløb.
Marianne Jelved (RV), 2000-11-01:
Jeg kan hverken be- eller afkræfte, at der skulle være tilflydt et tocifret milliardbeløb til Nationalbankens valutabeholdning efter nejet den 28. september.
Først i morgen, den 2. november kl. 16.00, offentliggøres der tal fra Nationalbankens køb og salg af valuta i oktober måned.
Jeg kan derimod oplyse, at faldet i valutareserven i løbet af i år forud for afstemningen den 28. september var ca. 50 mia. kr. - altså et fald på ca. 50 mia. kr.
Der er så en del, der efterfølgende tyder på, at en del valuta er strømmet tilbage i valutareserven, men langt fra svarende til de 50 mia. kr. Men det, vi ser, er jo en begyndende normalisering i forhold til situationen før den 28. september.
Og i øvrigt har jeg jo stået og forudsagt, hvilket mønster jeg så som det mest sandsynlige efter en folkeafstemning, der ville give et nej, så der er ikke noget egentlig overraskende i det.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-01:
Vi må jo så vente et godt døgns tid, før vi har de faktiske tal fra Nationalbanken.
Men ministeren må vel medgive, at alt tyder på, at det er en meget kraftig valutaindstrømning, der er sket den sidste måned.
Kronen er blevet presset op, obligationskurserne er steget, renten er faldet, rentespændet er jo nede på 0,3 pct. over for det tyske.
Det er jo omtrent det laveste, det nogen sinde har været, er det ikke korrekt? Og aktiekurserne er presset op i et omfang, som især når man ser dem i forhold til andre landes aktiekurser er helt utrolig.
Det er vel alt sammen udtryk for, at der må være en meget kraftig kapitaltilstrømning.
Det er vel også derfor, at Nationalbanken i to omgange har sænket sin rente for at prøve at bremse det forhold, at vi snart vader i pengesedler til anklerne. Er det ikke rigtigt, at det klart peger i retning af den meget store kapitalindstrømning?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-01:
Jeg tager bare lige ordet for at anerkende en udtalelse, økonomiministeren kom med for et øjeblik siden, nemlig at det, der sker nu, er begyndende normalisering af situationen, så vi altså vender tilbage til den måde, tingene var på før folkeafstemningen.
Vi ville stå i en helt ny situation, hvor ulykkerne ville rasle ned over Danmark i en takt, vi stort set aldrig havde set.
Derfor synes jeg da, at det er bemærkelsesværdigt og det er anerkendelsesværdigt, at ministeren gør rede for, at det, der i virkeligheden sker nu, er præcis det, vi forudsagde, nemlig at der sker en normalisering, og at tingene herefterfølgende vil være, som de også var forud.
Og det betyder bl.a., at rentespændet, som f.eks. hr. Frank Dahlgaard lige har sagt, i forhold til Tyskland nu er helt nede på 0,32 pct.