Tove Videbæk (KD), 2004-04-16:
Det er et meget sympatisk forslag, der her behandles, og Kristendemokraterne vil i hvert fald gerne være med til at grundlægge gode madvaner i barndommen, til at forbedre børns ernæringstilstand og til at forbedre indlæringen hos folkeskolens elever
, men metoderne til at indføre det kan jo være rigtig mange, og den, der er nævnt i forslaget, er vi ikke helt enige i.
Hun har fundet ud af, at den aldersgruppe er blevet
1,5 kg tungere i de sidste 4 år, at 20 pct. færre end for 20 år siden vurderer, at deres helbred er godt, at der er mange daglige symptomer, og at lægemiddelforbruget er steget kraftigt.
Børnene er federe, mere syge, mindre glade, mere pillespisende, mindre frugtspisende, mere fysisk passive, og alle advarselslamper blinker i Pernille Dues undersøgelse.
Så det er klart, at der skal gøres noget, og det er vi helt enige med forslagsstillerne i, men hvad er det, der skal gøres? Man kunne f.eks. begynde med at tage slik- og sodavandsautomaterne væk fra skolerne og daginstitutionerne.
Det var da en begyndelse.
Man kunne også gøre mere ud af undervisningen i sund mad og sund levevis både i skoler og daginstitutioner.
Man kan også opfordre til oprettelse af sunde mad- og frugtsalg på alle skoler og hyggelige spisesteder, og derudover kunne man jo også opfordre kommunerne til at bruge de muligheder, de allerede har, for at lave madordninger i skoler og daginstitutioner.
Men det er altså ikke kun i skoler og daginstitutioner, der skal gøres noget, for professor Bente Klarlund Pedersen fra Rigshospitalet siger, at fedme og inaktivitet hænger sammen, og at det er inaktiviteten, der gør os syge.
Hun siger også, at børn har 40 pct. færre gåture og dobbelt så mange bilture som i 1978, og det kan hverken skole eller daginstitution gøre noget ved.
På 5 år er de 10-15-åriges daglige tid foran fjernsynet vokset med 1 time, og det kan skolen og daginstitutionen heller ikke gøre noget ved.
En amerikansk undersøgelse viser, at 60 pct. af fedmeforekomsten hos de 10-15-årige skyldes et stort tv-forbrug.
Børnelægen Vibeke Manniche siger, at hvis man gerne vil have et tykt barn, der er trist og ensomt, så vil hun anbefale tv på værelset.
Hun siger endvidere, at vi transporterer vores børn passivt med indkøbsvogne, med klapvogne og biler, vi fordærver dem med slik og cola og chips, og vi frarøver dem deres søvn og giver dem tv på værelset i stedet for samvær med familien.
Så børnelægen siger kort og godt og barsk, vil jeg sige, at børnene lever et fedende liv, de spiser for meget sukker og fedt, de bevæger sig for lidt, de er ramt af kollektiv dovenskab, og de bruger for megen tid foran tv og computer.
Vi må simpelt hen tage fat i alle de her områder.
Det kan ikke nytte, at vi bare siger, at vi vil ud af problemet, og så giver vi børnene gratis mad i skolen.
Vi må tage fat på alle områder, nogle af dem i skoler og daginstitutioner og nogle af dem hjemme hos os selv, men jeg tror ikke, at vi løser problemerne alene ved at give gratis mad i skolen. Derved fratager vi forældrene ansvaret, og dermed kan de jo så ufortrødent fortsætte med den usunde mad den største del af døgnet, med inaktiviteten og tv-kiggeriet.
Hvis der er madordninger i skolerne, hvad vi absolut ønsker og støtter, vil vi bare have, at forældrene selv skal være med til at betale for det, ligesom de vil skulle betale for den madpakke, de kunne eller ville have givet barnet med i skole, men hvis forældrene ikke har råd, skal de selvfølgelig have mulighed for, at børnene kan få maden alligevel.
Vi ved, at sund mad betyder utrolig meget for både velvære og for psyke, for, hvad man kan lære at forstå, hvad man kan yde, for helbred osv., men lige så meget betyder altså motion, og derfor skal der tages initiativer.
Jeg kunne egentlig godt have lyst til at få en oversigt over, hvor vidt man faktisk er med de initiativer, der allerede er taget, og hvilke initiativer der er på vej for at rette op på det her område, som er så livsvigtigt for vores børn og deres fremtid og faktisk landets fremtid.
Men det er jo noget, vi kan arbejde med under udvalgsarbejdet.
Vi synes, at forslaget er utrolig sympatisk, men metoden kan vi ikke lige støtte.