Ole Stavad (S), 1997-11-04:
Den internationalisering, som vi har oplevet - og som vi er midt i -
er for mange af os en udfordring og en meget spændende udfordring.
Og her kommer - tror jeg - det nordiske samarbejde ind for en masse mennesker
Hvis jeg skal prøve at analysere, hvilke fælles værdier man kan stille op for det nordiske samarbejde, ja, så er det en velfærd, som omfatter alle mennesker i vore nordiske lande.
Det er miljø på et bæredygtigt grundlag, det er nærdemokrati og et foreningsliv, der er præget af en kolossal mangfoldighed, det er velfungerende arbejdsmarkeder med parterne som ansvarlige hovedaktører, det er forbrugerrettigheder og forbrugerbeskyttelse, og det er kulturtilbud, som omfatter hele befolkningen: børn, unge, voksne, ældre og både i bredden og i dybden.
Vi har altså noget at bidrage med fra det nordiske samarbejde til det større internationale samarbejde.
Det er et godt afsæt i en lang række sammenhænge, hvad enten vi taler EU, FN, OSCE, Europarådet eller andre internationale fora.
Vi har noget, som vi i fællesskab kan tage med som et fælles udgangspunkt.
Men vi skal måske også passe på, at vi ikke tager det for meget som en selvfølge.
Jeg vil faktisk tage det udgangspunkt, at i en række sammenhænge er den største trussel imod det nordiske samarbejde, at for mange opfatter det så meget som en selvfølge, at mens vi sidder og ser på selvfølgeligheden i det nordiske samarbejde, så er der ting, der smuldrer imellem fingrene på os.
Jeg mener, vi er nået et ganske pænt stykke vej i de strukturændringer i Nordisk Råds regi, som blev påbegyndt for omkring 3 år siden.
Som en konsekvens af, at Norden kun spiller den afgørende rolle, som vi ønsker, hvis vi ser den i et internationalt perspektiv, har vi omstruktureret, så at
Jeg glæder mig også over, at ministeren i sin redegørelse omtaler de strukturovervejelser, der er på ministerrådssiden.
Her mener jeg faktisk, at der er ganske lang vej igen, inden vi får tingene til at fungere tilstrækkelig godt.
Hvis jeg skulle give anbefalinger om den retning, man bør lade sine overvejelser gå i, ja, så er det først og fremmest at prøve at skabe et langt mere forpligtende samarbejde for den enkelte minister.
Vi ser for mange rapporter i Nordisk Råd, som jeg nægter at tro på at nogen minister nogen sinde har stiftet bekendtskab med, inden det er afleveret til os.
Og her er min indgang, at hvis det er sådan, at vi skal få det nordiske samarbejde til at blive tilstrækkelig forpligtende, så må en minister kunne komme til skade med det, man afleverer til parlamentarikerne i Nordisk Råd. Og derfor skal jeg komme med en stærk opfordring til den danske samordningsminister, som jeg glæder mig meget over har det ægte, ærlige nordiske engagement, et engagement, som er anerkendt af alle parlamentarikere i alle vore nordiske lande, og som vi derfor sætter umådelig stor pris på, men som vi derfor også har meget store forventninger til: Hvis det er sådan, at de ændringer, der skal komme på ministerrådssiden, skal lykkes, så tror jeg, at den, der skal være spydspids i det samarbejde, er den danske samordningsminister.
Det var en tillidserklæring, som også betyder, at vi har meget store forventninger.
Når vi ser ud over det nordiske landskab, ja, så må vi konstatere, at de seneste år ikke har været tilfredsstillende på budgetsiden.
Som det også fremgår af redegørelsen, er det først og fremmest vore svenske venner, der har stillet krav om budgetreduktioner.
Jeg håber, at vi er ovre den periode, hvor man vil stille ultimative krav i den retning.
Vi kan med de to i nordisk sammenhæng nye EU-lande Sverige og Finland konstatere, at vi har fået en meget vigtig fælles platform, og jeg mener endda, at vi også har lov til at konstatere, at en række af de resultater, der blev nået i Amsterdam i juni måned, næppe havde fået det indhold, hvis ikke vi havde haft tre nordiske lande siddende omkring bordet.
Og det siger jeg på trods af, at vi i det forløb, der førte frem til Amsterdamaftalen i juni, kunne konstatere, at der var situationer, hvor samklangen mellem de tre nordiske lande i EU ikke var så god, som man kunne ønske sig.
Men det, at vi i denne Folketingssal, inden regeringskonferencen startede, fik sat fællesnordiske mål op på afgørende områder, som vi nåede langt tættere på, end nogen havde troet muligt, dengang kravene, om jeg så må sige, blev udtaget, er i hvert fald for mig et bevis på, at den samordning, der trods alt skete, gav nogle resultater, som vi i fællesskab kan glæde os over.
Jeg er dybt bekymret over den måde, som vores finske venner agerer på i EU-sammenhæng.
Jeg ser nogle tendenser hos den finske regering, så det næsten fremstår, som om den ser en pointe i at fremstå i modstrid med de øvrige nordiske lande.
Derfor beder jeg både samordningsministeren og statsministeren om i forhold til vores finske venner at være meget opmærksom på, at de kommer med ind og deltager på en stærkere måde i samarbejdet.
Jeg vil så også godt sige til regeringschefen, at der er meget stor variation i engagementet hos danske ministre i forhold til det nordiske samarbejde.
Hvis statsministeren har behov for en uddybning og for at få sat navn på, vil jeg være i stand til det.
Jeg mener også, jeg kan løfte dokumentationen, og jeg vil i den forbindelse stærkt opfordre statsministeren til at give den samlede regering - og ikke mindst de ministre, som betragter det som noget, der måske er der, men som man ikke behøver at gøre så meget ud af - en lille opsang; det kan endda være, der er behov for en stor i forhold til nogle ministre.
Endelig skal jeg glæde mig over, at vi har fået gjort det nordiske samarbejde kontroversielt.
EU-samarbejdet, Schengensamarbejdet og diskussionen om sikkerhedspolitik er alt sammen emner, der er kontroversielle i nordisk samarbejde. Jeg tror, det kontroversielle er en lykke for det nordiske, hvis det nordiske ikke skal blive et stedbarn, hvor man mødes og udveksler skåltaler, men blive et reelt samarbejde, som vi har brug for i fremtiden som et stærkt nordisk udgangspunkt for internationalt samarbejde.