runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-04-29:
Det er jo selvfølgelig glædeligt, at ventelisterne er på vej ned, men presset på de akutte medicinske afdelinger kan jo ikke gøres op i ventelister.
Her er det faktisk typisk de ældre, der kommer med pludseligt og akut opståede diagnoser som hjertestop, blodprop og vejrtrækningsproblemer.
Det er også det, som jeg ser den konservative partileder melder ud omkring: Hvordan får man løst det problem, at der bliver flere ældre, flere kroniske patienter, flere behandlinger og dyrere medicin, hvis de 200 mio. kr. i hvert fald ikke i første omgang, som jeg hører det, er øremærket det?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-04-29:
Må jeg ikke først sige, at når fru Sophie Hæstorp Andersen bruger formuleringen »problem med de flere ældre«, så må jeg sige, at det er en formulering, som jeg ikke vil nikke til. Hverken jeg eller regeringen iagttager det som et problem, at der kommer flere ældre.
Vi oplever ikke alderdom som en sygdom, men som et privilegium, man opnår, hvis man lever længe nok.
Men det er klart, at det udfordrer.
Det er også i det lys, man skal se de 200 mio. kr., for det er jo ikke rigtigt, at regeringens indsats på sundhedsområdet alene er målrettet det planlagte elektive område.
Sandheden er jo, at med den model, der er skabt på de 1½ mia. kr., og den model, der nu videreføres i år, hvor der foreløbig er 700 mio. kr. til rådighed, er det i princippet enhver form for meraktivitet på de danske sygehuse, der honoreres.
Det er lige præcis denne kombination af flere ressourcer og en meget stram model, der sikrer, at de kun kommer til udbetaling, hvis der præsteres noget for pengene.
Dette har gjort, at regeringen sagt i al ubeskedenhed har kunnet opvise ganske imponerende resultater på sundhedsområdet.
Lone Møller (S), 2003-04-29:
Nu behøver ministeren sådan set ikke at være matematiker for
at svare på mit spørgsmål, men jeg har på sidelinjen i løbet af weekenden fulgt mediernes debat.
Jeg må tilstå, at det er meget svært at finde ud af: Hvad er det for en politik, vi kan forvente på sundhedsområdet i den kommende tid af den siddende regering?
Venstre har i hvert fald i medierne ved en ordfører givet udtryk for, at man ikke ønsker flere penge.
Økonomiministeren har sagt, at der skal milliarder til.
Det kan godt være, at ministeren måske er lidt bange for det der alderdomsbegreb og siger, at det ikke er et problem, men kan ministeren så ikke konstatere her, at hovedparten af patienterne, der er i vores sygehussenge, er borgere over 65 år?
Det er ikke et problem at blive ældre, det er jeg da enig i, men det er vel en konstatering, at det er de ældre, der belaster vores sundhedsvæsen mest?
Kan ministeren ikke bekræfte det og så løfte fligen for, hvad regeringen ønsker på sundhedsområdet?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-04-29:
Når fru Lone Møller spørger, hvilken politik regeringen vil føre i forhold til det danske sundhedsvæsen, så kunne jeg jo være fristet til at sige, at vi vil føre den politik, der virker.
Det er det, vi har gjort til dato, nemlig en kombination af at prioritere sundhedsområdet ressourcemæssigt med ret pæne vækstprocenter, flere penge, flere hårde kontanter, med et sæt spilleregler, der sikrer, at vi ikke bare har fokus på at bruge flere penge sådan passivt hen ad vejen, men at pengene bruges på en sådan måde, at det påvirker arbejdsplanlægningen og kreativiteten.
Det understøtter en strukturdebat på sundhedsområdet, som også er en del af svaret på den udfordring, der her ridses op.
Det er den politik, regeringen har forfulgt til dato.
Det betyder, at ventetiden ikke længere, hvis vi kan holde den kadence, vi har nu, er noget tungt problem, når man ser det i kombination med, at patienterne også har en mulighed for at søge ud privat efter 2 måneder.
Det er den linje, regeringen fortsat vil forfølge.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-04-29:
Når man nu ser på forløbet inden for det sidste 1½ års tid, så kommer ministeren med nogle penge.
De bliver fordelt efter en bestemt nøgle hen over det sidste år ude i amterne, og langt hen på året ved man ikke, hvilke penge man har, og man ved ikke, hvad man kan disponere efter.
Så sker der en ny fordeling af pengene med det resultat, at man f.eks. i Århus Amt i begyndelsen af år 2003 har været nødt til at foretage dramatiske nedskæringer, og ministeren må så til sidst indse, at han er nødt til at frigive yderligere 200 mio. kr.
Jeg synes ikke, at det virker som god planlægning.
Det er sådan en stressfaktor, ministeren indbygger i systemet, hvor man i amterne aldrig ved, om man har nogle penge, eller man ikke har nogen penge.
Derfor ville jeg godt spørge ministeren, om ikke man kunne forestille sig, at amterne i højere grad kunne regne med, at der er nogle penge, som de kan disponere lidt mere langsigtet over, således at man ikke først skal til at foretage gevaldige nedskæringer og så måske og måske ikke efterfølgende får nogle af pengene alligevel.
Det er altså ikke ret god planlægning.
Jeg vil høre ministeren, om ikke det giver stof til eftertanke.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-04-29:
Den strategi, hr. Keld Albrechtsen her beskriver, er jo den strategi, som den tidligere regering fulgte slavisk år efter år med de nedslående resultater, man kunne opvise efter 9 års socialdemokratisk ledelse.
Det er jo sådan set baggrunden for, at den nye regering har ønsket at tilføre sundhedsvæsenet det dynamiske element, der består i, at man ude på den enkelte afdeling, der, hvor man gør en forskel - i virkeligheden hele forskellen - kan se en sammenhæng mellem de ressourcer, man har til rådighed, og den aktivitet, man præsterer.
Det er sådan set det, vi er i gang med: at vende kursen.
Det skal så selvfølgelig ske i kombination med, at man skal kunne have tillid til, hvad det er for en økonomiramme, man har på den lange bane.
Det er sådan set den balance, vi skal finde, og som vi har søgt at introducere, og som vi foreløbig har haft ganske gode resultater med også i Århus Amt.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-04-29:
Det er selvfølgelig glædeligt, at man nu går over til at prøve at lave en mere langsigtet planlægning på området frem for at hoppe fra tue til tue, frem for at hoppe fra den ene million til den næste million.
Det korte af det lange er vel egentlig, at Løkkeposen lige nu vel er oppe på omkring 650 mio. kr. for indeværende år, mens den sidste år var på 1½ mia. kr.
Herudover skal man lægge mærke til, at den tidligere regering bevilgede 2,1 mia. kr., men at denne regering kun har fundet 1,5 mia. kr. til i år.
På den baggrund er det svært at se, at den udvikling, som ministeren taler så stolt om, skal kunne fortsætte.
Jeg vil derfor afslutningsvis også spørge, om ikke det trods alt er rigtigt opfattet, at de 200 mio. kr., som nu er blevet tilført ekstra, kun er øremærket til nedbringning af ventelister, og at der ingen penge er til dialysepatienter, diabetikere med hjerteproblemer, den blodpropramte og alle de andre akutte patienter?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-04-29:
Nej, det er bestemt ikke rigtigt opfattet.
Det er sådan, at jeg i efteråret aftalte en model med amterne, som videreføres i år, og som betyder, at al meraktivitet, der ligger ud over det niveau, man måtte forvente, at amterne kunne præstere med den økonomi, der som udgangspunkt er til rådighed, i princippet honoreres, uanset om det er aktivitet på det ene eller det andet område.
Derfor er det også helt forkert kun at fæstne sit blik på de 700 mio. kr., der er til rådighed i denne særlige pulje, for de 700 mio. kr. skal jo betragtes som toppen af et isbjerg.
Under vandoverfladen er der i forvejen et betydeligt tocifret milliardbeløb, et milliardbeløb, som i den økonomiaftale vi indgik sidste år, blev udvidet med 850 mio. kr. som almindeligt bloktilskud.
I øvrigt ønsker jeg ikke at deltage i en stor diskussion
om tal.
Jeg vil hellere have fokus på patienterne, og det, patienterne kan iagttage, er et sygehusvæsen, hvor aktivitetsniveauet er stærkt stigende, hvor ventetiderne falder dramatisk, og hvor den enkelte patient nu har en mulighed for at søge ud og lade sig behandle i den private sektor, hvis man skal tåle at vente mere end 2 måneder på behandling.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jeg er enig med spørgeren i, at det er et problem, hvis ikke man udviser respekt for hinanden.
Det er selvfølgelig utilgiveligt, hvis personalet på danske sygehuse i konkrete situationer skal føle, at de ikke bliver mødt med respekt. Ligesom det er et problem, hvad der jo også er konkrete eksempler på, nemlig at folk, der arbejder i vores sundhedsvæsen, og som er af anden etnisk oprindelse, bliver mødt af despekt fra danske sygehuspatienter, som ikke vil lade sig behandle af en læge, fordi lægen f.eks. bærer tørklæde.
Det er et problem.
Det er et problem, som vi generelt skal skride ind over for, uanset om det vender den ene eller den anden vej.
Det handler sådan set om holdningspåvirkning, for vi slås altså her med et område, hvor det er svært at skride ind med sanktioner, fordi sanktionerne kan være ganske alvorlige.
Det er nok en for voldsom sanktion, at en patient i princippet skal risikere livet, medmindre den patient bøjer af i forhold til de standarder, vi sætter.
Derfor er den løsning, der står tilbage, den, jeg nu har gentaget en række omgange: en opfordring til dansk sygehuspersonale om at sige til og fra.
Og der kan de regne med rygdækning fra mig.
Ritt Bjerregaard (S), 2003-04-29:
Ministeren har ret i, at jeg savner en vejledning for daginstitutionerne, der rent faktisk tager højde for en ernæringsrigtig kost og er en helt anden vejledning end den, ministeren lagde frem til høring.
Derudover vil jeg sige, at det, vi efterlyser, er konkret handling fra regeringens side.
Regeringen demonstrerer endnu en gang, at den ikke er villig til det, ved at stemme imod det forslag, der ligger fra Socialdemokratiet.
Mariann Fischer Boel (V), 2003-04-29:
Nu skal jeg ikke trække debatten ud, men fru Ritt Bjerregaard efterlyser vejledning.
Det er jo netop den, rejseholdet kan give.
Rejseholdet er parat til at tage ud hvor som helst og når som helst, og det koster ingenting at få rejseholdet ud.
Så vil jeg også godt sige, at det betyder jo ikke, at der ikke sker noget på det her område.
Jeg er sikker på, at fru Ritt Bjerregaard også er fuldstændig klar over den underskov af projekter, som kører rundtomkring i kommunerne i øjeblikket.
Så der sker utrolig meget på det her område.
Hvis kommnerne så vil diskutere en kostpolitik for deres institutioner og deres skoler, ville vi komme væsentlig længere væsentlig hurtigere.
Ritt Bjerregaard (S), 2003-04-29:
I fortsættelse af ministerens svar og fru Lone Møllers bemærkninger vil jeg godt sige til ministeren, at vi jo ikke kan bruge det til så meget, at vi, som ministeren sagde det, alle sammen har den opfattelse, at der skal gøres noget, når det, vi konstaterer, er, at regeringen er imod forslaget.
Det er jo ikke gjort med, at man har et rejsehold, som fru Lone Møller startede med at sige det.
Men de spiser også forkert, og de mangler præcis den vejledning, som vi har en mulighed for at give dem igennem skolen.
Når vi er mistroiske over for ministerens hensigter, hænger det jo sammen med den bekendtgørelse, tror jeg det var, vi så i forhold til daginstitutionerne.
Den var jo simpelt hen fyldt med anvisninger på, hvordan man optøede frosne frikadeller og anvendte forskellige former for pulver til børnene i daginstitutionerne, i stedet for at sørge for en ernæringsrigtig mad.
Derfor skulle regeringen hellere tage og støtte
det forslag, der ligger fra Socialdemokratiet.
Lone Møller (S), 2003-04-29:
Det er jo helt rigtigt, at vi ikke kan løse fedmeepidemien alene ved et initiativ som at lave en børnekostpulje.
Men der er ligesom en tendens til i de udvalg som i hvert fald relevant arbejder med de her ting, at hver gang man fremsætter et forslag, er der altså ikke nogen vilje til at gå i gang, fordi man siger: Vi kan jo ikke løse alle problemerne med dét forslag.
Hvis det er holdningen, er konsekvensen jo, at der ikke sker noget som helst.
Det er korrekt, at vi heller ikke kunne løse problemerne med det tidligere forslag, og at det kun var omkring 4 pct. Men det var jo et forslag, der var en opstart til en omfattende landsdækkende ordning, hvor man skulle have haft nogle erfaringer med, hvordan det kunne udvikle sig.
Det fik
man aldrig muligheden for.
Men hvis ministeren dermed giver udtryk for, at de midler, der er foreslået afsat, er for små, vil jeg da gerne give tilsagn om, at Socialdemokratiet godt vil være behjælpelig med at finde de midler, som ministeren mener der skal til for at lave en ordning.
Det skal ikke skorte på det i hvert fald.
Mariann Fischer Boel (V), 2003-04-29:
Jeg synes, at de drøftelser, vi har haft, ikke alene om beslutningsforslaget her i dag, men de drøftelser, vi har haft i det forløbne års tid, giver et meget klart billede af, at vi alle sammen har den opfattelse, at den kost, børn får i deres institutioner og deres skoler, skal prioriteres højt.
Derfor er jeg også glad for den opbakning, som »Alt om kost - smag for livet« har fået i bemærkningerne til dette beslutningsforslag.
Jeg mener fortsat, det er rigtigt, at vi fastholder strategien om, at vi skal støtte med initiativer, vi skal støtte med viden der, hvor initiativerne kommer fra, nemlig fra de enkelte institutioner og de enkelte skoler, dem, der har problemet inde på livet.
De modeller, der har været lagt op til tidligere, løser jo ikke problemet, vil jeg sige til fru Lone Møller.
De midler, der var afsat til børnekostpuljen, betød i realiteten kun, at vi kunne hjælpe 4 pct. af de institutioner og skoler, der var tale om.
Det mener vi fra regeringens side ikke er tilfredsstillende, og derfor har vi iværksat projektet »Alt om kost - smag for livet«, som klart betyder, at vi i samarbejde med andre organisationer - for jeg tror ikke, vi kan løse problemet alene - og med producenterne af fødevarer
kan være med til at komme meget langt i retning af at afbøde den fedmeepidemi, som fru Lone Møller fuldstændig rigtigt nævner.
Så det skal ikke skorte på samarbejdsvilje, på indsats omkring information, på indsats omkring rejseholdets turneren rundt i landet, for at vi kan få bragt så mange institutioner og skoler som muligt i retning af at servere, tilbyde
den rigtige kost
Det her er selvfølgelig basalt set forældrenes problem, men vi kan ikke som regering, som Folketing sidde på hænderne og se på, at udviklingen går i den forkerte retning.
Derfor det initiativ, som jeg takker for opbakningen til.
Lone Møller (S), 2003-04-29:
Hr. Helge Adam Møller er jo ikke nem at snyde, når han kan se, at der også er sådan ca. 30 pct. overvægtige her i salen.
Men alle undersøgelser viser jo rent faktisk også, at hvis man starter med at være overvægtig i barnealderen, har man også en meget stor chance for at være det i voksenalderen.
Derfor burde det vel være en politisk opgave at sikre, at børnene allerede meget tidligt fik de sunde vaner.
Det er da rigtigt, at man er overvægtig, fordi man spiser for meget, men jeg har også hørt Venstrefolk udtale, at det er folks egen sag.
Men formanden for Ernæringsrådet har dog udtalt, at problemet er så stort nu, så selv om det er folks egen sag, er vi altså nødt til at være behjælpelige med at løse problemet.
Helge Adam Møller (KF), 2003-04-29:
Min navnefælle, fru Møller, havde jo en helt rigtig betragtning.
Hun sagde, at 30 pct. af alle landets børn og unge er overvægtige.
Det er fuldstændig den samme procentdel som her i Folketinget, hvorfor skulle det også være forskelligt? Men vi ved jo alle sammen godt, hvad årsagen er, og det har ikke noget med økologisk eller ikkeøkologisk mad at gøre.
Det er der to årsager til: dels at de 30 pct. spiser for meget, dels at de motionerer for lidt.
Og det er også problemet med børnene.
Så det er det, man skulle gøre noget ved i stedet for.
Lone Møller (S), 2003-04-29:
Op mod 30 pct. af danske børn er i dag overvægtige.
Samtlige eksperter på alle fronter har slået alarm og sagt, at Danmark er godt i gang med at have en alvorlig fedmeepidemi.
Socialdemokratiet fremsatte i sin tid, da vi var i regering, et forslag om en pulje til ernæringsrigtig mad i daginstitutioner.
Alle ved også, hvor stor betydning det har for den fremtidige udvikling, at børn får noget ordentligt mad.
Det første, regeringen gjorde, da den trådte til, var at fjerne den pulje.
De oprettede en hjemmeside og et udrykningshold, og det kan såmænd også være udmærket, men det kan ikke stå alene. Regeringen har erkendt, at vi har et fedmeproblem.
Den har endda her for nylig fremlagt to rapporter om, hvordan vi skal bekæmpe fedmeepidemien i Danmark, én fra Ernæringsrådet og én fra Sundhedsstyrelsen.
Begge rapporter siger meget klart og tydeligt, at det er vigtigt at fremme ernæringsrigtig og god mad i daginstitutioner og i skoler, hvis vi overhovedet skal komme denne her epidemi til livs. Det, vi har set, ministeren har spillet ud med, er en vejledning, hvor man åbner lidt op for, at man kan lave lidt mere mad i daginstitutionerne, pulvermad, og hvad ved jeg.
Det har vi dog ved fælles hjælp fået ændret på, og derfor vil jeg gerne spørge ministeren: Hvor langt er man med vejledningen om at lave ernæringsrigtig mad i daginstitutionerne?
Samtidig vil jeg spørge, om ikke ministeren har det lidt dårligt ved at stemme imod dette forslag, for da man præsenterede de her to rapporter, sagde fødevareministeren: Vi er netop nu vidner til en epidemi, hverken mere eller mindre.
Det er da noget, der rykker, hvis man må have lov at sige det.
Derfor vil jeg gerne spørge: Synes ministeren ikke, det er beskæmmende, at der ikke er andet end to rapporter og ikke ret meget handling bag regeringens ord om, at vi nu er ved at have en epidemi, der slår tobaksrygning?
Flemming Hansen (KF), 2003-04-30:
Jeg vil gerne takker ordførerne for deres indlæg og den altovervejende positive modtagelse af lovforslaget, specielt vil jeg gerne sige mange tak til fru Tove Videbæk.
Jeg sad til det sidste og var meget spændt på, hvilken side vægtskålen ville hælde til, og den hældte efter min bedste overbevisning til den fornuftige side.
Af kommentarer til de enkelte ordførere synes jeg, at hr. Flemming Damgaard Larsen er inde på en interessant detalje, som i virkeligheden er ganske vigtig.
Hr. Flemming Damgaard Larsen siger, at sivetrafikken forsvinder.
Det er jo rigtigt, at når man ikke har tilstrækkelig kapacitet, oplever man det, at en masse uskyldige villaveje bliver fuldstændig overbefolket med biler, at børn bliver udsat for unødig risiko, voksne med for den sags skyld, for trafik har det ligesom vand, den tager den korteste vej.
Det synes jeg er et meget vigtigt synspunkt at tage med.
Hr. Morten Homann erkendte, at der er behov for styrkelse af trafikken på tværs af København.
Det er jeg meget glad for.
Det gik ikke op for mig, om hr. Morten Homann sagde ja eller nej til forslaget, men jeg kan se på fru Margrete Aukens rysten på hovedet, at partiet nok har ment nej, og det tager jeg så ad notam.
Jeg vil gerne sige, at det er jeg glad for, men jeg vil også gerne sige, at de motorveje, som jeg foreslår nu og i al fremtid, giver mening, for ellers ville jeg ikke foreslå dem.
Jeg synes, hr. Martin Lidegaard rammer en meget væsentlig ting, som ingen andre hæftede sig ved, og det er, at det giver større trafiksikkerhed.
Det er jo rigtigt, og det er ganske vigtigt.
Hr. Keld Albrechtsen siger som sædvanlig - det gør han til alle forslag, der ikke er hans egne - at det trafikpolitiske perspektiv er lig med nul.
Men han medgiver mig dog, at der er meget trafik på vejen.
Det efterfølges bare ikke af, hvad vi skal gøre, bortset fra at vi skal have kollektiv trafik, men det siger hr. Keld Albrechtsen jo til alt.
Jeg takker for den meget store tilslutning og glæder mig til at besvare ethvert spørgsmål, som Folketingets partier må stille gennem Trafikudvalget.
Tove Videbæk (KRF), 2003-04-30:
Dette lovforslag er jo en udmøntning af en politisk aftale mellem den tidligere regering, Venstre, Det Konservative Folkeparti og Centrum-Demokraterne om gennemførelse af en række vej- og jernbaneprojekter. Kristeligt Folkeparti var ikke med i aftalen om vejprojekterne, for vi mener, at vi i hovedstadsområdet bør satse mere på at forbedre den kollektive trafik frem for at at lave flere og større veje.
Derfor ser vi generelt hellere, at man i det storkøbenhavnske område sætter flere penge af til busser og tog og mindre til asfalt og afstribning.
Når det så er sagt, vil jeg sige, at i Kristeligt Folkeparti kan vi også se, hvordan den virkelige verden er, hvordan realiteten er, for samtidig skal vi jo sikre, at de veje, vi har, er gode veje.
De veje, vi allerede har, skal vi gøre mere sikre, vi skal fjerne flaskehalse osv. osv. Derfor er vi faktisk endt med, når vi sådan vejer det hele op mod hinanden, når vi ser, at motorvejen faktisk er blevet en flaskehals, hvor man kører 25-30 km/t. i myldretiden osv. osv., at være nærmest positive.
Klaus Hækkerup (S), 2003-04-30:
Det vejanlæg, som lovforslaget tager sigte på, er et meget centralt vejanlæg, fordi det fordeler trafikken ind til København ad indfaldsvejene rundt om byen og giver mulighed for på den måde at komme enten ind i byen eller komme ud igen.
Den spiller derfor en central trafikpolitisk rolle.
Jeg tror også, hvis vi gør det op pr. spor, at det er den vejstrækning i Danmark, der er mest trafikeret.
Som hr. Flemming Damgaard Larsen nævnte, er der et sted mellem 70.000 og 80.000 biler i årsdøgnstrafik i dag, og pr. spor er det nok derfor den mest belastede trafikforbindelse, vi har overhovedet i Danmark.
Socialdemokratiet kan derfor anbefale, at loven vedtages.
Der ligger en omfattende VVM-undersøgelse til grund, der er en gennemgang af de miljømæssige konsekvenser, og der er foreslået betydelig hensyntagen til påvirkningerne på miljøet.
Men som også Venstres ordfører nævnte, er vi indstillet på at afhjælpe de støjproblemer, der stadig vil være omkring Motorring 3 efter en udbygning.
Som anført vil der være 2.200 boliger, der bliver ramt af støj på mere end 55 dB, og der vil være 150 boliger, der bliver ramt af støj på mere end 60 dB.
Den synes vi man skulle overveje at retablere.
Det, vi taler om, er en udgift på 10 mio. kr. set i forhold til den samlede anlægsudgift ved udbygningen af Motorring 3 på 1,8 mia. kr.
Så også det synes vi bør indgå i overvejelserne, og fra Socialdemokratiets side er vi indstillet på at medvirke hertil. Jeg skal endelig nævne, at vi i Trafikudvalget har fået en henvendelse fra Gladsaxe Kommune, som spørger, om vi er parat til at stille op og deltage i en debat ude i kommunen om vejanlæget.
Om det vil jeg sige, at det er vi selvfølgelig fra Socialdemokratiets side indstillet på. Det håber jeg også at andre er.
Det er trods alt kommunikationen med befolkningen, der skal danne grundlaget for den lovgivning, vi skal vedtage herinde.
Endelig kan jeg slutte af med at sige, at det selvfølgelig også er tilfredsstillende, at det i bemærkningerne står nævnt, at trafikministeren med tilslutning fra Trafikudvalget kan forberede for tilslutning af en udbygget Frederikssundmotorvej, såfremt der mellem nuværende tidspunkt og etableringstidspunktet for udbygningen af Motorring 3 vil blive tale om beslutning om at gennemføre udbygningen af motorvejen til Frederikssund, hvad vi selvfølgelig også håber på.