Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-03-12:
Jeg vil gerne kvittere for, hvad jeg faktisk har oplevet som en god, indholdsrig, fremadrettet og også perspektivrig debat.
Så fraregner jeg de mere finurlige slag under bæltestedet, de indlæg, der har været af mere ideologisk, polemisk karakter,
men indregner så til gengæld alt, hvad der er sagt omkring de dilemmaer, som denne sag rejser omkring det, man kunne kalde det rigtige balancepunkt mellem et levende kommunalt selvstyre på den ene side og så det store fællesskabs berettigede krav om indsigt og kontrol på den anden side.
For det er jo dybest set den balance, vi skal forholde os til, hvis vi ser det her i et fremadrettet perspektiv.
Det var flere af ordførerne inde på.
Hr. Ole Stavad sagde direkte et sted i sit indlæg, at det vigtigste er at holde balancen.
Hr. Poul Nødgaard sagde i sit indlæg: Det er vigtigt at se fremad; jeg havde hellere set debatten i et bredere kommunalpolitisk perspektiv; det er ulykkeligt for det kommunale selvstyre.
Fru Marianne Jelved, hr. Jens Rohde, hr. Knud Erik Kirkegaard og flere andre ordførere kom med lignende udsagn.
Og jeg er meget, meget enig.
Kommunestyret i Danmark hviler jo i virkeligheden på to helt grundlæggende ting, nemlig for det første, at der er et levende lokalt demokrati, som er præget af åbenhed og engagement og deltagelse, hvor aktørerne udnytter de rettigheder, de har, men også står ved de pligter, de har, og for det andet den helt grundlæggende idé om, at kommuner er offentlige myndigheder, som af egen drift overholder landets lovgivning; af egen drift formidler de informationer omkring kommunens økonomi m.v., som det lokale samfund og det omkringliggende samfund har krav på.
Derfor skal man jo også i et fremadrettet perspektiv tænke sig grundigt om, før man inspireret af denne sag binder landets kommuner, som de er flest, ind i snærende bånd og procedurekrav.
Der er grund til at lade eftertanken melde sig i det fremadrettede perspektiv.
Derfor vil jeg også gerne på regeringens vegne takke for den store opbakning, der har været i debatten, til det initiativ, som jeg har taget ved at aftale med Jens Peter Christensen, at han nu sættes i spidsen for et udvalg, der i kølvandet på den betænkning, der har været nævnt i flere omgange om det kommunale tilsyn, skal se tingene i det videre perspektiv, som Farumsagen rejser, ikke alene spørgsmålet omkring tilsynets indretning og kompetencer, men også spørgsmålet om de spilleregler, der er i den kommunale styrelseslov, bl.a. de enkelte byrådsmedlemmers mulighed for at agere.
Tak for opbakningen til det initiativ.
Jeg vil gerne sige - det var fru Marianne Jelved, der rejste spørgsmålet - at jeg meget gerne vil i dialog med Folketingets politiske partier om den nærmere tilrettelæggelse af dette arbejde.
Tilsvarende - og det var også fru Marianne Jelved, der rejste det spørgsmål - kunne man så ved samme lejlighed diskutere, under hvilken form vi løbende kan informere Folketingets Kommunaludvalg, Folketingets partier om de skridt, der tages i relation til Farum Kommune i den genopretningsplan, som er nødvendig.
Jeg er meget enig med fru Marianne Jelved i, at åbenhed tjener denne sag.
Det bidrager jeg gerne med, og derfor vil jeg straks i morgen finde et tidspunkt i kalenderen og indkalde kommunalordførerne til et sådant møde.
For som sagt er det vigtigt, at eftertanken melder sig, at der bliver tid til at reflektere over, om det nu er reglerne, der er noget galt med, eller det er aktørerne, der skulle spille efter reglerne, der er noget galt med.
Det er jo ligesom i Folketinget, blev der sagt.
Jamen vi er i mindretal.
Til det må jeg jo sige, at selv om man er et mindretal i Folketinget - det kan jeg da huske, længere væk ligger det ikke - sidder man jo ikke bare på hænderne.
Så tager man jo initiativer.
Man tager også initiativer nogle gange, selv om man ved, at det fører ud i intethed forstået på den måde, at man ikke får vedtaget sine forslag.
Det er sådan, man går ind i det politiske rum ved at bruge det rum med de muligheder, der er for at trykke på knapper, for at rejse forespørgsler, for at fremsætte beslutningsforslag, for at fremsætte lovforslag.
Og det er jo præcis den samme fordring, vi må have til landets kommunalbestyrelsesmedlemmer i samfulde landets kommunalbestyrelser, at de ikke bare på forhånd giver op og siger: Jeg er kun et mindretal, jeg vil end ikke ulejlige mig med at bede om at få en sag på dagsordenen; jeg er kun et mindretal, jeg kan se, at borgmesteren har aflyst samfulde byrådsmøder det næste kvartal, det må jeg så bare tage til efterretning.
Nej, sådan skal det ikke være.
Der følger pligter med rettighederne, herunder også pligten til at bruge de værktøjer, man som individuelt kommunalbestyrelsesmedlem har, til det yderste.
Så kan man muligvis blive bragt i den situation, hvor det ikke rækker, fordi man er et mindretal, men det afskærer altså ikke en fra at prøve.
Jeg siger ikke det her for at starte nogen stor debat, og jeg siger det slet ikke for at prøve på at placere et ansvar hos nogle mindretalspolitikere, hverken i den kommune, vi konkret har som udgangspunkt for diskussionen her i dag, eller i andre af landets kommuner, men blot for at betone, at denne debat, vi har haft i dag, jo i virkeligheden også understreger, hvad der er nerven i det kommunale selvstyre, nemlig at de, der er aktører i det kommunale selvstyre, skal handle, og de skal handle i det politiske rum, ikke uden for det politiske rum.
Derfor er det også oplagt - og det forstår jeg at der er bred opbakning til - at vi i forbindelse med at lade eftertanken melde sig også får set på: Er der så de rigtige værktøjer til kommunalbestyrelsens medlemmer, hvad enten det er kommunalbestyrelsesmedlemmer, som de er flest, eller kommunalbestyrelsesmedlemmer som mindretal eller endda det helt lille mindretal, det ene kommunalbestyrelsesmedlem, der er i opposition?
Skal vi lave nogle formkrav, der gør, at kommunerne, administrationen, borgmesteren ex officio er forpligtet til at levere et sæt økonomiske oplysninger, der overholder nogle bestemte standarder, sådan at man kan følge med og være på omgangshøjde?
Det er jo et af de spørgsmål, der melder sig, og som vi nu altså får noget tid til dels at få analyseret og dels diskuteret med henblik på, at vi i næste samling kan forholde os til et egentligt lovgivningsinitiativ.
Nu er der jo to spor fremefter i det, der har været perspektivet for denne debat, nemlig den økonomiske situation i Farum Kommune, og hvad vi kan lære af den.
Det ene spor er jo det, vi er trådt ind på ved at sætte kommunen under administration, hvor jeg har en forventning om, at vi ret hurtigt, hvis kommunen svarer inden for den tidsfrist, vi har givet kommunen, og hvis kommunen svarer tilfredsstillende og uddybende på de spørgsmål, vi har stillet, vel allerede i forbindelse med det næste møde i ministeriet kan have et overblik over, hvor galt det egentlig er fat, for det er jo forudsætningen for at kunne formulere den genopretningsplan, som jeg ved tidligere lejligheder har sagt - jeg vil også gerne sige det her - formentlig indebærer, at man skal skrue på alle knapper på én gang, både på udgiftssiden, på indtægtssiden, på jordsalgssiden og på det, man kunne kalde Indenrigsministeriets tålmodighed og langmodighed, hvor lang en periode vi vil acceptere at kommunen skal genoprettes over. Der var et spørgsmål i den forbindelse fra hr. Poul Nødgaard om de 600 mio. kr., altså den deponeringsforpligtelse, som tilsynsrådet har konstateret knytter sig til anlægget af Farum Park og Farum Arena.
Hvordan ender det, skal de deponere? spurgte hr. Poul
Nødgaard
Til det må jeg jo sige, som jeg også sagde i mit første indlæg, at det kan jeg ikke svare på i talende stund.
Det formelle i den sag er, at tilsynsrådet har konstitueret deponeringspligt. Hvis kommunen er uenig, og det må man forstå, efter hvad jeg har lagt ører til, at kommunen er, så kan kommunen anke.
Når kommunen har anket, vil vi undergive den anke en god og seriøs sagsbehandling, som vi vil gøre det i alle andre situationer.
Problemstillingen her er nemlig den, at Farum Kommune jo øjensynlig er uenig i, at der overhovedet er en deponeringsforpligtelse. Det vurderer vi så.
Det er jo, som jeg har sagt det tidligere, en rent juridisk vurdering. Uanset hvad nogle tidligere har ment om lånereglerne, skal de dispositioner, der er foretaget i Farum, jo holdes op mod de låneregler, der gælder.
Det er ren jura.
Der er sådan set ikke noget rum til politik.
Fører den vurdering til, at Indenrigsministeriet er enig i, at der er en deponeringspligt, ja, så skal kommunen som udgangspunkt deponere, og så kommer det relevante spørgsmål: Hvordan skal man deponere penge, man ikke har?
Det spørgsmål kan besvares ved at sige, at det jo betyder, at det beløb så i givet fald skal regnes ind som en deponeringsforpligtelse i den forstand, at det altså forværrer det teoretiske underskud i kassen - kan man kalde det - og dermed vil det gøre udfordringen med at få genoprettet kommunen det større. Den sag behandler vi lige efter bogen, og derfor er det selvfølgelig også oplagt, at den sag skal være endeligt afklaret, før man kender omfanget af de problemer, der skal løses.
Man kan vel sige det på den måde, at den sag skal være afklaret, før vi ved, hvor højt det bjerg af problemer, der findes i Farum, er.
Men som sagt er det en sag, der håndteres helt efter bogen, og jeg vil meget gerne medvirke til at finde en form, der gør, at Folketingets Kommunaludvalg - da sagen har en særlig karakter - har en løbende, fornuftig indseende i, hvad det er for et opklaringsarbejde, der finder sted, og hvad det er for nogle dispositioner, der træffes i ministeriet i så henseende.
Det andet spor, der nu melder sig i det fremadrettede perspektiv, har jeg nævnt og skal ikke bruge mange ord på at gentage, og det er så det udvalgsarbejde, der sættes i gang med Jens Peter Christensen som formand.
Jeg tror, det er vigtigt, at vi bruger noget tid på nu med hinanden at diskutere den præcise rækkevidde af det udvalgsarbejde og ikke mindst på det tidspunkt, hvor udvalget så afslutter sit arbejde, at vi bruger noget tid med hinanden på at diskutere, hvad det så kan give anledning til af ny lovgivning.
Jeg er meget enig i det, jeg fornemmer har været den røde eller den blå tråd i denne debat, nemlig at en enkelt svale gør ingen sommer.
Nok skal vi håndtere den her sag offensivt og effektivt, men vi skal altså også have respekt