Jesper Langballe (DF), 2004-03-30:
Vi vil her ved førstebehandlingen være eftertænksomt positive og spørgende, og lad mig gøre lidt ud af eftertænksomheden.
»Fra tanke til faktura«, det slogan har videnskabsministeren sammen med så mange andre gjort til sit.
Det dækker jo over en objektiv kendsgerning: Øget forskning fører i en række videnskabsgrene til øget produktion og dermed øget erhvervsdynamik.
Og hvorfor ikke afkorte den vej fra tanke til forskning, så længe forskningen ikke sætter noget til ved det?
Også vi tror, at dette lovforslag, hvorefter sektorforskningsinstitutioner og universiteter kan danne markedsorienterede selskaber til teknologioverførsel,
er et rigtigt skridt.
Men vi vil alligevel rejse en advarselslampe et stykke længere henne ad vejen i forhold til dem, der ønsker at løsne fuldstændig.
For gyldigheden af udtrykket »fra tanke til faktura« forudsætter jo, at man først giver tanken lov til at være tanke og modnes i frihed under en fagligt kompetent universitetsledelse, så den ikke i sin spæde barndom bliver overplastret med fakturastempler, for ellers visner den frie forskning, og så har man, uanset hvor tit man siger innovation, dømt sig selv til at traske ad gammelkendte veje, hvor der ikke sker noget virkelig nyt.
Den risiko var for os at se indlysende i forbindelse med universitetsloven med de påbudte eksterne bestyrelsesflertal, og derfor stemte Dansk Folkeparti imod universitetsloven. Selv om ministeren siger, at det forslag om teknologioverførsel, som vi behandler i dag, ligger i forlængelse af universitetsloven, så tror vi på, at den her foreslåede teknologioverførsel kan forvaltes til fælles gavn for forskning og erhvervsliv, forudsat at institutionerne selv holder en fornuftig linje, eller forudsat at der stadig vil være rektorer med moralsk integritet og tilpas styrke til at stå fast imod en kommercialisering, der løber løbsk, og hvorfor skulle de ikke det?
Måske kunne advarselslampen godt have lyst lidt stærkere i ministerens hensigtserklæring, f.eks. når det hedder, at der hermed vil blive skabt skillelinjer mellem videnskabelige og kommercielle interesser i forskningen, så institutionerne kan koncentrere sig om forskning og undervisning.
Den intention er utrolig god, men jeg vil gerne spørge ministeren: Kan der her ikke meget let blive tale om et kasketskifte, selv om det ikke tillades ansatte forskere at sidde i selskabsbestyrelserne?
Lovforslaget forudsætter jo, at ikke blot institutionerne, men også forskerne har økonomisk udbytte af selskabernes salg af teknologi.
Det er måske noget, man i fremtiden skal vie en vis opmærksomhed.
Hvordan undgår man under en løbende forskningsproces, at forskerne presses til at slippe deres foreløbige resultater løs i utide, dvs. før de selv finder det forsvarligt?
Eller hvad med den forsker, som er undervejs med et måske banebrydende sundhedspræparat og forlods binder sig økonomisk til at kaste sin autoritet ind på reklame for et bestemt fabrikat af produktet, selv om der er andre og lige så lødige udgaver af produktet?
Så kan det let gå ligesom i Dirch Passers sang om Carl Nielsen, ham, der slæbte brædder, og nogle var førsteklasses - dem lagde jeg til mig selv!
Og det er vel især lægemiddelindustrien, bioteknologien og den industrielle fødevareproduktion, der her påkalder sig opmærksomhed.
Vi tror og håber, at man vil kunne undgå en sådan deroute, men vi tror ikke, at man skal forholde sig helt sorgløst til problemet.
Vi hæfter os ved den positive modtagelse, lovforslaget har fået fra universiteterne, og ved, at ministeren lægger vægt på den kommende evaluering af loven. Jeg vil lige sige til sidst, at i USA, hvor man selvfølgelig i lang tid har været betydelig længere fremme, er der kommet en bevægelse imod, at universitetsforskningen bliver alt for afhængig af erhvervsinteresser, og det er jo sket den dag, hvor en forskningsinstitutions budget er blevet afhængigt af teknologihandel med erhvervslivet.
Med disse advarende ord tager vi positivt imod lovforslaget.