runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (KF), 2006-04-28:
Børn med hjerneskade skal have de bedst mulige behandlingstilbud.
Det er helt afgørende for De Konservative, at børnene og deres familier får den bedst mulige hjælp og kan vælge mellem flere forskellige tilbud, og det var også denne positive indfaldsvinkel til muligheden for hjemmetræning af hjerneskadede børn, der gjorde, at en konservativ socialminister i første omgang startede en forsøgsordning, så denne mulighed blev en realitet, og at en Venstresocialminister fortsatte forsøgsordningen, mens man til stadighed undersøger dokumentationsgrundlaget: Hvad der virker, hvad der ikke virker, hvad man kan anbefale, og hvad man ikke kan anbefale.
Grunden til, at forsøgsordningen er blevet fortsat, er netop, at Sundhedsstyrelsen i hvert fald på nuværende tidspunkt ikke kan anbefale nogen af de metoder, der bliver benyttet i forbindelse med hjemmetræning.
Jeg siger på nuværende tidspunkt, fordi vi fra konservativ side er helt overbevist om, at på lidt længere sigt – når forsøgsordningen har kørt lidt længere, når man har fået undersøgt metoderne videnskabeligt, og man har fundet dokumentation – vil man nå frem til en anbefaling.
Måske vil man tage nogle forbehold, måske vil man anbefale nogle metoder mere end andre metoder osv., men i hvert fald vil vi få et grundlag at gennemføre en mere permanent ordning på.
Vi synes, det er vigtigt at fortsætte forsøgsordningen, mens fordele og ulemper bliver afklaret.
Vi synes også, at det er relevant at notere sig det, som socialministeren også nævnte i sit indlæg, nemlig at samtidig med at forsøgsordningen fortsætter, har man iværksat 16 andre forsøg, der går ud på at finde ud af, hvordan kommunerne kan gøre det bedre.
Én ting er jo, at vi gerne vil give mulighed for, at de familier, der har kræfterne til det, kan få lov til at hjemmetræne deres hjerneskadede børn – vel at mærke når vi på et tidspunkt har tilstrækkelig dokumentation for, hvad der virker, og hvad der ikke virker.
Men samtidig skal kommunerne have tilstrækkelig gode muligheder, så også de har mulighed for at hjælpe de hjerneskadede børn.
Vi forventer altså fra konservativ side, at vi med tiden kan få en godkendelse, og at vi på det grundlag bliver i stand til at gøre ordningen permanent.
Men indtil da synes vi, det er godt, at forsøgsordningen fortsætter og altså giver mulighed for, at kommunerne i samarbejde med forældrene kan aftale, at der gives tilbud om hjemmetræning af hjerneskadede børn.
Vi vil ikke give et egentligt pålæg, altså skrive direkte i loven, at kommunerne skal give det tilbud.
Martin Lidegaard (RV), 2006-04-28:
Synes hr. Tom Behnke, det er et frit valg at give borgerne, når det afhænger af, hvor de bor i landet, om de kan få lov til at hjemmetræne deres børn?
Tom Behnke (KF), 2006-04-28:
Det er altid sådan med forsøgsordninger, at det er noget, man gør nogle steder og dermed giver nogle mulighed for at være med i ordningen.
Et forsøg foregår typisk altid sådan, at man på et afgrænset område giver en mulighed til en afgrænset gruppe, og så ser man på erfaringerne og afvejer fordele og ulemper – fuldstændig som vi har gjort i en lang, lang række andre tilfælde.
Vi bestemte f.eks. engang, at det skal være muligt for narkomaner, der bliver stillet for en domstol, at vælge at gå i behandling, hvis narkomanien er årsagen til kriminaliteten, i stedet for bare at blive smidt i fængsel.
Det var også en forsøgsordning, som kørte i nogle, men ikke i alle retskredse.
Så gør man nogle erfaringer, og når man så ved, hvad det er, man har med at gøre, og måske har justeret ordningen lidt, kan man gøre den permanent.
Men man kan ikke gøre den permanent, før den kan anbefales.
Line Barfod (EL), 2006-04-28:
Der er mange områder, hvor man kan sige, at her er der behov for at gøre noget, og hvorfor har man ikke gjort noget tidligere.
Det synes jeg ikke skal være et argument for, at man ikke gør noget nu.
Nogle ting har man måske ikke været opmærksom på, og nogle ting har der ikke været flertal for at få igennem.
Her er der en række partier, der gerne vil gøre noget for gruppen af hjerneskadede børn.
Som jeg har sagt, så vil jeg meget gerne under udvalgsarbejdet kigge på, hvordan vi definerer, hvem det er, der skal have mulighed for at få hjælp til hjemmetræning.
Skal det defineres anderledes, end det er gjort her i beslutningsforslaget?
Det kunne være fint, hvis det er det, der skal til, for at Dansk Folkeparti stemmer for forslaget, så derfor synes jeg, at vi skal sætte os ned og kigge på det.
Det kunne da være rigtig godt, hvis vi kunne få et forslag, der er til gavn for endnu flere end dem, vi har lagt op til her.
Så jeg vil meget gerne lytte til Dansk Folkeparti i udvalgsarbejdet, og jeg håber, at vi måske også kan blive enige om at finde nogle penge og sende med.
Tina Petersen (DF), 2006-04-28:
Jeg bliver nødt til at korrigere fru Line Barfod og sige, at det ikke er, fordi Dansk Folkeparti siger, at nogle skal, og andre ikke skal.
Vi siger: Hvorfor ikke gøre det ordentligt, så alle kan få ret til det her?
En anden ting er, at når vi snakker frit valg-ordning, så er det ikke det, den alternative liste har foretrukket.
Det er klart, at det er bekymrende, at man fremhæver en gruppering frem for andre, specielt når vi snakker om kategorier eller grupper, som faktisk har haft deres metoder etableret herhjemme i mange, mange herrens år.
Nu har regeringen jo ikke siddet ved magten al den tid, så hvorfor har man ikke gjort noget før fra venstrefløjens side?
Line Barfod (EL), 2006-04-28:
Det kunne vi desværre ikke bl.a. fra Dansk Folkeparti få støtte til.
Vi har fremsat forslag om, at man skal have ret til selv at bestemme, hvad man vil have at spise, hvornår man skal sove osv., og det har vi heller ikke kunnet få støtte til.
I forhold til det konkrete om Domanmetoden kan man sige, det er rigtigt, at det her forslag kun handler om hjerneskadede børn.
Vi har ikke sagt specifikt, hvilken metode der skal bruges, vi har kun sagt hjerneskadede børn.
Man kunne også tage andre grupper med.
Vi kan diskutere i udvalget, om der er behov for at se på også andre grupper.
Men jeg synes, det er vigtigt, at vi ikke, fordi vi ikke kan få alt det, vi gerne vil opnå, siger, at så er der slet ikke nogen, der skal have.
I øjeblikket er retstilstanden jo, at i nogle kommuner kan forældrene opnå det, og i andre kan de ikke.
Tina Petersen (DF), 2006-04-28:
Det undrer mig at høre fru Line Barfod tale om frit valg på det her område, fordi det er sjældent, vi hører det fra denne side.
Når vi snakker specifikt om Doman, er der ingen tvivl om, at Doman har været stærkt repræsenteret herhjemme i forhold til andre grupper og andre metoder.
Det, jeg hører fru Line Barfod sige nu, er, at fordi man er stor og stærk i en forening, så skal man have fortrin frem for andre, i stedet for at vi gør det her korrekt første gang og gør det tilgængeligt for alle metoder.
Der er metoder, der har været her langt længere end Doman, hvor grupperne ikke er så store, og skal de ikke også have fortrin?
Skal vi forskelsbehandle på den måde, som vi gør?
Line Barfod (EL), 2006-04-28:
Enhedslisten er medforslagsstiller til forslaget og støtter det derfor også.
Når vi gør det, er det af de samme grunde som de øvrige forslagsstillere, nemlig at vi synes, det er væsentligt at give forældre i alle kommuner det samme frie valg om, hvorvidt de ønsker at have barnet hjemme og træne det hjemme, eller ønsker, at barnet skal være på en institution.
For det er rigtigt, at vi stadig mangler de helt afgørende undersøgelser, som nu er sat i gang, og jeg synes, det er vældig positivt, at man laver noget fælles nordisk.
Vi kan også se på, om der er andre af de nordiske lande, ud over Danmark og Norge, der skal være med i den undersøgelse, men i hvert fald er det vigtigt, at undersøgelsen fortsættes.
Derfor kan man sige, at når man ikke præcis ved og ikke kan pege på, at lige den behandling er den bedste for det enkelte barn, for det er der stadig væk usikkerhed om, så skal der være mange muligheder.
Og der må kommuner og forældre sammen se på, hvad de synes er den bedste behandling for det enkelte barn.
Jeg er enig med Dansk Folkepartis ordfører i, at der også kan være mange andre grupper, hvor der er behov for det, end dem, der er peget på her.
Men nu kan man starte her med at sige, at det skal de have mulighed for i alle kommuner og ikke lade det være op til kommunalbestyrelsen selv, fordi det er noget, der er af så vidtgående betydning for familien, at den har den mulighed.
Så kan det være, at det kan blive åbningen for, at man også i forhold til andre grupper kan komme igennem.
Det er flere år siden, at vi har åbnet for, at man som forældre kan få kompensation for at gå hjemme med barnet.
Og det, der så kommer efterhånden, er, at vi siger, det ikke er nok, at forældrene får kompensation for tabt arbejdsfortjeneste, så de kan gå hjemme, men at de også skal have mulighed for at foretage sig noget sammen med barnet ud over at være hjemme.
For der er meget stor forskel på, hvad det enkelte barn og den enkelte familie kan klare.
Jeg håber også i forhold til det, vi har diskuteret tidligere om retssikkerhed, at vi kan komme så langt, at vi også sikrer kommunerne de nødvendige midler.
For en del af de problemer, der er her, skyldes jo også, at kommunerne ikke har penge nok.
Når man går ind og skal bevilge de penge, der er behov for, og måske samtidig skal skære ned på de ældre eller skal skære ned på børnene, fordi kommunen ikke har penge nok, så er det, at borgerne får nogle afslag, som mere er dikteret af økonomi end af saglige hensyn.
Derfor håber jeg da, at vi på et tidspunkt kan komme dertil, at vi får et flertal i Folketinget, der også ønsker, at kommunerne skal have penge nok til at leve op til de mange opgaver, de skal udføre for borgerne, frem for at alle de penge, der fosser ind i statskassen i de her år, kun skal gå til skattelettelser til de rigeste.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Vi undrer os meget over, at der åbenbart er et flertal, som mener, at den bedste kompetence, den største ekspertise til at afgøre, om de her metoder virker eller ej, ligger ude i den kommunale sagsbehandling.
Den ene er forskelsbehandlingen, og den anden er retssikkerheden.
Jeg synes, det er åbenlyst, at vi kan have en familie i en kommune, der snakker med en anden familie i nabokommunen, hvor den første familie får et tilbud, som de mener virker og faktisk kan give deres barn et bedre liv, at de siger til familien i nabokommunen: Er det ikke en idé for jer?
Så går den anden familie til kommunen, som siger, at det tilbud har vi ikke.
Det er da forskelsbehandling, der er til at få øje på.
Det er den forskelsbehandling, om hvilken der åbenbart er et flertal her, der siger vi hellere må fortsætte med nogle år endnu.
Det synes vi i SF er besynderligt.
Omkring retssikkerheden synes jeg, det er åbenlyst, at man, hvis man får sådan en afgørelse fra en kommune, så i alle tilfælde skal have mulighed for at klage til en ankeinstans, som i hvert fald ikke i første omgang har de økonomiske briller på, fordi den skal have de kommunale budgetter til at hænge sammen.
Den mulighed fratager man også familierne i den forsøgsordning, som kører i øjeblikket.
Vi står her med en rapport fra MarselisborgCentret, der viser, at det er hjemmetræningen, der med stor sandsynlighed giver muligheden for at forbedre de her børns levevilkår.
Det er klart, at man som forældre er meget optaget af, at børnene – vi er vel alle sammen optaget af vores børn – skal have så gode muligheder som muligt, uanset om de går helt normalt i skole, eller de er hjerneskadede.
Vil vi ikke alle sammen gerne have så gode muligheder som overhovedet muligt for vores børn?
Ja, selvfølgelig vil vi det.
Lige præcis her må det være ekstra frustrerende at finde ud af, at tilbuddene ikke er ens, og at der virkelig kan forskelsbehandles på den måde, at man kan tvinges til at skifte kommune for at få det tilbud, som man mener er nødvendigt for, at ens barn kan få så godt et liv som muligt.
Derfor er det her forslag godt, fordi det åbner op for at give frit valg og åbner op for at indføre retssikkerhed på det her område.
SF støtter forslaget.
Tom Behnke (KF), 2006-04-28:
Der er jo ingen tvivl om, at man er nødt til at køre forsøgsordninger på den måde, det nu kan lade sig gøre.
Der er heller ingen tvivl om, at man lokalt bedst kan vurdere og aftale, i samarbejde med familien, i samarbejde med forældrene, hvordan man gør det her, og hvad man skal være opmærksom på; at det her er en forsøgsordning.
Det foregår langt bedre lokalt, end at vi i Folketinget skal sidde og gøre det, for det skal vi ikke.
Men det er vores ønske, at den her ordning bliver gjort permanent, og jeg kan forstå, at det er oppositionen enig i.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Man kunne vælge at sige: Vi laver et forsøg, hvor vi finder nogle familier, som er interesserede i det her, og under sagkyndig bistand får vi undersøgt, hvordan metoderne virker.
Man åbner op for, at de kommuner, der har lyst til det, kan afgøre, om de tror på, at det her virker, eller om de tror på, at det er skadeligt.
Hvis man har nogle metoder, som Det Konservative Folkeparti og Folketinget i øvrigt mener er så usikre, at det ikke kan vides, om de gavner eller skader børnene, ønsker Det Konservative Folkeparti så at lægge det ud til kommunerne at afgøre, om det er behandlingsmetoder, der ønskes, og mener Det Konservative Folkeparti så, det er det rigtige sted?
Tom Behnke (KF), 2006-04-28:
Når vi taler om et forsøg og understreger, at der er tale om et forsøg, er det netop, fordi man ikke på nuværende tidspunkt kan anbefale det.
Sundhedsstyrelsen har sagt, at grundlaget er for tyndt til, at den kan anbefale det på nuværende tidspunkt, og det er derfor, der laves en forsøgsordning.
Hvordan i alverden havde man ellers forestillet sig, at vi nogen sinde skulle kun ne nå frem til, at det kan anbefales?
Det er det, den her regering har gjort, fordi både Venstre og De Konservative har et brændende ønske om, at det her skal være en realitet.
Der skal være en mulighed for, hvis man har kræfterne til det, at vælge, at man kan hjemmetræne sit hjerneskadede barn, men samtidig skal der også være et reelt alternativ til det, nemlig at det offentlige også har en vifte af behandlingsmetoder, således at man hele tiden kan give det enkelte barn den bedst mulige behandling.
Det er det, regeringen ønsker.
Hvordan i alverden kan man være imod, at regeringen ønsker det?
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Jeg kan forstå, at Det Konservative Folkeparti er usikker på, om denne hjemmetræning er noget, der gavner eller er decideret skadelig for de hjerneskadede børn.
Jeg kan også forstå, at hr. Tom Behnke på den baggrund gerne vil fralægge sig ethvert ansvar og i stedet lægge ansvaret ud til kommunerne og se, om de meget, meget usikre behandlingsmetoder er noget, der vil komme børnene til gavn eller skade.
Hvis vi er usikre på, om nogle behandlingsmetoder er gavnlige eller skadelige, skal ansvaret lægges ud til kommunerne, og så kan man sådan set selv finde ud af i kommunerne, om man skal bruge dem eller ej.
Er det et princip, Det Konservative Folkeparti vil følge på andre områder?
Tom Behnke (KF), 2006-04-28:
Der har været en forsøgsordning, og forsøgsordningen fortsætter.
På det grundlag, man har på nuværende tidspunkt, kan Sundhedsstyrelsen ikke anbefale metoden, og derfor har vi et ønske om, at forsøgsordningen fortsætter, så man forhåbentlig på et tidspunkt – og fra konservativ side er vi ret overbevist om, at Sundhedsstyrelsen når dertil – kan anbefale metoderne.
Det, der er vigtigt, når vi taler om et frit valg, er, at det vel at mærke skal være et frit valg imellem godkendte ordninger.
Det kan ikke være sådan, at noget, vi ikke kan godkende, siger vi bare, at kommunerne skal tilbyde.
Hvad nu, hvis det viser sig, at nogle af metoderne er direkte skadelige?
Hvem har så ansvaret?
Vi har ansvaret, hvis vi pålægger kommunerne at gøre det.
Det er ikke, fordi vi er imod, for så var vi aldrig gået med til at starte forsøgsordningen.
Vi er for, vi ønsker det, men vi er nødt til at have en godkendelse af metoderne, inden vi gør ordningen permanent.
Martin Lidegaard (RV), 2006-04-28:
Problemet er jo bare, at vi har en forsøgsordning, som har kørt i 3 år.
Regeringen sagde, den skulle køre i 3 år, der er lavet en undersøgelse, og man har konkluderet, at resultatet er positivt, men nu vil man bare lave en ny forsøgsordning, og det er jo det, der godt kan undre lidt.
, men der har jo kørt en forsøgsordning, og det, vi diskuterer i dag, er, om den bare skal fortsætte, eller vi skal tage konklusionerne alvorligt.
Lissa Mathiasen (S), 2006-04-28:
Nu kunne vi selvfølgelig ønske os, at det ikke kun var et københavnerproblem, vi diskuterede, men det er det blevet, fordi det er her, problemerne er størst.
Vi ved, at der i Nordvestkvarteret i København også er omkring 6.000 boliger under opførelse, dvs. en vældig stor udbygning.
Jeg forventer selvfølgelig ikke, at hr. Tom Behnke, som ikke er boligordfører, kan give en stor boligpolitisk udredning.
Det ville være urimeligt at kræve, og sådan opfører vi os ikke over for hinanden.
Men hr. Tom Behnke har været med til at tage en beslutning i det her Folketing på udlændingeområdet, på integrationsområdet, netop for at sikre, at vi ikke etablerer flere ghettoer.
Det har ikke kun med boligpolitik at gøre, men er en mere generel problemstilling, som vi har været inde på her, nemlig at man ikke ønsker, der skal bo mere end 50 pct. på kontanthjælp i et alment boligområde.
Det er så uværdigt.
Tom Behnke (KF), 2006-04-28:
Jeg vil gerne have lov til at takke for forventningen om, at jeg som stand-in her fredag eftermiddag skal være inde i den danske boliglovgivning, men det er jeg altså ikke.
Men det, der er sagen, er vel egentlig – det kan vi vel godt slå fast – at ansvaret ligger i kommunerne.
Der er altså én kommune, der endnu ikke har løst opgaven, men det er vel ikke sådan, at fordi én kommune ikke har gjort det, skal ansvaret straks flyttes til Folketinget?
Sådan skal det ikke være.
Vi har nu en ny overborgmester i København, der har sagt 5.000 boliger til 5.000 kr., og vi må se, om der bliver levet op til det.
Men det er ikke Folketingets ansvar, og løsningen er i hvert fald ikke, at vi tvinger de private boligejere.
Det er vi imod, det er ikke løsningen, og det er derfor, vi er imod forslaget.
Lissa Mathiasen (S), 2006-04-28:
Når De Konservatives ordfører siger det, han gør, vil jeg godt spørge: De Konservative har jo støttet beslutningen om, at hvis mere end 50 pct. af beboerne i en almen boligafdeling er på kontanthjælp, skal der ikke kunne anvises flere på denne ydelse dertil, men hvor skal de så flytte hen?
Hvad skal kommunen tilbyde den gruppe, som ikke selv er i stand til at finde en bolig?
Hvad skal de anvises til, når de private udlejere ikke vil deltage frivilligt i ordningen?
Tom Behnke (KF), 2006-04-28:
Dette beslutningsforslag er identisk med en række beslutningsforslag, som over de sidste par år er fremsat af enten Enhedslisten eller SF.
Det er hver gang gået ud på, at private udlejere skal stille en vis del af deres lejligheder til rådighed for kommunernes anvisning af boliger.
Fra økonomi- og erhvervsministerens og socialministerens side har det hver gang været fremført, at det ikke er regeringens politik at anvende tvang over for private boligejere.
Regeringens politik er, at der skal bygges flere boliger inden for alle ejerformer, så udbuddet øges, og jeg kan slå fast, at det er et synspunkt, som stadig støttes af Det Konservative Folkeparti.
Det er kommunerne, der har anvisningsretten, og det står jo kommunerne frit for at lave aftaler med de private udlejere.
Det Konservative Folkeparti kan derfor ikke støtte forslaget.
Anita Knakkergaard (DF), 2006-04-28:
Jeg vil sige til fru Lissa Mathiasen, at det jo lyder som det fuldstændige galimatias.
Hvordan tror fru Lissa Mathiasen, at man lige pludselig kan finde 25 pct. til anvisning, når udlejeren i forvejen har lejere boende?
Er det fru Lissa Mathiasens mening, at hun vil smide lejerne ud, så de socialt udsatte kan komme ind?
Jeg kan ikke se andet.
Det vil tage lang tid, og det løser jo heller ikke problemet for dem, der her og nu står og banker på døren til Københavns Kommune.
Københavns Kommune bør selv komme i gang med at bygge, det er lovet for længst, og hvorfor er man ikke kommet i gang?
Lissa Mathiasen (S), 2006-04-28:
Jeg tager det heldigvis som en grad af erkendelse fra både Dansk Folkeparti og Venstre af, at man faktisk har fortrudt, at der i forbindelse med boligaftalen af 2002 ikke blev lagt en anvisningsret ind.
Men jeg synes ikke, at en eneste af de børnefamilier, som i dag står uden tag over hovedet, kan bruge Dansk Folkepartis svar om, at det vil man gerne være med til, til noget.
Jeg er ikke et øjeblik i tvivl om, at Københavns overborgmester og de, der i øvrigt er med i beslutningen, nok skal få bygget de boliger til 5.000 kr. om måneden, og projektet kører faktisk godt derudad.
Men de mennesker, der her og nu står uden tag over hovedet og har brug for at få anvist en bolig, hvad skal de gøre?
Vi ved jo godt – og det tror jeg da også Dansk Folkepartis ordfører ved – at det ikke er i morgen, de boliger kan blive etableret.
Der går måske et år, og hvad skal de mennesker, der i dag står i en akut bolignød, gøre imens?
Københavns Kommune siger faktisk: Hjælp os, så vi kan gøre noget for at hjælpe de mennesker.
Hvad vil Dansk Folkeparti gøre her og nu for at hjælpe?
Forslaget her kunne hjælpe med til at rette op på noget.
Anita Knakkergaard (DF), 2006-04-28:
Jeg kan altså kun sige endnu en gang, at man er nødt til at bygge nogle flere boliger.
Der mangler boliger i København, det kan selv Ritt Bjerregaard se, og så vidt jeg ved, har hun lovet at bygge 5.000 boliger til 5.000 kr. i månedlig husleje, og så vil problemet jo være løst i København.
Problemet er måske, at fru Ritt Bjerregaard ikke kan gøre det.
Jeg ved det ikke, men jeg synes i hvert fald, man skal prøve at finde byggegrunde, hvor det kan lade sig gøre at bygge boliger til indbyggerne i København, frem for at gribe ind i den private ejendomsret og sige: Vi skal have anvisningsret til 25 pct. af jeres lejligheder.
Jeg vil gerne finde boliger til de mennesker, og som jeg også sagde til fru Lissa Mathiasen uden for salen: Når der skal indgås et nyt boligforlig, vil jeg gerne ligesom Venstre kigge på det private støttede boligbyggeri og se på, om der her skal være anvisningsret på samme måde som i det almene byggeri.
Lissa Mathiasen (S), 2006-04-28:
Det er jo ikke kun et spørgsmål om, hvorvidt der er et tilstrækkeligt udbud af boliger.
Det er et spørgsmål om sammenhængen mellem huslejen og indkomsten for den familie, der står uden tag over hovedet, og det er grunden til, at det er vanvittig svært at løse problemet i København.
Det, der også gør det ekstraordinært svært, er, at hvis man skal ud i den almene sektor, støder man i adskillige byggerier her i København på det problem, at i dag er mere end 50 pct. af beboerne allerede på kontanthjælp.
Man har sagt fra Folketingets side, at der skal de ikke ind, men så sent som i dag siger Københavns Kommune på Ejendomsforeningen Danmarks landsmøde: Hjælp os!
Giv os de håndtag.
En familie med børn, som står uden tag over hovedet, kan ikke vente på, at der bliver bygget nyt, hvor der måske bliver lidt til rådighed til en pris, de kan betale.
Hjælp os her og nu, for de mennesker kan ikke vente et år.
Hvad er Dansk Folkepartis svar til de mennesker?