runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jette Gottlieb (EL), 1999-04-13:
Jeg taler af noget så mærkværdigt som personlig erfaring.
Det, som vi her behandler, er et spørgsmål om samspillet mellem krigsførende og humanitære initiativer.
Jeg taler af erfaring fra min tid som nødhjælpsarbejder i det nordlige Irak.
Vi var dér oppe imod Saddam Hussein, som havde smadret
4.000 landsbyer langs grænsen, og som havde hældt giftgas ud over sine egne medborgere
Jeg tror ikke, at det, vi oplever i dag, er meget værre eller meget bedre end det, der foregik på det tidspunkt.
Det er vores erfaring som nødhjælpsarbejdere, at den eneste og sikreste beskyttelse, der er mod angreb, er at være ubevæbnet.
Det er den eneste sikkerhed, man har for, at der ikke bliver taget fejl af humanitær indsats og krigsførende indsats.
Det, vi står over for i dag, er et beslutningsforslag, der lægger op til at så tvivl om det spørgsmål.
Den eneste mulighed, der er for at hjælpe de flygtninge, som findes i Kosova og grænselandene, er at sikre dem et helle, og den eneste måde, man kan sikre et helle på, er at skabe en utvetydig bastion af fredsområder.
Det kan man kun gøre med den humanitære indsats.
Enhver form for sammenblanding er en trussel om krig med flygtningene og de humanitære nødhjælpsarbejdere som gidsler i den sag.
Det er præcis det, der gør, at det er umuligt at sikre en humanitær indsats.
Det er det, der skaber usikkerheden for nødhjælpsarbejderne, og det er det, der giver de krigsførende parter den mulighed at se stort på, hvad humanitært nødhjælpsarbejde er for noget.
NATO-soldater gemt i et Røde Kors hospital, flygtningelejre omkranset af NATO-tropper er ikke nogen knaldsikker adskillelse mellem det humanitære arbejde og det krigsførende.
Derfor er den beslutning, vi står over for i dag,
katastrofal for en fremtidig humanitær indsats i en hvilken som helst henseende.
Derfor er det fuldstændig nødvendigt at sikre, at der kan ske en klokkeklar adskillelse af de to ting, så ingen kan tage fejl. Der er endnu en tærskel i de humanitære indsatsmuligheder.
Det er sådan, at ingen krigsførende nation kunne finde på at angribe ubevæbnede humanitære nødhjælpsarbejdere og de ofre, de arbejder for.
Ingen krigsførende nation kan gøre det, ingen institution kan finde på at gøre det.
Det er en tærskel, der endnu ikke er overskredet i de katastrofer, vi har set verden over, og det er den tærskel, som vi nu vil sænke, sådan at det bliver muligt at foretage den type angreb, uden at det er klokkeklart at indse, at det er det, der foregår.
Derfor er det her forslag så alvorligt.
Derfor er det et forslag, der har rækkevidde langt ud over den situation, som vi konkret står i.
Jeg vil gerne spørge hr. Holger K. Nielsen, hvordan man ser forskel på NATO-soldater og humanitære NATO-soldater. Er der anden måde at se forskel på, end om det er blå baretter, eller om det er camouflageuniformer?
Hans Engell (KF), 1999-04-13:
Der er grund til at glæde sig over, at alle politiske partier minus Enhedslisten støtter regeringens forslag og dermed støtter udsendelsen af styrken til det nordlige Albanien.
Det, der kalder mig på talerstolen, er fru Jette Gottliebs indlæg, som jeg synes klart viste, hvordan Enhedslisten undervejs har skiftet argumentation i denne her sag.
Først handlede det om NATO-angreb mod Serbien; så handlede det om hele alliancens troværdighed, og nu til sidst handler det altså om, ifølge fru Jette Gottlieb, hvorvidt man kan have NATO-soldater i området og samtidig gennemføre de humanitære opgaver.
Jeg synes, fru Jette Gottlieb skulle være opmærksom på, hvilket klart fremgår af de svar, vi har fået fra ministeren, at hele denne aktion gennemføres efter grundige drøftelser med UNHCR og de humanitære organisationer.
Fru Jette Gottlieb skal være opmærksom på, at på nuværende tidspunkt er der over 300.000 flygtninge fra Kosova i Albanien, 100.000 alene i Kukesområdet, og at den aktion, der nu gennemføres, har et klart humanitært sigte, nemlig at bistå de flygtninge, at bistå den albanske regering i dens bestræbelser og at bistå de humanitære organisationer.
Jeg synes, det er kendetegnende for Enhedslistens holdning i hele denne sag, at man jo ikke har haft et eneste bud på, hvordan verdenssamfundet, hvordan NATO kan gå ind og løse den kolossale humanitære katastrofe, der oprulles for vores øjne.
Jeg synes ærlig talt ikke, det er anstændigt af Enhedslisten at argumentere på den måde, som det er sket.
Denne aktion gennemføres efter henvendelse fra den albanske regering og i et tæt samarbejde med de humanitære organisationer.
Dertil kommer, at mandatet til aktionen er ganske klart, ligesom det er klart, og det ligger vel også i det, hr. Holger K. Nielsen sagde, at regeringen så tydeligt har tilkendegivet, at måtte der ske ændringer i anvendelsen af de danske styrker i området, vil det kræve et nyt mandat. Man kan altså ikke bruge denne diskussion til ligesom at foregribe begivenhederne i de kommende uger og måneder, men må holde sig til det, der er mandatet, nemlig en humanitær indsats i området med en begrænset magtanvendelse og dette kun i en situation, hvor det måtte blive påkrævet.
Men bortset fra det er det glædeligt, at også SF tilslutter sig udsendelsen af denne styrke.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-04-13:
Baggrunden for indsættelsen af en NATO-ledet styrke i Albanien er en henvendelse fra den albanske regering.
Det sprang fru Jette Gottlieb helt over.
Hun talte om, at der var tale om en katastrofal beslutning.
Katastrofen er en anden end den beslutning, der træffes her i Folketingssalen.
Katastrofen er, at 300.000-400.000 i forvejen fattige kosovoalbanere er flygtet ind i Albanien under umenneskelige vilkår og under store strabadser.
Det er katastrofen. Så henvender den albanske regering sig og beder NATO om hjælp, og den har også bedt det internationale samfund i øvrigt om hjælp.
Nødhjælpen er i færd med at blive organiseret i massivt omfang.
Der er en stor nødhjælpsoperation under udvikling, og jeg er glad for at kunne konstatere, at Danmark er absolut førende med hensyn til ressourcer og hurtig indsats i det nødhjælpsarbejde, der er i gang både i Albanien og i Makedonien.
Men der er altså også brug for denne indsats efter den albanske regerings egen opfattelse, og jeg synes, det ville have været uansvarligt, hvis svaret til den albanske regering havde været: Det kan vi ikke; det vil vi ikke; det har vi ikke lyst til.
Og så én betragtning mere om nødhjælp og NATO's indsats.
Der er ingen diskussion om, hvem der har ansvaret for nødhjælpsarbejdet i Albanien, i Makedonien, i Kosovo og i Bosnien-Hercegovina.
Det har UNHCR.
Det fremgår i øvrigt også klart af EU's vedtagelser og af NATO's vedtagelser, at det accepteres fuldstændig.
UNHCR er den organisation, der står i spidsen for nødhjælpsarbejdet.
Men NATO kan, når NATO er til stede i området, som det f.eks. var tilfældet i Makedonien, yde en ekstraordinær indsats, har ressourcerne på stedet, og hvorfor skulle man dog ikke udnytte den ressource på stedet, som i Makedonien bl.a. har ført til, at NATO i løbet af meget få dage var i stand til at indrette et modtagelsescenter, der bød de flygtende langt, langt bedre vilkår end dem, de i øvrigt fristede på en leret bjergside?
Så skal man selvfølgelig også anvende den ressource.
Det er, hvad man gør i Makedonien, og det er, hvad den albanske regering har bedt os om også at gøre i Albanien: at stille ressourcer til rådighed til at kunne løse humanitære opgaver, til at være med til at sikre nødhjælpsarbejdet.
Den virkelige katastrofe er ikke beslutningen her i dag.
Den er rigtig.
Den virkelige katastrofe er selve situationen i området.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-04-13:
Også jeg er glad for at have fået at vide, at denne aftale findes på Internettet.
Det er jo så udmærket, så kan alle jo gøre sig bekendt med den, og det er jo også det, der er sket i denne sag.
Rambouilletaftalen har i øvrigt været endevendt i alverdens aviser og nyhedsmedier, så der er vist ikke meget hemmeligt omkring den.
Og jeg kan i hvert fald ikke forestille mig, at det er dét element, der får Enhedslisten til ikke at stemme for det foreliggende forslag, som jo ikke er et forslag om, som det nærmest lød i indledningen til hr. Søren Søndergaards tale, at sende bomber og fly ind i Kosovo, men et spørgsmål om, hvordan Danmark skal reagere på en henvendelse fra den albanske regering om udsendelse af en NATO-enhed til Albanien.
Det er det, der er spørgsmålet for os her i dag, og dér når hr. Søren Søndergaard altså til et andet resultat end resten af Folketinget, og det er også hans ret.
På ét punkt synes jeg, at jeg vil have lov til lige at klargøre situationen, og det er til spørgsmålet om, hvorvidt det kan tænkes på et senere tidspunkt i dette forløb, at eksempelvis NATO-styrken i Makedonien og den nye NATO-styrke i Albanien kommer til at indgå i en senere fase i en styrke, der kan indsættes i Albanien og Makedonien.
Lad mig gøre det fuldstændig klart: Det internationale samfunds ønske er, at der kan indsættes en international styrke i Kosovo, som kan beskytte kosovoalbanerne, så de kan vende tilbage til deres eget land.
Det står i EU's erklæringer, det står i NATO's erklæringer, og det står i FN's generalsekretærs erklæring om dette.
Det er målet med det internationale samfunds virksomhed, at de skal kunne vende tilbage.
Det vil være utænkeligt, at kosovoalbanerne kan vende tilbage, hvis der ikke samtidig er indsat en international styrke, der kan betrygge deres tilværelse og deres tilbagevenden.
Det er soleklart, og derfor vil der forhåbentlig på et tidspunkt blive tale om indsættelse af en international styrke i Kosovo.
I den nuværende situation, hvor man i så fald skulle skyde sig igennem, kæmpe sig igennem, er det ikke en realistisk mulighed, men på et senere tidspunkt bliver det det forhåbentlig.
Og så siger det sig selv, så kan man da selvfølgelig forhåbentlig forestille sig, at de elementer, de NATO-styrker, der allerede findes i området i Makedonien og Albanien, kan indgå i en sådan anstrengelse.
Det er der ingen mystik i.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-13:
To bemærkninger til udenrigsministeren, som gør, at Rambouilletaftalen præcis er interessant.
Læser man Rambouilletaftalen, så fremgår det jo tydeligt, at den anonyme internationale styrke, som udenrigsministeren omtaler, lige præcis er en NATO-styrke og en NATO-styrke under NATO-ledelse.
Der kan ganske vist komme andre tropper ind, men den fungerer under NATO's ledelse, og det er selvfølgelig det, der gør, at de styrker går fra at være NATO-styrker, styrker under NATO-ledelse i en humanitær opgave, til at være styrker under NATO-ledelse i en eventuel militær opgave.
Det er klart, og det er derfor bl.a., at Rambouilletaftalen er interessant.
Den anden ting, der er interessant ved Rambouilletaftalen, er jo at se, i hvilken detaljegrad man mener det er nødvendigt for det internationale samfund at gå ind og bestemme, hvordan forholdene skal være i Kosova.
Bl.a. er et af de krav, som der er skrevet under på, at der skal være fri bevægelse af kapital.
Hvis der ikke er fri bevægelse af kapital, kan man gribe ind med henvisning til Rambouilletaftalen.
For et af de krav, det internationale samfund stiller, når vi vil have fred og frihed, er fri bevægelse for kapital.
Jeg synes, det er meget interessant at få med i debatten.
Poul Nødgaard (DF), 1999-04-13:
Det, jeg får ud af det, er, at hvis ikke Det Konservative Folkeparti får opfyldt de ting, som står i det regelsæt, som det har udarbejdet, er Det Konservative Folkeparti ikke med i et nyt kontorcirkulære.
Sådan forstår jeg det, og det svar er jeg fantastisk godt tilfreds med.
Tak for det.
Pernille Frahm (SF), 1999-04-13:
Jeg vil gerne takke for ministerens besvarelse.
Det er jo sådan, at der er flere grupper i det danske samfund, der har det økonomisk virkelig svært.
Folkepensionister og kontanthjælpsmodtagere
er nok blandt de grupper, der virkelig skal kæmpe hårdt for at få pengene til at slå til.
Ofte stilles folkepensionister i en umulig situation, hvor de skal vælge, om de har råd til busbilletten ud til barnebarnets fødselsdag, eller om de har råd til gaven. Kontanthjælpen er jo beregnet ud fra et eksistensminimum.
Derfor er det helt uforståeligt, at man kan tro, at mennesker kan klare sig med mindre.
Det er ganske simpelt uacceptabelt.
Ydermere er Danmark jo under anklage for at bryde med de rettigheder, som vi i 1951 frivilligt er gået ind på at give til flygtninge gennem FN's flygtningekonvention.
Det er individuelle, personlige rettigheder med hensyn til sociale ydelser og med hensyn til retten til at bosætte sig.
Individuelle rettigheder.
Derfor er det jo i virkeligheden ganske enkelt og slet ikke et juridisk spørgsmål, som behøver at give så mange krumspring.
Det er en ganske enkel analyse, man skal igennem.
Man skal sammenligne den økonomiske situation for personer på integrationsydelse med den for personer på kontanthjælp eller på folkepension
, og bare én får en negativ særbehandling, så har vi et problem.
Man kunne frygte, at man vil tage fat på at lappe lidt her og lappe lidt der, udsætte mennesker for lovjask. Man kunne i stedet for, først som sidst, vælge at gøre det ordentligt, bruge det normale, gennemprøvede danske system med alle de problemer og fordele, det så indebærer.
En række organisationer i Danmark - herunder jo sidst LO og HK - er kommet med en kraftig opfordring til regeringen om at tage situationen alvorligt.
De har besluttet at henvende sig til UNHCR.
Det er sådan, at menneskerettigheder er en skrøbelig ting.
Spørgsmålet er, om et land som Danmark skal være blandt dem, der strækker konventionen til det yderste, eller om vi skal være blandt dem, der konstant og stædigt forsvarer individets rettigheder.
Jeg mener det sidste.
Derfor vil jeg på Enhedslistens, Kristeligt Folkepartis og SF's vegne fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Idet Folketinget forudsætter, at Danmark overholder FN's flygtningekonvention, opfordrer Folketinget regeringen til at gennemgå situationen for udenlandske statsborgere, der er omfattet af integrationsloven, med særlig opmærksomhed på: - Den økonomiske situation i forhold til danske borgere i tilsvarende situation. - Mulighed for selv at vælge bosted sammenlignet med danske borgere i tilsvarende situation.
I tilfælde af, at der kan konstateres en negativ særbehandling af personer omfattet af integrationsloven, pålægger Folketinget regeringen at bringe sagerne i orden senest den 1. november 1999, så der ikke kan rejses tvivl om, hvorvidt Danmark lever op til FN's flygtningekonvention.«
Peter Skaarup (DF), 1999-04-13:
Dansk Folkeparti har slået til lyd for, at vi skulle løse de problemer, der har været med hensyn til flygtninge og med hensyn til nødhjælp til det område, vi taler om, i nærområdet, og det glæder os, at regeringen også er begyndt
at afsætte de midler, der skulle til, sådan at det har kunnet lade sig gøre at afhjælpe situationen lokalt.
Men hvis vi fortsat skal sige det med mening, vil jeg sige til Enhedslisten, at så er det altså også nødvendigt, at Folketinget er med til at give tilladelse til, at den nødhjælp, der er nødvendig, kan blive beskyttet i forhold til situationen i området.
Derfor vil jeg godt spørge fru Jette Gottlieb: Når Enhedslisten siger nej til at være med til at beskytte den nødhjælp, hvad har Enhedslisten så tænkt sig at gøre for, at nødhjælpen kan komme frem til de flygtninge, som jo med rette ønsker sig denne her hjælp?
Helge Adam Møller (KF), 1999-04-13:
Jeg kan bekræfte over for hr. Poul Nødgaard, at vi sammen med en række andre partier har ført forhandlinger med regeringen i vel 1½ eller 2 år om det her emne, og udgangspunktet for de forhandlinger, den konservative folketingsgruppe fører, er det beslutningsforslag og de ideer til stramninger, som vi har. Vi må konstatere, at i øjeblikket er der ikke mulighed
for at komme igennem med dem, og vi har meddelt regeringen, at vi ikke agter at føre videre forhandlinger, fordi vi ikke kan få gennemført de stramninger, som vi har ønsket
Sådan er sagen.
Det er god forhandlingsskik, at så længe man forhandler og forhandler i en sluttet kreds, offentliggør man ikke det, man siger i en sluttet kreds.
Men resultatet er, vi har trukket os ud af forhandlingerne.
Christian Jensen (FP), 1999-04-13:
Dersom skatteministeren havde forventet Fremskridtspartiets tilslutning til lovforslag nr. L 214, har skatteministeren gjort regning uden vært.
Det overrasker jo nok heller ikke ministeren særlig og berører sikkert heller ikke ministeren synderligt, idet flertallet nok skal komme i hus fra en anden side, men i hvert fald ikke fra Fremskridtspartiets side.
Ja, så kunne man jo godt stoppe her, og efterhånden som tiden er fremskreden, kunne det måske være meget passende, men det vil jeg dog ikke gøre. Fremskridtspartiet synes, at forslaget i bund og grund er urimeligt, i og med at det kun har et eneste formål, nemlig at skaffe skattekroner ned i statskassen.
Forslaget her har ikke en pind med miljø at gøre.
Forslaget i den foreliggende form vil ganske klart indebære, at det danske transporterhverv er det eneste erhverv, der er med til at bringe balance i den provenudebat, der har bølget her i dag, Det er et enkelt erhverv, der kommer til at bringe balance i det her. Man skal også bemærke, at rutebilerne undtages i den her situation, og det har de for øvrigt også været indtil i dag.
Det bevirker, at det danske transporterhverv vil miste markedsandele til udlandet.
De tabte markedsandele vil blive overtaget af østvognmænd, de kommer herop med udslidt og miljøurigtigt materiel, som danske vognmænd udskiftede for flere år siden.
Så kan man sige, ja, lad dem bare røge, støje og møge sig, mens danske vognmænd og deres chauffører holder stille og ser på.
At der så også bliver færre arbejdspladser ud af det, ja, det gør måske ikke så meget, for man siger jo, at det går godt med beskæftigelsen.
Lad os få nogle forslag på bordet, der virkelig er miljøforbedringer i.
Giv transportbranchen nogle muligheder for ved investeringer i det rigtige materiel at opnå en afgiftsfritagelse i lighed med rutebilerne, så ville vi få miljøforbedringer, der virkelig battede, så havde den branche, der holder Danmark kørende, en mulighed for at vælge.
Altså havde man det rigtige materiel, blev man belønnet ved afgiftsfritagelse, hvis ikke måtte man betale.
Vi håber på, at miljøministeren har opfattet den her situation og så ved en senere lejlighed indgår en aftale med skatteministeren på det her område.
Man bliver simpelt hen nødt til at gå den vej, og den dag, det sker, vil Fremskridtspartiet deltage positivt og støtte et sådant forslag.
Helge Adam Møller (KF), 1999-04-13:
Nu har hr. Poul Nødgaard jo været medlem af Folketinget i mange år, så han må da i hvert fald kende Det Konservative Folkepartis holdning på dette område.
Vi har to gange - med mig selv som ordfører - fremsat beslutningsforslag, og jeg tror endda, at hr. Poul Nødgaard var ordfører ved et af dem.
Her har vi klart forlangt stramninger vedrørende kriminalitet, vedrørende sprogkravet og vedrørende de økonomiske forhold.
Vi har ønsket, at der skulle foretages markante stramninger, før man kunne blive dansk statsborger, og de forslag, vi har fremsat, står vi selvfølgelig ved.
De har ikke kunnet vedtages hidtil, men vi arbejder fortsat på, at vi kan finde et flertal for dem.
Sonja Albrink (CD), 1999-04-13:
Lovforslaget er en afløser af lovforslag nr. L 52, som blev fremsat i oktober 1998, og som vi har haft en første behandling af.
Under første behandling af lovforslag nr. L 52 fremførte CD, at de ikke var særlig begejstret for den konstruktion, som forslaget lagde op til.
Det nye forslag er blot med nogle enkelte ændringer stort set identisk med det omtalte forslag. I CD ønsker vi ikke at øge bilejernes udgifter.
Det var også vores konklusion dengang.
Det var bl.a. disse argumenter, som fik CD til at sige nej til det, og det er også derfor, vi igen siger nej til den måde.
Vi var som sagt heller ikke med til pinsepakkens vedtagelse.
Vi lod andre partier være udslagsgivende på det område.
CD kan som sagt støtte miljødelen, men vi er imod afgiftsdelen og den måde, den beregnes på i dette her forslag.
Vi vil dog gerne gå positivt ind i udvalgsbehandlingen og kigge på, om vi måske har en chance
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-04-13:
Hovedindholdet i lovforslaget er, at afgifterne på diesel med højt svovlindhold sættes op med 23 øre pr. l.
I Det Radikale Venstre er vi tilhængere af gennem afgiftsinstrumentet at dreje forbruget af benzin og diesel i en mere miljøvenlig retning, og vi synes, det er fornuftigt at differentiere afgifterne ud fra indholdet af svovl.
Først og fremmest handler det om at få flere mennesker til at tanke op med den nye svovlfattige diesel, der er mere miljøvenlig end den almindelige dieselolie.
Den foreslåede ændring i afgifterne vil reducere miljøbelastningen markant, når det fremover bedre kan betale sig at tanke svovlfattig diesel frem for almindelig diesel.
I lovforslagets bemærkninger er det anført, at afgiftsforhøjelserne kan føre til et fald i transportsektorens CO2-udledning svarende til godt 0,1 pct. af den samlede udledning og det i en tid, hvor vi i øvrigt kæmper med transportsektorens CO2-udledning.
Dertil kommer, at forslaget vil betyde en reduktion i partikeludslippet på landsplan
Det synes vi i Det Radikale
Venstre er meget fornuftigt, og vi kan støtte lovforslaget.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-04-13:
Vi anerkender helt miljøintentionen i dette forslag, nemlig at man får bremset partikeludledningen fra dieselkøretøjer, og at man ved et rigtigt afgiftsinstrument fremmer brugen af det, man kalder den ultralette diesel, og der er jo kommet nye tal og mange informationer om, hvordan man teknologisk er kommet længere med hensyn til at frembringe mere miljøvenligt brændstof.
Det, som vi ikke kan forstå, er, at man nødvendigvis, når man laver en differentiering, skal gøre det for at få et betydeligt provenu hjem. Vi har jo, som også flere ordførere har været inde på, fået redegjort for, hvordan der her kommer en belastning af erhvervslivet.
Er det det, vi har brug for?
Det mener vi ikke.
Vi vil meget gerne, hvis det er muligt,
Selvfølgelig kan det skrues sådan sammen.
Nu er der talt en hel del om, hvem der er garant for statsbudgettet.
Der vil jeg bare komme med den lille bemærkning, at man kunne jo også se på de samlede udgifter.
Kunne man være mere sparsommelig, ja, så behøvede man jo ikke hele tiden at dreje på skatteskruen.
Det er jo lidt et spørgsmål om, på hvilket niveau man lægger udgiftsbehovet.
Det er klart, at hvis man stadig løfter udgiftsbehovet, må man også stadig skaffe flere indtægter, men man kunne jo spørge: Er det rimeligt stadig at løfte udgiftsbehovet med det til følge, at man rammer erhvervslivet, og at man svækker konkurrenceevnen?
Det skaber måske nye problemer.
Vi er kritiske over for, at man vil løse en miljødel, som vi bakker helt op om, med en erhvervsbelastning.
Det må være muligt at finde en anden løsning, og det vil vi gerne være med til.
Christian Jensen (FP), 1999-04-13:
Jeg har svært ved at tro, at det skal være sådan fat, at skatteministeren ikke forstår sammenhængen i det, jeg fremførte.
Det har selvfølgelig ikke noget med dieselolien
specifikt at gøre, men det var den mistede konkurrenceevne på grund af den høje byrde, der lægges på transporterhvervet, som, hvilket er bevist, ikke har en pind med miljøet at gøre
Jeg vil gerne stille et spørgsmål til skatteministeren.
Skatteministeren talte her for et sekund siden om de rutebiler, som havde de rigtige katalysatorer eller partikelfiltre.
Hvis vognmandserhvervet stiller med de samme ting monteret på deres biler, vil det så indebære afgiftsfrihed?
Og hvis ikke vil jeg spørge, hvorfor rutebilerne er højere prioriteret i samfundet end de transportlastvogne, der ligesom rutebilerne holder Danmark kørende, men på en anden måde.