runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Margrethe Vestager (RV), 1998-06-10:
Tak for ordet.
Regeringen fremlagde i januar i år en redegørelse om det 21. århundredes uddannelsesinstitutioner.
Siden har der været en meget udbredt debat både inden for sektoren, og også uden for.
Den har vist én ting: at der er udbredt enighed om en institutionel reform på det videregående uddannelsesområde, en reform, der kan skabe
stærkere uddannelsesinstitutioner og et mere sammenhængende og fleksibelt uddannelsessystem.
De samme ønsker om sammenhæng og fleksibilitet har fået SF til at fremsætte beslutningsforslag nr. B 30, hvori SF foreslår, at der nedsættes en kommission for de videregående uddannelser.
den indre sammenhæng i universitetssektoren, men også sammenhængen mellem universitetssektoren og de mellemlange uddannelser ønsker SF skal undersøges og behandles af en kommission. Regeringens fokus er ikke blot universitetssektoren, men hele det videregående uddannelsessystem.
Vi er enige i, at nedsættelse af en kommission i princippet kan være en udmærket idé, men hverken forskningsministeren eller jeg mener, at nedsættelse af en kommission er det rigtige at gøre på nuværende tidspunkt.
Og det er der
For det første er vi faktisk i fuld gang med arbejdet med at analysere og behandle de videregående uddannelsers institutionelle struktur.
Undervisningsministeriet og Forskningsministeriet arbejder tæt sammen om dette.
For det andet er mit eget ministerium i tæt forbindelse med redegørelsen om de videregående uddannelsers institutionelle struktur ved at udarbejde en særlig redegørelse om merit i det videregående uddannelsessystem.
Dette arbejde forholder sig meget direkte til den sammenhæng
i det videregående uddannelsessystem, som SF efterlyser. Endelig for det tredje arbejder regeringen i øjeblikket sammen med universiteterne om at indføre kontraktstyring på universitetsområdet, et initiativ, som er blevet meget positivt modtaget på universiteterne.
Det skal selvfølgelig ske inspireret og tilskyndet af vores diskussion i dette Ting og andre steder, men det er meget væsentligt, at de, som skal gennemføre forandringerne, tager dem på sig i deres egen drøftelse.
Det er også en tilgang, som regeringen har fået udbredt anerkendelse for i den videregående uddannelsessektor.
Opsummerende vil jeg sige, at det at nedsætte en kommission i forhold til de nuværende initiativer og de ting, som er sat i gang, vil virke hæmmende, men at vi naturligvis anerkender den problemstilling, som SF rejser, og også er helt indstillet på at drøfte den fortsatte udvikling både af universitetssektoren og sandelig også af hele systemet for videregående uddannelser, både, selvfølgelig, nu og i særdeleshed i efteråret, når de to redegørelser fremlægges for Folketinget.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-06-10:
Det første var, hvad vi kan gøre i Cardiff.
Som sagt rejser jeg sagen i Cardiff, jeg gør opmærksom på, at vi har et problem her, hvor der ikke er fundet tilstrækkelige løsninger, og at de løsninger skal findes.
Men jeg synes også, jeg skylder folketingsmedlemmerne at sige her i dag, at jeg vil ikke forudskikke den forventning, at vi får en afgørelse i Cardiff, for det kan vi i sagens natur ikke.
Det er et arbejde, vi sætter i gang og fortsætter med, men tingene er ikke skruet sådan sammen på Det Europæiske Råds topmøde, at vi kan træffe beslutninger dér. Det får mig til at sige lidt mere om beslutningsprocessen.
Artikel 138 i Amsterdamtraktaten indebærer som sagt, at Europa-Parlamentet nu får mulighed for at fastsætte sin egen statut eller vedtægt for sine medlemmer, og det har påbegyndt arbejdet.
I den forbindelse er det formelt sådan, at når Europa-Parlamentet har færdiggjort sit arbejde, skal Kommissionen høres, og så kommer Rådet ind.
Det vil altså sige - og det er også et svar til hr. Frank Dahlgaard - at Rådet kan sige nej eller ja, men der skal som sagt enstemmighed til.
Hvis Europa-Parlamentet ikke har gjort sit arbejde godt nok, kan Rådet sige: Det er ikke godt nok, om igen!
Og det vil Rådet gøre.
Vi vil altså være indstillet på via denne nye proces at lægge et så stærkt pres på Parlamentet, som vi overhovedet kan - eller sagt på en anden måde: Vi kan sige til Parlamentet gennem Rådet: Gør nu jeres arbejde med de nye statutter godt!
Men det skal være på et rimeligt niveau, og det skal selvfølgelig også være sådan, at tingene er i orden med hensyn til rejsegodtgørelse, rejse efter regning og alle de ting, vi nu arbejder med.
Det kommer i den rækkefølge, jeg her har beskrevet, og det vil altså sige, at Cardiff bliver det sted, hvor man kommer med en politisk melding, og dernæst kommer sagen op i Rådet på den måde, jeg just har beskrevet.
Så er der spørgsmålet om Kommissionens ansatte, deres lønninger og deres beskatningsforhold.
Rådet bestemmer de ansattes lønninger og beskatningsforhold efter ganske bestemte systemer, som jeg ikke skal komme ind på i detaljer
lige nu, så lad det igen være sagt til kollegerne her i salen: Rådet kan gøre noget, men kan kun gøre det på et bestemt beslutningsmæssigt tidspunkt i den procedure, jeg just har beskrevet.
Margrethe Vestager (RV), 1998-06-10:
Jeg vil gerne sige tak for den meget velvillige modtagelse af forslaget.
Forslaget er, som det ganske rigtigt er blevet bemærket, en konsekvens af L 83, således at lignende principper kommer til at gælde, og det vil for mange ikke være nogen nyskabelse, idet lovforslaget er det, som er god og rimelig praksis langt de fleste steder på de skoler, som er omhandlet.
, at jeg ikke deler frygten for sponsorering.
Jeg tror, den kan holdes inden for nogle rimelige rammer og kan være med til at åbne institutioner og skoler over for omverdenen, hvilket jeg mener er et ubetinget gode.
Tusind tak.
Tom Behnke (FP), 1998-06-10:
Fremskridtspartiet kan tilslutte sig forslaget.
Søren Kolstrup (EL), 1998-06-10:
Enhedslisten kan støtte hovedsigtet i forslaget, der giver lovhjemmel til opkrævning af betaling for ekskursioner m.v. på ungdomsuddannelserne.
Man kan sige, at de foreslåede regler virker rimelige og fleksible.
Det gælder for det her forslag som for det tidligere, at man dog kan sætte spørgsmålstegn ved bemærkningernes udsagn om, at forslaget ikke har økonomiske konsekvenser.
Og hvis der ikke kompenseres for eventuelle økonomiske konsekvenser, kan følgen måske blive øget sponsorering, og det er altså ikke en idé, som Enhedslisten kan tilslutte sig.
Men hovedsigtet er godt nok.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-06-10:
Jeg synes, det er en god tradition, at man, når man har skabt klarhed på et område, tager fat i et nærliggende område og siger: Lad os også skabe klarhed på dette område, nu da vi så at sige har patienten på bordet og har fundet en model, som der er bred enighed om.
Det Radikale Venstre kan fuldt ud tilslutte sig den klarhed, der her skabes også på ungdomsuddannelsesområdet svarende til folkeskoleområdet.
Susanne Clemensen (CD), 1998-06-10:
Jeg vil sige, at fremsættelsen af det her lovforslag er, som også andre har nævnt, en logisk konsekvens af forliget om lovforslag nr. L 83 vedrørende forældrebetaling til skolerejser m.v. i folkeskolen
, idet ministeren jo naturligt også for ungdomsuddannelsernes vedkommende ønsker at skabe klarhed i lovgrundlaget for opkrævning af betaling til ekskursioner m.v. Det her forslag er efter min opfattelse i god tråd med den praksis, der allerede er på de fleste ungdomsuddannelser, idet forslaget indebærer, at der gives udtrykkelig lovhjemmel til, at skolerne som hidtil kan opkræve betaling fra eleverne for deltagelse i ekskursioner, uanset at undervisningen på de offentlige gymnasieskoler ellers er vederlagsfri.
Så CD har ikke nogen problemer med at støtte det her lovforslag.
Birthe Skaarup (DF), 1998-06-10:
Det ser jo ud til, at det er det samme, ordførerne
efterhånden vil sige om lovforslag nr. L 88.
Det kan vi også tilslutte os her fra Dansk Folkeparti, fordi det er ligesom det tidligere lovforslag, L 83, faktisk noget af det samme.
Andre ordførere har været inde på, hvad det her drejer sig om, hvordan betalingen skal erlægges, såfremt man deltager
eller ikke deltager
Vi er som sagt positive over for forslaget, og såfremt det vedtages, forhindrer det jo heller ikke en uændret praksis, med hensyn til at betalingen f.eks. kan stamme fra en fond eller tilvejebringes gennem frivillige bidrag.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-06-10:
Også vedrørende L 88 er jeg vikar for den konservative ordfører, hr. Brian Mikkelsen, men skal i øvrigt blot give udtryk for, at dette forslag ligger i klar forlængelse af L 83, og at principperne jo i realiteten er parallelle.
På den baggrund kan det næppe overraske nogen, at Det Konservative Folkeparti kan meddele tilslutning til forslaget.
Anders Mølgaard (V), 1998-06-10:
Som også ordføreren for Socialdemokratiet sagde, ligger dette lovforslag i logisk og naturlig forlængelse af det netop behandlede L 83.
Ifølge dette lovforslag kan elever på ungdomsuddannelserne opkræves op til 50 kr. pr. dag ved deltagelse i ekskursioner, og der er så mødepligt under de omstændigheder.
Men i modsætning til på folkeskoleområdet åbner det lovforslag, som er til behandling nu, altså L 88, op for, at der kan opkræves mere end 50 kr. pr. dag, under forudsætning vel at mærke af at disse ekskursioner er frivillige.
I Venstre kan vi helt tilslutte os denne øgede adgang
til at opkræve deltagerbetaling på ungdomsuddannelserne.
Vi ved alle sammen, at netop denne aldersgruppe generelt råder over meget pæne midler til privatforbrug.
På den baggrund er det såre fair.
Venstre kan derfor tilslutte sig det foreliggende lovforslag.
Jeppe Kofod (S), 1998-06-10:
For en god ordens skyld skal jeg igen gøre opmærksom på, at vores ordfører, hr. Frode Sørensen, ikke kan være til stede, og jeg er derfor hans substitut i dag.
har Vi har netop behandlet L 83, og det følger af den første behandling, at når Socialdemokratiet kunne støtte ministerens første forslag, så kan vi også støtte det følgende, for de to er tæt forbundne.
Som bekendt skete der i L 83 en klar adskillelse af lejrskoler og skolerejser, hvad angår finansiering, på folkeskoleområdet.
Tilbage står nu at fastlægge regler for, hvor meget eleverne på ungdomsuddannelserne kan risikere at skulle betale.
Da der forekommer en række forskellige betalingsmåder, vil de forskellige typer af ekskursioner blive behandlet individuelt.
Hvis ikke eleverne skal betale for ekskursionerne eller de kun skal betale for egen forplejning, op til 50 kr. pr. dag, gælder den almindelige mødepligt, hvorfor man ikke kan forhindre en elev i at deltage, selv om pågældende ikke har betalt. Deltagelse er omvendt frivillig, når der kræves for andet end forplejning, eller hvis man opkræver mere end 50 kr. pr. deltager.
Der skal så sørges for, at de elever, som ikke deltager, får et undervisningstilbud i stedet.
I øvrigt skal de 50 kr. pristalsreguleres, og der er nogle følger af deltagelse eller mangel på samme med hensyn til pensumopgivelser.
Som det allerede er antydet, ønsker Socialdemokratiet klare linjer på området, og vi kan derfor også gå ind for dette forslag, hvormed der bliver sammenlignelige og gennemskuelige regler for såvel folkeskoleområdet som ungdomsuddannelserne, og vi ser frem til en hurtig udvalgsbehandling.
Margrethe Vestager (RV), 1998-06-10:
Jeg vil gerne indledningsvis sige tak for den meget venlige modtagelse af lovforslaget.
Til lovforslagets baggrund kan der ikke knyttes ret meget mere end det, som forskellige ordførere har sagt, og derfor kan jeg afkræfte hr. Søren Kolstrups formodning om, at det skulle være et spareforslag.
Forslaget er initieret dels af Ombudsmanden, dels af den diskussion, der har været om grundlovens fastslåen af, at undervisning skal være vederlagsfri.
I forhold til sponsorering og grænserne for det er det jo klart, at der vil være en modus vivendi.
Der vil være noget, som er rimeligt, og noget, som er urimeligt.
Jeg tror ikke, at nogen af forligspartierne har set børnene som levende reklamesøjler eller lignende for sig, nærmere tværtimod.
Skulle der være nogen, som ikke forstår lovens intention og ånd, vil de kunne finde inspiration i den vejledning, som jeg tænker udarbejdet i forbindelse med og i hvert fald efter lovens vedtagelse.
Søren Kolstrup (EL), 1998-06-10:
Det er en meget lang debat, der nu når til en afslutning.
Som det fremgår af lovforslagets bemærkninger, er spørgsmålet om, hvorvidt forældre skal betale for, at deres børn deltager i ekskursioner, lejrskoler m.v., jo absolut langtfra nyt. Enhedslisten synes, det er på høje tid at få slået fast, at forældrebetaling ikke hører hjemme i folkeskolen.
Enhedslisten har selv stillet forslag herom, arbejdet herfor et par gange, men uden held.
Det er derfor, det er rart, at det princip nu slås fast.
I 1997 kritiserede Ombudsmanden i en foreløbig redegørelse atter den hidtidige praksis, og denne kritik blev fulgt op i Ombudsmandens redegørelse fra den 20. november 1997.
På den baggrund kan man sige, at det altså ikke er spor for tidligt, at denne forligskreds nu har taget sig sammen til at lave dette forslag.
Det altafgørende og positive ved forslaget er, at det en gang for alle bliver slået fast, at elever ikke kan udelukkes fra ekskursioner, lejrskoler eller skolerejser på grund af manglende betalingsevne eller betalingsvilje.
Så vidt, så godt.
Så kan man selvfølgelig diskutere, hvorledes det noget kunstige skel mellem på den ene side ekskursioner og lejrskoler og på den anden side skolerejser kommer til at fungere.
I bemærkningerne drages grænselinjen mellem sprogrejser og kulturrejser.
Jeg synes måske ikke, det er særlig overbevisende. Så kommer det mest alvorlige i forslaget.
I bemærkningerne anføres det, at Undervisningsministeriet ikke mener, der er økonomiske konsekvenser ved forslaget.
Det er vigtigt for Enhedslisten at få dette forhold belyst.
Hvis denne præmis ikke holder, kan det jo betyde, at folkeskolens elever af sparehensyn berøves gode muligheder for undervisning uden for skolens mure. Endelig vil jeg vende mig imod den åbning i forhold til sponsorering af udgifterne til ekskursioner og lejrskoler, der ligger i forslagets bemærkninger.
Der er altså to tidsler i forslaget: Den ene om økonomien og den anden om sponsorering.
Derfor synes jeg, at det vil være vigtigt, at ministeren kommenterer, hvordan det kan være, at forslaget ikke har økonomiske konsekvenser.
Er det rigtigt opfattet, at forslaget faktisk kan opfattes som et spareforslag?
Hvis det sidste er tilfældet, må jeg sige, at så kølnes interessen jo noget for det.
Der åbnes op for sponsoreringer, men hvem er det, der kan gå ind og sponsorere?
Og i givet fald: I hvilket omfang skal vi acceptere sponsorering i den danske folkeskole?
Tom Behnke (FP), 1998-06-10:
Jeg tror ikke, der kan siges så meget mere nyt om forslaget her.
De foregående ordførere har så grundigt forklaret og redegjort for, hvad forslaget går ud på, så jeg vil nøjes med på vegne af Fremskridtspartiet at takke for de meget frugtbare og konstruktive forhandlinger, der har været med ministeren.
Vi er i Fremskridtspartiet yderst tilfredse med det resultat, der er kommet ud af forhandlingerne, og vi støtter naturligvis forslaget.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-06-10:
Men jeg vil gerne undersøge det og give et skriftligt svar på spørgsmålet.
Hr. Kristian Thulesen Dahl spurgte, om jeg har fået svaret fra Kommissionens formand.
Jeg har ikke fået svaret på nuværende tidspunkt, men jeg vil selvfølgelig - når jeg nu alligevel møder Kommissionens formand - spørge, hvordan det ligger med et svar.
Jeg går ud fra, at jeg ser ham i Cardiff, og dér får vi lejlighed til ordveksling på min foranledning, som jeg også sagde før.
Hr. Peter Skaarup var også inde på reaktionen og spurgte endvidere, hvornår vi i givet fald kan forvente, at der foreligger et forslag fra Europa-Parlamentet om en ny statut.
Jeg kan ikke give et bestemt tidspunkt, men sådan som jeg har forstået det, er Europa-Parlamentet selv meget indstillet på, at det skal have en ny statut.
Jeg må sige ligeud, som det er, at der skal jo være valg til Europa-Parlamentet om godt 1 år, og det er klart, at Parlamentet selvfølgelig ønsker at sørge for, at de kritikpunkter, der måtte være af institutionen, har man fået klaret.
Min fornemmelse er altså, at der arbejdes stærkt med det, men sagt ligeud er der også delte meninger om det i selve Europa-Parlamentet.
Mellem de forskellige grupper er der ikke enighed endnu.
Vi arbejder på sagen, og jeg tror, de danske Europaparlamentarikere kan gøre meget, og som sagt: Vi vil som regeringsansvarlige gøre meget for at opretholde presset, så der kommer en så hurtig afklaring som muligt.
Men endnu en gang: Som jeg sagde før, kan vi ikke træffe beslutninger i Cardiff.
Sådan er det ikke tilrettelagt, og sådan er proceduren heller ikke.
Men vi kan rejse sagen politisk i Cardiff og fastholde den, og det vil vi gøre.
Min fornemmelse er derudover - også til hr. Peter Skaarup - at der er en stigende forståelse blandt kollegerne i Europa, som jo også godt kan forstå på deres befolkninger, at der skal være ret og rimelighed i de ting.
Derfor ser jeg optimistisk på mulighederne for, at vi i løbet af nogle måneder kan få tingene bragt ind i et fornuftigt leje.
Det er ikke acceptabelt, at det fortsætter, som det gør nu.
Det skal der laves om på, og vi opretholder som sagt presset. Til hr. Keld Albrechtsens spørgsmål om reklamekroner
: Jeg har ikke selv set artiklen, men jeg håber, Europa-Parlamentets egne medlemmer også kan indse, at det ikke er så fikst, og at det ikke giver et godt indtryk.
Det synes jeg i hvert fald ikke.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-06-10:
Endnu engang tak for svaret.
Jeg vil godt spørge statsministeren, om reglerne er sådan, at vi kan risikere, at Parlamentet ved passivitet kan trække sagen her i langdrag, og om Ministerrådet i så fald har mulighed for at gribe ind.
Jeg forstod nemlig på statsministerens svar, at der skal komme et forslag til vedtægt fra Parlamentet selv, og man kan jo godt frygte, at kvaliteten af det forslag måske ikke bliver særlig høj.
Så står man altså i den situation, at Ministerrådet først kan komme ind på det tidspunkt, og derfor vil jeg spørge, om man ikke kan komme i den situation, at et topmøde ganske enkelt må skære igennem i sagen.
Så vil jeg blot spørge statsministeren, om han er opmærksom på, at ud over disse frynseproblemer oplyses det også i B.T. den 5. juni, at Parlamentet nu har afsat 21 mio. kr. til at reklamere for sine succeshistorier.
Man vil altså lave en reklamekampagne, og jeg vil godt spørge statsministeren, om det ikke er uværdigt for et organ, der vil kaldes et parlament, at skulle ud og reklamere for sine egne fortrinligheder for skatteydernes penge.
Peter Skaarup (DF), 1998-06-10:
Det er lige en opfølgning af spørgsmålet fra hr. Frank Dahlgaard om det toldfrie salg, hvor jeg kan forstå, at det ikke er helt sikkert, det stadig er muligt at praktisere det over for EU-medarbejdere.
Men i hvert fald med det kendskab, vi har fra dagspressen, er det stadig muligt at praktisere det, og derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge statsministeren, om det eventuelt er muligt for Danmark at sige, at vi vil altså ikke acceptere afskaffelsen af det toldfrie salg til alle andre borgere i EU, hvis det ikke samtidig bliver umuligt for ansatte i systemet at have denne mulighed fremover.
I Dansk Folkeparti synes vi, det er under al kritik, hvis det ikke kan lade sig gøre at få den mulighed fjernet, og derfor kunne jeg godt tænke mig at bede om et tilsagn fra statsministeren om, at man vil anvende den mulighed over for de andre lande i forbindelse med debatten.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-06-10:
Til det sidste må jeg sige ligeud: Nej, det tilsagn kan man ikke få fra mig.
Der skal også være seriøsitet i tingene.
Jeg kan naturligvis ikke hænge en stor og omfattende beslutning, vi har truffet for lang tid siden, op på en situation, der ikke er tilfredsstillende.
Jeg vil hellere give et andet tilsagn: for det første
om at få undersøgt sagen, som den ser ud, og sørge for, at hr. Peter Skaarup og andre kolleger her i salen får et klart svar på, hvordan forholdene ser ud, og dernæst om, at vi vil arbejde med det ud fra det rimelighedssynspunkt, som også hr. Frank Dalgaard og andre her i dag har gjort opmærksom på.
Hvornår kan der så træffes beslutninger?
Ja, lad mig her endnu en gang lige gøre opmærksom på følgende forhold: Det enkelte land bestemmer selv det enkelte europaparlamentsmedlems løn, og den svarer til den løn, den pågældende får i sit eget parlament. Rådet bestemmer, at der er tre forskellige arbejdssteder for europaparlamentarikerne: Luxembourg, Strasbourg og Bruxelles.
Derudover bestemmer Rådet på forslag af Kommissionen de ansattes lønninger og beskatningsforhold, sådan som det er almindeligt kendt.
Som man ser, er det altså på forslag af Kommissionen og på forslag af Parlamentet - som vi var inde på før - og det bestemmer i virkeligheden tempoet.
Det, vi kan gøre i Det Europæiske Råd, og det, jeg kan gøre i Rådet, er at presse på politisk, og det er det, vi er i fuldt sving med.
Og jeg tror - vil jeg sige til hr. Kristian Thulesen Dahl - at vi vil se et forslag om nye statutter for Parlamentet ret hurtigt, men den eksakte dato kan jeg af de grunde, jeg lige har nævnt, ikke give på nuværende tidspunkt, da det simpelt hen ikke er mig, der afgør det.
Men jeg kan mærke - også på et møde, jeg så sent som i går havde med europaparlamentarikere, der er på besøg her i København - at der er en udbredt interesse i at få hold på det her.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bortfaldne spørgsmål
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-06-10:
Jeg synes, at når statsministeren her i dag kan redegøre for, at Kommissionens formand Jacques Santer ikke har svaret på det brev, den danske statsminister har sendt til ham i starten af maj om de her problemstillinger, vidner det lidt om den træghed, der ser ud til at være i systemet med hensyn til at få ændret på tingene.
Derfor er det afgørende nødvendigt, at presset fastholdes konstant. Og når statsministeren nu understreger, jeg tror for tredje gang i spørgetiden i dag, at der ikke kommer egentlige beslutninger i Cardiff, må spørgsmålet jo være: Jamen hvornår kommer der så egentlige beslutninger?
Statsministeren kan jo ikke henholde sig til, at det er noget, der sker i Europa-Parlamentet i forbindelse med en valgkamp til næste år.
Vi risikerer, at der ikke sker noget, og derfor er spørgsmålet: Nu starter den politiske debat på statsministerens foranledning på Cardiff-topmødet, men uden at der tages egentlige politiske beslutninger.
Hvornår forventer statsministeren, der kan blive taget initiativ hos regeringslederne i EU til, at der bliver truffet egentlige politiske beslutninger?
Anders Mølgaard (V), 1998-06-10:
Jeg tror, de fleste af os med glæde i sindet mindes vores ekskursioner og lejrskoler som nogle af de absolutte højdepunkter i vores skoletid.
Disse ture styrkede klassesammenholdet på en anden og væsentligt mere positiv måde, end den daglige skolegang rummede muligheder for.
Samtidig fik vi nogle stærke og meget konkrete oplevelser af vores historie, geografi og livsvilkår i hjørner af Dannevang, som vi oftest ikke havde kendskab til før.
Og mange af os er nok blevet inspireret af f.eks. gode lejrskoleophold til et senere gensyn i voksenlivet. Lejrskoleophold kan vække appetit og nysgerrighed.
Derfor er det magtpåliggende for mig at understrege, at vi i Venstre finder, at lejrskoler osv. er en meget værdifuld skoleaktivitet.
Dette lovforslag må ikke opfattes som et politisk signal fra Folketinget til skolerne om, at lejrskoler, ekskursioner og skolerejser skal nedprioriteres. Men der er et reelt behov for at skære toppen af de mest ekstravagante og meget kostbare ture, som vi alle kender eksempler på, og derfor dette lovforslag. Vi forventer naturligvis, at der stadig blive masser af indenlandske ekskursioner og lejrskoler og også gerne skolerejser i udlandet i de ældste klasser.
Det er vigtigt, at børn både lærer deres eget land at kende og får øjnene op for det internationale samfund.
Det er et både-og, ikke et enten-eller.
Venstre finder det helt naturligt og legitimt, at børn og forældre selvfølgelig afkræves en rimelig egenbetaling, og for Venstre har det været afgørende, at der ikke måtte være et loft over mulighederne for at skaffe eksterne indtægter fra indsamlinger og aktiviteter og gennem sponsering.
På den baggrund kan Venstre tilslutte sig lovforslaget.