Villy Søvndal (SF), 2006-06-01:
Men jeg synes jo, at det på værdiaksen er en kendsgerning, at det er ganske svært at finde punkter, hvor Det Radikale Venstre og SF ikke er fuldstændig enige.
Med hensyn til international politik, udsyn, syn på et mangfoldigt samfund osv., osv. – det, jeg opfattede som tyngdepunkterne i fru Marianne Jelveds tale – er vi helt på linje, og det vil jeg godt sige at jeg ikke opfatter som et problem.
Det opfattede jeg i virkeligheden som et fantastisk løfte om, hvilken fremtid der venter, når det nuværende projekt slutter.
Så er det rigtigt, at der er punkter på fordelingsaksen, velfærdsaksen, hvor vi ikke er enige, hvor De Radikale er tættere på Det Konservative Folkeparti.
Men der har jeg meget tillid til De Radikales vælgere.
Der var en meget spændende undersøgelse i Ugebrevet A4, hvor man bliver spurgt om sit syn fordelingspolitik mellem velhavende og ikkevelhavende.
Der fremgår det helt tydeligt, synes jeg, at de radikale vælgere trækker i samme retning som SF.
Og derfor er jeg meget tryg ved, at De Radikale nok skal ende med at bekende sig til at være et parti, der tilhører venstresiden af dansk politik.
Det åbner jo fantastiske muligheder den dag, den nuværende statsminister og fru Pia Kjærsgaard ikke længere dirigerer.
Jeg vil starte med at kvittere for, synes jeg, en på mange stræk klog tale under en overskrift, der kunne hedde: En helt anden vej.
Det rejser jo i virkeligheden kun et spørgsmål: Hvilken vej?
Fru Marianne Jelved startede i eventyrlandet med »Den grimme ælling«.
Jeg kom til at tænke på »Alice i eventyrland«.
Der er et sted, hvor Alice er ude at gå sammen med Cheshirekatten, og katten spørger så Alice: Hvilken vej skal vi gå?
Alice svarer så, som naturligt er: Det afhænger af, hvor vi skal hen.
Når jeg stiller det spørgsmål, er det, fordi der har været mange forskellige meldinger om, hvor De Radikale var på vej hen.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at jeg med talen i dag synes, at det er helt naturligt, at man drager den konklusion, at i hovedparten af de stræk, der var tyngdepunkterne i fru Marianne Jelveds tale, ligger de helt tæt på SF.
Jeg vil bare spørge, om jeg konkluderer for hårdt, hvis jeg siger, at det her var en klar bekendelse til, at Det Radikale Venstre og Det Radikale Venstres ordfører hører til i venstresiden af dansk politik.
Først til det der med ægteskaber: Det er jo altid en god ramme at putte politiske diskussioner ind i, men jeg vil nu sige, at det jo ikke kun er kærlighed, der præger forholdet; der er jo også på mange måder en sund konkurrence mellem partierne.
Men jeg tror, at et godt forhold, så vidt jeg har forstået ægteskabslitteraturen, bl.a. bygger på, at man anerkender hinandens særheder.
Og der er det klart, at grunden til, at SF er så nødvendig i den der trekant – undskyld udtrykket – er, at vi er nødt til at styre de særheder hos De Radikale, hvor De Radikale fordelingsmæssigt går galt i byen, og hvor det vil medføre uoverensstemmelse med deres skatteudspil og sådan nogle ting.
På samme måde er vi nødt til at styre Socialdemokraterne der, hvor de i værdipolitikken er for tæt på regeringen og Dansk Folkeparti.
Det er derfor, at SF er så vigtig en krumtap for, at det forhold kan blive virkelig godt.
Så er jeg ikke i stand til i detaljer at redegøre for fru Margrete Aukens afstemninger i EuropaParlamentet.
Jeg beklager, og jeg vil foreslå, at hr. Per Clausen enten retter en henvendelse til fru Margrete Auken eller til andre, der arbejder meget intenst med EU og miljøområdet.
Jeg kan det ikke på fingerspidserne.