runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-06-10:
Jeg vil gerne spørge hr. Jacob Buksti: Hvad er det præcis i B 49, altså det beslutningsforslag, som Dansk Folkeparti har til behandling her i dag, som Socialdemokratiet ikke kan støtte? Hr. Buksti taler en hel masse om, at vi skal i gang med et arbejde, der skaber større åbenhed og mere demokrati omkring EU-beslutningsprocessen.
Jeg er helt enig.
Hr. Buksti
siger, at der i den forbindelse rejser sig en masse spørgsmål, praktiske såvel som principielle, der skal afklares og diskuteres.
Jeg er helt enig.
Det er lige præcis det, som B 49 også tager højde for, for B 49 sætter ikke konklusionen, men B 49 sætter et stykke arbejde i gang i Udvalget for Forretningsordenen, hvor man jo sagtens også kunne inddrage Europaudvalget eller underudvalget i en diskussion af, hvordan man så gør det.
Rent praktisk er det jo i Udvalget for Forretningsordenen, at den debat skal tages, og derfor vil jeg spørge hr. Buksti: Hvad er det konkret i B 49, som er et problem for Socialdemokratiet?
Keld Albrechtsen (EL), 1998-06-10:
Jeg synes, det er interessant og opmuntrende, at hr. Jacob Buksti nu bringer et forslag på bane med en tv-transmission fra udvalgsmøderne.
Enhedslisten har tidligere foreslået en lignende løsning.
Det var en radiotransmissionsløsning, men det er jo fint også at få billedsiden med - absolut.
Det bringer os da et væsentligt skridt nærmere, synes jeg, hvis vi kan nå til enighed om sådan en løsning.
Der, hvor jeg synes, at problemet stadig væk står tilbage i Socialdemokratiets holdning, og det vil jeg godt spørge hr. Jacob Buksti om, er i spørgsmålet om forhandlingsmandaterne.
Der er da ingen grund til, at de forhandlingsmandater, som alle kender, og som ministrene står og fortæller pressen om umiddelbart efter møderne, som jeg også har hørt folketingsmedlemmerne nævne uden for døren,
selv om jeg ikke skal sætte navn på, hvem der har brudt fortroligheden, men det er jo en velkendt sag, at alle kender disse mandater, og at ministrene selv orienterer offentligheden.
I de tilfælde kan det da ikke være et problem, at man også har transmission fra selve mødet?
Jacob Buksti (S), 1998-06-10:
Når jeg sagde, at Socialdemokratiet ikke kan støtte de to beslutningsforslag, som de ligger, var det faktisk et udtryk for en imødekommenhed, nemlig den, at der findes en lang række problemstillinger, som må indgå i den der udredning, og heri må de to partiers forslag da også indgå. Jeg har ikke afvist de konkrete forslag overhovedet.
Der er også et forslag fra Fremskridtspartiet, som er til behandling i Europaudvalget, hvor det drejer sig om at arrangere månedlige diskussioner i Folketinget og den slags ting.
Vi har vores, andre partier har deres, jamen så lad os få en ordentlig udredning og diskussion.
Det er den eneste indfaldsvinkel, jeg har.
Det andet omkring mandatgivning: Jamen det eneste er bare, at hvis det kun var et spørgsmål om, hvad mandatet gik ud på, så er jeg sådan set enig med hr. Keld Albrechtsen
, men det er argumentationen, diskussionen, i udvalget forinden, som i en lang række situationer vil være af en sådan art, at hvis vi har almindelig offentlighed om det, så vil de mest interesserede tilhørere være repræsentanter for EU-landenes ambassader i København, for så kan de dér få en klar vejledning i, hvordan den danske regerings position i øvrigt er og vil være under et forhandlingsforløb.
Men lad os nu tage en diskussion af det og så se, hvad vi kommer frem til.
Det er vores holdning, og det er vi positive over for.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-06-10:
Det er dog en af de længste søforklaringer.
Altså sagen er:
Helt konkret: Hvad er det for forslag?
Jeg er fuldstændig enig med hr. Jacob Buksti i, at der ligger en del konkrete forslag til, hvordan man kan inddrage Folketinget, hvordan man kan skabe åbenhed i Europaudvalget.
Hr. Buksti er selv inde på det med f.eks. en tv-transmission.
Vi har haft andre forslag om radiotransmission osv.
Hvad er det, der ikke kan indeholdes i B 49?
Og hvis det kræver en pind mere i B 49 at få det hele med, jamen så skal jeg gerne knytte en ekstra pind til B 49 for at tilfredsstille hr. Buksti.
Det, der så er fordelen ved B 49, er, at man får formaliseret det, at man kommer videre.
Vi risikerer ikke, at der ikke sker noget i de kommende måneder, når Folketinget går ind i den mødefri periode.
Og punkt 2, der ligger også i B 49 en forpligtelse til, at man så prøver at komme med nogle initiativer i den kommende folketingssamling; det vil sige, at der også er en tidsplan i B 49. Det kan jeg forstå er det, som hr. Buksti ikke ønsker:
at der en tidsplan for arbejdet, og at der ligger en formaliseret struktur for, hvordan vi nu kommer videre med det, som alle politikere har rendt rundt og lovet i forbindelse med Amsterdamafstemningen, nemlig at nu skulle vi have en mere demokratisk og åben proces om EU-forhold her i Folketinget.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-06-10:
Jeg vil gerne sige tak til hr. Jacob Buksti, fordi han nu så udmærket præciserer, at Socialdemokratiet har en åben holdning til de beslutningsforslag, der ligger her, og også til de andre elementer, der indgår i diskussionen.
Og jeg opfatter det faktisk også, som hr. Jacob Buksti selv sagde det, som en imødekommenhed, og det er jeg glad for.
Det betyder, at der er etableret et grundlag for, at vi kan få nogle fremskridt på det her område.
Det siger Enhedslisten tak for; det er vi glade for.
Det eneste, som jeg så står tilbage med og ikke rigtig kan forstå i hr. Jacob Bukstis indlæg, er altså det problem med forhandlingsmandaterne.
Hr. Jacob Buksti efterlader jo nu det indtryk, at der er en hel masse forfærdelig hemmelige ting, som foregår i det dulgte i Folketingets Europaudvalg.
Det håber jeg da ikke er rigtigt.
Jeg har i hvert fald ikke tidligere hørt den opfattelse og argummentation, men o.k., det er så et af de områder, vi må have belyst og gået grundigt igennem i det udvalgsarbejde, der skal foregå.
Men dér vil jeg sige, at der altså stadig væk er et udestående mellem Enhedslisten og Socialdemokratiet i opfattelsen vedrørende åbenhed om forhandlingsoplægget.
Jacob Buksti (S), 1998-06-10:
Jeg vil da gerne sige, at jeg er glad for, at det er lykkedes mig at overbevise hr. Keld Albrechtsen om, at det var en åben holdning, og at det faktisk var sådan, at vi var villige til at diskutere et hvilket som helst synspunkt.
Derfor forstår jeg simpelt hen ikke hr. Kristian Thulesen Dahls synspunkt.
Jeg forstår ikke en pind af det, der bliver sagt, når det er sådan, at jeg står heroppe og spiller åben og venlig og villig til at diskutere hvad som helst, at det så gøres til et stort problem.
Det må jeg sige; det forstår jeg ikke.
Jeg forstår det simpelt hen ikke.
Så det eneste, jeg vil sige, er, at det er en sen død at blive trampet ihjel af gæs.
Jamen det er da helt utroligt!
Jeg gik ud fra, at B 49 ligesom B 40 i givet fald ville være forslag, som skulle behandles i Udvalget for Forretningsordenen.
Jeg stod heroppe og sagde, at jeg vil opfordre Udvalget for Forretningsordenen og Folketingets Præsidium til i samarbejde med Europaudvalget at foranstalte en udredning, så der kunne træffes en beslutning. Jeg forstår simpelt hen ikke, at man heroppefra i en eller anden misforstået polsk Amsterdamholdning kan gøre det til et problem, at Socialdemokratiet siger, at vi vil gøre noget.
Når vi siger, at vi vil gøre noget, får vi at vide, at det gør vi ikke!
Vi har to ører, og jeg ved godt, hvorfor vi har det: det er for, at det, der kan gå ind ad det ene øre, kan gå ud af det andet øre.
Men der må da være grænser for, hvor meget der går ud.
Vi har allerede stillet forslag om, at fagudvalgenes behandling skal være obligatorisk, og hr. Keld Albrechtsen har opfattet budskabet rigtigt.
Vi er tilhængere af al den åbenhed, vi kan få, hvis det overhovedet er muligt, og så får vi at vide, at vi ikke vil gøre noget.
Er det virkelig afgørende for hr. Kristian Thulesen Dahl, at det er B 49, der bliver gennemført?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-06-10:
Jeg bliver nødt til at sige til hr. Jacob Buksti, at det er jo ikke første gang, at vi hører - også fra socialdemokratisk side - at nu skal der gøres noget.
Det er jo det, vi har ønsket.
Men jeg kan høre på hr. Buksti, at Socialdemokratiet lige præcis afviser at få den proces formaliseret og siger, at det skal man nok selv sætte tempoet for.
Det må jo være den eneste begrundelse for, at man ender med at stemme imod B 49, for ellers kunne man ikke have nogen problemer med det.
Jeg har ikke hørt noget konkret, som hr. Buksti gerne vil have ind i debatten om, hvordan vi kan reformere systemet, som ikke kan indeholdes i B 49.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1998-06-10:
Når man hører de to forslagsstillere puste sig op, kunne man få den fornemmelse, at de to forslagsstillere tror, de har skabt hele verden eller mindst har opfundet den dybe tallerken.
Men jeg kan sige, at ingen af delene er tilfældet.
Folketingets arbejdsform er løbende til diskussion i Udvalget for Forretningsordenen.
Det kan være, hr. Thulesen Dahl ikke holder sig orienteret gennem sit præsidiemedlem - det kan jeg jo ikke vide noget om - men så sent som i dag er der faktisk omdelt et notat, der handler om mere offentlighed i Folketingets arbejde.
Åbne møder i Europaudvalget er jo kun en lille del af Folketingets arbejde; det hele skal ses i en større sammenhæng.
Hvad med de andre udvalgsmøder?
Hvad med bilag?
Kan hr. Thulesen Dahl ikke se, at der er sket en udvikling i de senere år hen mod større åbenhed?
Det er alle jo enige om, så det er ikke nogen sensation at komme med forslaget her.
Fra Venstres vedkommende skal der ikke være nogen tvivl:
Vi går ind for større åbenhed.
Det arbejder vi for i Europa-Parlamentet, og det arbejder vi for i Folketinget; men vi ønsker, at det hele skal ses i en sammenhæng.
Det skal ikke bare være i Europaudvalget, der skal være større åbenhed.
Vi mener, at ethvert udvalg skal have mulighed for at holde de åbne møder, som passer dem, og der skal selvfølgelig være en decentralisering. Med hensyn til spørgsmålet om, i hvilket omfang det, vi kalder fagudvalgene, skal beskæftige sig med EU-sager, vil jeg sige: Jamen det kan udvalgene jo bare gøre.
Det behøver vi såmænd ikke stå og snakke om her.
Jeg forstår, at man er meget optaget af at handle i stedet for at snakke, men så kan jeg kun sige: Sørg så for, at partifællerne i de andre udvalg begynder at beskæftige sig med EU-sager.
For os i Venstre drejer det sig om at få skabt en større folkelig interesse for EU-arbejdet, og det mener vi at åbne møder kan være med til.
Jeg går selvfølgelig også ud fra, at specielt hr. Thulesen Dahl har besindet sig efter afstemningen og har fremsat dette forslag og lægger så stor vægt på, at det bliver gennemført, fordi hr. Thulesen Dahl ønsker en positiv debat og folkelig interesse om, hvor vigtigt det er, at Danmark er med i EU.
Vi fortsætter altså den linje, vi for længst har lagt os på, nemlig at vi ønsker større åbenhed i Folketingets arbejde.
Vi vil ikke have lovsjusk, og vi vil såmænd heller ikke have, at forslagsstillerne uden videre skal skrive dagsordenen, og de skal slet ikke bilde os andre ind, at der er noget som helst nyt her.
Den debat kører i Udvalget for Forretningsordenen, og der fortsætter den, og vi skubber på for at få større offentlighed og åbenhed i folketingsarbejdet.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-06-10:
Det, der bringer mig herop, er fru Birthe Rønn Hornbechs beskrivelse af det store arbejde, der gøres i Udvalget for Forretningsordenen for stadig at få større åbenhed ind i Folketingets arbejde.
Det er lidt svært at tage alle disse fine ord om, at man ønsker større åbenhed, og at man vil gøre alt, hvad man kan for at øge den offentlige interesse, befolkningens interesse for folketingsarbejdet, alvorligt.
Fru Birthe Rønn Hornbech vil forhåbentlig give mig ret i, at den beskedne åbning, der kom i Folketingets arbejde ved den sidste ændring af forretningsordenen, næsten ikke er til at få øje på.
Selv den utrolig gode demokratiske proces, når et folketingsudvalg stiller en minister til regnskab i et samråd, kunne man ikke lukke op for i Folketinget.
Men selv ikke det kunne man få flertal i Udvalget for Forretningsordenen for at lukke
op for
Det synes jeg er ærgerligt, og derfor skal vi blive ved med at presse på.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-06-10:
Nu har jeg aldrig nogen af de gange, jeg har hørt fru Birthe Rønn Hornbech, været i tvivl om, at det er fru Birthe Rønn Hornbech, der har opfundet den dybe tallerken; det gør hun i hvert fald selv udtrykkelig klart, hver eneste gang hun tager ordet, og det tager vi andre bare til efterretning.
Men så kunne det også have været rart, hvis der i den ordførertale, Venstres ordfører holdt her fra talerstolen, var nogle konkrete ting, hvor Venstre har nogle bud på, hvad der så skal ske, hvilken tidsplan der skal opereres med og måske bare sandsynliggøre, hvad det er for nogle ting i Udvalget for Forretningsordenen, der kører så godt i en løbende proces og betyder, at Folketinget får en sådan åbenhed.
Og mener fru Birthe Rønn Hornbech og Venstre i øvrigt overhovedet ikke, at der er grund til i særlig grad at være opmærksom på EU-processen?
Jeg siger det, fordi også Venstrefolk i forbindelse med Amsterdamafstemningen var meget på dupperne for at forklare, at nu skulle man - specielt når det drejede sig om EU-sager - have en mere åben og demokratisk proces.
Det skyldes selvfølgelig, at når Europaudvalget giver et mandat og et direktiv efterfølgende vedtages i Ministerrådet, er det også lov i Danmark, og så skal Folketinget bare implementere det, som er vedtaget.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-06-10:
Men så vil jeg godt sige, at jeg synes egentlig, jeg sjældent har hørt en så sur tale.
Det kunne jo ikke på nogen måde lykkes for Venstres ordfører at komme uden om de forslag, som ligger her.
Det faktuelle indhold er jo, at Venstre nu er nødt til at støtte åbenheden, men at man ikke var særlig begejstret for, at det var to partier, man åbenbart ikke bryder sig om, som har fremsat forslagene.
Det kunne man ikke skjule.
Men det korte af det lange er jo, at Venstre ikke har gjort nogen indsats i hverken Udvalget for Forretningsordenen eller Europaudvalget.
Jeg har i hvert fald i den tid, jeg har siddet i Europaudvalget, aldrig hørt noget til, at Venstre har stillet nogen forslag om yderligere åbenhed.
Så må det i hvert fald være forbigået min opmærksomhed, og det tror jeg ærlig talt ikke er tilfældet.
Men lad os nu glemme de bitre bemærkninger fra Venstres side og i stedet glæde os over, at hesten nu ikke alene er blevet trukket til truget, men at det også ser ud til, at den vil begynde at æde.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-06-10:
Når jeg tager ordet, er det også kun, fordi udenrigsministeren skal gå, og jeg vil egentlig gerne komme med den konstatering, som jeg ønsker at foretage, mens udenrigsministeren er til stede.
Det svar, som udenrigsministeren kom med på det spørgsmål, som hr. Keld Albrechtsen stillede, nemlig om regeringen havde nogle problemer med, at man principielt vedtog at øge offentlighedens adgang til Europaudvalgsmøder, var, at det havde regeringen ikke noget imod.
Det må være tolkningen.
Vi bliver nødt til at foretage en tolkning af udenrigsministerens svar, når dette er så baseret på praktiske omstændigheder.
Så jeg tillader mig at drage den konklusion, at regeringen ikke har nogen principielle indvendinger imod, at Folketinget åbner dørene for Europaudvalget.
Så er der nogle praktiske omstændigheder, der skal afklares, og forhandlingsmandatet er en side for sig, hvor regeringen skal have en undtagelsesmulighed for at bede om fortrolighed, men ellers er regeringen af den opfattelse.
Og medmindre udenrigsministeren siger andet, så må hans svar altså kunne tydes i den retning.
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-06-10:
Spørgsmål om åbenhed i Europaudvalget er et spørgsmål, som jo rejser mange spørgsmål.
Hvilken type af åbenhed?
Er det åbenhed kun for journalister?
Er det en elektronisk åbenhed, som vi kender det fra åbne debatter i Ministerrådet?
Er det sådan, at almindelige mennesker fra gaden skal have mulighed for at overvære det?
Hvis det sidste er tilfældet, så rejser husets indretning her jo nogle problemer for omfanget af åbenhed.
Der er jo også hele spørgsmålet, som jeg ved andre også har interesseret mig for: Hvis fagudvalgene i øget omfang inddrages i behandlingen af Europasager, skal åbenheden så også omfatte behandlingen i fagudvalgene?
Derfor er spørgsmålet, som hr. Keld Albrechtsen stiller, ikke så enkelt at besvare.
Jeg vil nøjes med at henvise til, at der her er en lang række spørgsmål af mere principiel art, som nødvendigvis må afklares, inden jeg kan besvare hr. Keld Albrechtsens spørgsmål.
Men jeg vil gerne på regeringens vegne sige, at vi har principielt en positiv tilgang til spørgsmålet om at åbne arbejdet med EU-sagerne mest muligt.
Den model, som hr. Keld Albrechtsen specielt fremhæver, er jeg ikke nogen stor tilhænger af.
Den vedrører, at man lukker mødet på regeringens begæring, hvor der er tale om forhandlingsoplæg.
Susanne Clemensen (CD), 1998-06-10:
Dette beslutningsforslag, der er fremsat af SF, og som går ud på, at SF ønsker nedsat en kommission, der skal udarbejde forslag til et dansk system for de videregående uddannelser, er fremsat på baggrund af regeringens redegørelse om det 21. århundredes uddannelsesinstitutioner, hvor der foreslås to forskellige modeller til en ændring af strukturen for de videregående uddannelser, det vil sige både de korte, de mellemlange og de lange.
Der er ikke nogen tvivl om, at vi også i CD mener, at en ændring af strukturen for de videregående uddannelser er nødvendig for at skabe en mere forskningsbaseret undervisning i fremtiden og skabe en større sammenhæng og fleksibilitet i de videregående uddannelser.
Derfor er det også CD's umiddelbare opfattelse, at en kommission er en god idé på det her område
, da det er et meget stort område og meget kompliceret.
Vi synes også, det er en god idé, at sådan en kommission skal være bredt sammensat af parter fra erhvervslivet samt universiteterne.
Blot skal vi passe på, at kommissoriet for sådan en kommission ikke bliver for snævert, sådan at det allerede er givet på forhånd, hvilken vej kommissionens anbefalinger vil gå.
Det, jeg tænker på, er også det, som fru Karen Rønde har været inde på, og det fremgår af bemærkningerne til forslaget, og jeg citerer: »I denne forbindelse skal de videregående uddannelser
uden for universiterne have ret til at give bachelortitlen, hvis uddannelsen ved en evaluering findes at være på niveau med den tilsvarende bacheloruddannelse i vore nabolande.«
Jeg synes, man skal passe på, at der ikke i kommissoriet kommer til at indgå en eller anden retningspil om, hvordan kommissionens anbefalinger skal være.
Noget helt andet er spørgsmålet om, hvorvidt det er godt med en kommission på nuværende tidspunkt.
Jeg vil gerne sige, at jeg har meget sympati for forslaget, men netop på baggrund af det, som vi har hørt undervisningsministeren sige her i dag, at man er i gang med at behandle og videreanalysere på baggrund af redegørelsen, der kom i januar 1998, at man forventer, at der vil ligge en ny revideret redegørelse i næste samling, og at der også vil komme en ny redegørelse om meritoverførsel, så mener jeg, at nedsættelse af en kommission vil være med til at forsinke den reform, som er nødvendig.
Jeg har også hæftet mig ved, at det fremgår af bemærkningerne til lovforslaget, at mange beslutninger ikke kan afvente resultatet af arbejdet - det står der her i bemærkningerne -
og derfor må reformarbejdet fortsætte, mens kommissionen arbejder.
Så er spørgsmålet: Jamen er det så ikke dobbeltkonfekt, og spilder vi ikke tiden?
Så jeg vil gerne sige, at selv om jeg har meget sympati for det, så synes jeg måske ikke, at det er det rigtige tidspunkt for en kommission, og jeg synes også, ligesom det har været sagt af andre ordførere her i dag, at vi i stedet for skal afvente de redegørelser, der kommer i efteråret, og så se at komme i gang med arbejdet dér.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-06-10:
De videregående uddannelser er et meget, meget vigtigt område i undervisningssektoren, men det er også et område, som er meget traditionsbundet.
Man kan godt sige, at reformideer ofte mødes med kølighed, for at sige det mildt, fra universiteternes side.
Den tidligere undervisningsminister, hr. Bertel Haarder, sagde det meget respektløst.
Han sagde: Universiteterne er utilfredse med alt, hvad der kommer udefra, undtagen penge.
Det var et citat af hr. Bertel Haarder, og ikke et, jeg har fundet på, men det siger lidt om, at imødekommenheden over for det omgivende samfund og dets krav til den kvalitet, der skal være på de videregående uddannelser, måske ikke altid er den, som vi fra politisk hold skulle ønske.
Det er ikke min fornemmelse, at der mangler politisk vilje til at reformere de videregående uddannelser.
Jeg vil blot minde om den nye universitetslov, som blev vedtaget for ikke så mange år siden, hvor der blev mulighed for at tage udefrakommende personer ind i de styrende organer - det kunne være både fra erhvervslivet og fra andre institutioner, fra andre dele af undervisningssystemet - der er lavet en bachelorreform; der er lavet en forskeruddannelsesreform, indførelse af ph.d.-ordningen.
Så der er faktisk indført ganske mange reformer inden for de sidste ti år, som har ændret universiteterne ganske voldsomt. Samtidig er der sket fundamentale ændringer i selve uddannelsessystemet herhjemme, idet universitetsuddannelserne efterhånden har udviklet sig fra at være eliteuddannelser til at være masseuddannelser; mange flere kommer på de videregående uddannelser, og det synes vi fra radikal side er godt.
Det er entydigt godt, at så mange får mulighed for at gennemføre så høj en uddannelse som overhovedet muligt.
Der er mange flere uddannelsestyper, som er blevet tilgængelige.
Der er meget større krav om fleksibilitet, og der er en meget større internationalisering.
Alle disse forhold påvirker selvfølgelig universiteterne, og derfor er de også nødt til at tilpasse sig og nødt til at spille med i det samfund, de er en del af.
af debat, masser af livlig debat, og hvor der måske også i virkeligheden ikke er de helt store politiske uoverensstemmelser, men hvor vi har vores modspillere på den anden side af Christiansborgs tykke mure, og dem skal vi have til at forstå, at reformer er nødvendige.
Det arbejde deltager vi fra radikal side meget gerne i med liv og sjæl.
Derfor nej til kommissionen, men ja til arbejdet.