Jann Sjursen (KRF), 2002-11-13:
På baggrund af den sidste ordførers indlæg kunne man jo næsten fristes til at ønske regeringen tillykke med i hvert fald endnu en mulighed for at indgå et meget bredt forlig, ser det ud til, med Folketingets partier.
Jeg vil også sige, at fru Pernille Rosenkrantz-Theils ordførerindlæg viser jo i virkeligheden også, hvor uholdbart det er, når regeringen, som den har gjort i forhold til satspuljeforliget, blot beslutter sig for, at nu bryder den forliget for at tilgodese et enkelt parti, der ikke har været med i forligskredsen, og i virkeligheden for Kristeligt Folkeparti at se med god grund efter de meldinger, som Dansk Folkeparti gang på gang er kommet med om den finansieringsmekanisme, der er baggrunden for, at satspuljepartierne i forbindelse med de årlige finanslovforhandlinger kan fordele midler til en række sociale formål.
I det hele taget vil jeg godt sige, at det brud på satspuljeforliget, som regeringen har begået, er ganske usædvanligt også i forhold til det, man måtte forvente fra regeringens side, nemlig at ønske om at opsige forlig bliver varslet i god tid før et valg.
Det er i hvert fald, hvad statsministeren hidtil har lagt vægt på i de udmeldinger, han er kommet med om varigheden af diverse forlig.
Man kan sige, at det, der nu står tilbage også efter Enhedslistens melding her i dag, bør være, at regeringen sammenkalder de hidtidige satspuljepartier for at få en egentlig forhandling om, hvad der skal ske fremover på det område.
Det har vi ikke haft, og det var heller ikke det, som finansministeren lagde op til i forbindelse med det nok så mange gange omtalte sættemøde, der jo blev afholdt tidligere i år i forbindelse med finanslovforhandlingerne.
Kristeligt Folkeparti har gennem de år, vi har deltaget i satspuljeforligskredsen, bakket loyalt op om forliget.
Jeg mener, det er indiskutabelt, at den lov, der blev vedtaget i 1990, og den mekanisme, som har skabt satspuljen, har betydet en række forbedringer på de socialpolitiske områder, og det er altså på baggrund af, at man årligt har haft denne satspulje til rådighed til netop de formål, som den er blevet brugt til.
Jeg synes da godt, at man kan sætte spørgsmålstegn ved, om det er en hensigtsmæssig mekanisme, at man ikke lader folk på overførselsindkomst få den fulde efterregulering i forhold til lønudviklingen.
Over for det står selvfølgelig nok det faktum, at det vil være svært årligt at tilvejebringe en tilsvarende pulje til de socialpolitiske initiativer, hvis det ikke lige netop var, fordi man altså har en fastlagt mekanisme, som går tilbage til 1990.
Det må vi også se i øjnene fra Kristeligt Fokepartis side.
Egentlig er vi af den principielle holdning, at de socialpolitiske initiativer, der skal tages, egentlig bør tages og bæres af det store fællesskab som sådan og ikke af personer på overførselsindkomst, sådan som det er sket med det bidrag, de har givet på 0,3 pct. i forhold til det, der ellers skulle være satsreguleringen, hvis den skulle have fulgt lønudviklingen hundrede procent.
Jeg synes også, at det i den sammenhæng hører med, at man kan sige, at før 1990 og før den nuværende lov var personer på overførselsindkomst i en mere usikker situation, end de er i dag, for da var der slet ikke lagt op til en sådan stadig regulering, som den nuværende lov om satsregulering trods alt giver basis for.
Så det var baggrunden for, at vi tilsluttede os i sin tid.
Men det, jeg til sidst vil understrege i min ordførertale, er, at jeg mener, at regeringen bør indkalde de nuværende satspuljepartier til forhandlinger om, hvad der videre skal ske, også fordi man med den sidste melding, der er kommet fra Enhedslisten, helt åbenbart står med et lovforslag, som altså ikke er specielt gangbart i forhold til det, der egentlig har været hensigten.
Vi ser frem til forhandlinger både med regeringen og i forhold til det konkrete lovforslag, som de må udforme sig i PØ-udvalget, når det kommer dertil.