Brian Mikkelsen (KF), 2002-04-11:
Jeg vil godt slå fast, at bogen, litteraturen er omdrejningspunktet for en væsentlig del af dansk kulturliv.
Det er såmænd også derfor, at regeringen prioriterer området
meget højt.
Det er derfor, at regeringen har valgt at ville bruge ca. 160 mio. kr. i litteraturstøtte.
Der er mange, der skriver bøger i Danmark.
Der udkommer ca. 4.000 bogtitler på dansk om året, og det tal har været stigende i de senere år.
Sidste år var der over 18.000 personer, der modtog biblioteksafgiftspenge.
Og selv om de ikke alle sammen kalder sig forfattere, der er bl.a. en del oversættere imellem, er det jo noget, som har rejst en del debat.
Det er begrænset, hvad jeg som minister kan oplyse om alle de her skrivende danskeres arbejds- og indkomstvilkår.
I 1997 lavede Kulturministeriet en undersøgelse af kunstnernes økonomiske situation i indkomståret 1994, som bl.a. viste, at de omkring 7.000 forfattere, som dengang modtog bibliotekspenge, havde en relativt høj gennemsnitsindtægt, først og fremmest fordi det store flertal af disse forfattere ikke havde deres hovedindkomst fra salget af deres bøger, men fra mere eller mindre fast lønarbejde.
Min vurdering er, at det forhold ikke har ændret sig.
Der er i dag også mange, der har en litterær aktivitet som større eller mindre bibeskæftigelse.
Det er sandsynligvis relativt få af disse, der har ambitioner om engang at blive fuldtidsforfattere, og endnu færre bliver jo fuldtidsforfattere. Arbejds- og indkomstvilkårene for alle disse skrivende danskere er jo ikke nødvendigvis et kulturpolitisk anliggende - i hvert fald ikke for denne her regering, som ikke bare støtter ideen om det relative, forstået på den måde, at alt og alle bare skal støttes.
Derimod er det vigtigt for mig som kulturminister og for regeringen, at bogen, læsningen og den danske litteratur trives godt.
Derfor interesserer regeringen sig for, hvordan bogmarkedet udvikler sig, og for, at vi har et velfungerende biblioteksvæsen.
Det er vigtigt, at den danske litteratur har gode vilkår.
Derfor vil også denne regering støtte dansk litteratur.
Men se, det er ikke det samme som at støtte 18.000 skribenter.
Statens støtte til litteratur skal være fokuseret og målrettet på at udvælge kvalitetslitteratur på dansk: skønlitteratur, faglitteratur, oversættelser. Og der ligger en særlig opgave i at sikre gode vilkår for de forfattere, der giver de væsentligste bidrag til dansk litteratur.
Det er disse forfattere, den statslige litteraturstøtte særlig skal sigte imod.
For de fleste af de forfattere udgør forfattergerningen ikke noget lukrativt erhverv.
Det er brydsomt, det er tidskrævende.
På finansloven for 2002, som vi jo diskuterer i dag, er der omkring 160 mio. kr. i støtte til litteratur, som hovedsagelig går direkte til danske forfattere. Bibliotekspengene udgør langt den største del af det beløb, nemlig ca. 140 mio. kr., helt nøjagtig 141,6 mio. kr. Og omkring 20 mio. kr. fordeles af Litteraturrådet og Statens Kunstfonds litterære udvalg.
Sagen er den, at bibliotekspengene, vil jeg gerne påpege specielt over for den socialdemokratiske ordfører, er ren kulturstøtte. Denne regering, og det har vi også indføjet i det kommissorium, der er for det udvalgsarbejde, der skal kigge på biblioteksafgiften, er meget indstillet på at diskutere alle former for konstruktioner, inklusive om det er ophavsret.
Men hvis det var ophavsret, og hvis det var et direkte vederlag, ville det åbne en ladeport for udenlandske forfattere og andre, inklusive forlag, der ville gå ind og kræve penge.
Vi har valgt at turde tage prioriteringen.
Jeg synes, at det ville være virksomt og hjælpsomt, hvis et kulturvenligt parti som Socialdemokratiet også turde gøre det.
Vi kan få utrolig meget ud af de 140 mio. kr., vi giver i bibliotekspenge.
Blot som eksempel får de skønlitterære forfattere under 20 mio. kr. af de bibliotekspenge.
Under 20 mio. kr.!
Oversætterne får 28 mio. kr.
De faglitterære forfattere får 28-29 mio. kr. Mens de efterlevende - hold godt fast - får 9 mio. kr.
En masse tal, som cykler rundt inde i hovedet på os alle sammen her, men jeg har efterhånden lært dem udenad, for jeg synes, det er fuldstændig grotesk og barokt, at vi har muligheder for at give direkte støtte til danske forfattere, men at man på grund af tradition, på grund af historie og på grund af politisk spilfægteri ikke tør bryde ordentlig igennem og sige, at her har vi 140 mio. kr., som vi kan støtte danske forfattere med.
Men se, nu har regeringen nedsat et udvalg, som skal se på det, og jeg håber på, at man finder frem til nogle fornuftige prioriteringer.
Ud over det har vi jo f.eks. Litteraturrådet, som har til opgave at fremme alle litterære genrer, herunder prosaen, lyrikken og dramatikken.
Vi laver den nye struktur, som kommer til at gælde fra den 1. januar, hvor vi nedlægger Litteraturrådet, men overflytter pengene.
Det betyder, at vi prioriterer litteraturindsatsen sammen med de andre kunstformer, og der vil man tage hensyn til det nyskabende også inden for det skønlitterære. Statens Kunstfonds litterære udvalg
støtter den kvalificerede danske skønlitteratur.
Bevillingen, der er afsat til dette formål, er i 2002 ca. 10 mio. kr. Som sagt: Langt den største del af litteraturstøtten går til biblioteksafgiften, og netop derfor synes jeg, det er vigtigt, at vi tør tage en diskussion om, hvordan den ordning kan bruges til at støtte dansk litteratur, og med 18.000 modtagere kan man ikke påstå, at der er tale om en målrettet kunststøtteordning.
Derfor vil jeg gerne skærpe ordningens kulturelle fokus.
Jeg vil gerne være med til at sikre, at de forfattere og oversættere, der giver det vigtigste bidrag til dansk kultur og dansk historie, ikke får forringet deres bibliotekspenge.
Det første skridt i den retning har jeg taget ved at indføre en bundgrænse på 5.000 kr. i år og samtidig tilføre 8 mio. kr. til ordningen fra tipspengene.
Ud over det bruger vi 2 mio. kr. til vækstlaget, altså de talenter, der ligger under mindstegrænsen på de 5.000 kr.
Den konstruktion betyder, at de forfattere, der i 2002 modtager over 5.000 kr. i biblioteksafgift, vil modtage et beløb, der er 6-7 pct. større end sidste år.
Det vil sige, at al den snak om angreb på litteraturen osv. er helt hen i vejret.
Det er relativt gode vilkår, kan man godt sige.
Det næste skridt bliver, at et udvalg skal gennemføre en kritisk gennemgang af fordelingsnøglerne og principperne for beregning af bibliotekspengene, som er skitseret før, sådan at ændringerne kan få virkning i 2003. I forståelse med de to forfatterforeninger er udvalget, bestående af ni personer, nedsat.
Det skal sammensættes af to repræsentanter fra hver af de to forfatterforeninger, to repræsentanter for Litteraturrådet, Biblioteksstyrelsens direktør, en repræsentant fra Kulturministeriet samt en formand udpeget af kulturministeren.
Og til det formål har jeg udpeget Christian Gether, som jo er en stor dansk kulturpersonlighed, og som ikke har aktier i nogle af sagerne i denne her diskussion. Udvalget skal afgive forslag til ændringer, der kan sikre, at en større del af biblioteksafgiften vil gå til de forfattere m.fl., som har størst betydning for dansk kultur; og det er både skønlitterære forfattere og fagforfattere. Det er jo ofte blevet sagt, at biblioteksafgiften er en betaling til forfatterne for bibliotekernes udlån af deres værker og dermed penge, som forfatterne har en rettighed til.
Men realiteten er lovgivningsmæssigt, at ophavsretsloven giver bibliotekerne ret til udlåne bøger uden at skulle spørge rettighedshaverne om lov.
Forfatterne har ifølge biblioteksafgiftsloven ikke ret til et bestemt beløb.
Det er suverænt Folketinget, der på finansloven bestemmer, hvor meget forfatterne skal have. Der har altså i den seneste tid været meget forvirring om biblioteksafgiftens karakter.
Derfor har jeg også bedt det udvalg, vi nu har nedsat, om at se på hele ordningen og så redegøre for fordele og ulemper ved henholdsvis en kunststøtteordning og en rettighedsbaseret ordning.
Vi har ikke nogen bastant holdning til det fra regeringens side.
Der lytter vi meget til, hvad forfatterne siger, og hvis man vil have en rettighedsbestemt ordning, så gør vi det.
Det får bare nogle helt uoverskuelige konsekvenser for danske forfattere, så derfor foretrækker vi en kunststøtteordning.
Og udvalget er blevet bedt om at illustrere dette med eksempler fra andre europæiske lande.
Der bliver tale om et hurtigtarbejdende udvalg, hvis arbejde skal være afsluttet inden den 15. august 2002.
Det er bare om, at forfatterforeningerne vil tage stilling til, hvad de vil, og jeg forventer også, at de er villige til at gå ind i en sådan prioriteringsdiskussion.
Det er mit håb, at der vil komme forslag frem, som i højere grad end nu vil give biblioteksafgiften en stærkere markeret kulturpolitisk profil.
Forfatternes indtægtsmuligheder er i sagens natur stærkt afhængige af, hvordan bogmarkedet udvikler sig.
Som bekendt er der sket en liberalisering af bogbranchens samhandelsregler med virkning fra 2001.
I en periode på 3 år er der ikke længere fastsat en pligt, men blot en ret til at sætte faste priser på bøger.
I Kulturministeriet er der nedsat et udvalg bestående af repræsentanter for forfatterne, forlagene og boghandlerne, der har til opgave at følge udviklingen på bogmarkedet efter liberaliseringen.
Udvalgets første rapport vil foreligge inden sommerferien, men jeg kan oplyse, at i den nye ordnings første år er der foreløbig ikke noget, der tyder på, at der på grund af liberaliseringen er tale om en specielt negativ udvikling på bogmarkedet.
De seneste opgørelser fra udgangen af 2001 viser et stigende salg til private forbrugere, og der er samtidig indikationer på, at bogpriserne ikke er stigende, tværtimod ser de ud til at være faldet i første halvdel af 2001. Folkebibliotekerne spiller en meget vigtig rolle for formidlingen af litteraturen.
De danske folkebiblioteker indkøbte i 2000 bøger for rundt regnet 274 mio. kr., og bibliotekerne er på den måde med til at skabe en bred efterspørgsel efter forlagenes udgivelser.
Desværre må vi erkende, at bibliotekernes bogindkøb har været for nedadgående i en årrække.
Jeg vil opfordre til, at det ikke kommer til at ske på bekostning af bogindkøbene.
Og det her område vil jeg følge nøje.
Der har i de senere år været en engageret offentlig debat om det danske sprogs situation.
Udfordringen er, at mange oplever, at den udstrakte brug af engelsk inden for en række områder kan blive en trussel mod vort sprog, ikke mindst er der i debatten lagt vægt på risikoen for domænetab, som betyder, at sproglige anvendelsesområder kan gå tabt på dansk, fordi de overtages af et andet sprog, især engelsk.
Det danske sprog er blandt verdens hundrede kulturelt mest stabiliserede sprog med en skriftlig tradition, der strækker sig over mere end 1.000 år.
Det skal vi selvfølgelig have værnet om, og det er litteraturen med til at sikre.
Det er på forfatternes arbejde, at fornyelsen og videreudviklingen af vores sprog og litteratur i sidste ende beror.
Derfor vil jeg også i samarbejde med forfatterne og den litterære verden i øvrigt søge løsninger på de problemer, som litteraturen står over for.
Og jeg vil gerne være meget åben over for konstruktive forslag, være med til at sikre dansk litteratur og det danske sprogs beståen og stadige udvikling. Hvad angår den del af forespørgslen, som handler om regeringens overvejelser i forbindelse med de bebudede kulturpolitiske omlægninger, skal jeg i hovedsagen henvise til mit svar tidligere på dagen her på forespørgsel F 24.