runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Aase D. Madsen (DF), 1998-10-08:
Det, der kaldte mig herop, var hr. Holger K. Nielsens udtalelse i forbindelse med den elreform, der kommer her til efteråret.
Hr. Holger K. Nielsen kaldte de store dygtige elproducenter i Danmark for cool business.
Så vil jeg da lige have lov til at spørge, hvad hr. Holger K. Nielsen mener om de store vindmølletilskud, der gives.
De er på 675 mio. kr. om året, og der sker det, at de forgylder vindmølleejerne, de forgylder vindmølleproducenterne, og vi er kommet så langt, at vindmølleproducenterne nu går ud til kommunerne og gør opmærksom på, at det giver en væsentlig forøgelse af skattegrundlaget i kommunen.
Hver opstillet vindmølle forøger skattegrundlaget med mellem 700.000 og 900.000 kr. hvert år uden modydelser som børnepasning m.m. Det er simpelt hen blevet til pengemaskiner.
Folk er ved at falde over hinanden for at få lov til at opføre vindmøller med de kolossale tilskud.
Er det ikke cool business?
Pia Christmas-Møller (KF), 1998-10-08:
Når hr. Frank Aaen bliver desperat nok, forfalder han til en mindre urban tone, men jeg vil gerne levere dokumentation for, at det faktisk er en holdning, Det Konservative Folkeparti har haft, længe før arbejdsmarkedets parter overhovedet blev enige om det, de kalder enhedspapiret, og længe før statsministeren kom med sin åbningstale.
Vi advarede dem imod præcis det forslag om de 50-54-årige, som nu ligger på bordet, og det gjorde vi i god tid, nemlig den 11. september.
Men Enhedslisten og venstrefløjen har sovset sig selv ind i den verdensopfattelse, at Det Konservative Folkeparti udelukkende står for nedskæringer på dagpengeområdet, som er vendt imod de ledige.
Socialdemokraterne er nu vågnet op og har fundet ud af, at det faktisk tjener mennesker bedst, at de kommer i aktivitet, i uddannelse, i jobtræning frem for i passiv forsørgelse, og det er jo lige præcis det, der også ligger i den aftale, som arbejdsmarkedets parter har lavet denne gang.
Jeg vil henvise til vores finanslovsoplæg, »Balance med vækst«, hvor vi faktisk påpeger en række områder, hvor vi vil spare.
Der er balance, der er overskud på vores samlede forslag.
Så der er både det ene og det andet og lidt til.
Det synes vi, fordi det er et forsikringssystem.
Men så mener vi, det er rimeligt, at dækningen skal falde over perioden.
Det synes vi er en fornuftig måde at indrette sagerne på
, så folk får tid til at omdirigere deres privatøkonomi under hensyn til, at de er blevet ledige.
Det er et synspunkt, vi har haft i årevis, så det er ikke nogen afsløring, hr. Frank
Aaen kommer med her.
Og så er der hr. Jens Peter Vernersen, som jo står med en dårlig sag: Det er klart, at det gør ondt i en socialdemokrat, når der bliver påstået løftebrud, men jeg har jo leveret dokumentationen, og hr. Jens Peter Vernersen har ikke tilbagevist en eneste af mine dokumentationer for, hvordan regeringen er løbet fra løfter.
Hvor er hjælpen til børnefamilierne, som man slog sig så stort op på under valgkampen?
Det, man beskyldte Det Konservative Folkeparti og Venstre for under valgkampen, lå man selv og puslede med.
Det er altså hykleri af værste skuffe, hvis vi endelig skal bruge det ord.
Jørn Pedersen (S), 1998-10-08:
Jeg er meget tilfreds med, at jeg når at få ordet en gang mere.
Jeg vil gerne spørge fru Ulla Tørnæs: De dér mærkbare opstramninger i de offentlige udgifter, hvor skal de komme henne?
Og nu vil jeg ikke denne gang affinde mig med en henvisning til Venstres nuværende - eller var det tidligere - finanslovforslag.
Det er jo det argument, vi hører fra Venstre, hver eneste gang vi kommer ind til essensen i Venstres politik.
Jeg tror, mange af Venstres medlemmer i byråd og amtsråd ville være interesseret i at høre: Hvad er vores moderpartis officielle melding til det?
Hvor er det, vi skal ud og tage nogle opstramninger, der er værre end dem, jeg har på fornemmelsen man mange steder ser og føler, at man har i øjeblikket qua den nuværende aftale, der er indgået?
Men når det så skal være en værre aftale, hvor er det så, Venstre mener, det er rimeligt at gå ind og lave stramninger?
Jens Peter Vernersen (S), 1998-10-08:
Jeg har to bemærkninger til fru Pia Christmas-Møller.
Den første går igen på de brudte løfter: Det er, som om fru Pia Christmas-Møller glemmer, når hun taler om boligejere, pendlere og pensionsopsparere, at personskatterne, ikke mindst for de lavestlønnede, bliver lempet langt mere end udgiften for boligejere, pendlere og pensionsopsparere, at personskatten bliver lempet med næsten 13 mia. kr., som hver eneste, der er på arbejdsmarkedet, der er arbejdsløs, der er pensionist, får gavn af.
Nu hører jeg så også, at Det Konservative Folkeparti vil gøre næsten alt muligt for arbejdsmarkedet.
Det er jo virkelig en nyskabelse i dansk politik, når man ser på erfaringerne.
Det får mig til at se på det finanslovforslag, som vi tidligere har diskuteret her, og hvoraf man jo kan læse to væsentlige ting: De Konservative vil spare 5 mia. kr. ved reform af arbejdsmarkedspolitikken og vil afskaffe fradragsret for faglige kontingenter på 3 mia. kr. Hvis De Konservative får flertal for dét, er det virkelig noget, som lønmodtagerne kan have glæde af!
Jann Sjursen (KRF), 1998-10-08:
Fru Ulla Tørnæs gjorde i sin ordførertale meget ud af at understrege Venstres ønske om, at Danmark så hurtigt som muligt fik ophævet forbeholdet vedrørende Den Økonomiske og Monetære Union, og at vi fik afholdt en folkeafstemning, og så kunne vi ellers træde ind i ØMU'ens forjættede land.
Det er et synspunkt, der kan diskuteres, og jeg synes da sådan set, at det absolut er relevant - også i betragtning af den internationale krise, der er under opsejling.
Så langt
så godt.
Men det, fru Ulla Tørnæs så sagde i den sammenhæng, og som har bragt mig på talerstolen nu, var noget i retning af, at det bekymrede Venstre, at regeringen ikke vil se realiteterne i øjnene for så vidt angår ØMU'en og dansk deltagelse i den.
Det, jeg måske synes er bekymrende i den sammenhæng - når nu fru Ulla Tørnæs og Venstre ivrer så kraftigt for, at vi går med i ØMU'en - er, at Venstre ikke ser den realitet i øjnene, at det danske forbehold vedrørende ØMU'en er en del af den kontrakt, der blev indgået med befolkningen efter folkeafstemningen den 2. juni 1992, og at den kontrakt var med til at sikre et ja ved folkeafstemningen i 1993.
Jeg siger ikke, man ikke kan diskutere det spørgsmål.
Jeg synes bare, at når man skal tale om realiteter, er det også en vigtig realitet at forholde sig til, hvis man i øvrigt mener, man vil have Danmark med ind i Den Økonomiske og Monetære Union.
Jacob Buksti (S), 1998-10-08:
Jeg skal undskylde over for fru Ulla Tørnæs, at jeg desværre ikke har gået så lang tid i skole, for det er åbenbart gået ud over kvaliteten.
Til gengæld har jeg været på efteruddannelse i 20 år på Aarhus Universitet.
Det kan godt være, jeg var uopmærksom, da fru Ulla Tørnæs talte, så derfor har jeg slået efter i fru Ulla Tørnæs' tale, og hvis man går om på side 9, kan man se, at Venstre og fru Ulla Tørnæs selv er i tvivl om, hvad Venstres politik er, for hvad står der?
Jeg citerer: »Venstres vej er en anden end regeringens.
Lad mig slutte med at summere det i seks konkrete punkter, der gør en forskel.«
Og så kommer det: »Vil vi, vil vi, vil vi«, så man er åbenbart selv i tvivl.
Nå, men det skal ikke skille os ad.
Så siger fru Ulla Tørnæs, at Socialdemokratiet hellere vil bekæmpe privathospitaler end ventelister.
Nej, det vil Socialdemokratiet ikke.
Vi kan ikke forstå, hvorfor de skal finansieres af det offentlige. Og det, som er Venstres store gennembrud for den lille mand, er, at når den lille mand skal hofteopereres på et privat hospital, skal den lille mand selv have 25.000 kr. med i lommen.
Jeg ved ikke, hvor mange af de små mænd eller måske især de små kvinder, som har 25.000 kr., der står hofteoperation på, men det er det, der er Venstres politik.
Jan Petersen (S), 1998-10-08:
Der burde måske stå, at det er det talte ord, der gælder.
Fru Ulla Tørnæs sagde i sin replik på de korte bemærkninger, at Venstre ønskede, at det private forbrug skulle holdes uden for indgreb, og at det kun skulle handle om det offentlige forbrug, og at det var forklaringen på, at Venstre ikke kunne støtte pinsepakken.
Må jeg spørge: Hvad havde Venstre forestillet sig, hvis ikke vi havde haft pinsepakken?
Hvad var det så for krav, Venstre ville have stillet til finansloven?
Når fru Ulla Tørnæs angriber regeringens stramme greb om amterne og kommunerne, må man gå ud fra, at fru Ulla Tørnæs ikke synes, at en realvækst på 1 pct. er tilstrækkelig.
Hvis tingene så skal gå op uden indgreb over for det private forbrug og med en for stram kommune- og amtsaftale, er det ganske markante bidrag, Venstre skal lægge frem på bordet, hvis Venstre skal gøre sin politik troværdig.
Det er ganske markante milliardbesparelser, tocifrede beløb, som skal findes på statens budgetter, og dem bør man anstændigvis også sætte direkte ord på, så den lille mand kan vide, hvad han har i vente, når Venstre lover og lover - uden spørgsmålstegn forstår jeg nu.
Ulla Tørnæs (V), 1998-10-08:
Men jeg har som sagt i dag fået bekræftet, at det ønsker regeringen ikke.
Regeringen ønsker fortsat, at den danske valuta når som helst skal kunne udsættes for valutaspekulanternes pres osv. osv. Til hr. Jacob Buksti vil jeg sige, at nu er det heldigvis sådan, at det er det talte ord, der gælder.
Vi har jo hver især vores måde at lave manuskript på, og hvis hr. Buksti havde læst, hvad der stod i mit manuskript, ville han se, at der stod et ettal, et total, et tretal, et firetal, et femtal og et sekstal. Men det forbigik hr. Jacob Buksti, så der er noget galt med kvaliteten af hr. Jacob Bukstis uddannelse.
Jeg kan forstå, at efter Socialdemokratiets mening skal valgfrihed udelukkende omfatte velhavende danskere; men det er ikke Venstres politik.
Efter Venstres opfattelse skal valgfriheden omfatte alle borgere, såvel borgere med tegnebogen i orden som borgere, der ikke har så meget at gøre godt med.
For hr. Jacob Buksti er det en forudsætning, at man selv kan finansiere et ophold på et privathospital, men for Venstre er det en forudsætning, at man bliver behandlet, og at man i den sammenhæng kan benytte de private hospitaler som et supplement til det offentlige sundhedsvæsen.
Et andet eksempel jeg kunne give, er den fuldstændig vanvittige brandbeskatning, Socialdemokratiet jo er tilhænger af, når det handler om, at en arbejdsgiver finansierer et ophold på et privathospital for en medabejder.
Dér beskatter Socialdemokratiet den udgift, arbejdsgiveren har haft, som en indtægt for lønmodtageren,
og det er jo fuldstændig vanvittigt.
Det er fuldstændig vanvittigt, at vi har et så stift system, der gør, at man bliver straffet, når ens arbejdsgiver vælger at finansiere et ophold på et privathospital, og det er også noget, vi i Venstre ønsker at få ændret.
Vi vil ikke acceptere, at man på den måde brandbeskatter sygdom.
Det ønsker vi at få ændret.
Jørgen Estrup (RV), 1998-10-08:
Jeg kan høre, at vi skal til at vænne os til nye slogans fra Venstres side.
Nu er det den lille mand, der er på banen, og Venstre er den lille mands parti, og det må vi jo så prøve at vænne os til - den lille mand, som bliver modtaget med ros af de unge løver i Venstre, som vil afskaffe folkepensionen og efterlønnen, og den lille mand, som inviteres indenfor i minimalstaten, hvor han kan møde Peter Gæmelke og andre små mænd.
Vi vænner os nok til det.
Må jeg sige til fru Ulla Tørnæs, at den lille mand, som også inviteres inden for på de private sygehuse, vil jo opdage, at det er det sted, hvor markedsmekanismen virker stærkest.
Hverken Det Radikale Venstre eller Venstre har noget imod markedsmekanismen, men det skal ikke nødvendigvis være den lille mand, der altid udsættes for den.
I et system, hvor der er knappe ressourcer - det tror jeg vi alle sammen ved, at der er i sygehusvæsenet - er det markedsmekanismen, der bestemmer prisen, og jeg vil godt se, hvordan den lille mand klarer sig i det system.
Hvis fru Ulla Tørnæs skulle have problemer med at gennemskue det, er der indtil flere økonomer i nærheden.
Det kan godt være, de ikke alle sammen har været den normerede tid fuldt igennem, men prøv alligevel at spørge dem.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-10-08:
Efter at Folketinget var gået ind i den mødefri periode
tilbage i juni, læste jeg flere interessante læserindlæg, som var indrykket i dagspressen fra fru Ulla Tørnæs' side, og som gik ud på, at det var for dårligt, at EU-debatten fuldstændig var forstummet efter den 28. maj og ikke stadig var livlig og rigtig god, som den burde være - også efter den 28. maj.
Jeg var fuldstændig enig i de betragtninger, fru Ulla Tørnæs gjorde sig om, at EU-debatten skal vare ved, også efter at vi har haft en folkeafstemning.
Men så meget desto mere undrer det mig, at når jeg forsøger at få en dialog med fru Ulla Tørnæs her i Folketingssalen om netop EU ved den først givne lejlighed efter de indlæg, der har været i dagspressen, lader fru Ulla Tørnæs' signal tilbage til mig at være, at det vil fru Ulla Tørnæs ikke debattere.
Det må være grunden til, at der overhovedet ikke var antydningen af svar fra fru Ulla Tørnæs' side på vort spørgsmål om, hvor kampen for nærhedsprincippet er blevet af.
Det, som Venstre i sin tid gik ud og fortalte var en stor gevinst ved Maastrichttraktaten - hvad er det blevet til?
Vi har et regeringsoplæg på området, der er kommet til Folketingets Europaudvalg, men som desværre er meget pauvert.
Jeg havde håbet, at Venstre ville benytte denne lejlighed til at sige, at Venstre i det mindste stadig ville kæmpe for det, selv om man altså nu for at tage det som eksempel har støttet vedtagelsen af direktivet om zoologiske haver.
Ulla Tørnæs (V), 1998-10-08:
Jeg skal sige til hr. Jørgen Estrup, at Venstres politik går ud på, at pengene skal følge patienten, og at man skal have et frit valg, der også omfatter behandling på et privathospital.
Når hr. Estrup kommer med nogle økonomiske betragtninger om markedsøkonomien, der fungerer på privathospitaler, er vores synspunkt netop, at forudsætningen for, at den såkaldte lille mand kan komme på privathospital, er, at vi lader pengene følge patienten.
Det er Venstres politik.
Så vil jeg sige til hr. Hækkerup: O.k., det var nok en lille fortalelse med hensyn til, hvad det var, der var forudsætningen.
Forudsætningen for et ja er efter min opfattelse, at regeringen som minimum er parat til at gå i spidsen for en kampagne, der fører hen imod dansk medlemskab af Den Økonomiske og Monetære Union, og samtidig vil jeg sige, at vi ser netop ikke på meningsmålingerne, for vi har allerede nu tilkendegivet, at vi arbejder målrettet hen imod at afholde en folkeafstemning om dansk medlemskab af Den Økonomiske og Monetære Union.
Vi har sagt 2001, fordi vi ønsker, at Danmark skal være medlem af ØMU'en i år 2002, hvor den fælles valuta euroen kommer på gaden.
Jeg synes sådan set, at det ville klæde den danske regering, hvis den danske regering ville være med på det projekt, men jeg har som sagt i dag med skuffelse måttet erkende, at det ikke er den nuværende regerings politik, desværre.
Så kan jeg jo ikke dy mig for, nu da det er hr. Hækkerup, der borer i dette her spørgsmål: Jeg har jo med interesse, eller måske nærmere med frygt, noteret mig, at hr. Hækkerup har været inde på, at en devaluering af den danske krone kunne være et svar i denne sammenhæng.
Og da vil jeg gerne sige, at det er bestemt ikke noget svar fra Venstres side.
Vi ønsker at holde fast ved fastkurspolitikken.
Jette Gottlieb (EL), 1998-10-08:
Venstre har jo offentligt også i denne debat givet håndslag
på at gennemføre de fremlagte arbejdsmarkedsforslag.
Nu fremgår det jo, at der er flere af de involverede parter, måske også regeringen - det kunne vi ikke få et tilsagn om - der har den klare opfattelse, at forudsætningen for det her var en stadig faldende ledighed.
Nu vil jeg spørge meget direkte, om Venstre er parat til at tage sagen op igen, hvis der bliver tale om - også inden for den her samlings rammer - at ledigheden stiger.
Er Venstre så parat til at tage spørgsmålet om arbejdsmarkedsforanstaltningerne op til revision?
Jens Peter Vernersen (S), 1998-10-08:
Fru Ulla Tørnæs tilkendegav, at »vi var med ved forhandlingerne om pinsepakken, men vi forlod forhandlingerne, fordi vi ikke kunne være med til de justeringer, som var nødvendige«.
Det var jo konsekvensen.
Hvad var det så, Venstre ville i stedet for?
Det er rigtigt, at der jo i dag er ansat flere i den offentlige sektor til at passe de ældre, til at sørge for hjemmehjælp, til at arbejde på sygehusene, til at passe børnene. Jeg vil gerne spørge fru Ulla Tørnæs: Er det dér, der skal spares?
Vi må jo vide, hvad det er, Venstre vil, når de ikke vil det, der var det nyttige i den situation, som vi havde før sommerferien.
Det må afklares her ved denne forhandling.
Ulla Tørnæs (V), 1998-10-08:
Jeg skal sige til fru Jette Gottlieb, at vi har tilkendegivet over for regeringen, at såfremt regeringen fremlægger trepartsaftalen som lov her i Folketinget, så kan den regne med Venstres opbakning.
Jeg har tidligere svaret på, hvad årsagerne til det er, så det går jeg ud fra ikke er nødvendigt at gentage over for fru Jette Gottlieb.
Til hr. Jørn Pedersen vil jeg sige, at jeg skal sikre, at hr. Jørn Pedersen får et eksemplar af Venstres glimrende finanslovoplæg, som er vores oplæg til finanlovforhandlingerne for 1999.
Det ser sådan her ud.
Det er særdeles veldokumenteret og velskrevet.
Det skal jeg sørge for bliver overbragt.
Så vil jeg sige til hr. Jens Peter Vernersen: Jamen vi var med ved forhandlingsbordet, og vi forlod forhandlingsbordet, fordi vi ikke var enige i den kurs, som regeringen havde afstukket.
Det var derfor, vi ikke kunne opnå enighed med regeringen.
Vi var parat til at diskutere nødvendige opstramninger i den danske økonomi, herunder først og fremmest i den offentlige økonomi.
Men det var regeringen ikke parat til, så derfor kunne vi desværre ikke opnå enighed.
Og det var ikke på grund af Venstres manglende vilje.
Bestemt ikke.
Frank Aaen (EL), 1998-10-08:
To spørgsmål omkring arbejdsmarkedsområdet.
Kan vi være helt sikre på, at en aftale med De Konservative ikke vil betyde en forringelse for de 50-54-årige?
Og kunne man så måske i den forbindelse få at vide, at når det her nu ikke er nogen hjælp, og det er jeg helt enig i, til de 50-54-årige, hvordan ser De Konservative så hjælpen til dem, der er under 50, ved at nedskære dagpengeperioden med 1 år?
Hvad hjælper det?
Det er jo bare en urimelighed.
Det er jo bare at gøre folk utrygge, eller hvad?
Så er der det med årsberegningen.
Jeg vil bare have at vide: Kan vi fra De Konservative få garanti for, at det ikke betyder, at nogle får mindre i dagpenge, end de får i dag, og at det kun er en administrativ forenkling og ikke noget, der har indholdsmæssige konsekvenser for de arbejdsløse?
Og så det spørgsmål, som man normalt altid plejer at stille til venstrefløjen: Hvor skal pengene komme fra?
Mere til militæret, mere til erhvervslivet, mere til sundheden!
Det er et stort milliardbeløb.
Hvor skal det komme fra?
Jens Peter Vernersen (S), 1998-10-08:
Fru Pia Christmas-Møller talte om de brudte løfters regering.
Det var boligejerne, der ikke kunne sove trygt, det var pendlerne, det var pensionsopsparerne.
Det har formentlig aldrig, vil jeg sige til fru Pia
Fru Pia Christmas-Møller taler også om pensionsopsparerne.
Det er, som om det glemmes, at pensionsopsparerne nu får mulighed for at investere langt mere i aktier, end de før har kunnet, og at den aktieskat på 5 pct., som i øvrigt skal betales, jo ikke kommer til betaling med de faldende aktiekurser, vi nu har set.
Jacob Buksti (S), 1998-10-08:
Jeg synes, det var helt rørende, at fru Pia Christmas-Møller heroppefra havde sådan en omsorg for gruppen af de 50-55-årige; det bliver sagt, at man aldrig nogen sinde ser jobannoncer efter disse.
Tidligere har fru Pia Christmas-Møller jo udtalt, at folk, der sparer op til efterløn, har ingen problemer; de skal nok blive ansat.
I Politiken den 12. marts 1997 siger fru Pia Christmas-Møller, at bare man siger det i god tid, så skal forventningerne nok blive indfriet.
Men det, jeg egentlig ville spørge fru Pia Christmas-Møller om, det er: Da vi hørte om pinsepakken, var der ingen grænser for, hvor gal pinsepakken var, ja, indimellem når vi hører om kampagnen mod pinsepakken, så skulle man nærmest tro, at det var pinsepakken, der var skyld i hele verdensøkonomiens sammenbrud. Men vi mangler stadig væk at få at vide: Hvordan vil De Konservative finansiere alt det, man gerne vil?
Hvor skal pengene komme fra?
Nu kan jeg forstå, at man vil indføre en behandlingsgaranti; man vil ikke spare på folkeskolen; man vil ikke spare på forsvaret; det må ikke gå ud over boligejerne; det må ikke gå ud over bilejerne; det må ikke gå ud over de højtlønnede; det må ikke gå ud over de lavtlønnede; det må ikke gå ud over pensionsopsparerne; det må ikke gå ud over folk i de tyndt befolkede områder.
Kan vi ikke få bare en antydning af, hvem det må gå ud over?
Jeg er helt sikker på, at fru Pia Christmas-Møller godt kan lære Abraham Lincolns citat udenad, for jeg er sikker på, at det får hun selv rigt brug for.
Pia Christmas-Møller (KF), 1998-10-08:
Først til hr. Frank Aaen.
Jeg kan garantere for, at vi vil gøre, hvad vi kan under forhandlingerne for gruppen af 50-54-årige. Vi vil gøre, hvad vi kan, dog på en sådan måde, at den samlede aftale ikke skal falde på gulvet.
For det ved jeg jo godt er Enhedslistens ærinde.
Det er ikke vores ærinde.
Årsberegning, ja, der vil være nogle, der får lidt mere, og andre, der får lidt mindre, men niveauet vil ikke ændre sig markant.
Hr. Buksti er meget fortørnet over mine bemærkninger om pinsepakken osv.
Altså, jeg må sige til hr. Buksti, at regeringen i går kom med en ny Økonomisk Oversigt.
Heraf fremgår det, at opsparingskvoten i den private sektor fra august og til nu skønsmæssigt er faldet med ikke mindre end 600 mio. kr.
Hvor er opsparingseffekten af pinsepakken?
Den er der jo ikke af den simple grund, at regeringen imod det, man sagde man ville, udhulede pensionsopsparingsvilkårene.
Det var jo, hvad man gjorde, og selvfølgelig vil det da også afspejle sig i tallene.
Det ser vi så allerede nu.
Hr. Buksti er inde på, hvad jeg har udtalt omkring efterlønnen engang i marts måned.
Må jeg ikke sige til hr. Buksti, at hvis man skal citere fra en tidligere sag, skal man altså gøre det på et grundlag, så der bare er den mindste sammenhæng.
Om 10-20 år har vi en helt anden situation på det danske arbejdsmarked, hvor vi vil mangle yngre, der vil ind på arbejdsmarkedet, men har mange ældre, der vil trække sig ud.
Det er vi nødt til at tage højde for nu i god tid, så folk kan indrette sig efter det.
Situationen er altså noget anderledes lige nu og her.
Det er typisk socialdemokratisk.
Man vil ikke tage fat på de upopulære spørgsmål i god tid.
Først når man er skubbet helt ud til kanten og måske også ud over kanten, vil man tage fat, og så er det, det kommer som en tyv om natten og folks eksistensgrundlag bliver fuldstændig ændret.
Sådan er socialdemokratisk politik. Vi kender det: hovsaløsninger og kriseløsninger, hoppen fra tue til tue.
Sådan gjorde man i 1970'erne, og det er det, man er i gang med nu igen.
Vi advarer fortsat kraftigt imod den hoppen rundt i manegen.
Lav dog en langsigtet strategi!
Sig rent ud til folk, at der ikke er råd til efterlønnen for dem, der i dag er under 45 år.
Sig det rent ud i stedet for at skuffe folk, når de bliver 60 og tror, at de kan få efterløn, fordi de tror på Socialdemokratiet - helt ubegrundet i øvrigt.
Hvis Socialdemokratiet - Gud forbyde det - til den tid sidder med regeringsmagten, vil de blive nødt til at ændre vilkårene over en nat.
Det er ikke fair, det er ikke anstændigt, det er ikke rimeligt.
Nu er tiden løbet.
Jeg vil besvare de øvrige spørgsmål senere.