runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-15:
I et eller andet omfang kan man jo sige, at forbrugerne hænger på prisen under alle omstændigheder, hvad enten det er over bankerne, eller det er i detailhandelen, for prisen for det bliver under alle omstændigheder væltet over på de priser, som forbrugerne betaler enten i banken eller i detailhandelen, som der også står i bemærkningerne til lovforslaget.
Spørgsmålet er, hvordan man sikrer det mest effektive system, og spørgsmålet er, hvordan man sikrer, at de små forretninger ikke dør i det her.
Og der vil jeg gerne spørge fru Colette Brix, om fru Colette Brix vil være med til, at detailhandelen betalte en del af det, og hvor stor en del det i så fald ville være, og hvordan fru Colette Brix ville overbevise bankerne om, at de skulle betale den anden del.
Jeg vil ligeledes spørge: Hvad er det for en model?
Som jeg ser det, sker der det, at i det øjeblik vi åbner op for gebyrer, i det øjeblik vi ændrer på strukturen, så ændrer vi på, at der er ét kort, som er det mest gængse.
Åbner vi op for konkurrencen på feltet, så har vi den situation, at vi ikke længere har ét kort i Danmark, men ligesom i andre lande har flere kort.
Mener Dansk Folkeparti, at det er en ønskværdig situation?
Ole Sohn (SF), 2003-01-15:
Jeg tror såmænd, problemet er, at Folketinget ikke har udtrykt sig meget klart.
For hvis Folketinget udtrykte meget klart, at dankortsystemet er den største succes i nyere historie, og det agter vi ikke at ændre, så skal jeg love jer for, nej, det skal man passe på med, som hr. Frode Sørensen sagde det, man skal ikke love eller garantere noget, så er det min faste overbevisning, at så skal bankerne nok komme i gang med at udvikle det.
Men så længe de har en mulighed for, at de kan overtale Folketinget til at lade detailhandelen betale, så presser de på.
Bankerne har aldrig lyst til at give noget ud, men det er dem, der har pengene, det er ikke detailhandelen.
Colette L. Brix (DF), 2003-01-15:
Tak for de fine ord.
Jeg vil gerne sige til hr. Ole Sohn, at jeg sagde, så vidt jeg husker, at det ikke var de små detailhandlere, der skulle bære hele byrden.
Man kan jo godt sætte sig ned med armene over kors og sige, at nu holder vi fast i en beslutning, der er truffet for lang, lang tid siden.
Der er nogle partier her i Folketinget, der har givet en garanti om, at hvis fire krav var opfyldt, så lettede man § 14, og den hænger vi jo altså på.
Det kan selv hr. Ole Sohn bekræfte.
Spørgsmålet er, om troværdigheden også forsvinder lidt, når der er noget, man har lovet, som man ikke holder.
Jeg mener da også, at forbrugerne på en eller anden måde skal med.
Det er mange bække små hver eneste dag
, og der kunne det da godt være, at man kunne sige: Lad os se på noget af alt det der, er der noget, vi kan gøre for at hive de penge hjem?
Det er 600 mio. kr., det drejer sig om.
Det kunne jo også være, man kunne sige, at de 600 mio. kr. blev reduceret, så det kun var 300 mio. kr.
Ole Sohn (SF), 2003-01-15:
Jeg vil gerne spørge fru Colette Brix, som jo sidder i en meget central position her i Folketinget, om der ikke kan gives et lidt mere præcist svar.
Konflikten er jo meget velkendt.
Detailhandelen og forbrugerne ønsker ingen ændringer.
Bankerne ønsker en ændring.
De vil gerne have, at man kan skjule gebyrerne via butikkerne, detailhandelen, og det er den konflikt, der er standende.
Den skal løses politisk.
Vi skal tage stilling til det her.
Der kan jeg forstå, at Dansk Folkeparti ikke mener, det skal være forbrugerne, der skal pålægges gebyrer, medmindre bankerne selv vil gøre det, som de har mulighed for i dag, og at det ikke skal være de små detailhandlere.
Hvem skal så?
Bankerne vil jo ikke selv betale det via deres ret store overskud.
Hvordan skal konflikten så løses?
Er det ikke mere reelt at sige: Vi vil køre videre, sådan som succesen fungerer i dag?
Frode Sørensen (S), 2003-01-15:
Nu vil fru Pernille Rosenkrantz-Theil jo have mig til at lave
en garanti.
Jeg har nævnt, at vi har haft en forventning om, at man i det udvalg kunne nå frem til en enighed om, at der nu var konkurrencemæssige vilkår, sådan at § 14 kunne fjernes.
Det har man ikke kunnet.
Nu nedsætter erhvervsministeren et nyt udvalg, og det betyder vel, at § 14 fortsætter.
Nu er jeg jo gammel bankmand, så jeg ved, at det der med udstedelse af garantier kan få uhyre store konsekvenser såvel bankmæssigt som rent politisk.
Som daværende medlem af Erhvervsudvalget, da det føromtalte udvalg blev nedsat, kan jeg sige, at vi havde en helt klar forventning om, at hvis de parter, der satte sig omkring bordet, kom frem til en enig indstilling, kunne de ophæve den.
på det område
Det havde vi gerne set.
Nu har jeg bidt mærke i, at erhvervsministeren har bedt dem om at sætte sig ned en gang til og drøfte denne sag, og det ser vi frem til at man gør.
Jeg har også bemærket, at Finansrådet ikke synes, de har lyst til at være med i det udvalg; det synes jeg er lidt ærgerligt at de ikke vil.
Jeg vil gentage det, jeg sagde før: Jeg tror ikke, fru Pernille Rosenkrantz-Theil har set nogen initiativer fra Socialdemokratiet i retning af, at vi synes, at § 14 skal ophæves.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-15:
Betyder det, at hr. Frode Sørensen kan garantere, at Socialdemokratiet ikke vil medvirke til at fjerne § 14?
Frode Sørensen (S), 2003-01-15:
Jeg vil gerne sige, at jeg er fuldt ud opmærksom på, at både Forbrugerrådet & Dansk Handel og Service deltog i det udvalg, der blev nedsat for 3 eller 4 år siden af den daværende erhvervsminister, fru Pia Gjellerup - dengang hed paragraffen § 20, nu hedder den § 14 - og at de ikke mener, at de problemer, der var dengang, er ryddet af vejen.
Det er vi meget opmærksomme på, og jeg tror ikke, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil har set noget forslag fra Socialdemokratiet i retning af, at vi synes, at § 14 kan fjernes.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-15:
De vurderinger, der kommer fra bl.a. Dansk Handel & Service, tyder jo på, at de i hvert fald mener, at det vil blive meget dyrt for deres medlemmer, såfremt der indføres gebyr på dankort.
Jeg kan heller ikke helt se, hvordan det ellers skulle kunne hænge sammen.
Nogen skal jo betale regningen, og alt tyder på, at det netop er dér, den kommer til at falde.
Så det synes jeg godt vi kan vurdere.
Det er egentlig den eneste årsag til vores frygt.
Jeg vil på baggrund af det spørge, om hr. Frode Sørensen er indstillet på at fjerne § 14, eller om hr. Frode Sørensen ikke er indstillet på at fjerne den.
Det ville i hvert fald give en klarhed over konsekvenserne i fremtiden og hvem det er, der skal frygte hvad.
Frode Sørensen (S), 2003-01-15:
Enhedslisten har jo tidligere ønsket, at Nationalbanken skulle have mulighed for at udstede sit eget dankortlignende betalingskort.
Det var et ønske, der senest var fremme ved førstebehandlingen af L 166, forslag om lov om udstedelse af elektroniske penge, og det var i folketingssamlingen 2000-2001.
I Socialdemokratiet ser vi ikke nogen specielle forhold, der skulle begrunde et særligt nationalbankbetalingskort i stil med dankortet.
Jeg synes jo egentlig, at vores indstilling bestyrkes af bemærkningerne i beslutningsforslaget.
Her hedder det jo bl.a.: Dankortet er i dag et billigt og effektivt betalingsmiddel.
Det kan stort set bruges overalt.
Kunder føler, det er gratis.
Dertil har jeg så lige en bemærkning: Mon ikke det betales sådan delvis over rentemarginalen?
Og indløsningscentralen PBS er kun halvt så dyr som den næstbilligste i verden.
Der har vi måske også forklaringen på, at der ikke er flere indløsningscentraler her i landet.
Jeg vil næsten sige, at større ros end det, der står i bemærkningerne, tror jeg næppe, at dankortet kan få.
Men så er det jo, at forslagsstillerne frygter fremtiden, nemlig at koncentrationen i banksektoren kan komme til at true den effektive betalingsformidling, som dankortet er, for både kunder og butikker og ikke mindst for de små pengeinstitutter.
Skulle betalingsformidlingslovens § 14 blive ophævet, giver det jo bankerne mulighed for at opkræve gebyrer hos butikkerne, og ingen ved jo i sidste ende, om det skulle blive dyrere for kunderne.
Når vi ikke kan støtte forslaget, skyldes det altså også, at der vil være adskillige praktiske problemer hermed, eksempelvis at Nationalbanken jo ikke har private kunder.
De har altså deres konti i de banker og sparekasser, som udbyder dankortet, og det vil sige, at de altså i Nationalbanken ikke har de samme normale kundefunktioner, som banker og sparekasser har.
Så vi deler ikke Enhedslistens bekymringer for fremtiden.
Jeg vil slutte med et citat fra førstebehandlingen
den 2. marts 2001, hvor daværende økonomiminister, fru Marianne Jelved, sagde, at det elektroniske betalingskort jo svarer til, at vi veksler nogle fysiske mønter og sedler til kort
Andet er det jo ikke.
Det vil være en stor sag, hvis man skulle gøre det til et forretningsområde for Nationalbanken.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-15:
Hvis man har lagt op til, at hvis parterne blev enige, ville man se på at fjerne § 14 - så skal jeg lade være med at udtale mig om, hvem der har taget initiativet, det kan jeg jo ikke vide noget som helst om, jeg kan ikke vide, hvem der fik ideen først - så har man medvirket til, at der kan være en forventning om, at man måske vil fjerne § 14.
Det, jeg ganske enkelt vil spørge om, er: Synes Socialdemokratiet, at det er en god idé, at § 14 fjernes, eller synes Socialdemokratiet det ikke?
Jeg synes indtil videre ikke, jeg får særlig meget andet end gode, gammeldags politikersvar.
Men det synes jeg nu ikke nødvendigvis behøver at have indflydelse på den her debat.
For jeg tror nu nok også, at Venstres ordfører og jeg er meget enige om, at det fortsat skal være enten kroner og øre eller euroen, der betales med.
Enten eller, ikke begge dele, og ej heller både euro, danske kroner og tyske D-mark ... nej, de eksisterer jo ikke længere.
Men at det kun skal være én valuta, der betales med generelt i Danmark.
Det er i virkeligheden mit budskab omkring det med dankortet, at det skal være ét kort, der er det primære i danske forretninger.
Jeg mener, at alt andet vil være til gene for forbrugerne.
Jeg har stadig væk lidt svært ved at forstå følgende, men det kan være, at det kan blive opklaret heroppefra: Hvis interesse er det, man tjener, ved at indføre det gebyr?
Der tales om udvikling af dankortet.
Sådan har det altid været
i samtlige de lande.
Det synes jeg stadig væk ikke jeg har fået et svar på.
Frode Sørensen (S), 2003-01-15:
Jeg har to spørgsmål til Venstres ordfører:
Jeg kan forstå, at Venstres ordfører sætter stor lid til det, der kommer fra regeringen, for så vidt angår disse ændringer, men at det, der ligger i beslutningsforslaget, rækker lidt længere end det, man synes er godt og rimeligt i Venstre.
Men synes hr. Erik Larsen ikke, det er rimeligt, at aktionærerne har fuld oplysning om, hvad hvert enkelt medlem af direktion og bestyrelse får på enten den ene eller den anden måde - fratrædelsesgodtgørelse, pensionsordninger, aktieoptioner, osv. - og hvordan de er sat sammen?
Er det ikke kun en rimelig ting, at man har den grad af åbenhed?
Så forstod jeg ikke rigtig argumentationen for at bibeholde de såkaldte A- og B-aktier.
Kan hr. Erik Larsen ikke prøve at give et mere klart eksempel på, hvornår hr. Erik Larsen synes, det er rimeligt, at man opererer med A-aktier kontra B-aktier - forstået på den måde, at A-aktierne er nogle, der i og for sig træffer de store og vigtige beslutninger, og så kan B-aktionærerne jo klare de andre?
Bendt Bendtsen (KF), 2003-01-15:
Det er jo helt korrekt, at det er en diskussion, om det skal ske på frivillig basis eller vi skal lave en regulering.
Jeg har givet udtryk for, at jeg mener, det er godt, at vi får en debat om corporate governance.
Jeg mener også, det er sundt med gennemsigtigheden, og jeg har fuld tiltro til, at de ejere, der er i aktiemarkedet i dag, også via den ledelse, de har i firmaerne, vælger den rigtige vej.
Hr. Jan Trøjborg konkluderer, at de skal hjælpes på vej.
Jeg mener, at vi selvfølgelig skal leve op til internationale standarder i en verden, der bliver mere og mere international også på det finansielle område.
Vi har knap så voldsom tilgang til corporate governance
og til, at vi her i huset skal regulere.
Det er jo i den enkelte virksomheds interesse, at dens aktiekurser har det så godt som muligt.
Og der må bestyrelsen, aktionærerne, vælge, hvilken vej de vil gå.
Jan Trøjborg (S), 2003-01-15:
Jeg kan ikke lade være med at stille et spørgsmål.
Jeg synes, det er slående, at i den britiske debat er det det konservative parti i Storbritannien, der foranlediget af de gyldne håndtryk, som nåede højdepunktet, da Percy Barnevik fik udbetalt 750 mio. kr. fra ABB, har insisteret på, at den britiske regering laver lovgivning på området, således at der bliver gennemsigtighed i, hvad der gennemføres af den type for aflønning. Jeg vil gerne spørge ministeren, om han ikke i lighed med sine britiske partifæller og i øvrigt den britiske regering og en række andre regeringer mener, at det er sundt for aktiemarkedet og dermed også for virksomhederne, at der er så meget gennemsigtighed som overhovedet muligt. Man kan spørge: Hvad er der at skjule, og om nogen har noget ud af, at der ikke er regler på området?
Jeg tror, at det er sådan med disse virksomheder, som har stor offentlig interesse, at reglerne ofte har godt af at få en lille hjælpende hånd, således at der er et ens regelsæt.
Det stimulerer aktiemarkedet, det stimulerer tilliden til virksomhederne, og dermed er det til gavn for både samfundet som sådan og virksomhederne selv.
Bendt Bendtsen (KF), 2003-01-15:
Jeg vil gerne sige til hr. Jan Trøjborg, at i denne sag mener jeg generelt, at de bemærkninger, der kommer fra hr. Jan Trøjborg om, at regeringen skulle være fodslæbende, ikke er korrekte.
Vi er på vej med en ny revisorlovgivning, som bygger på Revisorkommissionens betænkning.
Den har vi haft i bred høring, vi har rettet den til, den er klar til at blive fremsat, og den indeholder jo en række af de her elementer.
Så er det rigtigt, at hr. Jan Trøjborg på nogle områder udpensler det.
For at tage et enkelt eksempel vil man have en nøjere udpensling af, hvordan direktører og lign. aflønnes.
Men allerede i de regler, vi har i dag, har vi beløbet til ledelsen, som skal opgives.
Her ønsker man at få det helt udpenslet, mens vi har sagt, at vi vil afvente, hvad der sker på det internationale område.
Min holdning til blot det enkelte eksempel er, at jeg ikke mener, det gavner virksomheden, at man ved, hvad direktør X får i aflønning.
Bare man ved, hvad ledelsen får, så synes jeg, det er i orden.
Jeg synes, det er fair nok, at der er nogle virksomheder, der gør det.
Jeg er tilfreds med den tilgang, vi har fået fra Nørbyudvalget, hvor der er mange fornuftige ting.
Det bygger vel også på frivillighed, om man ønsker at indføre det.
Også når vi taler om rotationsprincippet, opererer man i hr. Jan Trøjborgs forslag med en 5-års-grænse, mens vi ved, at EU opererer med 7 år, og hvor vi mere vil lægge op til en 7-års-grænse.
Der er altså flere steder, hvor man ønsker at regulere hårdere, end det vil ske på internationalt plan, og så er det altså et spørgsmål, om man ønsker, at vi skal stille danske virksomheder dårligere, end de gør det i udlandet.
Jeg kan da ikke afvise, at den engelske regering måske er kommet med nogle tiltag på det her område.
Vi følger området nøje, og så vil vi selvfølgelig tilrettelægge dansk lovgivning, så vi hele tiden er ajour.
Jan Trøjborg (S), 2003-01-15:
En kort bemærkning til ministeren og et spørgsmål til ministerens besvarelse, som jeg selvfølgelig takker for, om den generelle tilgang, som ministeren har til forslaget.
Vi er udmærket klar over, at vi har nogle konkrete forslag her, der er en forbedring af det revisorkommissionsarbejde, der i øjeblikket er til høring, og som regeringen på baggrund af forbereder forslag om.
Imidlertid har jeg et spørgsmål til ministeren, der går på de mange kommentarer, ministeren gav, om, at man skulle afvente den internationale debat, at man skulle afvente de overvejelser, der foregik i Europa-Kommissionen etc.
Hvorfor tror ministeren, at den danske regering vælger en sådan passiv fremgangsmåde, når man kan se, at øvrige regeringer, som regeringen jo ofte vil sammenligne sig med, er meget proaktive?
F.eks. har den britiske regering været meget aktiv i at forberede nogle svar på baggrund af de internationale erhvervsskandaler, fordi høje standarder for revision og regnskab er essentielle for landets økonomi, for selskaber og kapitalmarked og for de millioner af mennesker, der investerer i dem, enten som personer eller via deres pensionsopsparing.
Mener ministeren ikke, at det er et problem, at den danske regering er så fodslæbende i forhold til den proaktive indsats, der udøves af andre regeringer også i Europa?
Charlotte Dyremose (KF), 2003-01-15:
Det er man også i Enhedslisten, så glade, at man med dette forslag vil sikre, at Nationalbanken i fremtiden skal udbyde et betalingskort i lighed med dankortet til fordel for forbrugerne, detailhandelen og de mindre pengeinstitutter. I Det Konservative Folkeparti er vi også meget interesserede i at sikre, at Danmark også i fremtiden har en effektiv og billig betalingsformidling.
Vi tror bare ikke på, at det bedste middel hertil er en nationalisering af dankortet.
Det dankort, vi kender i dag, er bygget op på markedsvilkår, og det er også sådan, vi mener kortet skal udbygges.
Der er stadig 160 pengeinstitutter, der har licens til at udstede dankort, og vi har konkurrenceloven til at sikre, at der fortsat er konkurrence mellem disse udbydere.
Hvis forslaget skulle vedtages, ville det kræve, at Nationalbanken skulle til at drive almindelig pengeinstitutvirksomhed med indlån m.v. Nationalbanken vil nemlig ikke kunne udstede et betalingskort som dankort, medmindre alle kortindehavere har
en indlånskonto hos Nationalbanken.
Jeg tror, at det ville være en umulig opgave for Nationalbanken at oprette og administrere et så stort antal indlånskonti, og i Det Konservative Folkeparti vil vi i hvert fald ikke støtte et forslag om at ændre nationalbankloven, således at Nationalbanken også kan drive almindelig pengeinstitutvirksomhed med henblik på at kunne udstede og indløse betalingskort.
Det Konservative Folkeparti kan derfor ikke støtte forslaget.
Bendt Bendtsen (KF), 2003-01-15:
Det fremsatte forslag angår en række forhold, der har nære relationer til debatten om corporate governance, som foregår både i Danmark og på internationalt plan.
Regeringen støtter generelt tiltag, der kan medvirke til at styrke de finansielle markeder.
Rapporten indeholder en række anbefalinger om såvel interne som eksterne selskabsforhold, som selskaberne på frivillig basis kan forholde sig til.
Samtidig sker der i øjeblikket en international udvikling, som vi også må tage i betragtning, f.eks. er Europa-Kommissionen i øjeblikket i færd med at udarbejde handlingsplan for modernisering af selskabsretten.
I den handlingsplan indgår også aspekter, som berøres i forslaget.
Ligeledes foregår der på bredere internationalt plan sonderinger, som kan få indflydelse på, hvilken vej de internationale strømninger vil gå.
Det er også set i det lys, at regeringens holdning er, at Danmark her bør afvente en afklaring af den internationale udvikling, inden vi fremsætter forslag til reguleringstiltag, så vi undgår at belaste danske virksomheder med omkostninger, som ikke påføres deres udenlandske konkurrenter.
Når jeg vender mig mod det konkrete indhold af beslutningsforslaget, vil jeg også gerne give de enkelte dele
af dette nogle kommentarer med på vejen
: Jeg kan sige, at regeringen om kort tid fremsætter sit forslag til en ny revisorlovgivning.
Forslaget indeholder de nødvendige skærpelser med hensyn til revisors uafhængighed, og der er derfor ikke behov for at indføje de elementer, der fremgår af beslutningsforslaget. For så vidt angår de foreslåede stramninger vedrørende selskabernes oplysningsforpligtelser, bl.a. om direktørers aflønningsniveau, så indgår det netop i den internationale debat, som er i gang i øjeblikket, og på det område finder
regeringen det rigtigt, at vi afventer en afklaring af den internationale debat. Endelig er der elementer, der angår selskabernes ejerstruktur.
Det, der foreslås, er en afskaffelse af nogle af de muligheder, som i dag indgår i selskabernes frie dispositionsret til selv at fastlægge den ejerstruktur, som passer til det konkrete selskab og dets erhvervsvilkår.
En afskaffelse af disse muligheder er efter regeringens opfattelse skadelig for dansk erhvervsliv.
Så selv om der er en hel del elementer i forslaget om den ny revisorlovgivning, må vi blot sige, at forslagsstillerne nok har været lidt for langt fremme i skoene på en del af områderne, for en del af det vil jo blive dækket af den lovgivning, som regeringen har haft i høring, og som vi er på vej med.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-15:
For at tage det sidste først: Jeg synes nu egentlig også, at jeg sagde i min ordførertale, at forbrugerne opfattet brugen af dankortet som gratis, fordi der ikke er forbundet en ydelse med det til hverdag, men der betales for det gennem renten i bankerne.
Det er selvfølgelig et urimeligt system, og det er derfor, vi foreslår, at det ryger over i Nationalbanken, for så ville det jo foregå over skattesystemet.
Det vil sige, at man vil komme til at betale for det på præcis sammen måde som for folkeskoler eksempelvis, hvor det er sådan, at selv om man ikke har børn, der går i folkeskoler, er man med til at finansiere dem.
Selv om man ikke bruger dankort, vil man også være med til at finansiere det.
Hvis det lå i Nationalbanken, ville en udvikling og administrationen af kortet jo komme til at ligge i staten, altså i Nationalbanken, og det vil sige, at det skulle finansieres over skatten.
Så spørges der om, hvilken model man skal gå efter.
Jamen der er jo en række modeller, man kan gå efter.
Man kan vælge den milde udgave, som ville være et samarbejde med bankerne.
Det ville være en udliciteret model, som selvfølgelig ikke er den, jeg er gladest for, som ville betyde, at man fortsat havde sin konto i bankerne, og at det fortsat var bankerne, der stod for kontoen. En anden model, som jeg er langt gladere for, kan være, at man har et debetkort, altså at Nationalbanken begynder at føre bankvirksomhed.
Det ville også betyde, at de, der i dag bliver klemt i systemet, fordi de ikke har en bankkonto, kunne få en statslig bankkonto, hvortil man f.eks. kunne overføre overførselsindkomster. Det er et par bud.
Der bliver ikke tid til at nævne de tre, fire andre.
Frode Sørensen (S), 2003-01-15:
Jeg vil gerne spørge fru Pernille Rosenkrantz-Theil om, hvordan vi rent praktisk skal gøre det her med, at kongen ikke blot slår mønt, men også slår dankort.
Hvor skal pengene komme fra, for kunderne har jo ikke konto i Nationalbanken?
En anden ting, jeg er nødt til at sige, er, at hvis fru Pernille Rosenkrantz-Theil har dankort, hvis fru Pernille Rosenkrantz-Theil eksempelvis har konto i Nykredit Bank, vil der være betaling for dankortet, både for kontanthævning og for hævning i automaterne plus for det antal gange, man benytter det i butikkerne.
Til sidst: Mener fru Pernille Rosenkrantz-Theil virkelig det, hun siger, nemlig at dankortet er gratis?
Er det ikke sådan, at dankortet bliver betalt via rentemarginalen, og det vil sige, at pensionisten, der aldrig bruger dankortet, betaler lige så meget for dankortet som den, der bruger det 100 gange om måneden?