runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-01-20:
Jeg må først understrege, at en forhandlingsløsning selvfølgelig er det eneste holdbare på lang sigt.
Sanktionerne er jo pålagt ved beslutninger i FN's Sikkerhedsråd, og jeg kan slet ikke se nogen mulighed for, at FN's Sikkerhedsråd i den nuværende beslutning skulle vedtage at ophæve de meget strenge økonomiske sanktioner over for Serbien.
Også EU deltager jo i disse sanktioner.
Hvis der kom fremskridt i Serbien og Serbiens holdning til Kosovo, er der to ting, der kan trænge sig på og være en mulighed: dels at Serbien genoptages som medlem i OSCE, og dels også at sanktionerne genovervejes.
For øjeblikket må vi sige, at det er en teoretisk mulighed.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-20:
Det er jo blevet meget almindeligt blandt en række
partier og langt ind i regeringen, at man efterhånden tror, at man kan finde militære løsninger på alle mulige politiske problemer
Derfor er jeg også glad for, at ministeren i dag meget klart understreger, at nu må man bevare besindigheden og satse på en forhandlingsløsning, og det er altså derfor, jeg godt vil bede ministeren om at præcisere, at den danske regering ikke stiler mod en militær løsning i denne sag.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-01-20:
Udviklingen i Kosovo må vi holde øje med fra time til time i disse døgn.
Desværre er situationen sådan, at meget kunne gå galt meget hurtigt og tvinge os ind i overvejelser, som vi i dag ikke kan gøre os, så jeg kan ikke binde mig til, at der ikke også i fremtiden kunne være behov for at overveje militære skridt.
Men for øjeblikket er det rigtigt at prøve at presse på for at få en forhandlingsløsning
, og lad mig understrege: Det kræver jo, at begge parter giver sig.
Det kræver, at serberne gør det, men det kræver jo altså også, at UCK finder sammen om en fælles forhandlingslinje.
Det er i virkeligheden et grundproblem i forhandlingerne i dag, at der på kosovoalbansk side er stridende grupper, forskellige opfattelser og ikke en fælles holdning.
Det vanskeliggør i øjeblikket forhandlingerne om en løsning.
Søren Søndergaard (EL), 1999-01-20:
Jeg vil bare spørge udenrigsministeren, om der ikke findes, hvad skal vi sige, nogen grænse for, hvor meget undertrykkelse den albanske befolkning i Kosova skal acceptere, før man fra det internationale samfund vil anerkende deres legitime ret til selv at bestemme, om de vil være selvstændige eller en del af rest-Jugoslavien.
Altså, er det ikke rimeligt, at en befolkning, der bliver udsat for den grad af undertrykkelse, får retten til selv at afgøre deres fremtid?
Hvorfor skal den afgøres af Beograd?
Hvorfor skal de ikke selv have retten til afgøre, hvordan deres status skal være fremover, f.eks. gennem en folkeafstemning, som vi jo f.eks. havde i Sønderjylland efter Første Verdenskrig?
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-01-20:
Jeg må nøjes med at konstatere, at der i dag i det internationale samfund ikke er nogen støtte til selvstændighed for Kosovo.
Der er stærk støtte til, at man genetablerer udstrakt selvstyre for Kosovo, men ikke for selvstændighed, og det gælder i FN, det gælder i EU- og NATO-kredse, at en sådan støtte findes ikke.
Det gælder udpræget også for Balkanlandene, for nabolandene, at man ikke finder, at det ville være en løsning, men snarere forøge problemerne i hele dette område.
Derfor er der ingen støtte til det synspunkt.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Peter Skaarup (DF), 1999-01-20:
Det er med ret stor bekymring, at vi også i Dansk Folkeparti har bemærket den stilling, vi ser fra Kinas side i øjeblikket i forhold til Det Kinesiske Demokratiske Parti, som er blevet stiftet, men hvor kineserne nu har valgt at give nogle meget hårde straffe til de mennesker, der har stiftet det pågældende parti.
I den forbindelse bliver det relevant igen - og det kan jeg forstå at udenrigsministeren måske også vil overveje - at se på, om der skal laves en kritisk Kina-resolution i forbindelse med FN-arbejdet.
Ole Sohn (SF), 1999-01-20:
Jeg takker for svaret og for ministerens indstilling om at fastholde eller i hvert fald forsøge at fastholde sprogkundskaberne på de færgeruter, som besejler
danske og skandinaviske havne
Men jeg vil godt stille et forståelsesspørgsmål:
Fordi det er jo det, det reelt drejer sig om.
Sagen er jo den, at man er nødt til i visse situationer at fastholde en højere sikkerhedsgrad, og det kan udelukke andre landes arbejdere, i og med at det er nødvendigt, at besætningen på et skib er i stand til sikkerhedsmæssigt at hjælpe passagerer i knibe på et forståeligt sprog.
Er ministeren indstillet på at fastholde de skrappere danske krav, som går ud over de minimumsbestemmelser, som EU har fastsat?
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-01-20:
Jeg er ikke bekendt med de udtalelser eller synspunkter, som hr. Peter Skaarup her refererer til og kan derfor ikke tage stilling til dem.
Det, som er vigtigt at understrege i denne sag, er, at der føres den såkaldte kritiske dialog med Kina om menneskerettigheder.
Det gør Danmark tosidigt, og det gør vi sammen med vore EU-partnere.
Vi har derfor også sammen med vore EU-partnere og en række andre vestlige lande protesteret over for Kina over den seneste udvikling.
Kina er ikke i tvivl om, hvorledes Danmark og EU ser på overtrædelsen af fundamentale menneskerettigheder.
Hvad angår den kommende samling i FN's Menneskerettighedskommission, kan jeg sige, at vi sammen med vore partnere i EU følger udviklingen meget nøje.
Vi vil i den kommende tid sammen med de øvrige EU-lande vurdere udviklingen på menneskerettighedsområdet i Kina og i lyset af det tage tilling til, hvorledes vi skal forholde os til Kina under den kommende samling i Menneskerettighedskommissionen.
Ja, nu ved jeg jo ikke, hvad der er for midler hr. Skaarup tænker på.
De går til konkrete projekter, hvor danske virksomheder også er indblandede, og tjener lødige formål. Hvad holdningen til krænkelserne angår, så kan jeg sige, at vi sammen med de øvrige EU-lande og en række andre vestlige lande jo meget tydeligt over for den kinesiske regering har gjort opmærksom på, hvorledes vi ser på den fængsling af dissidenter, som vi har oplevet på det seneste.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-20:
Jeg vil godt spørge ministeren: Hvis vi nu havner i den situation, at der ikke bliver stillet et forslag i Menneskerettighedskommissionen i år, hvis den danske regering ikke sørger for at få stillet et forslag, står vi så ikke reelt i den situation, at kritikken af menneskerettighedssituationen i Kina mister enhver troværdighed?
Hvis man ser på situationen for 2 år siden, da Danmark jo stillede et forslag, og så situationen i dag, ja, så er situationen i dag værre, og den går den forkerte vej.
Derfor vil jeg godt spørge ministeren, når han nu siger, at der skal være en troværdig kritik: Hvis man ikke stiller det forslag nu, er der så overhovedet rest af troværdighed i kritikken, eller er der kun erhvervsinteresserne tilbage?
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-01-20:
Danmarks medlemskab af FN's Menneskerettighedskommission ophørte den 1. januar, og Danmark er derfor ikke i stand til at stille en resolution, hvis vi efter nøje overvejelse fandt, at det var ønskeligt at gøre det.
Det, der sker, er
derfor, at vi sammen med de øvrige EU-lande i de kommende uger vurderer, hvorledes vi skal forholde os og om muligt finde frem til en fælles EU-holdning i forhold til EU's Menneskerettighedskommission. Hermed sluttede spørgsmålet.
Hvis påstandene om et samarbejde mellem FN's våbeninspektion og vestlige efterretningstjenester kan bekræftes, er det beklageligt, og det er beklageligt, at der herved sættes spørgsmålstegn ved våbeninspektionens uafhængighed. Jeg må understrege, at både FN's generalsekretær og chefen for FN's våbeninspektion har afvist påstanden.
Jeg har i sidste uge over for Det Udenrigspolitiske Nævn redegjort for situationen vedrørende Irak, og jeg skal derfor ikke gå dybere ind i det, men kun sige, at det er beklageligt, hvis en sådan kontakt til efterretningstjenester har fundet sted, men det er altså påstande, der er afvist både af FN's generalsekretær og lederen af våbeninspektionen. Hvad særlig hr. Scott Ritter angår, må jeg gøre opmærksom på, at han ophørte med at være medlem at våbeninspektionen i sommeren 1998, så vidt jeg er bekendt med det, og altså ikke fulgte udviklingen, der førte til den seneste udvikling.
Jeg tror, det er helt overflødigt at forsikre Folketinget om, at regeringen selvfølgelig i alle situationer selvstændigt tager stilling til udenrigspolitiske udviklinger.
Vi gør det selvstændigt, og vi gør os selvfølgelig også den yderste umage med at finde det rette standpunkt.
Der er selvfølgelig en fundamental vanskelighed derved, at vi jo ikke har et vidt forgrenet net i alle disse områder, hverken af diplomati eller af efterretningstjeneste,
så vi også må forlade os på oplysninger, som vi får fra allierede, som vi har grund til at stole på.
Svaret på spørgsmålet er et klart nej.
Det er i øvrigt helt forkert, at vores holdning alene begrunder sig på efterretningsunderretninger.
Den begrunder sig i høj grad også på, hvad der er foregået i FN's Sikkerhedsråd.
Det burde ikke være fremmed for hr. Keld Albrechtsen.
Jeg tror, at der i Irakkrisen er vedtaget 45 resolutioner, der pålægger Irak ganske bestemte ting, først og fremmest at give fri og uhindret adgang for FN's våbeninspektører.
Det er noget, som i allerhøjeste grad indgår også i Danmarks vurdering af hele den her situation.
Det er et hovedsynspunkt for os, at Irak ikke har efterlevet de beslutninger, som FN's Sikkerhedsråd mange gange har indskærpet over for Irak.
Pernille Frahm (SF), 1999-01-20:
Med hensyn til, hvorvidt Danmark på egen hånd vurderede de her deltagelser i militæraktioner eller ej, så husker jeg tydeligt processen omkring bombardementerne i Sudan.
Er det ikke rigtigt, at det var på ganske få timer, det danske Udenrigsministerium var i stand til at vurdere de her meget komplicerede sager, og så »selvstændigt tog beslutningen om at deltage i aktionen?
« Jeg vil gerne høre: Hvad består egentlig den selvstændige vurdering i, og hvor længe varer den?
2 timer, 3 timer?
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-01-20:
Somme tider, kan jeg fortælle, er det kort tid, vi har til rådighed, til andre tider tillader situationen længere overvejelser.
Nogle gange er der ikke lang tid til rådighed til at foretage en vurdering.
Vi gør os altid umage med en selvstændig dansk vurdering, og forholdene omkring Sudan har vi tidligere diskuteret, så det går jeg ikke nærmere ind på. Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-01-20:
I de sidste 6 år er konkurrenceevnen år for år blevet forringet.
Erhvervslivet har tabt markedsandele i udlandet år for år.
Det er senest dokumenteret i den vismandsrapport, der blev lagt frem fra Det Økonomiske Råds formandskab før jul.
På den baggrund vil jeg spørge erhvervsministeren om, hvad hun og regeringen har tænkt sig at foretage sig for at rette op på konkurrenceevnen, så eksporten kan gå frem med en valutaindtjening og man kan få genskabt overskuddet på betalingsbalancen.
Pia Gjellerup (S), 1999-01-20:
I spørgerens spørgsmål ligger der en fremstilling af noget, der kunne lyde som virkeligheden.
Det er ikke virkeligheden, det vil jeg indlede med at sige.
Spørgsmålet om konkurrenceevnens udvikling har bestemt ikke på nogen måde været entydig hverken nedad eller opad i de seneste 6 år, som det blev påstået fra spørgerens side.
Det er til gengæld rigtigt, at markedsandelen både på hjemmemarkedet og på eksportmarkederne for industrien og ikke for erhvervene som sådan, som det lå i spørgerens spørgsmål, er faldet.
Det har næppe undgået spørgerens opmærksomhed, at regeringen har taget meget positivt imod den opfordring, der er kommet fra industrien om at være med til i fællesskab at analysere årsagerne til, at markedsandelene falder såvel hjemme som ude og også derunder analysere de muligheder, der vil være for at vende udviklingen på begge områder.
Vi har taget vel imod og inviteret industrien, man kan sige kerneindustrien, til en drøftelse til analyser og til et perspektiv, der skulle handle om, at vi også i fællesskab på grundlag af de fælles analyser ville kunne fremkomme med forslag til, hvad vi kan gøre hver for sig og i fællesskab for om muligt at ændre situationen.
Og det arbejde fik vi inviteret til og offentliggjort i går, og jeg regner med, at vi kan afholde det første møde i denne spændende kreds engang i den første halvdel af februar måned.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-01-20:
Tak for svaret og også for erkendelsen af, at når det drejer sig om industrien, som er det store valutaindtjenende erhverv, så har der konstant været tale om tab af markedsandele under denne regering - eller denne regeringschefs ledelse - fra 1993-94 og fremefter.
Og det fremgår på side 45 i den seneste vismandsrapport, at også det, man kalder lønkonkurrenceevnen, er blevet markant forringet i de sidste 6 år med tilsammen 8 pct., hvad der svarer til, at udlandets lønomkostninger overhovedet ikke stiger, og vores stiger med 8 pct. Derfor er vi i en situation med tab af markedsandele, hvor eksporten ligefrem er faldet, når man tager den samlede eksport i betragtning sidste år, og nu er vi i en situation med svag vækst ude omkring og har samtidig en svækket konkurrenceevne, så der er altså en situation, der skal rettes op på.
Jeg har her fra en af industriens kernevirksomheder, nemlig Aalborg Portland, en graf, som viser, hvad de såkaldt grønne afgifter, miljøafgifterne, alene har betydet: en fordobling fra 20 mio. kr. at betale i 1993 til 40 mio. kr. at betale i det forgangne år, 1998.
Det er noget, der virker
direkte ind på bundlinjen i sådan en stor virksomhed
Er det et af de elementer, man vil tage fat i, og vil man stoppe den der vækst i skatterne?
Pia Gjellerup (S), 1999-01-20:
Jeg skal indledningsvis takke for, at spørgeren erkendte, at den fremstilling, der lå i det første spørgsmål, var meget vidtgående og for vidtgående, så vidtgående, at den ikke var i overensstemmelse med virkeligheden, nemlig at vi når til den fælles erkendelse, at det er industrien, der er tale om, og det er industrien, der har tabt markedsandele, og ikke sådan som det lå mere generelt i det første spørgsmål.
meget, meget høj grad af indflydelse på, men hvor det selvfølgelig vil være sådan, at man ofte i fællesskab kan bidrage til nogle stærkere og mere holdbare løsninger, end man ville kunne hver for sig.
Dér er samarbejdet helt evident, og jeg vil se frem til, at vi kan finde både gode analyser og også gode løsninger. Derfor ligger det næste svar også i den samme boldgade.
Det er relationen til det, vi i daglig politisk tale kalder de politisk bestemte omkostninger, herunder grønne afgifter.
Og der synes jeg, at hr. Frank Dahlgaard gør sig skyldig i at tage én enkelt virksomhed og forstørre den op til det samlede nationale niveau.
Det er en eksemplificering, som bestemt ikke ville holde, når vi ser på det generelle billede.
Når vi ser på det generelle billede, har de politisk bestemte omkostninger en meget behersket betydning for den samlede industri, men en betydning og en faktor, som vi selvfølgelig heller ikke skal se bort fra i vores samlede billede af, hvordan industriens konkurrenceevne og markedsforhold hjemme og ude har udviklet sig.
Men det sorte billede, der tegnes på et øjeblik og på én virksomhed, vil jeg ikke anbefale hr. Frank Dahlgaard eller andre at tage udgangspunkt i.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Ole Sohn (SF), 1999-01-20:
Mit spørgsmål er inspireret af de problemer, der er omkring den nye Scandlinefærge, der sejler mellem Rønne, Sassnitz og Ystad, hvor der er opstået problemer med at overholde den forskrift om sprogfærdigheder for besætninger på passagerskibe, som Søfartsstyrelsen udfærdigede for nogle år siden.
reelt skal stå sin prøve, er i forbindelse med den færgeforbindelse, der nu etableres fra Bornholm, Ystad og Sassnitz.
Derfor vil jeg gerne spørge ministeren: Hvad er årsagen til, at Søfartsstyrelsen nu ønsker at ændre den forskrift om sprogfærdigheder, første gang ordningen skal stå sin prøve?
Peter Skaarup (DF), 1999-01-20:
Jeg kunne måske godt tænke mig, at vi prøver at komme lidt nærmere ind på, hvilken stilling regeringen så vil have, når den skal tage stilling til spørgsmålet om en mere kritisk indgang til Kina.
Jeg kan se i Berlingske Tidende i dag, at ministeriet er i gang med at overveje nogle ting, men jeg kunne egentlig godt tænke mig, at vi allerede her i dag fik et tilsagn om, at Danmark i lighed med tidligere var kritisk over for de gentagne kinesiske brud på menneskerettigheder, som vi har set, og på den baggrund vil støtte en eventuel udtalelse eller resolution i forbindelse hermed. I tillæg hertil vil jeg også godt lige spørge, om udenrigsministeren deler det synspunkt, som Søren Clausen, der er kinaekspert, kommer med: at man måske i højere grad skal prøve at kontrollere, om de mange millioner kroner, som gives til kineserne, går til de rette formål.
Det er et synspunkt, han her gentaget flere gange, og jeg synes, at han taler med en vis vægt i forhold til, at vi giver mange penge til det kinesiske styre i dag.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-01-20:
Til hr. Poul Nødgaard vil jeg sige: Giv nu forhandlingerne en chance.
Lad nu parterne forhandle, de er ret gode til det, begge parter ved, hvad de snakker om, og det synes jeg er en god ting.
Det øger mulighederne for, at de kan nå frem til en aftale.
Det vil jeg holde mig til.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Søren Søndergaard (EL), 1999-01-20:
Nu er det jo ikke første gang, at vi oplever, at USA's begrundelse for militære aktioner ikke helt holder vand.
Det er heller ikke første gang, vi oplever, at den danske regering bruger de begrundelser, der ikke helt holder vand, som argument for at støtte aktionerne.
Enhedslisten var blandt dem, som bad om dokumentation, og det, vi fik, var et brev fra USA's udenrigsminister, hvori der stod, at denne her fabrik var tilknyttet bin-Laden.
Det var jo ikke meget dokumentation, men det var, hvad der var.
Når det så efterfølgende viser sig, at der var tale om en ganske almindelig medicinalfabrik, og at bombardementerne mest var en afstraffelse af en regering, som man i øvrigt med god grund ikke kunne lide,
så rejser det jo altså igen spørgsmålet, om ikke vi må gøre nogle overvejelser om, hvordan vi undgår, at Asiatisk Plads bliver sådan et forkontor for den amerikanske efterretningstjeneste eller udenrigsministerium, men selvstændigt tager stilling til de problemer og situationer, som vi bliver stillet overfor.
Så igen: Når vi ikke bare tager det konkret eksempel med Irak, men tager flere eksempler med, er der så ikke grund
til, at vi genovervejer de her spørgsmål og overvejer, hvordan vi undgår at komme i den samme situation?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-01-20:
Det første spørgsmål gik på, om jeg kan oplyse, hvornår og på hvis initiativ, af hvem og til hvilket formål det i Jyllands-Posten den 10. januar 1999 gengivne notat om mulighederne for at få adgang til Stasiarkiverne er udarbejdet. Jeg har i et svar til Folketingets Retsudvalg den 14. januar i år oplyst følgende: »Til brug for besvarelse af eventuelle opfølgende spørgsmål i forbindelse med min besvarelse i Folketinget af S 326 den 4. november 1998 bad Statsministeriet samme dag«, altså den 4. november 1998, »Justitsministeriet om et notat om adgangen til at få oplysninger fra Stasiarkiverne.« Jeg har oversendt det af Justitsministeriet udarbejdede notits af 4. november 1998 om »adgang til at få oplysninger fra Stasiarkiverne« til Folketingets Retsudvalg.
Og som spørgeren er bekendt med, blev notitsen ikke brugt i Folketingssalen den 4. november 1998. Jeg vil gerne summere op.
Det var altså Statsministeriet, som den 4. november 1998 tog initiativ til udarbejdelsen med henblik på besvarelse af eventuelle opfølgende spørgsmål.
Man har så oplyst mig, at indholdet af notitsen er udarbejdet af Politiets Efterretningstjeneste.
Formålet med notitsen var at beskrive fremgangsmåden, når danske myndigheder har skullet søge om adgang til Stasiarkiverne hos de tyske myndigheder.
For det første har vi i regeringen noteret os udfaldet af afstemningen i Europa-Parlamentet og den resolution, som Parlamentet har vedtaget, herunder bl.a., at Kommissionen har lovet at følge det op, og at der skal laves en uafhængig undersøgelse, således som fru Pernille Frahm beskrev det.
For det andet vil både et råd for generelle anliggender og Parlamentet i de kommende måneder bl.a. behandle et kommisionsforslag om et nyt, uafhængigt svigbekæmpelseskontor.
Det er også en god anledning til at få strammet den måde, som Kommissionen håndterer bekæmpelse af svindel og svig, op.
I den forbindelse vil vi fra dansk side arbejde aktivt for, at svigbekæmpelsen bliver så effektiv som muligt.
Når det arbejde så har været i sving i nogle måneder, regner jeg med selv at få lejlighed til at drøfte spørgsmålet med mine kolleger, og formentlig vil det senest ske i Det Europæiske Råds møde i Helsingfors til december, som i hvert fald indtil dette øjeblik har været fastsat som det møde, hvor der skal gøres status over svigbekæmpelse.
Under den drøftelse vil vi selvfølgelig vurdere resultaterne af det, der er er sat i gang nu, og af den uafhængige undersøgelse og de øvrige tiltag, som vi nu ser for os.
Og ved den lejlighed vil regeringen som hidtil gå i spidsen for kravet om, at der nu bliver ryddet grundigt op, og at den slags sager ikke gentager sig.
Pernille Frahm (SF), 1999-01-20:
Jeg ser meget frem til resultatet af sådan en undersøgelse.
Men det, der er sagen med hensyn til hele det her kompleks, er jo, at det er gamle sager, der nu pludselig blusser op og får en stor pressedækning og giver denne magtkamp.
Det er jo sager, der har stået på i længere tid, og som de nuværende kommissærer vel dybest set ikke, i hvert fald i deres udgangspunkt, har ansvaret for.
Hvor er Rådet henne i hele det her forløb?
Hvorfor har der ikke været et eneste initiativ fra Ministerrådets side? Ministerrådet har jo ifølge Amsterdamtraktaten muligheder for at indstille enkelte kommissærer til undersøgelse i Domstolen, hvis man har mistanke om, at der er problemer.
Den magt har Rådet jo i modsætning til Parlamentet.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-20:
Jeg modtog for ikke ret mange dage siden et svar fra udenrigsministeren på spørgsmålet om, hvad Ministerrådet vil gøre ved de problemer med svig og uregelmæssigheder, der er, og deraf fremgik jo også de ting, som statsministeren har sagt.
Men jeg vil godt spørge statsministeren, om det i virkeligheden har udsigt til at nytte noget, eller om det faktisk ikke vil være nødvendigt at tage skrappere midler i brug over for Kommissionen.
Og jeg vil godt spørge statsministeren, om man vil gøre det klart for Kommissionen, at en afskedigelse af Paul van Buitenen ganske enkelt ikke vil være acceptabel, og om man vil gøre det klart for Kommissionen, at hvis der bliver ved med at være det omfang af svig, som er konstateret, og hvis den ikke har vilje til at iværksætte undersøgelser mod de højtstående embedsmænd, som er under mistanke for svig, så bliver man simpelt hen nødt til at lukke de budgetkonti, hvorfra pengene tages.
Det kan Ministerrådet jo gøre.