Kim Behnke (FRI), 2001-01-16:
Om få døgn vil der foretages et skifte ikke kun i det ovale værelse i Det Hvide Hus i Washington, men som de fleste af de tilstedeværende jo er opmærksomme på, så har man en tradition i USA, som går ud på, at store dele af embedsapparatet ved samme lejlighed bliver skiftet ud.
Vi har en amerikansk ambassadør her i København, som de fleste af os har hilst på, og vi synes jo, det er ærgerligt, at han i den forbindelse skal stoppe sit virke her i København.
Der er jo ingen af os, der kan forestille sig, at lige præcis en amerikansk ambassadør i København skulle være udtryk for en særlig politisering i retning af at fremme de synspunkter, som den nuværende præsident har i forhold til det, hans efterfølger vil kunne gøre.
Når man har sammenlignet det amerikanske system med det danske, er vi altid blevet belært om, at et system som det amerikanske ville være fuldstændig utænkeligt i Danmark, for i Danmark må det være sådan, at uanset hvem der er regeringsbærende, uanset om det er et enkelt parti eller en koalition af partier, må det være sådan, at den danske embedsstand betjener den til enhver tid siddende regering neutralt og objektivt.
Det er ikke en udvikling, vi bryder os om i Frihed 2000.
Vi mener ikke, at vi skal have amerikanske tilstande, hvor man er nødsaget til at skifte toppen ud, blot fordi der sker et regeringsskifte.
Lad mig lave en anden sammenligning med de amerikanske tilstande.
Da den nuværende amerikanske præsident, Bill Clinton,
skulle op til sidste valg, hvor han ønskede genvalg, ønskede han at kontakte en række sponsorer, der skulle sponsorere hans egen og det demokratiske partis valgkamp.
Der blev senere rejst kritik mod ham, fordi han havde brugt telefoner i Det Hvide Hus til at ringe ud af Det Hvide Hus og bede om støtte.
Rent faktisk måtte det demokratiske parti tilbagebetale, hvad det havde kostet.
Senere da samme præsidents kone valgte at lade sig opstille til et andet offentligt embede i USA, så var man nødsaget til at foretage en meget skarp adskillelse, sådan at der ikke var mistanke om, at hun brugte eller misbrugte
f.eks. telefoner eller telefax eller andet i Det Hvide Hus.
En så hysterisk holdning til tingene ville jo være i strid med de traditioner, vi har i Danmark, eller ville det?
For mit spørgsmål er i denne her debat: Hvis man kan sætte embedsmænd til at designe annoncer, der bliver brugt op til en folkeafstemning, hvornår vil man så opleve, at der er en minister, måske endda en statsminister, der lader sig friste til at sætte embedsmændene til at designe partipolitiske annoncer?
Eller lad os tage skridtet endnu videre: Begynder at ringe rundt for at bede om donationer til f.eks. en socialdemokratisk valgkamp?
Ville det være acceptabelt?
I dag ville Folketingssalen antagelig sige nej.
Det vil ikke være acceptabelt.
Vi frygter, at det bliver tilfældet.
Det er ikke nødvendigvis socialdemokrater, der måtte gøre
Men det vil være fristende at bruge embedsapparatet - med hr. Melchiors indgang til det - i ubegrænset omfang til at gøre, hvad man har lyst til.
Det er efter vores opfattelse fuldstændig forkert, og derfor bør der sættes en stopper for det.
Det havde vi egentlig håbet på, at debatten i dag ville have udløst og takker derfor hr. Frank Dahlgaard for at have rejst den.
De forslag til vedtagelse, der ligger, vidner jo i numerisk rækkefølge om den udvanding, der er sket af synspunkterne.
Det, man lægger op til nu, at man beder regeringen om at komme med et udspil, er efter vores mening alt for tyndt, men ud fra ønsket om at vise, at der så i hvert fald er et helt og enigt Folketing bagved, vil vi naturligvis også støtte det. Grunden til vi synes, det er for tyndt, er de erfaringer, vi har, fra da Folketinget i enighed afgav en beretning om, at nu skulle udvalgene tage sig sammen, og når regeringen prøver at komme og trække udvalgene rundt ved næsen og bede om, at der bliver afgivet betænkninger, selv om spørgsmål ikke er besvaret osv. osv., da lovede alle herinde, at sådan skulle det ikke være længere.
Som jeg har redegjort for ved flere lejligheder, er der desværre eksempler på, at de partier, der er regeringsbærende, de partier, der er forligsbærende, er fløjtende ligeglade med de beretninger, når den konkrete situation er der. Derfor tror vi heller ikke på, at det stykke papir, der måtte komme ud af det her, ændrer noget som helst.
Der, hvor ændringen skal foretages, er hos dem, der har arbejdsgiveransvaret.
Det er hos statsministeren, det er hos ministrene.
Det er dem, der skal ændre adfærd.
Det er dem, der skal lade være med at sætte embedsmændene til at lave partipolitisk arbejde.
Ellers får vi amerikanske tilstande, og det ønsker vi ikke.