Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-02-24:
Jeg kan genkende træk fra vores diskussion om grundloven i det oplæg til debat i dag, som fru Birthe Rønn Hornbech her holdt.
Jeg vil gerne starte dermed og tage udfordringen op og sige, at jeg naturligvis genkender forskelle i de politiske holdninger mellem på den ene side partiet Venstre og De Konservative - andre tør jeg ikke udtale mig om fra den side i Folketinget - og på den anden side Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre og vel også SF og Enhedslisten, men lad mig holde mig til min egen regeringskoalition.
Jeg tror, at det er vigtigt at gøre sig klart, at i forholdet mellem stat og borgere kan det gå begge veje.
Det er rigtigt, at borgeren naturligvis skal beskyttes mod statens eventuelle, mulige overgreb, men - må jeg sige til fru Birthe Rønn Hornbech - det er jo også rigtigt, at borgeren har krav på en vis beskyttelse fra staten.
Staten har i det moderne velfærdssamfund også forpligtelser til at sikre en tryghed for borgeren, sikre, at borgeren, hvis han eller hun kommer i vanskeligheder, så har et samfund, der kan træde hjælpende til og levere et grundlag; hvis der er en situation, hvor man har tabt én gang, så er man ikke fortabt.
Denne dobbelthed i det moderne velfærdssamfund er vigtig at fastholde i diskussionen, for jeg har altid været af den grundlæggende opfattelse, at den personlige frihed, som jeg tror der er bred enighed om her i Folketinget der skal værnes om, jo ikke bare er en abstrakt størrelse.
Den personlige frihed får jo først ægte, reelt indhold, hvis man har et stykke arbejde, hvis man er tryg, hvis man ved med sig selv, at skulle det gå galt i tilværelsen, så har man et godt, holdbart velfærdssamfund, der kan samle en op igen, hvis man har en bolig, og hvis man er nogenlunde sikker på, at ens børn kan få en god uddannelse - og tilsvarende, at ens forældre kan have et trygt liv i den sidste del af tilværelsen.
Derfor er den personlige frihed for mig et meget bredere begreb end alene et sæt af ord, som vi skal værne om.
Det ved jeg godt fru Birthe Rønn Hornbech heller ikke bare vil, men jeg synes, det er vigtigt at få trukket de her linjer op, for så forstår vi måske hinanden bedre, så kan vi bedre se, at der er forskelle mellem Venstres opfattelse på den ene side og f.eks. Socialdemokratiets og Det Radikale Venstres opfattelse på den anden.
Den personlige frihed bliver for mig virkelig reel og holdbar, hvis den er knyttet til det enkelte individ i et holdbart samfund, der kan levere den tryghed, som kan give den personlige frihed netop det reelle indhold, vi alle sammen ønsker.
Lad mig så sige, at den vinkel, der er lagt ind i forespørgslen i dag, er jeg dermed ikke enig i, fordi min tilgang er bredere.
Det, der skiller os, er to forskellige opfattelser af, hvad den personlige frihed egentlig indebærer, og derfor er jeg ikke enig i den vinkel, der på forespørgerens initiativer er lagt i forespørgslen.
Regeringen ønsker under ingen omstændigheder at have hæftet på sig, at den går ind for angiveri; det gør regeringen ikke.
Jeg går i øvrigt ud fra, at der med forespørgslen sigtes til § 10, stk. 3, i indenrigsministerens CPR-forslag, der er et forslag om, hvordan kommunalbestyrelsen kan skaffe oplysninger til brug for behandlinger af sager om forkert registrering i folkeregistret, og at der derudover henvises til § 6 F i skattekontrolloven, der giver Told- og Skattestyrelsen mulighed for at oprette et register over personer, der har påført eller forsøgt at påføre det offentlige betydelige tab af f.eks. skat.
Jamen tænk engang, hvis vi ikke havde nogenlunde sikkerhed for, at dette velfærdssamfund, Danmark, når det vedtog nogle skattelove, der skulle sikre, at vores velfærd kunne finansieres, så ikke også til de skattelove havde nogle regler, der betød, at skatten rent faktisk blev betalt af os alle sammen, sådan som det nu skal være! Jeg mener ikke, vi kan have et samfund, der kun baserer sig på rettigheder uden at basere sig på pligter.
Hvis vi skal have et samfund som vores gode danske velfærdssamfund, så skal det både omfatte rettigheder og pligter for hver enkelt af os.
Og derfor tror jeg, at fru Birthe Rønn Hornbech render lidt galt i byen ved at glemme det med pligterne.
Det med pligterne skal man selvfølgelig leve op til, og derfor har vi skattekontrolregler, og derfor har vi andre regler i vort samfund, som er forudsætningen for, at vi kan have et trygt velfærdssamfund.
Det kan også være, at forespørgslen sigter til diskussionen om, hvilke oplysninger en kommunes socialforvaltning kan anvende til brug for behandling af sager.
Det er umiddelbart vanskeligt at se koblingen, vil jeg gerne sige, mellem disse tre emner, men lad mig gøre et par bemærkninger, så kan ministrene, og jeg ved, at indenrigsministeren og skatteministeren gerne deltager, falde ind i debatten. Man kan i hvert fald sige, at et fællestræk for de her tre emner er, at de alle vedrører det offentliges mulighed for at kontrollere, at offentlige midler anvendes i overensstemmelse med de regler, vi har vedtaget her i Folketinget, og at velfærdssamfundet får de skatteindtægter, velfærdssamfundet må have for at kunne fungere.
Hvad er så idégrundlaget bag disse initiativer?
Ja, for mig er det enkelt: Det er simpelt hen ønsket om en retfærdighed; ønsket om en retfærdig fordeling af de offentlige midler.
Og for at opnå det er det altså nødvendigt, at det offentlige fører en vis kontrol med tingene. Jeg vil gerne sige, at vi kender jo fra andre lande og samfund, hvordan der ser ud, hvis det bare er overladt til det private initiativ alt sammen og der ikke er offentlig kontrol med midlerne.
Vi skal såmænd ikke så langt sydpå for at se, hvor gruelig galt det
kan gå.
Men det offentliges behov for at sikre, at tingene går ordentligt til, skal naturligvis samtidig afbalanceres i forhold til den enkelte borger.
Lige så lidt som vi ønsker angiveri eller kræver det af borgeren, lige så lidt ønsker vi et overvågningssamfund.
Hvornår balancen er der, og hvornår den ikke er der kan naturligvis diskuteres, og det synes jeg er en god debat værd.
Det er regeringen altid parat til.
Jeg har forstået, at Folketingets Kommunaludvalg den 1. marts afholder en høring om § 10, stk. 3, i CPR-forslaget netop med det formål at belyse denne balancegang.
Det hilser regeringen meget velkommen.
Det er simpelt hen en forudsætning, som jeg allerede har sagt nogle gange, for, at vores velfærdssamfund kan fungere. Et godt velfærdssamfund som det danske, der er et af de bedste i verden, kan ikke fungere uden en vis kontrol; ellers bliver det et tagselvbord, og så falder samfundet fra hinanden.
Hvis alle kan tage selv, risikerer vi, at alle i den sidste ende får mindre, og det er ingen tjent med.
Det grundlæggende for vores velfærdssamfund er en gensidig solidaritet, en respekt for, at alle kan yde og alle kan nyde under veltilrettelagte og ordentlige former. Hvis der fra forespørgernes side lægges op til, at der ikke skal være kontrol med anvendelse af de offentlige midler, må regeringen sige fra.
Det hverken kan eller vil vi støtte.
Det ville være at hive tæppet væk under velfærdssamfundets fundament.
En af de allerallervigtigste opgaver i de næste år er at bevare og forbedre velfærdssamfundet. Som regeringen allerede annoncerede i går, er vi nu efter 7 års arbejde, hvor der virkelig er kommet styr på tingene, på beskæftigelsen og økonomien - både når det gælder de offentlige finanser og i forhold til udlandet - kommet dertil, hvor vi kan tage det næste træk.
Efter at have tilført ganske mange midler kan vi nu se på det næste træk, der drejer sig om kvaliteten af vore kerneområder.
Vi er altid parate til at diskutere idégrundlag, og jeg ville gerne starte debatten i dag med et par vinkler derpå, men jeg vil nu overlade den videre deltagelse til mine gode kolleger i regeringen.