runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Stavad (S), 1997-11-25:
Først til hr. Keld Albrechtsen: Jeg vil gerne rose regeringen for de pædagogiske bemærkninger, der er til det lovforslag, som er fremsat om Amsterdamtraktaten.
Jeg tror faktisk, at en meget stor del af befolkningen vil føle, at de får et betydeligt udbytte og en betydelig information om, hvad Amsterdamtraktaten indeholder.
Og det er faktisk lykkedes udenrigsministeren i en forholdsvis kort og overskuelig form at give en god indføring i hovedindholdet i Amsterdamtraktaten, og det synes jeg der er god grund til at rose.
Hvis det var sådan, at regeringen i sine bemærkninger til et lovforslag fremsatte noget, der lignede fejlagtigt vildledende eller forkerte oplysninger, er jeg helt overbevist om, at der vil være nogen, der sørger for, at regeringen kommer til skade, og det skulle den da også i så fald.
Så var det spørgsmålet om uorden.
Det kan godt være, at det var lidt nordjysk sagt - det er ingen undskyldning - men det, jeg synes er uorden, er, at det er Folketinget som institution.
Jeg synes ikke, at Folketinget som institution skal påtage sig den slags opgaver.
Det kan godt være, at man endda også i Socialdemokratiet kan finde gruppemedlemmer, der ville være uenige med mig i det, for det er som sagt meget et temperamentsspørgsmål, men jeg mener faktisk ikke, at Folketinget som institution hverken ved folkeafstemninger eller i forbindelse med valg af forskellig karakter, til amtsråd eller kommunalbestyrelser, skal påtage sig at udsende de enkelte partiers eller opstillingsberettigedes, eller hvem vi nu taler om, forskellige synspunkter.
Jeg er derimod stor tilhænger af, at vi forsøger sammenlagt at skrue tingene sådan sammen, at der også er økonomisk mulighed for, at alle synspunkter kan komme til orde, at alle synspunkter kan blande sig i debatten, at alle synspunkter kan komme frem for befolkningen og dermed give den nuancerede baggrund for den stillingtagen, der skal tages.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-25:
Jeg må sige, at det bekymrer mig, at hr. Stavad åbenbart har den opfattelse, at den pjece, som regeringen har udsendt i dag, som altså indeholder regeringens bemærkninger til lovforslaget om Amsterdamtraktaten, ligefrem skulle være nøgtern eller saglig.
Det bekymrer mig, for så har hr. Stavad overhovedet ikke forstået problemet.
I den pjece fremfører regeringen, jeg havde nær sagt over for de sagesløse borgere, f.eks. påstanden om, at Traktaten gør EU-samarbejdet mere åbent og demokratisk.
Det er en sætning, der smækkes lige i hovedet på den danske befolkning, som om det var en kendsgerning, når nu vi andre ved, at det ikke er rigtigt, når nu vi andre har dokumenteret ved konkret analyse af Traktaten, at der ikke er noget i Traktaten, der gør EU mere åben og demokratisk.
Nærhedsprincippet vil få en stærkere placering, meddeler regeringen borgerne.
Der er intet i Traktaten, der giver nærhedsprincippet en stærkere placering; det ved alle, der har studeret Traktaten grundigt.
Og sådan kunne man blive ved.
Det er endnu en gang et propagandaskrift, som regeringen har udsendt.
Annette Just (FP), 1997-11-25:
Jeg vil godt starte med at sige til hr. Stavad, at han såmænd ikke behøver at undskylde sin beskedne, milde overdrivelse fra det nordjyske ved at sige, at det er en uorden at sende noget sådan ud.
Jeg forstod det ganske udmærket.
Jeg har såmænd været rigeligt i Nordjylland og forstår glimrende, hvad det er, hr. Ole Stavad siger.
Jeg er helt med på, at vi i København ville bruge større kraftudtryk.
Men hr. Stavad har nu desværre fået flertal i sin egen gruppe til at sige, at noget sådant, hvor man får både alsidighed, hvor alle partier får lov til at komme til orde, og hvor man får alle nuancerne med, skal vi ikke have mere.
Desværre har Socialdemokratiet måttet bøje sig for hr. Stavads nye syn på, hvordan man skal føre en loyal politik over for befolkningen.
Det er, som om hr. Stavad er bedøvende ligeglad med befolkningen, bare Socialdemokratiet får ret i denne sag.
Det er unuanceret, det er uacceptabelt for enhver, der godt kan lide at tale med folk og lytte til, hvad folket siger, og derfor ønsker vi stadig, at der skal gives
alsidig information og ikke det, hr. Stavad nu har fået tromlet Socialdemokratiet tilbage til, nemlig ensidig propaganda.
Charlotte Antonsen (V), 1997-11-25:
Et andet udtryk for alsidighed er forvirring, og det er vel egentlig også det, der er modstandernes ærinde: man ønsker at skabe så stor forvirring som muligt.
Det nye er også, at der er sat mange millioner kroner af, så partierne kan oplyse deres medlemmer og oplyse hele landet.
Der er mange aviser i Danmark, som også hr. Keld Albrechtsen benytter flittigt, så der er ikke noget som helst, der forhindrer, at enhver kan udtale sig om Amsterdamtraktaten og blive hørt af det ganske land.
Vi ser overhovedet ikke nogen grund til at gøre et forsøg på at skabe en husstandsomdelt avis, og vi tror i øvrigt, det ville være fuldstændig umuligt at blive enige om noget som helst her i huset.
Til sidst vil jeg godt sige, at for Venstre er åbenhed meget vigtig i EU-diskussionen.
Vi mener faktisk, det er forudsætningen for, at der bliver sagt ja, og derfor går vi ind for så meget information som muligt.
Vi glæder os over, at alle i Danmark, der har lyst til at få Traktaten, kan få den, og at vi i øvrigt har et samfund, et demokrati med ytringsfrihed, så alle synspunkter kommer til orde.
Vi tror på, at jo mere diskussion og jo bedre information der er, desto større forståelse er der for det arbejde, vi gør i EU, og desto flere danskere vil stemme ja.
Annette Just (FP), 1997-11-25:
Lad mig sige det pænt: Jeg er dybt forundret for ikke at sige direkte chokeret over, at Socialdemokratiets ordfører kan stå og sige, at det er en uorden at udsende en sådan avis, og hr. Ole Stavad mente tilmed, at vi hverken skulle have gjort det i 1992 eller 1993.
Jeg kan medgive, at det måske kan være et temperamentsspørgsmål, men at det skulle være en uorden at give reel oplysning, alsidig oplysning om, hvordan alle partierne rent faktisk stillede sig til Maastrichttraktaten, som det var tilfældet de to gange, fatter jeg ikke en lyd af.
Så siger hr. Ole Stavad, at så kunne man jo sende sådan en avis ud om alting.
Det må jeg sige nej til, men jeg vil også kæmpe for, at der blev sendt sådan en avis ud, hver gang vi lavede en grundlovsændring, for det er nemlig at sammenligne med en grundlovsændring, når vi taler om Maastrichttraktaten eller om Amsterdamtraktaten.
Derfor: Hvis vi skal have alsidig oplysning ud til borgerne - jeg kan ikke forestille mig, at Socialdemokratiet virkelig mener, at vi ikke må have alsidighed her - er det her den eneste måde, hvorpå vi kan sikre en loyal alsidighed, hvor alle får ordet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-11-25:
Jeg vil gerne sige til hr. Ole Stavad, at det er fuldstændig rigtigt, at der har været forskel på, hvilke ordførere der har talt om anvendelsen af hvilke penge.
Det er rigtigt.
Og dér anerkender jeg selvfølgelig, at hr. Ole Stavad har talt om ekspertpengene til grupperne og ikke oplysningsmidlerne, men der var andre, der ret kraftigt markerede, at det var oplysningsmidlerne, der skulle bruges, og den argumentation synes jeg er helt forfejlet.
Det er klart, at der vil være nogle andre muligheder.
Jeg vil heller ikke afvise, at der vil blive lavet diverse vurderinger af den karakter, men jeg synes rent principielt, det er mest rigtigt, at hvis selv et mindretal, der dog er nogle mandater her i Folketinget, mener, at det er mest trygt at behandle spørgsmålet om suverænitetsafgivelse i forhold til grundloven med både en redegørelse fra Justitsministeriet og en ekstern redegørelse, at man burde imødekomme det - specielt i lyset af den debat, vi har haft om embedsmændenes stilling omkring Amsterdamtraktaten.
Til fru Addi Andersen vil jeg gerne sige, at jeg synes, det var utrolig dejlig klar tale, der kom fra fru Addi
Andersen, for større bekræftelse af, at embedsmændene loyalt skal arbejde for et ja ved Amsterdamtraktatfolkeafstemningen, kunne man ikke få.
Det er rart at høre dette fra en person, der selv har arbejdet som embedsmand, og som står regeringspartierne nær og jo var medlem af et regeringsparti indtil nytår!
Det er rart at få bekræftet, at det er sådan, regeringen arbejder.
Men jeg synes ikke, at det gør det mere trygt for os andre at vide, at det er den måde, det foregår på, når der samtidig ligger en skrivelse fra en departementschef, der klart skitserer, hvordan man skal nedsætte arbejdsgrupper, hvordan det praktisk skal foranstaltes.
Det gør det ikke mere troværdigt for befolkningen, når der fra ministerens apparater kommer en nøgtern, en saglig og en klar information om, hvad man skal forholde sig til, tværtimod.
Ole Stavad (S), 1997-11-25:
Da fru Anne Baastrup jo stiller et direkte spørgsmål om Udenrigsministeriets pjecer og andet materiale, vil jeg sige, at jeg synes, det materiale fra Udenrigsministeriet, som jeg har set hidtil, udgør et ganske glimrende faktuelt grundlag for denne diskussion.
Det har været kritiseret for at være lidt indviklet, og
Addi Andersen (CD), 1997-11-25:
Jeg vil gerne sige til hr. Thulesen Dahl, at han ikke ved meget om, hvordan det er at være embedsmand.
Jeg har været embedsmand i mange år, og en embedsmand arbejder loyalt for det til enhver tid siddende flertal, hvad enten han kan lide det eller ej.
Sådan er det bare.
Og der er et flertal herinde i Folketinget og i regeringen for Amsterdamtraktaten.
CD må afvise Enhedslistens forslag, for jeg har været ude for mange eksperter og jurister, men jeg har de fleste gange været i tvivl om, hvorvidt de har været uafhængige, så det kan vi ikke bruge til ret meget.
Og jeg mener, at Amsterdamtraktaten er behandlet grundigt på kryds og tværs, og der er et flertal her i Folketinget for et dansk ja til traktaten, som den foreligger, og et ja har ikke alene betydning for Danmark, men også og i langt højere grad for de lande, der har et stort ønske om at blive optaget i EU.
Annette Just (FP), 1997-11-25:
Jeg vil starte med at sige, at Fremskridtspartiet naturligvis støtter B 23, altså forslaget om en uafhængig vurdering af Amsterdamtraktaten.
Og jeg er lige ved at sige, at et af de bedste argumenter kom fra udenrigsministeren selv i hans gennemgang af alle de vurderinger, der er foretaget i Justitsministeriet og i Udenrigsministeriet.
Men så drog udenrigsministeren godt nok den konklusion, at der derved var kommet alle de oplysninger, der overhovedet var nødvendige,
og derfor vil jeg blot nævne en enkelt ting, som vi vel alle sammen kan blive enige om, nemlig at alle de pjecer og redegørelser, der er udarbejdet, er alt andet end neutrale. Men det kan de nok heller ikke blive, og det vil jeg for så vidt slet ikke klandre nogen for, men det er netop derfor, det er nødvendigt at få en uafhængig vurdering af Amsterdamtraktaten.
For det er faktisk det allervæsentligste, at vi får dét frem på en saglig måde
, så der er ikke nogen, der kan sige, at det er partipolitik og bombadabum, altså at vi kan få en saglig redegørelse for, hvad det er for en retning, samarbejdet går i, og om det er i den retning, den danske befolkning ønsker at gå. Jeg har ikke megen tvivl om, at den danske befolkning ikke ønsker at gå den vej, men jeg er også overbevist om, at hvis man får fat i Justitsministeriets eller Udenrigsministeriets pjecer om, hvad det er, der sker, og hvad det er, der står i traktaten, så opgiver man på forhånd, for de er alt andet end neutrale.
Og det er velbegrundet, for de er udformet sådan, at de dækker regeringens handlemåde, og det er der ikke noget ondt i, men så skal man bare være villig til at sige: O.k., lad os også åbne for noget neutralt.
Og så kan man da godt tale om, at det skal være læseligt osv., for selvfølgelig skal det være læseligt.
Og så vil jeg godt sige til hr. Ole Stavad, der spørger: Hvorfor skal vi hele tiden diskutere teknik, kan vi ikke også diskutere regulær politik?
Jo, lad os det, men tør Socialdemokratiet diskutere det reelle politiske indhold i udviklingen i Unionen?
For hvor har Socialdemokratiet været henne, når man har talt om, hvordan det indre marked rent faktisk har udviklet sig?
Hvad sker der f. eks. med byggevaredirektivet, hvor man godt nok er kommet så langt, at man har erkendt, at der i 9½ år ikke er sket en brik?
Der er ikke flyttet en mursten på hele byggevareområdet!
I 9½ år har man arbejdet på at lave ensartede retningslinjer, men der er ikke sket noget som helst.
Nu ved jeg godt, at den danske regering også har måttet sige: Uha ja, det var ikke så godt, nu må vi nok hellere se at komme videre.
Men det tør man altså ikke tage en diskussion om, og hvorfor gør man ikke det?
Hvorfor tør man ikke tage en reel diskussion om, hvad det er, der sker i EU, hvordan vi får det europæiske samarbejde til at fungere, og hvad det er, der får arbejdspladser til at blomstre?
For det er ikke store ord, det drejer sig om, men handling, og den diskussion vil vi hellere end gerne tage.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-25:
Jeg kan give fru Elisabeth Arnold tilsagn om - i hvert fald på forslagsstillernes vegne, men jeg er sikker på, at det også gælder de øvrige partier, som støtter det her forslag - at hvis der er vilje fra de andre partiers side til at sikre en vedtagelse af forslaget, så vil vi også i betænkningen kunne løse det problem, som fru Elisabeth Arnold nævner, nemlig ved at drøfte med regeringen, hvordan man sammensætter et sådant ekspertpanel.
Så det er et fortvivlet forsøg på at finde et hår i suppen, fru Elisabeth Arnold her gør.
Og så vil jeg gøre indsigelse mod den bemærkning, at befolkningen i sin tid skulle have kritiseret, at Maastricht-Traktaten kom ud på posthusene, for det, som befolkningen var imod, var selve traktaten, og fru Elisabeth Arnold kan da ikke hævde, at befolkningen var ked af, at man fik mulighed for at se, hvad man skulle stemme om.
Det synspunkt har jeg aldrig været ude for nogen steder i befolkningen, og jeg har dog talt med en del om det spørgsmål.
Elisabeth Arnold (RV), 1997-11-25:
Det er rigtigt, at Enhedslisten, som dengang ikke var i Folketinget, ikke kritiserede, at den blev delt ud på posthusene, men det var i sig selv et glimrende argument i nejsigernes kampagne dengang, at den var så stor og ulæselig, at befolkningen kritiserede, at den blev udsendt - for hvad skulle man nu belemres med det stykke papir for?
Det blev man ikke modsagt i fra modstandernes side, for det var jo en udmærket hjælp til at få et nej, at det var så besværligt, som det var.
Og så vil jeg godt sige, at det, der står i beslutningsforslag nr. B 23, som vi diskuterer her, det er
jo, at Folketinget opfordrer regeringen til at lade en gruppe uafhængige juridiske eksperter udarbejde et responsum, og så er det altså regeringens ansvar, og så går jeg ud fra, at det også er meningen, at disse eksperter skal have et sekretariat lønnet af regeringen, eller at der skal stilles penge til rådighed fra regeringens side, og det vil sige, at det pågældende uafhængige ekspertorgan, som skal lave denne uafhængige vurdering, på en eller anden måde er betalt af systemet herinde, og det vil altså sige, at de vil kunne angribes for ikke at være uafhængige nok, og det mener jeg er en indbygget svaghed i det forslag, som Enhedslisten har fremsat her.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-25:
Det forstår jeg ikke rigtig, for hvis Folketinget vedtager det forslag, som Enhedslisten har fremsat her, antager jeg, at regeringen vil rådføre sig med partierne og andre med hensyn til, hvilke jurister der kan komme i betragtning, og derefter vil være i stand til at fremkomme med et sådant panel.
Så det kan jeg ikke se skulle være et problem.
Jamen så vidt jeg husker det, kritiserede vi så sandelig ikke, at traktaten kom ud på posthusene og dermed blev tilgængelig for befolkningen.
Men det er rigtigt, at vi måtte konstatere, at den var så indviklet, at den ikke var til at læse.
Anne Baastrup (SF), 1997-11-25:
Jeg har ikke problemer med at få afklaret Amsterdamtraktaten eller det arbejde, vi i øvrigt laver i Folketinget.
Det, jeg har problemer med, er den måde, som man anvender de midler på, som Udenrigsministeriet har afsat til at få en folkelig diskussion i gang om Amsterdamtraktaten, og den måde, som man har valgt at køre det på, advarer jeg imod.
Det er det, der har været mit budskab her i dag.
Niels Helveg Petersen (RV), 1997-11-25:
Jeg forstår, at fru Anne Baastrup ikke finder de juridiske redegørelser fra Justitsministeriet og Udenrigsministeriet fyldestgørende, og så vil jeg bare gøre opmærksom på, at hvis fru Anne Baastrup finder svage punkter eller diskutable konklusioner eller andet kritisabelt i disse redegørelser, så er den almindelige vej at gå, når man behandler et lovforslag, at stille spørgsmål i udvalget.
Så den udvej står altså fuldstændig fri for fru Anne Baastrup
, og vi vil selvfølgelig som altid gøre os umage med at besvare sådanne juridiske spørgsmål samvittighedsfuldt og ordentligt.
Anne Baastrup (SF), 1997-11-25:
Jeg vil så bare kort konstatere, at der ikke er enighed om, hvorvidt Udenrigsministeriets pjecer er folkelige på en sådan måde, at det, der står i dem, rent faktisk bliver forstået, og det, der bl.a. er problemet, er lixtallene, har jeg hørt.
Men med det her indlæg i debatten ville jeg bare helt kort minde flertallet i Folketinget om, hvad der skete i 1992, og hvordan man her i Folketinget reagerede på det, der skete i 1992, men jeg kan forstå, at det vil flertallet ikke lytte efter.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-25:
Det er et opklarende spørgsmål til fru Charlotte Antonsen.
Så vidt jeg har forstået, mente hun, at når vi nu er uenige om f.eks. teksten i regeringens seneste pjece, kan vi ikke i fællesskab sætte os ned og udgive en avis, hvor Venstre har én side og Enhedslisten en anden side, hvor Enhedslisten kan skrive, at det, regeringen har skrevet i sin pjece, er forkert, og hvor fru Charlotte Antonsen kan skrive, at regeringen er en Guds gave til den danske befolkning.
Jeg kan ikke forstå, hvordan den uenighed skulle kunne hindre, at man på demokratisk vis fremlægger de forskellige synspunkter i konkurrence med hinanden, og jeg må indrømme, at jeg finder, at fru Charlotte Antonsens indvendinger ganske enkelt er ubegribelige.
Ole Stavad (S), 1997-11-25:
To bemærkninger til hr. Thulesen Dahl: Jeg har godt hørt, at der er andre ordførere, der har talt om oplysningsmidler.
Det, jeg talte om, var de ekspertpenge, som vi har til rådighed her i huset til vores folketingsgrupper, og som jo netop er tænkt anvendt til den slags formål.
Vi har jo igennem de senere år øget beløbet ganske pænt, netop for at de enkelte partigrupper i stedet for at opbygge en pendant til Justitsministeriets Lovafdeling, hvor jeg personlig i hvert fald er imod at bruge embedsværket forskellige steder til at diskutere det, der måske var en politisk debat, har nogle muligheder for at bestille nogle eksperter uden for huset, som man selv har tillid til kan levere et godt stykke arbejde.
Det synes jeg stadig væk er en god mulighed.
Den anden bemærkning, jeg skal gøre til hr. Thulesen Dahl, er, at vedrørende spørgsmål, der stilles i rimelig tid, kan hr. Thulesen Dahl regne med Socialdemokratiets støtte til, at de besvares, inden der afgives betænkning i Europaudvalget i denne sag.
Om så alle bliver tilfredse med de svar, de får, er en anden diskussion.
Men der skal selvfølgelig lægges nogle ordentlige svar fra regeringen, inden der afgives betænkning.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-11-25:
Som repræsentant for et af de partier, der anbefaler et nej til Amsterdamtraktaten, vil jeg gerne følge lidt i hr. Keld Albrechtsens fodspor og sige til fru Charlotte Antonsen: Jeg tror da sagtens, at hvis vi satte os ned med det formål at lave en sådan fælles avis, kunne vi godt finde ud af sammen at skrive en første side, der nøgternt fortæller, at Amsterdamtraktaten blev vedtaget den og den dag, og nu skal den sendes til ratifikation, og der skal være folkeafstemning den og den dato - altså nogle faktuelle oplysninger - hvorefter partierne og organisationerne redegør for, hvorfor de anbefaler henholdsvis et ja eller et nej.
Det tror jeg sagtens vi kan finde ud af, så påstanden om, at det ikke skulle kunne lykkes, skal i hvert fald ikke stå uimodsagt her i dag, så fru Charlotte Antonsen kan bruge det som argument for at afvise forslaget.
Når fru Charlotte Antonsen taler så meget om, at åbenhed er så godt, får jeg altså en fornemmelse af - også når regeringen taler om det - at åbenhed er meget godt, når vi taler om noget, der skal ske i EU; der sker godt nok ikke så forfærdelig meget ved det, men vi taler meget om det.
Men når det kommer til en åbenhedsdebat her i Danmark, hvor der faktisk er mulighed for, at Folketingets partier kunne gøre noget ved det, ser vi en utrolig grad af lukkethed.
Jeg kan desværre ikke nå at remse dem op nu, men der er talrige eksempler på situationer, hvor også Venstre har medvirket til at skabe en utrolig lukkethed om EU-debatten og EU-processen.
Jeg kan forstå, det er Venstres synspunkt, at det vil skabe forvirring, hvis borgerne får al den information, der både argumenterer for et ja og for et nej.
Det er meget, meget nemmere, hvis Venstre kan sikre, at de fleste borgere kun får materiale, der argumenterer for et ja, for så forvirrer det ikke borgerne.
Sikke dog et synspunkt i et demokratisk samfund!
Men jeg tog egentlig ordet, fordi fru Charlotte Antonsen sagde, at Venstre aldrig har medvirket til lukkethed i EU-processen.
Jeg ved ikke, om fru Charlotte Antonsen har tid et øjeblik, for det giver mig nemlig anledning til at spørge fru Charlotte Antonsen, om Venstre har været tilhænger eller modstander af, at regeringen skal udlevere forskellige dokumenter ved retsbehandlingen af grundlovssagen, fordi jeg er blevet forvirret, når jeg har set medierne.
Jeg ved godt, det ligger på kanten af det, vi debatterer i dag, men fru Charlotte Antonsen gav selv anledning til spørgsmålet: Har Venstre været tilhænger eller modstander af det?
Fru Charlotte Antonsen har, når vi har behandlet spørgsmålet, været modstander af, at de bilag skulle udleveres; men til min forbløffelse hørte jeg hr. Uffe Ellemann-Jensen sige i en TV-avis, efter at Højesteret havde besluttet, at regeringen skulle udlevere dokumenterne, at Venstre hele tiden havde ønsket, at de dokumenter skulle udleveres, og at det skulle være sket meget tidligere.
Så Venstre ved man måske også, hvor man har i denne sag, eller hvordan ligger det?
Kent Kirk (KF), 1997-11-25:
Jeg må sige, at jeg synes, man nedgør danskerne her, for jeg tror da, at danskerne er i stand til at sortere det politiske, lad os så kalde det øregas fra, som der er i de enkelte partiers pjecer, og hvis vi hver især bestræber os for at lave det på et sobert grundlag, tror jeg da også, de efterfølgende har et godt grundlag at beslutte sig på.
Og jeg synes, Udenrigsministeriets pjecer er meget neutrale, og det skal de også være.
De gennemgår Traktaten, og de gennemgår problemstillingerne, men de er neutrale.
Og jeg synes altså, man virkelig nedgør danskerne, hvis man ikke tror, at de er i stand til at skelne de forskellige partiers politiske materiale fra hinanden.
Frank Aaen (EL), 1997-11-25:
Jeg skal beklage stemmeføringen; den kan nogle gange blive lidt højere end tilsigtet, fordi der er meget uro i salen.
Men jeg skal prøve at holde den nede.
Hvis SF har fremført de samme krav, som Enhedslisten gjorde, nemlig kravet om, at der ikke måtte ske nogen stramninger, så vil jeg gerne spørge finansministeren, hvorfor SF så fik et andet svar end det, vi fik.
Jes Lunde (SF), 1997-11-25:
Jeg er altså stadig væk meget forundret over hr. Frank Aaens stemmeføring
SF har ikke accepteret én eneste stramning over
for de arbejdsløse, ikke én eneste, det er simpelt hen ikke rigtigt.