runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Brian Mikkelsen (KF), 2000-03-03:
Lad os tage den helt store ideologiske diskussion om det på et andet tidspunkt, og jeg vil godt invitere til en øl omkring det. Men derfor vil jeg godt stille et helt konkret spørgsmål.
Når man nu er så positiv over for selve ideen i forslaget om at gøre det lidt bedre for de private skolers SFO - det burde vel også være naturligt i et demokratisk samfund, at man havde en mulighed for at sætte sine børn i privatskole - så vil jeg godt have en tilkendegivelse her
fra Folketingets talerstol om: Hvor mener fru Anne Baastrup man skal finde pengene?
Så vil jeg godt på stående fod, right away, tage stilling til det.
Jeg har aldrig nogen sinde oplevet, at man i Folketingssalen skulle finde den tilsvarende besparelse.
Jeg vil godt tage et konkret eksempel: SF og Det Konservative Folkeparti og mange andre partier i Folketinget har hele tiden talt om, at universiteterne skulle have nogle bedre vilkår.
Jeg har hørt den ene SF-ordfører
efter den anden tale om, at universiteterne og de videregående uddannelser skulle have nogle flere penge.
Det er aldeles glimrende, sympatiske forslag.
Det er ærgerligt, og det er synd, for det er én stor syltekrukke, og det er, som jeg opfatter det, et klart bevis på, at SF ikke tør og ikke vil gå ind og støtte det her forslag, fordi man er det parlamentariske grundlag
for regeringen.
Så tilsidesætter man alle de gode politiske ønsker, man ellers har i partiet.
Der er mange gode ideer i det parti, selvfølgelig er der det, men alligevel tør man altså ikke, når det kommer til stykket, fordi man er parlamentarisk grundlag for en regering.
Margrete Auken (SF), 2000-03-03:
Nu har jeg lagt mærke til, at både ministeren og nu altså også Socialdemokratiet siger, at det er staten, der sikrer den frie forkyndelse.
Det har jo helt klart været en socialdemokratisk tankegang, men det var bl.a. noget af det, man skulle diskutere: sikringen af kirkens frihed, det at staten sidder tungt på dem, og om kirken er sådan et system, som ikke kan klare sig selv.
Bl.a. den diskussion og ikke nødvendigvis en konklusion på den skulle vi tage.
Det var bl.a. den diskussion, vi var lige ved at få i gang med Tove Lindbo Larsen og andre fra Socialdemokratiet, og det er da ærgerligt, at vi ligesom skal løbe den forfra igen, hvor man bare går hen og siger, at alt er godt, og det er nok næsten Gud, der har lavet den danske kirkeordning, og hvis det ikke er Gud, så er det i hvert fald Grundtvig godt støttet af Socialdemokratiet.
Men jeg vil godt for det første spørge: Hvor kan man få den her debat i gang?
Og så fik vi stadig væk ikke svar på det med grundloven.
Det er fuldstændig rigtigt, at der også går penge den anden vej.
Og jeg vil godt benytte lejligheden til at takke forslagsstillerne for, at man har fremlagt det her så godt og så klart, men jeg synes ikke, at vi har fået svar på det, som er de principielle problemer, og det, der handler om kirkens liv og vækst.
Dér siger man bare: Hold det fra os og lad alt blive ved det gamle - nu tør jeg ikke bruge ordet beton, for så er det, som om det er almindelig mobning af Socialdemokratiet, og det er sådan set ikke det, jeg er ude efter her, men det er fuldstændig fantasiløshed - og lad os så endelig gå stille, tale sagte, og det fineste, man kan sige om et initiativ, er, at det kan der ikke ske noget ved.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-03-03:
Jeg skal blot oplyse Socialdemokratiets ordfører om, som det også fremgår af vort forslag, at kirken jo faktisk støtter staten med flere penge, end staten støtter kirken med, så vores forslag betyder jo ikke, at vi tager penge fra kirken, men vi får nogle klarere begreber.
Og skulle fri forkyndelse virkelig være afhængig af en statsstøtte til folkekirken?
Er det det, Socialdemokratiet mener: at den frie forkyndelse skulle være afhængig af en bestemt skattepolitisk ordning?
Jeg vil da gerne høre, om jeg har misforstået noget, eller om det virkelig er Socialdemokratiets opfattelse.
Karen J. Klint (S), 2000-03-03:
Vedrørende det skattepolitiske er det vores opfattelse, at det faktisk er godt med solidarisk skattebetaling, og vi har ikke intentioner om at tage folkekirken ud af den solidariske skattebetaling.
For der skal vel stadig væk være en støtte både moralsk og højst sandsynligt også økonomisk til folkekirken.
Det, der så er forskellen på den nuværende model og en bloktilskudsmodel, er, at vi jo direkte kan se, hvad statens penge og midler går til, bl.a. netop til en del af præstelønningerne, hvorimod vi jo ikke kan se, hvad den indirekte støtte, som staten også betaler til andre trossamfund, går til.
Og vi synes faktisk, det er meget godt, at danskerne kan se, i hvilken form og med hvilke beløb vi støtter den danske folkekirke.
Når vi taler om den fri forkyndelse og selvstændigheden i det, er det netop, fordi i og med, at præsterne er ansat på den måde, de er, og med den måde, deres lønforhold er skruet sammen på, så mener vi faktisk, at det giver præsterne en stor personlig frihed til at forkynde.
Så det er ikke, fordi det er staten, der giver dem friheden; det er deres ansættelsesform, der giver dem friheden.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2000-03-03:
Det er jo såre nyttigt, at vi en gang imellem får en drøftelse af de folkekirkelige forhold, og derfor skal Kristeligt Folkeparti da heller ikke have utak for at rejse debatten, om end vi ikke er enige i, at det lige er kommissioner, der er brug for.
indtil flere gange her i Folketinget.
Vi har ikke i Venstre ændret mening, men tager da meget gerne diskussionen igen.
Vi har ikke mærket et særligt folkeligt krav, og det er det, der for os er afgørende, når der nu bliver spurgt, i hvilke fora den folkekirkelige ordning skal diskuteres.
Ja, den kan naturligvis og skal diskuteres i Folketinget, men den skal først og fremmest diskuteres ude i menighederne, hvor Venstrefolk jo færdes, og hvor man nok må hævde at Venstre er det parti, der har flest menighedsrådsmedlemmer rundtomkring i formentlig alle sogne.
Jeg vil også godt sige tak til kirkeministeren for den meget grundige redegørelse for de folkekirkelige forhold, og opfattelsen af grundlovens § 4 kan vi tilslutte os.
Det er ikke sikkert, det er alle i Venstre og slet ikke blandt den unge generation, der er enige i, at vi skal opretholde grundlovens § 4, men det hører jo så hjemme i en anden diskussion, om en ny grundlov.
Indtil videre har ethvert folketingsmedlem skrevet under på, at man er forpligtet på grundlovens § 4. Vi har samme opfattelse som kirkeministeren, at der altså ud over den rent økonomiske støtte i grundlovens formulering også ligger en anden form for støtte, og derfor er det ikke ligegyldigt, hvordan økonomien er skruet sammen.
Det er vigtigt for os, at man ikke i den grad øremærker og siger: Jamen staten skal alene betale til noget, der i virkeligheden ikke er rent folkekirkeligt, og så må kirken betale resten selv.
Det ville efter vores fortolkning i virkeligheden være i strid med grundlovens § 4. Den folkekirkelige økonomi er mildest talt ikke særlig gennemskuelig.
En af de ting, vi i nogle år har haft kig på, men som vi ikke rigtig ved hvordan man får anskueliggjort, er jo egentlig landskirkeskatten.
For det er jo noget mærkeligt noget med den landskirkeskat, der egentlig ikke rigtig er under demokratisk kontrol.
Og det vil vi da igen forsøge nu at få en diskussion af: Kan vi få den landskirkeskat gjort mere gennemskuelig, så vi kan se, hvad pengene går til?
I det hele taget vil jeg sige til forslagsstillerne, at selv om vi ikke synes, der er brug for en kommission nu, får vi jo nu i Kirkeudvalget en kærkommen anledning til, at forslagsstillerne og vi andre kan stille nogle af de spørgsmål, som kunne have været diskuteret i en kommission.
De kan så passende diskuteres i Kirkeudvalget.
Margrete Auken (SF), 2000-03-03:
Det eneste eller i hvert fald det mest overraskende i fru Birthe Rønn Hornbechs tale var forudsigelsen af, at vi kunne få en debat i Kirkeudvalget ved at stille spørgsmål og få noget nyt at vide.
Det synes jeg jeg godt vil kvittere for, og jeg vil godt spørge fru Birthe Rønn Hornbech, om hun så vil love os, at når vi stiller spørgsmål, hvis vi så får de dér fuldstændig forudsigelige svar fra ministeriet, som jo altså vitterlig ikke er kommet i tanke om noget nyt, kan jeg jo høre på det hele - altså det er den gamle tale, der er taget op og støvet en lille smule af, og der er måske flyttet lidt rundt på et par adjektiver hist og pist, og så har vi ellers hørt den mange gange før, altså der var lige et slip med Rechendorff, men så har den ellers kørt - om vi så kan få lovning på, at vores formand i Kirkeudvalget vil gøre en indsats for, at der måske også kommer til at være lidt omløb ovre i Kirkeministeriet, så der måske kommer sådan lidt nytænkning derfra, så vi kan få en diskussion i gang.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2000-03-03:
I spørgsmålet om grundlovens § 4 er det jo sådan, at i hvert fald nogle af os folketingsmedlemmer benyttede lejligheden til i forbindelse med grundlovens jubilæum at være ude og holde foredrag om disse ting, og i den anledning drøftede jeg og studerede jeg meget nøje også teorien, da mange jurister i anledning af grundlovens jubilæum skrev om disse ting.
Men lad mig nu holde mig til min personlige opfattelse: Det er min personlige opfattelse, at grundlovens § 4 ikke bare rummer en økonomisk understøttelse.
Så vil jeg sige til fru Margrete Auken, at jeg er ikke meget for at love fru Margrete Auken så meget, for det kan man ikke vide hvad der kan komme ud af - sagt med et glimt i øjet - men jeg må så sige, at den indstilling, fru Margrete Auken giver udtryk for med hensyn til, hvordan en kirkeudvalgsformand skal agere i forhold til Kirkeudvalget og i forhold til Kirkeministeriet, finder jeg lidt besynderlig.
Man kunne næsten høre, at fru Margrete Aukens betragtede formanden for Kirkeudvalget som sådan en synodeforstander, og det ville jo være overraskende, hvis det var blevet fru Margrete Aukens opfattelse.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-03-03:
Jeg tror, at vi her har fat i noget af det, som grundlovsfædrene var optaget af, nemlig at staten har til opgave at sørge for, at der er en ramme, så evangeliets frie forkyndelse kan lyde, men at det ikke er staten, der skal blande sig i, om jeg så må sige, præsternes forkyndelsesfrihed eller indholdet af deres forkyndelse.
Så det med pengene er faktisk noget, der er kommet ind senere, og jeg hørte fru Birthe Rønn Hornbechs sidste indlæg som en korrektion af hendes første, hvor det med pengene næsten gik ud på, at hvis man flyttede om på dem, ville man nærmest komme i konflikt med § 4.
Det, der er tale om i vores forslag, er jo, at rammerne bliver bedre.
Nu er det jo sådan, at ordningen er blevet sådan, at staten tjener på folkekirken.
Det synes jeg er problematisk i forhold til grundlovens § 4. Man kan jo slå op i den sidste rapport, der kom i 1995, og hvor både Kirkeministeriet og Finansministeriet og også andre skønner, at kirken yder staten et beløb på mellem en halv og en hel milliard kroner, mens kirken kun får en halv milliard tilbage.
Det synes jeg er problematisk, ikke mindst i relation til de gode skatteordninger, som vi har for frikirkerne.
Christian H. Hansen (DF), 2000-03-03:
Det er også lige til fru Birthe Rønn Hornbech, for en af tingene i det forslag, vi behandler i dag, går lidt på det med betalingen til præstestillingerne.
Og dér mener jeg jo, at det har været sådan på et tidspunkt, at Venstre syntes, at ting, som folk ikke havde lyst til at deltage i, f.eks. de, der siger, de ikke vil betale kirkeskat, at hvis man tager andre områder i samfundet, så har jeg før haft den opfattelse, at Venstre egentlig havde den holdning, at så skulle det være sådan lidt mere frivilligt. Men det kan være, der er sket en ændring i Venstres holdning på det område også - der sker jo meget i Venstre her i disse dage, så det kan være en ny melding, eller ...?
Margrete Auken (SF), 2000-03-03:
Altså jeg ville aldrig drømme om at vælge fru Birthe Rønn Hornbech som formand for en synode, hvis jeg på nogen måde kunne undgå det.
Men fru Birthe Rønn Hornbech har det med en gang imellem at optræde, som om hun var det, og det er i og for sig fair nok altså, især i betragtning af, at Folketingets Kirkeudvalg altså formelt fungerer som sådan.
Men jeg er enig med fru Birthe Rønn Hornbech, hvis hun siger, det ikke er vores opgave at gøre det.
Det var heller ikke det, jeg var ude efter.
Det, jeg var ude efter, var sådan lidt formandsansvar over for et ministerium, der jo åbenbart har haft meget, meget lang tids fred og ro og derfor ikke rigtig har fået støvet kuglerammen af derovre, at det var til dem, man sagde: Kunne det ikke være lidt sjovt, om man prøvede, om man ikke godt kunne tænke tingene på en lidt anden måde?
Altså når man spurgte: Hvad gør vi ved det, og hvad gør vi ved det?, at der så var nogle, der syntes, det var lidt skægt at komme i gang med at lave noget, så vi fik nogle svar, der var relevante i forhold til det, vi havde spurgt om. Jeg ved udmærket godt, at det er ministerens ansvar, så det er lidt synd at stå her og skælde ud på ministeriet, men der er jo et eller andet sted, hvor vi har et formandsansvar, et Folketing.
Som ganske almindeligt folketingsmedlem må jeg appellere til vores formand i udvalget om at sikre, at en udvalgsbehandling bliver andet, end at man står i stampe på stedet.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2000-03-03:
Jamen jeg kan love fru Margrete Auken, at formanden for Folketingets Kirkeudvalg intet vil gøre for at begrænse fru Margrete Aukens frihed.
Fru Margrete Aukens lyster skal nok få frit løb i udvalget - for nu at tale lidt kirkeligt.
Det er forkyndelsen.
Og når andre har spurgt: Hvad er det, der styrer eller sikrer forkyndelsesfriheden?
Jamen så kan vi jo bestemme alt muligt herinde.
Jeg tror også, hr. Flemming Kofod-Svendsen og jeg kan blive enige om, hvad det er, der sikrer forkyndelsesfriheden.
Det er selvfølgelig vore frihedstraditioner, vores lutherske holdning til kristendommen.
Det er jo meget sikrere end det skrevne ord.
Til hr. Christian H. Hansen, som, forstår jeg, spørger til Venstres holdning til brugerbetaling og frit valg - det må vel være det, der er tale om - må jeg sige meget klart, at det her er jo hverken en børnehave eller et sygehus; det er den folkekirkelige ordning, og vi føler os meget forpligtede på grundlovens § 4, men i øvrigt er der jo et frit valg, og der er netop i meget høj grad brugerbetaling.
Men staten har en forpligtelse til at sørge for, at der kan holdes gudstjeneste hver søndag, og det ansvar vedkender vi os med glæde.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-03-03:
Jeg ønsker ikke, at vi skal bryde forbindelsen mellem staten og folkekirken, men jeg mener, man kan spørge, om ikke det, der lå i grundlovens løfteparagraf i relation til denne situation, vi har nu, gør, at båndene mellem staten og kirken er blevet tættere, end grundlovsfædrene ønskede.
Jeg mener at kunne huske, at Det Konservative Folkeparti gennem årene har været meget optaget af en kirkeforfatning.
Det spørgsmål kommer jeg ikke ind på her.
under staten, end man har ønsket tidligere.
Og hvordan ser Det Konservative Folkeparti på, at staten reelt tjener på den meget tætte forbindelse, der er etableret, sammenlignet med 1849-intentionen?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-03-03:
Jeg vil godt sige til hr. Flemming Kofod-Svendsen, at jeg anklagede ikke Kristeligt Folkeparti for at ville bryde forbindelsen mellem stat og folkekirke.
Det, jeg fornemmer i forslaget, er et oplæg til en løsere forbindelse end tingenes tilstand.
Det kan der nok føres mange komplicerede diskussioner om, og det vil jeg ikke tage stilling til her i et svar under en kort bemærkning, men vi er i Det Konservative Folkeparti grundlæggende ganske godt tilfredse med den ordning, som kører i øjeblikket.
Men som jeg tidligere har formuleret det, er det typisk i situationer, hvor der er frygt for for stor radikal indflydelse på kirkepolitikken, og det er jo ikke tilfældet i øjeblikket.
Karen J. Klint (S), 2000-03-03:
Socialdemokratiet finder det meget væsentligt, at der er en stor økonomisk støtte til folkekirken, og vi finder det faktisk også væsentligt, som ministeren også var inde på, at vi kan se, at pengene også går direkte til en del af lønningerne, så vi er sikre på, at der er en fri forkyndelse i og med, at vi har en folkekirke.
Vi synes, at en fri forkyndelse ikke nødvendigvis er fri i forhold til staten, men den er også fri i forhold til det menighedsrådsarbejde, der sker lokalt.
Om man ud i fremtiden kan tale om et andet bloktilskud er muligt, men så vil det bloktilskud også gå til lønninger.
Så spørgsmålet er, hvilke nuancer der er, når vi siger, hvordan pengene går til kirken: Er det ved et bloktilskud, eller er det noget andet?
For der er jo enighed om, at vi alt andet lige skal give en støtte til folkekirken i et vist omfang.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-03-03:
Nu forstod jeg, at sammenligningen mellem sundhedsvæsenet og folkekirken gik på det skattetekniske, og da vil jeg så spørge: Mener Socialdemokratiet, at det er ideelt at sammenligne det, sådan at man har den samme skattetekniske løsning?
Her mener jeg, at forkyndelse, sjælesorg er grundvæsentlig.
Vi skal selvfølgelig opretholde den ordning, vi har, og som ministeren var inde på i sin redegørelse, så var den økonomiske støtte jo ikke med i 1849 - vi fik en helt rigtig historisk redegørelse - hvor den primært kom ind i forbindelse med jordreformen.
Så det er faktisk især fra 1919, at vi har haft den støtte til præstelønninger som en slags kompensation for det, man havde hugget fra kirken.
Så ligger det
Socialdemokratiet helt fjernt at tænke igennem, om det er det rigtigste, at man har samme ordning for sundhedsvæsen og folkekirke rent skattemæssigt
Karen J. Klint (S), 2000-03-03:
Så det var den fælles husholdning og den solidariske indbetaling, som jeg sammenlignede.
Det var ikke for at sammenligne folkekirken med indholdet i hospitalsvæsenet eller andet.
Så det var den tekniske side af det.
Vi har ikke i partiet lagt os fast på, hvordan vi skal drøfte forandringer af det her, eller hvordan vi måske skal sige, at resten af kirken på et tidspunkt måske skal have udført de civile opgaver ens nord og syd for Kongeåen.
Det kan godt være sådan noget, der skal debatteres på et eller andet tidspunkt.
Vi siger bare, at det ikke er en kommission, der skal til for at undersøge det.
Vi synes måske, der er andre måder at undersøge det på, og det er jo ikke givet, at vi er enige om dem.
Og det er heller ikke sikkert, at vi synes, at det er tiden lige nu, for nu indfører vi en ny ordning, og den skal også lige have en chance. Hvornår er den gode timing til det?
Men så længe der er så stort medlemskab, da ser vi ikke umiddelbart grund til ændringer på kort sigt.
Anne Baastrup (SF), 2000-03-03:
Vi vil meget gerne have diskussionen om prioriteringer i finansloven, og vi vil meget gerne have den om foråret.
Men for nogle år siden vedtog vi med Venstre og De Konservative uden om regeringen et forslag om forbedring af matematikundervisningen i gymnasierne, og hvad mødte vi, da vi sad ved bordet under finanslovforhandlingerne, da De Konservative var løbet skrigende væk?
Vi mødte en regning, der skulle betales ved kasse 1 - sådan!
Og vi skulle selv finde besparelserne, og det går jeg ikke med til én gang til. Jeg og SF vil være med til at forbedre SFO'erne på friskolerne, men vi skal samtidig have at vide, hvor vi finder de penge.
Og jeg ved godt, at hr. Brian Mikkelsen og Venstre ikke er enige om, hvordan man finder de penge.
Det Konservative Folkeparti har jo et eller andet med, at skatten skal ned, men i mellemtiden kan man godt sætte afgifterne op.
Venstre vil bare ingenting.
Jeg ved godt, at det så ender med besparelser, og de besparelsesforslag, som Det Konservative Folkeparti og Venstre kom med her til finanslovforhandlingerne, var ikke besparelsesforslag, som SF under nogen omstændigheder kunne støtte.
Derfor mit spørgsmål til fru Else Winther Andersen, derfor mit spørgsmål til hr. Brian Mikkelsen: Præcis hvilken konto skal skæres ned?
Niels Bloch Jespersen (S), 2000-03-03:
Vi lever i en tid, hvor samfundet med voldsom hast præges af nye højteknologiske elektroniske apparater.
Traditionelt har hvert land haft sine egne standarder og godkendelsesregler, men med et åbent marked er det helt nødvendigt med fælles regler for funktion og sikkerhed af de mange elektroniske produkter, der strømmer over vores grænser.
Lovgivningen skal følge med udviklingen og sikre forbrugernes og samfundets sikkerhed, samtidig med at vi undgår hindringer for varernes frie bevægelighed.
Så her er virkelig et område, hvor selv den største EU-tvivler må kunne se, at der er behov for en international harmonisering af diverse elektronikudstyr.
Radio- og teleterminaludstyr dækker over meget forskellige produkter, som vi uafbrudt møder i vores hverdag.
Kort sagt handler det om næsten alle elektroniske apparater, der udsender radiobølger eller er tilsluttet vores mobil- og telenet, f.eks. medicinske apparater, hjælpemidler til handicappede, dingenoterne til vores biler, den trådløse telefon i hjemmet, babyalarmer, mobiltelefoner, nødtjenester og hvad ved jeg - apparater, der i dag findes i diverse versioner i enhver familie, og en teknologi, der på godt og ondt påvirker samfundet og det enkelte menneske, men også apparater, som vi i stigende grad bliver afhængige af som en del af hverdagen.
Tænk bare på de små bippere, som alle dette Tings ærede medlemmer har i lommerne, eller hvor man nu gemmer dem.
Det er apparater, der skal kunne fungere sammen og uforstyrret af hinanden.
Det skal sikres, at frekvensbåndene udnyttes effektivt, at misbrug af personoplysninger undgås, at forskellige apparater kan kommunikere sammen overalt i Europa, osv.
Derfor må det være en selvfølge, at vi både får internationale regler for de tekniske vidunderes funktion og sikkerhed for, at konstruktionerne ikke skader vores helbred.
Det foreliggende lovforslag fra forskningsministeren vil således implementere et EF-direktiv.
Samtidig er der tale om en forenklet og smidiggjort videreførelse af allerede eksisterende lovgivning.
For Danmark betyder det, at der indføres harmoniserede regelsæt for ibrugtagning af terminaludstyr, og at den hidtidige nationale lovgivning for ibrugtagning af radioudstyr erstattes af en harmoniseret fælleseuropæisk regulering.
Den lange proces med typegodkendelse i hvert enkelt land forsvinder.
Nu bliver det i stedet op til producenten eller den ansvarlige for markedsføringen i Danmark at undersøge og dokumentere, at produktet overholder alle sikkerheds- og sundhedsforskrifter.
For at sikre forbrugerne får producenten en oplysningspligt om, hvordan produktet er kontrolleret, og hvordan det skal anvendes, og hvilket telenet produktet skal tilkobles.
Lovforslaget er i tråd med de seneste års tiltag for liberalisering af teletjenesten og er samtidig et centralt led i gennemførelse af regeringens plan »Det Digitale Danmark«, der skal være med til at sikre grundlaget for, at vi kan videreudvikle velfærdssamfundet i det 21. århundrede.