Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-05-06:
Det forgangne år bød på en rigtig god aftale indgået mellem regeringen og oppositionen, en aftale, der brød 2 års ørkenvandring.
Anderledes kan de 2 år ikke betragtes.
Det var en ørkenvandring, og det fremstår som et meget sort kapitel i dansk energipolitik.
Ikke mere om den aftale nu, for vi har efterfølgende udmøntningen af aftalen til første behandling, så der vil jeg komme ind på de enkelte elementer.
Men året bød desværre også på to ting, der ikke var gode.
For det første Nordsøaftalen, som mildt sagt er en elendig aftale.
For det andet en kvotelov og en allokeringsplan, som ingen kendte noget til, før den blev fremsendt til Europa-Kommissionen, som jeg må sige desværre medvirker til at undergrave det kvotesystem, som er vedtaget i EU.
Da kvotedirektivet i sin tid blev vedtaget som det vigtigste instrument til at opfylde Kyotoforpligtelserne, var ideen, at kvoterne og kvoteprisen skulle understøtte ændringer i brændselsvalget.
Altså væk fra de mest miljøbelastende brændsler og over til de mest rene teknologier
Hvad er der så sket?
Ja, der er sket det, at England faktisk meldte ud med en ret stram kvote.
Hvad skete der så?
Ja, så skete der det, at England fik kendskab til, hvad Danmark formentlig ville gøre, hvad Tyskland ville gøre osv., og så vendte England om i porten og sendte også en af de her planer ind, hvor man har tildelt sig selv alt for mange kvoter.
Hvad vil konsekvensen af det være?
Ja, den vil være, at det bliver sælgers marked.
Hvad betyder det?
Det betyder lave kvotepriser.
Man kan måske få en pejling af det på det seneste CDM-projekt, den danske regering har indgået, nemlig i Rumænien, hvor kvoteprisen er på 36 kr. pr. t CO2.
Når vi er nede på så lave kvotepriser, er det klart, at det får marginal indflydelse på brændselsvalget.
Dermed bliver det ikke det vitale, dynamiske styringsinstrument, påvirkningsinstrument, som det kunne have været, for hvis man skal skære det ud i al sin enkelhed, må man sige, at kvotedirektivet gav en mulighed for bare med nogle andre ord at få den CO2-afgift igennem, som nogle af os har kæmpet for i mange år på EU-plan.
Dette er ikke bare en detalje, det er faktisk rigtig, rigtig farligt, fordi vi i øjeblikket, desværre med danske stemmer, er ved at undergrave noget, som det har taget 10 år
at få etableret.
Hvad, hvis det falder?
Hvad, hvis det nu viser sig, at det er en fiasko, hvad jeg desværre frygter vil vise sig i perioden 2005-2007?
Så skal vi begynde forfra igen.
Vi har faktisk ikke nogen politik i dag, der er langsigtet.
Det har vi ikke.
Det eneste, vi har, er 21-pct.-målet fra Kyoto, men det har vi ikke nogen plan for, hvordan vi vil opfylde. Hvorfor er en langsigtet energipolitik vigtig?
Det er den, fordi vi, når vi snakker om energi, snakker om investeringer og handlinger, hvor det tager mange år, før der kommer et resultat ud af det.
Når nu regeringen er så optaget af markedet, så burde dette også være vanvittig vigtigt for regeringen, for hvordan skal man handle på det marked,
hvis man ikke har målsætninger fra politisk side, ikke har klare udmeldinger om, hvordan vil man køre energipolitikken i de kommende år? Efter vores mening er et hovedelement i en langsigtet politik at få lavet en strategi for, hvordan vi vil ændre det nuværende system, der hovedsagelig er baseret på fossile brændsler, til et system, der hovedsagelig er baseret på vedvarende energi, ren energi-teknologier.
Det handler om to ting.
Det handler om: Hvilken rolle skal energibesparelser spille?
Vi mener, den skal være stor.
Og det handler om: Hvordan får vi de vedvarende energi-teknologier ind på markedet? Ministeren sagde, at VE-teknologierne skal gøres konkurrencedygtige på markedet.
Ja, det ville være fint, men hvordan skal det ske?
Men sådan er det ikke; der betales ikke for omkostningerne.
, for at brugen af kul, olie og naturgas skal komme til at betale de fulde miljø- og sundhedsomkostninger?
Først når det sker, kan vi tale om et marked, der er gennemsigtigt, og om et fair marked.
Det vil vise, at VE på en lang række områder er konkurrencedygtig.
Det vil også vise, at nogle VE-teknologier skal have et yderligere skub for at blive det
, f.eks. den perspektivrige solenergi, geotermien, bølgeenergien, de andre perspektivrige teknologier.
Der er vores svar, at de skal hjælpes ind på markedet.
Vi er glade for, at vi har fået afsat flere penge til udvikling og forskning.
Men fra udvikling og forskning er der jo et stykke vej, indtil en teknologi er markedsmoden,
og der skal den hjælpes.
Den skal også hjælpes med offentlig regulering og offentlige krav.
Det sidste gør jo regeringen helt bleg, når man snakker om det.
Så mit spørgsmål er: Hvad er regeringens strategi for, at vi kan få de perspektivrige, rene teknologier ind på markedet?