Jann Sjursen (KRF), 2001-12-06:
Indledningsvis vil jeg gerne ønske den nye regering til lykke
med udnævnelsen.
Vi ser fra Kristeligt Folkepartis side frem til samarbejdet med regeringen, selvfølgelig især på de punkter, hvor vi ved, der er gode fællesnævnere, og på de områder, hvor Kristeligt Folkeparti netop argumenterede for, at det var nødvendigt med et regeringsskifte i forbindelse med det forgangne valg.
Det er også det, jeg gerne vil indlede min tale med, de mange gode argumenter, der var, også fra Kristeligt Folkeparti, for, at vi skulle have et regeringsskifte ved valget, at vi skulle have et opgør med den socialdemokratiske systemtænkning.
Her mener jeg, at ikke kun regeringsprogrammet, men også statsministerens åbningstale i tirsdags varsler godt.
Regeringen har varslet nye tider for børnefamilierne, som får mere valgfrihed.
Det gælder også de ældre.
Der bliver taget hånd om de problemer, der er på sygehusområdet, og endelig lægger regeringen op til større frihed på arbejdsmarkedet.
Det er i sandhed det opgør med den socialdemokratiske systemtænkning, som vi også fra Kristeligt Folkepartis side har efterlyst og argumenteret for i valgkampen, hvorfor vi også ønskede at få et regeringsskifte. I forhold til børnefamilierne har regeringen lagt op til gennemførelsen af 1 års fleksibel barselorlov.
En udvidelse af barselorloven er en klar mærkesag for Kristeligt Folkeparti.
Vi mener, det er helt afgørende for forældrene, at de får mere tid med deres børn, især når børnene er helt små.
Børnepasningsorloven skal bevares, sådan at den økonomiske kompensation, forældre på orlov får, ikke bare bliver forbedret, men så muligheden for at holde orlov i længere tid også bliver bedre, end den er i dag.
Derfor går det simpelt hen ikke, når vi ser på forældres behov for tid sammen med de helt små børn, at regeringen på den ene side udvider barselorloven og på den anden side helt udraderer børnepasningsorloven.
Så er vi lige vidt, for så vidt angår den periode, hvor forældrene kan gå på orlov på fuld tid.
Vi vil derfor sætte meget ind på at arbejde for, at børnepasningsorloven bliver bevaret.
Vi er glade for, at regeringen lægger op til, at forældrene også får øget valgfrihed, for så vidt angår muligheden for at passe egne børn og at give kommunerne lov til at give tilskud til forældre, som ikke er tilknyttet arbejdsmarkedet, men som har valgt at passe deres børn selv. Også det markerer et brud med den tænkning, som den tidligere regering stod for.
Når det gælder de ældre, er vi enige med regeringen i, at en øget brug af fritvalgordninger i forhold til hjemmehjælpen er nødvendig, især for at sikre de ældre den nødvendige hjemmehjælp.
Vi har længe plæderet for, og også i sidste folketingssamling fremsat et forslag om det, at man skulle sikre de ældre erstatningshjemmehjælp fra et privat firma, som kommunen har lavet aftale med, hvis den kommunale hjemmehjælp svigtede.
For os er det ikke kun et spørgsmål, om den ældre skal have et valg mellem den kommunale hjemmehjælp og privat hjemmehjælp.
For os er det afgørende, at de ældre kan være sikre på, at hjemmehjælpen kommer som aftalt, og at de får den hjemmehjælp, som de er visiteret til.
Derfor skal kommunerne forpligtes til at betale regningen for privat hjemmehjælp, hvis den kommunale er svigtet.
Vi mener også, det er vigtigt, at vi får bygget
Faktisk er der her mulighed for at slå to fluer med ét smæk.
Der er en hel del handicappede, som i dag er det, jeg vil kalde decideret fejlplacerede i ældreboligbyggerierne og plejeboligerne.
Vi mener, at der skal bygges nye boliger til disse handicappede, så de også kommer til at bo sammen med nogle i deres egen aldersklasse.
Samtidig kan der i disse plejeboliger for ældre netop rykke ældre ind.
Derved får vi løst to påtrængende problemer på én og samme tid.
Når det gælder sygehusvæsenet, er vi lige præcis på det punkt tilfredse med det, jeg vil tillade mig at kalde et konservativt fingeraftryk i regeringsgrundlaget, for vi får ikke et helt frit sygehusvalg, som specielt Venstre har lagt op til.
Det tror jeg også er godt at vi ikke får.
Et helt frit sygehusvalg vil meget vel kunne føre til, at man har brug for overkapacitet i det offentlige, og det er der ingen grund til, og det er der sådan set heller ikke nogen mulighed for at skabe, sådan som det ser ud i den nuværende situation.
Dér, hvor det private kan komme ind i billedet, er som supplement til det offentlige.
Når det offentlige ikke kan leve op til de ventelistegarantier, som regeringen og som vi også fra Kristeligt Folkepartis side ønsker at give, og når man ikke kan få den behandling, som man blev lovet, i offentligt regi, er det fint, hvis patienten har krav på at få behandling, vel at mærke gratis behandling, på et privathospital eller endog i udlandet.
Men det er vigtigt, at de private hospitaler herhjemme ikke får lov til at køre fuldstændig på fribillet, også i forhold til de uddannelsesmæssige opgaver, som et sygehusvæsen må være med til at løfte.
Det mener vi at det private også må være med til at løfte, hvis de i højere grad skal være aktører på sygehusområdet.
Vi mener også, det er vigtigt, at der bliver sat fokus på strukturerne inden for sygehusvæsenet, at der ikke bare bliver bevilget flere penge, men at vi får gjort op med nogle af de stive faggrænser, som også er med til, at vi i dag ikke har så effektivt et sygehusvæsen, som vi kunne have, selv om mange læger og sygeplejersker naturligvis gør et godt stykke arbejde i dag.
Når det gælder frihed på arbejdsmarkedet, er intentionerne i regeringsprogrammet gode.
Vi støtter fra Kristeligt Folkepartis side oprettelsen af en tværfaglig statslig a-kasse.
Vi støtter også regeringens forslag om, at det skal sikres, at man har ret til at forhandle deltid.
Men vi spørger os selv, hvorfor det er nødvendigt med et helt udvalgsarbejde for at få ophævet de eksklusivaftaler, som i dag tvinger mange arbejdstagere ind i fagforeninger. Her mener vi, at regeringen reelt har tvivlet på sig selv og har mistet modet i forhold til at gøre det nødvendige og gøre det, som både Venstre og De Konservative, bl.a. sammen med Kristeligt Folkeparti, har været med til at foreslå, da de var i opposition.
Vi hilser det også velkommen, at regeringen har sadlet om i forhold til den tidligere regering, når det gælder erhvervspolitikken.
Den tidligere regering havde jo fremsat et finanslovforslag, som ville betyde en række nye skatter og afgifter på erhvervslivet, som i høj grad ville belaste de selvstændige erhvervsdrivende.
Vi hilser det med tilfredshed velkomment, at regeringen har sagt, at disse nye skatter og afgifter vil blive taget af bordet, for det er vigtigt, at vi sikrer et dynamisk og konkurrencedygtigt erhvervsliv.
Det er jo i virkeligheden det, der er forudsætningen for, at vi kan få skabt øget beskæftigelse, at vi kan få skabt plads til og finansieret de velfærdsforbedringer, som vi også fra Kristeligt Folkepartis side gerne vil være med til at få finansieret.
Vi mener også, det er vigtigt at få gjort noget ved det administrative bøvl.
Det er måske somme tider lidt lettere at sige det end at få gjort noget ved det.
Det har jo været en overskrift for ikke bare denne, men også tidligere regeringer.
Men vi skal tilsige regeringen al mulig positiv støtte til for alvor at få gjort noget ved det administrative bøvl, sådan at erhvervslivet i endnu højere grad kan blomstre, så man bruger tiden på det, som er til gode også for vores samfund, nemlig at forøge indtjeningen.
På trods af at regeringen vil forbedre de økonomiske rammevilkår for erhvervslivet, og det er som sagt godt for os alle, melder spørgsmålet sig alligevel i forhold til de mange løfter, der er blevet afgivet fra regeringspartierne i valgkampen, og som også er blevet programsat i regeringsgrundlaget: Hvem skal betale for de velfærdsforbedringer, som regeringen har stillet befolkningen i udsigt også på meget kort sigt?
Det svar får vi selvfølgelig nok først, når regeringen fremsætter sit finanslovforslag i januar måned.
Det er sådan set også fair nok.
Man skal have tid til at sætte sig i stolene og finde ud af, hvordan tingene økonomisk kommer til at hænge sammen i forhold til de ting, som man gerne vil fremme nu.
Vi ved allerede nu, hvem der skal betale en del af regningen, og det er de fattigste i udviklingslandene.
Lad det i den forbindelse være sagt helt klart: Kristeligt Folkeparti vil under ingen omstændigheder være med til, at de fattigste i denne verden skal være med til at betale for velfærdsforbedringer i Danmark, skal betale for skattestop eller for skattelettelser.
Så enkelt er det.
Efter vores opfattelse skal Danmark fortsat give 1 pct. af bruttonationalindkomsten i ulandsbistand.
Vi skal selvfølgelig også gøre det på en sådan måde, at hjælpen bliver så effektiv som muligt.
Vi er altså optaget ikke bare af kvantitet, når det gælder udviklingsbistanden, men også af kvalitet.
Vi er så optaget af kvalitet, at vi for et par år siden rejste en forespørgselsdebat her i Folketinget om kvalitet i udviklingsbistanden og fik Folketingets opbakning til, at evalueringsindsatsen i Danida skulle forstærkes.
Det er den faktisk blevet.
Ulandsbistand gives i dag ikke på må og få.
Ulandsbistand er faktisk i høj grad kontrolleret også af
Folketinget.
Derfor er det med meget stor beklagelse - i øvrigt efter vores opfattelse også uden sammenhæng med regeringens ønske om at føre en aktiv international politik og uden sammenhæng med regeringens ønske om, at vi skal sikre, at krige og konflikter ikke driver flere mennesker på flugt - at vi konstaterer, at regeringen holder fast i netop besparelserne på ulandsbistanden.
Vi synes, det er fattigt, at det er den klareste melding, regeringen har kunnet give hidtil i forhold til, hvordan løfterne fra valgkampen skal finansieres. Vi skal fra Danmarks side bidrage aktivt i det internationale samarbejde.
Her står vi foran to meget store opgaver, nemlig for det første den regeringskonference, som går i gang i forbindelse med EU-topmødet i Laeken om nogle ganske få dage, og for det andet i forhold til, at Danmark i andet halvår af 2002 får EU-formandskabet, et EU-formandskab, som for alvor skal befæste medlemslandenes ønske om at udvide fællesskabet med de central- og østeuropæiske lande.
Når det gælder regeringskonferencen, kan Kristeligt Folkeparti tilslutte sig ønsket fra regeringens side om, at der bliver udarbejdet et kompetencekatalog - vi vil gerne et juridisk forpligtende kompetencekatalog - som kan klargøre arbejdsdelingen imellem EU og de enkelte medlemslande. Vi er også stærke tilhængere af, at man forbedrer de nationale parlamenters muligheder for at få indflydelse på EU's beslutningsproces, også gerne gennem et nationernes parlament, hvis det er det, man kunne blive enig om i forbindelse med regeringskonferencen; et råd, som kan være med til at vogte nærhedsprincippet.
Her finder vi en klar fællesnævner mellem Kristeligt Folkeparti og regeringen.
Til gengæld, og det har regeringen ikke sagt så meget om nu, synes vi ikke, det er nogen god idé, at charteret bliver indskrevet i traktatgrundlaget.
Vi synes heller ikke, det er nogen god idé, at man opdeler Traktaten i en grundtraktat, som indeholder de overordnede, principielle spørgsmål, og så en traktat for alt det andet og det meste, og vel at mærke for den sidste traktats vedkommende en traktat, som kan ændres ved flertalsafgørelser.
Her synes vi, at regeringen skal holde fast i, at vi skal have en enhedstraktat og en traktat, som kun kan ændres ved enstemmighed.
Et af de mere sorte kapitler, vil jeg godt kalde det, i regeringsgrundlaget og også i statsministerens tale er udlændingepolitikken. Vi fremlagde fra Kristeligt Folkepartis side i valgkampen et forslag til et nationalt kompromis på udlændingeområdet, et kompromis, som kunne føre til ikke alene en ny udlændingepolitik, men også en menneskelig og realistisk udlændingepolitik.
Vi fremlagde kompromiset, fordi vi mener, der er hårdt brug for, at et bredt flertal i Folketinget står sammen om udlændingepolitikken.
Det er også forudsætningen for at få skabt ro på området, sådan som statsministeren udtrykte ønske om i sin åbningstale. Men lad mig sige, at det, som regeringen har lagt frem både i regeringsgrundlaget og i statsministerens tale i tirsdags, efter vores opfattelse ikke levner mange muligheder for at få skabt det brede parlamentariske grundlag for udlændingepolitikken.
Jeg mener, at det udspil, regeringen er kommet med, og det er jo i modsætning til mange andre områder særdeles konkret, lægger op til blokpolitik og lægger op til, at udlændingepolitikken skal føres med den højre fod sammen med Dansk Folkeparti, og det beklager jeg.
Det sidste vil jeg meget opfordre regeringen til at gøre.
Det er vigtigt, at vi får skabt ro på området, ikke bare af hensyn til befolkningen som helhed, men så sandelig også i forhold til de indvandrere og flygtninge, som er kommet til vort land igennem de seneste år.
Miljøpolitikken er et af de områder, hvor regeringen stadig kan nå at overraske.
Der var ikke meget om miljøpolitikken i statsministerens åbningstale i tirsdags.
Der er heller ikke så forfærdelig meget i regeringsgrundlaget.
Det, der er - f.eks. det, at landzonekompetencen skal flyttes fra amterne til kommunerne - er vi bestemt ikke begejstret for fra Kristeligt Folkepartis side.
Vi tror, det vil erodere mange års fin planlægning, som også har ført til, at f.eks. centre ikke bare kan blomstre op i enhver by ud over kongeriget.
Jeg vil sige, at der er muligheder for at tage positivt fat, også fra regeringens side, på de områder i forhold til det, der er meldt ud hidtil.
Vi synes, det er fint, at der bliver sat fokus også på kloakrenovering.
Det har vi også selv gjort fra Kristeligt Folkepartis side.
De mange utætte kloakker i vore byer er faktisk en tikkende miljøbombe også for vores grundvand.
Vi håber ikke, at regeringen vil sætte Danmarks førerpositioner på miljøområdet over styr.
Det gælder ikke mindst i forhold til de vedvarende energikilder.
Her kan vi godt på baggrund af nogle af de udmeldinger, der har været, også i forhold til brugen af vindenergi f.eks., frygte, at det måske ikke lige er det, regeringen har allermest blik for på det miljøpolitiske område.
Lad mig også nævne regionalpolitikken, som er med i regeringsgrundlaget.
Også her mener vi, det er vigtigt, at regeringen fastholder den linje, at vi tager hele landet i brug, at vi skal have udflyttet statslige arbejdspladser fra hovedstadsområdet til provinsen, sådan som den tidligere regering blev det pålagt.
Vi ser frem til, at regeringen kommer med konkrete initiativer på dette område.
Det har vi tidligere fra Kristeligt Folkepartis side principielt tilsluttet os i Folketingssalen, men vi har også sagt, at det var vigtigt, at man lyttede til Straffelovrådet, som faktisk i flere år har været i gang med at se på strafferammerne og proportionaliterne imellem disse.
Vi er skuffede over, at man ikke har taget fat på de problemer, som politiet står over for i form af en kæmpe overarbejdspukkel, som reelt har lagt politiet i benlås i forhold til at klare nogle af de basale tryghedsskabende og forebyggende opgaver i vores samfund, opgaver, som er enormt vigtige også for den enkelte borgers retssikkerhedsfølelse.
Vi vil meget opfordre til, at man får genåbnet det politiforlig, som vi ikke er med i fra Kristeligt Folkepartis side, men som regeringspartierne stadig væk er en del af, så vi får givet politiet et ordentligt løft, så de får mulighed for med tilstrækkelige ressourcer at klare de opgaver, som vi gerne vil, at de klarer.
De svagestes LO, det sociale råd, er fint nok.
Vi tror, det kan være godt at inddrage de frivillige organisationer, selv om jeg ikke kan lade være at trække lidt på smilebåndet over, at regeringen i øvrigt har det som målsætning at sanere i antallet af råd og nævn, og så er det, man konkret foreslår på det område, der vedrører de svageste, lige præcis et nyt råd.
Men o.k., det kan nok bruges til noget konstruktivt, og vi vil også gerne fra Kristeligt Folkepartis side lytte til de råd, der kommer fra de frivillige organisationer.
Ellers er det jo gennem de konkrete forslag, at de mange fine ord om omsorgen for de svageste, som regeringen har tilkendegivet, skal stå deres prøve.
Lad mig i forhold til sundhedsområdet sige, at det selvfølgelig er vigtigt at få nedbragt ventelisterne på sygehusene, men det er også vigtigt, at vi får gjort op med, at vi har døende på venteliste til hospice.
Vi mangler også på det sundhedspolitiske område en etisk stillingtagen fra regeringens side til en lang række nye teknologier, hvor livs- og menneskesyn er helt afgørende.
Det gælder f.eks. i forhold til spørgsmålet om kloning.
Her er regeringen mildest talt ikke specielt meddelsom i regeringsgrundlaget. Vores udgangspunkt på dette område, men også i det hele taget, er, at alle mennesker er lige meget værd, uanset hvem de er, og hvad de er - og det lige fra foster til død.
Vi skal, som statsministeren var inde på i sin åbningstale, være stolte over det, vi hver især kan bidrage med til vores samfund.
Det er også fint, når enkeltpersoner gør en ekstra indsats og tager ansvar.
Det er værdifuldt for vores samfund.
Men det enkelte menneskes uendelige værdi består ikke i, hvor meget man kan og vil præstere på arbejdsmarkedet eller i forhold til andre mennesker.
Den består i, at vi er til, at vi er skabt, og ikke i, hvad vi hver især er i stand til at skabe.
Det synes jeg er vigtigt at fremhæve, når man gerne vil lægge vægt på menneskesyn og på det enkelte menneskes værdi. Alle mennesker, uanset hvem de er, og hvad de er,
er uendelig meget værd.