Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-23:
Ministeren har lavet en ganske detaljeret redegørelse for aktiviteterne i 2003 og forslag til temaer i 2004.
Spørgsmålet er bare: Er det det rigtige, der sker, hvis det skal rykke i den virkelige verden, hvis det skal rykke i forhold til de uligheder mellem kønnene, som vi jo rent faktisk har? Uagtet at vi også har vundet mange sejre gennem årene, er der faktisk stadig væk mange uløste problemer.
Fædrene har vi drøftet tidligere i dag, der er spørgsmålet om manglende lønstatistik, der er spørgsmålet om indbetalinger til pension, der betyder, at kvinderne halter bagefter, der er spørgsmålet om mangelen på kvinder i forskning osv. osv. - vi kender faktisk godt alle problemerne. Jeg må sige - og misforstå mig nu ikke - at da jeg læste redegørelsen, kom jeg til at tænke lidt på, hvordan det er, når man læser cv'er, når man skal ansætte folk; så bliver man ofte lidt mistænksom, når de er meget lange, fordi der ligesom er en tendens til, at hvis folk ikke har så meget at komme med, så skriver de alt ned, og dermed håber de på, at det kommer til at se meget imponerende ud. Jeg synes desværre, at det meget, der er skrevet ned her, er for meget præget af, at det er konferencer, det er udvalg, det er møder - alt sammen ting, der er udmærkede, og som kan bruges til netværksdannelse, erfaringsformidling osv., men som jo er utilstrækkeligt, når man virkelig skal have flyttet på ligestillingsområdet, for det er ikke let at flytte på ligestillingsområdet, fordi der er en række barrierer, der er nok så seje, og nogle vaner, nogle normer, nogle kulturer, man er oppe imod, som skal flyttes, og det kræver altså, at man tager ret håndfast på tingene. Lad mig illustrere det med nogle af de områder, som ministeren gennemgår - der er ikke tid til at tage fat i dem alle sammen.
Kvinder i forskning: Afsnittet starter med en erkendelse af, at vi i Danmark er langt bagud i forhold til de lande, vi normalt sammenligner os med.
Det er korrekt.
Svaret er imidlertid meget magert.
Det er et område, der er undersøgt på kryds og tværs siden begyndelsen af 1990'erne, ja, nogle af undersøgelserne er tidligere end det.
Det er simpelt hen umådelig veldokumenteret, hvad det er for nogle barrierer, vi er oppe imod, så det handler simpelt hen om nu at gå i gang med at flytte de barrierer. Jeg må sige, at jeg også synes, det er lidt mærkeligt, at det store og eneste forskningsprogram, der særlig var målrettet mod yngre kvindelige forskere, nemlig FREJA-programmet, overhovedet ikke er omtalt, det er oven i købet afrapporteret for ganske få måneder siden i en meget interessant afrapportering.
Det har ikke fået et eneste ord
Jeg ved godt, at det var en anden regering, der tog beslutningen om FREJA, men det er vel ikke sådan, at man ikke skal bruge erfaringerne, selv om det er nogle andre, der har taget initiativet til at sætte noget i gang.
Jeg synes, det ligger næsten på den flade hånd, hvad man skal gøre her.
FREJA har været en succes, der har betydet, at de kvinder, der var involveret i det, rent faktisk er blevet fastforankret i forskningsstillinger.
Det har betydet, at de har været i stand til at tiltrække betydelig flere midler, oven i købet så hurtigt, at de allerede undervejs fik nye unge ind som ph.d.-studerende.
Det andet, det er oplagt at gøre, er selvfølgelig at sikre sig, at de udviklingskontrakter, der bliver indgået med universiteterne, denne gang bliver forpligtende med hensyn til ligestillingen.
Der er blevet sagt ligestilling også i de tidligere udviklingskontrakter, men det har aldrig været oplevet som forpligtende, heller ikke på universiteterne.
Og jeg ved det, for jeg sad selv derude, dengang det blev gennemført.
Det blev ikke oplevet som forpligtende.
Det er alle tiders middel, som man kan bruge til at sige, at nu skal det simpelt hen være alvor, nu vil vi have skred i det her, for hvor er barriererne?
Barriererne
er i alle de normer og vaner og kulturer, man har på universiteterne, og dem får vi kun brudt, hvis der er et tilstrækkelig hårdt pres på universiteterne, for at de bryder dem.
Det tredje område er selvfølgelig forskningsrådene, som sidder med ganske store midler, og hvor nogle af dem faktisk har ønsket at bruge positiv særbehandling, men har fået nej i Videnskabsministeriet og fået at vide, hvilket er notorisk usandt, at det måtte de simpelt hen ikke.
Så der skal selvfølgelig også være en opfølgning på forskningsrådene.
Lad mig tage et andet område, som ministeren selv har prioriteret, nemlig kvinder i ledelse i den private sektor.
I går havde Jyllands-Posten en længere gennemgang af, hvordan det står til.
Her kunne vi så konstatere endnu en gang, at kun hver niende, der sidder i bestyrelseslokalerne i de 44 største børsnoterede selskaber, er kvinder.
Det er selvfølgelig eventyrlig få kvinder på det her område.
Det kan vi ikke andet end være fuldstændig grundlæggende utilfredse med.
Sidste år foreslog vi i et beslutningsforslag, at ministeren skulle tage kontakt til de store virksomheder, til brancheorganisationerne og til Dansk Industri for at få lavet frivillige aftaler med de enkelte brancher og de store virksomheder, sådan at man sikrer, at der kommer flere kvinder i toppen inden for alle de områder - ikke efter en fast skabelon eller fast model, men med individuelle aftaler.
Det blev blankt afvist på det tidspunkt.
Det ønskede
ministeren ikke.
Vi har netop valgt en blød model og ikke den langt mere kontante model, som man har valgt i Norge, hvor man nu vil lovgive om, at der skal være 40 pct. inden 2007, eller den model, man barsler med i Sverige, hvor der skal være 25 pct. i bestyrelserne.
Så jeg vil opfordre ministeren til at genoverveje sit nej fra sidste år.
Så synes jeg, at ministeren som et minimum kunne have spillet ud med at få etableret et egentligt netværk af kvalificerede kvinder, sådan at vi får synliggjort de mange kvalificerede kvinder, der faktisk er til bestyrelsesposter, sådan at vi får lagt et reelt pres.
Et tredje punkt er vold mod kvinder og handel med kvinder.
Det er et af de områder, ja, det er det eneste område, hvor der er afsat rigtig mange penge.
Det er en kolossal barriere for at få fat i bagmændene, for man kan sige sig selv, og det er, hvad der sker, at de kvinder bliver sendt hjem på en sådan måde, så de samme mafiabosser, eller hvad de nu er, står og tager imod dem og bare sørger for, at de bliver handlet igen, muligvis til et andet land, for derefter igen at blive handlet tilbage til Danmark.
Vi ved, at det kører i sådan nogle ringe, hvor man handler dem på skift til forskellige lande.
Det ville ikke være urimeligt, hvis man sagde, at de kan blive her i 6 måneder.
Det vil nogenlunde svare til, hvad de har i USA, hvad de har i Italien, hvad de har i Belgien, lande, der efter vores mening ikke er uciviliserede lande. Med hensyn til vold mod kvinder vil jeg ikke bruge meget tid på spørgsmålet om overfaldsalarmer.
Det har allerede været diskuteret en hel del.
Retsudvalget har diskuteret det meget, og Rigspolitichefen har lovet, at man nu vil gå i gang med at få sat skub på, at de 130 overfaldsalarmer, man skal tildele, rent faktisk bliver brugt.
Jeg vil sige én ting her, og det er, at vi i katastrofal grad mangler behandlingstilbud til de mænd, der er voldelige over for deres koner eller kærester.
Der er simpelt hen for få behandlingsmuligheder for dem, og derfor kan vi desværre se frem til, at det vil gentage sig i alt for mange tilfælde, hvor man havde en mulighed for at gå ind og behandle de voldelige mænd.
Til allersidst et spørgsmål om kvinder og integration.
Ministeren skriver i sin redegørelse, at hun har nedsat et netværk - jeg tror også, at det fremgik af redegørelsen sidste år - bestående af etniske kvinder.
Jeg ved ikke, om det kun er kvinder, men i hvert tilfælde med kvinder med anden etnisk baggrund.
Jeg vil egentlig gerne høre, hvordan det netværk er blevet brugt i praksis.
Hvordan foregår det?
Hvor ofte mødes det?
Hvordan bliver det brugt i praksis?
Hvad er der kommet af forslag fra det netværk?
Jeg er enig med ministeren i, at noget af det helt afgørende selvfølgelig er, at ikke mindst de unge kvinder får en økonomisk selvstændighed, men der er jo mange andre områder, man også kan sætte ind på.
Så jeg vil meget gerne bede ministeren om at være lidt mere uddybende med hensyn til, hvordan man egentlig har brugt det netværk, og hvad det er for ideer, netværket er kommet med.