runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helle Sjelle (KF), 2006-02-28:
Jeg kan forsikre Socialdemokratiet om, at vi har fulgt med i Det Konservative Folkeparti, men det har altså ikke givet anledning til, at vi har ændret mening.
Til gengæld har det faktisk givet anledning til, at vi for nylig har afsat flere midler til de lokale initiativer, som man bl.a. har taget på Vesterbro.
Vi synes, at mange af de initiativer lyder ganske fornuftige, derfor har vi også i flere forhandlinger været med til at afsætte nogle midler til lokalt forankrede initiativer, så jeg synes bestemt ikke, man kan beskylde os for ikke at lytte, fordi vi ikke går ind for fixerum.
Hans Andersen (V), 2006-02-28:
Hr. Kamal Qureshi nævnte værdighed, og jeg forstod, at det er værdigt for de mennesker at kunne indtage deres stof i et sundhedsrum i modsætning til på gaden eller i containeren.
Er det værdigheden, der skal være den drivende kraft, eller skal det være ønsket om at bruge de redskaber, der skal til for at få de mennesker ud af deres stofmisbrug?
Det mener jeg skal være det væsentlige, og så må værdigheden komme i anden række.
Værdighed er fint nok, og det er jo også et element, man kan få ind i billedet.
Kamal Qureshi (SF), 2006-02-28:
Nu vil jeg ikke klandre Venstre for med sin politik at fastholde folk i stofmisbrug, men jeg vil sige, at det, der er afgørende, er jo, at man ikke kun fokuserer på at gøre folk uafhængige af stoffer, men også fokuserer på dem som mennesker, der ikke har værdighed, og som ikke er i stand til at løfte deres hoveder, fordi de er så smadrede af det liv, de hutler sig igennem, og fordi de hver eneste dag skal skaffe 5.000-6.000 kr. til deres stofmisbrug.
Hvis man kan give dem værdigheden tilbage, giver man dem også et muligt overskud til at kunne indgå i et behandlingsforløb, som kan afvænne dem fra deres stofafhængighed.
Helle Sjelle (KF), 2006-02-28:
Som det fremgår, er der tale om en stort set uændret genfremsættelse af det beslutningsforslag, som blev behandlet sidste år, og derfor vil jeg gerne starte med at slå fast, at vi Konservative ikke har ændret holdning.
Vi mener stadig ikke, at etablering af sundhedsrum, eller fixerum som de også kaldes, er en hensigtsmæssig løsning på de problemer, der er forbundet med stofmisbrug.
Der er nok ikke nogen tvivl om, at menneskelig elendighed er noget, der rører os alle dybt, og som jeg også sagde, sidste gang vi behandlede forslaget, er tanken om et fixerum i og for sig meget menneskelig.
Ville vi ikke alle sammen ønske, at de stofmisbrugere, der har det hårdest, kunne få en bedre og mere værdig tilværelse?
Ville vi ikke alle sammen ønske, at de havde en tryg og sikker hverdag som os andre i stedet for at opleve hverdagen som en kamp for at overleve?
Der er ikke nogen tvivl om, at tilværelsen er ubegribelig hård for mange af de værst belastede stofmisbrugere, og der er ikke nogen tvivl om, at de har brug for hjælp.
Men i Det Konservative Folkeparti mener vi altså ikke, at løsningen på stofmisbrugerens problemer er et fixerum.
For os at se
er det langt bedre at satse på behandling og på den måde forbedre forholdene for stofmisbrugere på længere sigt.
Hvis der blev etableret et fixerum, ville der jo kun være tale om et øjebliks forbedring for misbrugeren, samtidig med at det ville være medvirkende til at fastholde vedkommende i misbruget, og vi mener derfor, at der i stedet bør satses på behandling, sygdomsbekæmpelse og de lokalt forankrede initiativer, som regeringen allerede har taget initiativ til, og som der kommer flere af.
Derudover er vi af den opfattelse, at etablering af et fixerum giver anledning til nye spørgsmål, bl.a. hvorfor vi ikke skal tage skridtet videre og lade det offentlige udlevere stofferne, så den enkelte stofmisbruger ikke er nødsaget til at begå kriminalitet eller prostituere sig.
Men det er et faktum, at hele vores narkotikapolitik bygger på en medicinsk og videnskabelig tilgang til problematikken.
Derfor mener vi i Det Konservative Folkeparti, at det er mere hensigtsmæssigt at fortsætte med at hjælpe stofmisbrugerne gennem de initiativer, regeringen allerede har sat i værk, og derfor støtter vi heller ikke forslaget denne gang.
Hans Andersen (V), 2006-02-28:
Jeg kunne næsten forstå svaret sådan, at man kæder værdigheden sammen med, at stofmisbrugerne ikke skal skaffe penge til stoffer.
Men det skal stofmisbrugerne jo stadig trods dette forslag, de skal fortsat skaffe 5.000-6.000 kr. hver dag til stoffer; det ændrer forslaget jo ikke noget ved.
Jeg synes – og det er det, jeg er bekymret over – at forslaget alene fokuserer på det skadereducerende og intet andet.
Det er et mål i sig selv, og det synes jeg er problematisk.
Jeg synes, at viften af tilbud skal være meget bredere, og at det også må handle om, at de altid må hvile på lovgivning.
Jeg synes altså, det er her, kæden hopper af.
Jeg synes, det er problematisk, at man i højere grad fokuserer på det skadereducerende end på, at der er nogle tilbud, når vi skal hjælpe de mennesker ud af deres stofmisbrug.
Charlotte Fischer (RV), 2006-02-28:
Vi vil gerne give vores besyv med til dette forslag, som vi er medforslagsstillere på.
Udgangspunktet er jo det samme som sidst, da vi havde forslaget til behandling, nemlig at når det gælder narkomaner her i landet, gør vi det ikke godt nok.
Siden sidst har vi fået en aftale i forbindelse med satspuljen, og det er udmærket, men for os er det sådan set ikke enteneller.
Vi synes stadig, det går for dårligt, når det gælder behandlingen af narkomaner her i landet, og et sundhedsrum, som der foreslås om her, mener vi sådan set kunne være den rigtige håndsrækning til de allerdårligst stillede narkomaner.
Vi har faktisk stadig svært ved at se, hvorfor man er forbeholden over for det.
Der er tale om et videnskabeligt kontrolleret forsøg, og det vil sige, at der er nøje hånd i hanke med det.
Det er ikke nogen glidebane eller noget som helst i den retning, og for vores vedkommende spiller det også en rolle, at i dag mangler vi faktisk viden på området og er henvist til at overveje, om vi kan bruge andre landes erfaringer til noget.
Sådan som landet ligger, synes vi, der er alt at vinde i form af mere viden og en mulighed for faktisk at kunne hjælpe de meget dårligt stillede narkomaner.
Vi har haft meget principielle ideologiske diskussioner om, hvorvidt det vil betyde en form for legalisering af narko, og om det er i overensstemmelse med internationale konventioner.
Vi har tidligere slået fast, at vi ikke mener, det er i uoverensstemmelse med internationale konventioner, og vi kan heller ikke se nogen form for le galisering.
Vi må simpelt hen tage udgangspunkt i det, der er virkeligheden uden for murene, og virkeligheden er altså, at nogle narkomaner formodentlig kunne få et bedre liv.
I hvert fald har vi et stærkt ønske om, at man skal prøve at give forslaget en chance og give misbrugerne den håndsrækning, og vi skal i hvert fald have den nødvendige viden, så vi kan komme videre end diskussionerne her inden for murene.
Lene Hansen (S), 2006-02-28:
Vi kan konstatere, at regeringen og flertallet i Folketinget siger nej til sundhedsrum, men narkomanerne forsvinder jo ikke, følgeskaderne af stofmisbruget forsvinder ikke, og de mange dødsfald forsvinder ikke.
Vi har i dag fået at vide, at flertallet i Folketinget bare vil have mere af det samme, men jeg synes faktisk, at flertallet er argumentresistent.
Jeg synes, at Venstres ordfører, hr. Hans Andersen, og Dansk Folkepartis ordfører, fru Karin Nødgaard, gav en lille åbning til videre drøftelser af, hvorvidt de redskaber, vi i dag bruger til at nedbringe antallet af narkomaner, også er de rigtige.
Jeg er sikker på, at der er et meget stort ønske om og et meget stort behov for at gå videre med sådanne drøftelser, og jeg synes, det ville være positivt, hvis vi gav hinanden håndslag på, at dette beslutningsforslag kunne være en lejlighed til at få ændret lidt på rutinerne.
Vi vil gerne i udvalgsarbejdet se nærmere på, hvordan vi kan nærme holdningerne til hinanden.
Alle, der har berøring med dette område, ønsker dette redskab, men vi forbliver i vores elfenbenstårn, hvor alt er såre godt.
Jeg er imidlertid ikke sikker på, at forældrene til de børn, der leger på de legepladser, hvor kanylerne bliver fundet, synes, at alt er såre godt.
Vi mener faktisk, at oprettelsen af sundhedsrum, hvor de hårdest ramte stofmisbrugere kan få lov til at tage deres stoffer i ikkestressende og sikre omgivelser under opsyn af et sundhedsfagligt personale, vil være til fordel for hele samfundet.
Det gør vi jo gerne på andre områder, og jeg vil bare nævne folkeskoleområdet som et af de områder, hvor vi afgjort kigger til udlandet.
Jeg ser frem til det videre arbejde i udvalget frem mod anden behandling af beslutningsforslaget, så vi kan få afklaret, om der er nogle muligheder for enighed på dette område.
Afstemning
Helle Sjelle (KF), 2006-02-28:
Nu vil jeg lægge vægt på, at der altså skal være nogle ganske bestemte kriterier opfyldt, før man benytter sig af en tvungen opfølgning, som det bliver kaldt, og det er det, der ligesom er udgangspunktet for os.
Der er nogle ganske bestemte kriterier, som skal være opfyldt, og som skal overholdes.
Det er det, der er udgangspunktet for os.
Kamal Qureshi (SF), 2006-02-28:
Jeg understregede faktisk meget kraftigt, at et sundhedsrum er et af de tilbud, der kan bruges til at komme i kontakt med stofmisbrugerne på gadeniveau.
I dag har mange stofmisbrugere ikke kontakt med nogen.
Vi ved ikke, hvad de laver, og vi ved ikke, hvor de befinder sig.
De kommer en gang imellem med skiftende intensitet til nogle af de få frivillige tilbud, der findes, men der er ikke rigtig nogen tæt kontakt med dem.
Et sundhedsrum er ikke et eksperiment.
Vi kan se, at i de mange lande, hvor tilbuddet allerede eksisterer, kommer man faktisk videre.
Man får fat i nogle af de personer, skaderne bliver reducerede, og dødstallet falder drastisk, så derfor synes jeg, det er ærgerligt, at Venstre, som også sammen med os andre har været med til at etablere gode tilbud til narkomaner, nærmest religiøst fastholder et nej til et sundhedsrum uden egentlig at kigge på de gode resultater fra andre lande.
Jeg er enig i, at vi også skal have andre tilbud, men hvorfor ikke også prøve det her, når nu det viser sig, at det virker?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-02-28:
Men jeg vil også rette en misforståelse med det samme: Vi synes ikke i Det Radikale Venstre, at det bare skal være sådan, at man kan tvangsindlægge folk.
Det, vi måske kunne tale om i forbindelse med udvalgsarbejdet og i forbindelse med fornyelsen af psykiatriloven, er: Hvad er det for en kompetence, der skal være til rådighed inden for det psykiatriske system og inden for sygehusvæsenet, når sådan en tvangsindlæggelse skal finde sted?
Spørgsmålet er, om det ikke ville være klogt, at man inddrog uafhængige psykiatere i den her vurdering af, om der er tale om en patient, der rent faktisk er sindssyg.
Men det er ikke for at starte en lang debat, bare for at slå fast, at det ikke er sådan, at jeg mener, at vi skal kunne tvangsindlægge mennesker, der ikke er sindssyge.
Jeg tror bare, at det var det indtryk, der kom til at stå tilbage efter det, fru Elsebeth Gerner Nielsen sagde før, og så er det jo godt, at det blev rettet.
Karin Nødgaard (DF), 2006-02-28:
Jeg har lidt svært ved at godtage navnet sundhedsrum, for i mine ører peger det i en helt anden retning end at give rum for narkomaner til at indtage narko.
På mange måder kan jeg godt forstå argumenterne for at indrette specielle steder til de hårdest belastede stofmisbrugere, som ellers kan være svære at nå, men jeg tvivler også på, om netop disse personer overhovedet vil være i stand til og har noget ønske om at opsøge disse specielt indrettede rum, hvis der er langt til dem.
Ofte vil stofmisbrugerne fixe i nærheden af de steder, hvor narkoen købes, og ofte op til flere gange om dagen, og hvis afstanden til sundhedsrummet er stor eller uoverskuelig, er det i hvert fald ganske givet begrænset, hvor meget den enkelte misbruger vil opsøge stedet.
I beslutningsforslaget ønskes en forsøgsordning, som skal evalueres efter en 2-årig periode, men der lægges samtidig op til, at kommunerne efterfølgende selv skal beslutte etablering og finansiering af de såkaldte sundhedsrum.
Det vil kunne munde ud i et skævt landkort og, som det fremgår af oplægget, resultere i, at ikke alle relevante steder i Danmark får oprettet disse rum, men det må vel være forslagsstillernes ønske, at alle de hårdest belastede narkomaner vil kunne blive omfattet af tilbuddet, uanset bopæl eller værested.
Jeg har noteret mig resultaterne af de initiativer, der er taget i andre lande, men jeg tror, vi skal passe på med bare at konkludere, at vi kan sammenligne Danmark med de lande, som nævnes.
Jeg er nemlig bange for, at de lande mere eller mindre har opgivet denne gruppe narkomaner, og det har vi ikke i Danmark.
Derfor er der fortsat andre veje at gå, og dem synes jeg vi først skal følge.
Det gjorde vi bl.a. med den seneste satspuljeaftale, hvor der blev afsat 250 mio. kr. til nye initiativer på narkoområdet i årene 20062009.
Til Vesterbro, hvor problemerne er specielt store, blev der ved samme lejlighed øremærket 10 mio. kr., som foreninger i denne bydel kan søge som støtte til dækning af udgifter til udvikling og gennemførelse af initiativer, der har til hensigt at forbedre forholdene til stofmisbrugerne og dermed også afhjælpe de problemer, som narkotikamiljøet påfører bydelen.
Vi er nok alle klar over, at det er umuligt at komme narkomisbrug til livs, og at det er svært at få alle de hårdest belastede misbrugere på rette spor igen, og derfor finder Dansk Folkeparti det mere optimalt at udbygge og styrke døgnbehandlingen – et tilbud, hvor der er ordnede forhold, hvor narkomanen får en ren seng, rent tøj, mad og fagligt kvalificerede mennesker at snakke med og dermed det positive sociale samvær, som kan være med til at få misbrugeren på ret kurs, så de ikke vender tilbage til det hårde miljø efter et fix for at få fat på den næste portion narko.
Dansk Folkeparti vil ikke være med til at legalisere køb og indtagelse af narkotiske stoffer, og derfor kan Dansk Folkeparti ikke støtte beslutningsforslaget.
I udvalget kan vi forhåbentlig drøfte mulighederne for fremtidige forbedringer på narkoområdet.
Der er ting, der nok kan opnås bred politisk enighed om, og her kunne arbejde med forbedringer af døgntilbuddene være en mulighed.
Karen J. Klint (S), 2006-02-28:
Det kan godt være, at der set med sygehusøjne er en helhed i det, men der er ikke en sikkerhed for, at det sociale system bakker op.
Der står netop klart, at det kun er, når patienten svigter den medicinske behandling, at den tvungne opfølgning kan gennemføres.
Hvis patienten svigter det sociale islæt i det, eller hvis det sociale system svigter patienten, står patienten alene tilbage med sin tvangsmedicinering.
Det er den første helt grundlæggende forudsætning for, at det her overhovedet kan tages i brug.
Derfor er jeg enig med fru Karen Klint i, at det her ikke kan stå alene.
Det vil glæde mig umådelig meget, hvis det, at vi generelt får lavet flere udskrivningsplaner, generelt får lavet flere koordinationsplaner, fører til, at der så ikke er nogen patienter, der har brug for det her.
Jeg har ikke nogen ambition om, at hu hej, nu skal flest mulig på tvungen opfølgning.
Nej, regeringen har en ambition om at nedbringe anvendelsen af tvang i psykiatrien.
Så hvis det, at vi nu skaber bedre koordination og får skabt alvor bag de her koordinationsaftaler og udskrivningsaftaler, fører til, at en endnu mindre gruppe end den, der er forudsat, bliver dækket af reglen her, så er det kun fint.
Men igen: Det ene udelukker ikke det andet.
Anne Baastrup (SF), 2006-02-28:
Noget, som vi ikke rigtig har været inde på, er de retspsykiatriske patienter.
Der har hele tiden været den der diskussion om, hvor få de er, og om det sociale system, der følger dem op.
Men sådan som jeg har forstået forslaget, vil de retspsykiatriske patienter ikke være omfattet af de samme retssikkerhedsgarantier med de 3 års tvangstilbageholdelse osv., og der vil heller ikke være nogen speciel plan for dem, for de har jo en dom.
Finder ministeren efter alle de overvejelser, ministeren i øvrigt har gjort sig om den der lille gruppe af almindelige psykiatriske patienter og hensynet til de pårørende, at det er de samme typer af argumenter, der kan føres over på de retspsykiatriske patienter, eller hvad er det for en gruppe?
Jeg vil også meget gerne gå i en tættere dialog om det her, for det er rigtigt, at justitsministeren også har en vinkel på den del af sagen.
Så det vil jeg meget gerne have lejlighed til at vende tilbage til i en form, hvor vi kan komme til at diskutere det tættere ind til materien, end vi kan gøre her i anden ordførerrunde.
Birthe Skaarup (DF), 2006-02-28:
Nu bad jeg blot om at få det undersøgt, fordi vi ved, at der er et system for gravide stofmisbrugere, hvor de har mulighed for at skrive under på en kontrakt om, at såfremt de, mens de er gravide, ikke bliver stoffrie, så har man den mulighed.
Det er ikke brugt ret mange steder i det her land.
Jeg tror faktisk kun, at det er brugt en eneste gang, efter hvad jeg ved.
Men det kunne være interessant at få det belyst yderligere.
Jeg lægger bare op til en åben snak om, hvor det fører os hen i forhold til, hvad vi har fremsat her.
Men de overvejelser både undersøger og uddyber jeg selvfølgelig gerne over for fru Birthe Skaarup.
Det siger sig selv.
Afstemning
Hans Andersen (V), 2006-02-28:
I Venstre har vi stor forståelse for, at man ønsker at hjælpe stofmisbrugere, som har det overordentlig svært, og som i hverdagen lever et til tider meget sørgeligt liv med mange problemer, men vi finder ikke, at det her beslutningsforslag om at etablere fixerum er løsningen på at give de mennesker et alternativ.
Der skal vi fortsætte ad den vej, som vi har været inde på i de senere år, med at sætte ind med en række tilbud til de mennesker om at komme i behandling, sætte ind med at hjælpe med vaccination for hepatitis A og B osv.
Jeg synes, det er overordentlig vigtigt at understrege, at vi i Venstre finder, at vi ikke hjælper stofmisbrugere ved at oprette et helle, hvor de inden for det helle ligesom kan indtage stoffet legalt, og så er det løsningen.
Løsningen er ikke et fixerum.
Løsningen er, at vi fortsætter ad den vej med en behandlingsgaranti, med en opfølgning og med en indsats på gadeplan, hvor det handler om at hjælpe disse mennesker, som har det overordentlig svært.
Så jeg tror, vi skal gå på flere ben og have fokus på, at skadereduktion ikke må være det eneste mål.
Det handler om at hjælpe mennesker, der har problemer, det handler om at sætte ind med behandling og forebyggelse, og så handler det om, at vi også håndhæver den lovgivning, man nu har vedtaget her i Danmark, hvorefter det er ulovligt at være i besiddelse af narkotika, og det står vi fast ved.
Majbrit Berlau (EL), 2006-02-28:
Jeg synes, det er positivt at høre, at Venstre føler sig forpligtet til at være med til at løse den her opgave, og at vi ligefrem skal gå på flere ben, og det forstår jeg sådan at vi skal sætte en række initiativer i gang.
Det, jeg ikke helt forstår, er, at man udelukker det her initiativ, altså et sundhedsrum, hvor man under værdige forhold kan sikre, at narkomanerne får nogle rimelige forhold at sprøjte sig under, hvor der kan sørges for, at der er sundhedspersonale til stede og også sørges for, at vi faktisk får en social kontakt til de her mennesker, der gør, at vi kan være med til at etablere behandling for dem i det omfang, de selv er motiverede, og at vi også sikrer, at det er en værdig måde, de her mennesker bliver behandlet på.
Hvorfor er det, at man afviser et initiativ, der rent faktisk fungerer?
Lene Hansen (S), 2006-02-28:
Da vores ordfører, fru Karen Hækkerup, ikke kan være til stede i dag, skal jeg på Socialdemokratiets vegne fremføre følgende synspunkter om B 48: Debatten er jo, som vi har hørt, ikke ny, men alligevel er der altså sket noget nyt på området, siden vi sidst debatterede sagen i april.
Der er nemlig opbrud i modstanden mod sundhedsrum blandt de borgerlige, og det er derfor med fornyet optimisme, vi i dag har taget debatten om at sikre ordentlige forhold for narkomanerne op endnu en gang.
Der har i årevis været et flertal i Københavns Borgerrepræsentation, der ønskede sundhedsrum, men alligevel har denne regering ikke villet lave en lovgivning, der kunne åbne for bare et forsøg.
Det håber jeg kan blive fortid nu, fordi De Konservative i landets hovedstad, hvor de fleste narkomaner jo bor, har skiftet holdning, og derfor har vi også store forventninger til, at De Konservative i Folketinget endelig vil støtte forslaget om sundhedsrum og anstændige forhold for narkomanerne.
Den konservative Mogens Lønborg, som indenrigsministeren måske skulle have haft et møde med, har siden den 1. januar bestridt posten som sundheds- og omsorgsborgmester i København, og i Ekstra Bladet fra den 3. september 2005 var han citeret for at sige, at der må handles nu, at fixerum virker i udlandet, og at de erfaringer også må bruges i Danmark.
Vi kender konsekvenserne af den politik, der hidtil er ført herhjemme.
På trods af kampagner, forskellige behandlingsformer og tilbud om afvænning dør der stadig mellem 250 og 350 narkomaner hvert år.
Narkomanerne er nogle af samfundets svageste borgere, og de har om nogen brug for fællesskabets hjælp til at få et bedre liv.
Men skal vi hjælpe de svageste narkomaner, må vi tage udgangspunkt i det liv, de lever, og ikke i det liv, vi ønsker, de skal leve.
De er misbrugere, og misbruget er deres virkelighed og deres verden.
Også i dag lever de hårdest belastede narkomaner et kummerligt liv med risiko for at få sygdomme som hiv, aids og smitsom leverbetændelse.
Det er ikke værdigt, og det er derfor, vi skal oprette sundhedsrum, hvor de hårdest belastede stofmisbrugere kan indtage deres stoffer med rent værktøj og under overvågning af et sundhedsfagligt personale, der både kan genoplive og forhåbentlig hjælpe narkomanerne til at få styrke til at gå i en egentlig stofafvænning.
Det er hele formålet med øvelsen.
Hans Andersen (V), 2006-02-28:
Nu er det jo ikke nogen ny debat, vi har her i Folketinget.
Man kan sige, at vejene måske skiller i politik, og de skiller i hvert fald her, for fixerum er ikke Venstres løsning på at hjælpe mennesker med et narkotikamisbrug.
Hvis man går ind på tanken om et fixerum, synes jeg ikke, der er nogen svar på de spørgsmål, jeg bl.a. har stillet tidligere ved de her debatter: Hvordan vil man håndhæve lovgivningen om sådan et fixerum?
Hvor er der helle?
Er det 200 m, inden man når til det her fixerum, er det 300 m, eller er det lidt længere nede ad gaden i en kiosk, hvor man har købt det her i baglokalet
Hvor er det, politiet må gribe ind?
Jeg mener ikke, at der er svar på nogen af de spørgsmål, vi tidligere har stillet.
Derfor kan Venstre fortsat ikke støtte det.
Jeg vil gerne prøve at svare ordføreren for Enhedslisten på lige præcis det der med, at det er nemt, at det kun er inden for fixerummets afgrænsning, det er lovligt.
Vandene skiller altså her, hvor jeg ønsker at sætte ind med behandling, at få stofmisbrugerne ud af deres misbrug, og så kan jeg konstatere, at Enhedslisten ønsker at fastholde stofmisbrugerne i deres misbrug.
Det vil jo være et af resultaterne af det.
Når man spørger stofmisbrugerne, så er der flere af dem, jeg har talt med, der hævder, at det måske aldrig ville have fået dem til at komme ud af et misbrug, hvis der havde været et sådant helle.
Det er jo et argument, der går i den modsatte retning.
Lene Hansen (S), 2006-02-28:
Et sundhedsrum eller fixerum, hvad man nu vælger at kalde det, må jo aldrig nogen sinde betragtes isoleret, men som en del af en meget stor, bred og målrettet indsats.
Derfor kan jeg jo tilslutte mig den tidligere spørgers undren over, at Venstre så hårdnakket bliver ved med at afvise, at indføringen af et sundhedsrum kunne have nogen virkning, der var positiv også i Danmark, på linje med hvad man har set i mange lande, hvor sundhedsrummene fungerer ganske udmærket, og hvor dødeligheden blandt narkomaner faktisk falder ganske dramatisk.
Gør det slet ikke indtryk på Venstre og på ordføreren, at vi kan aflæse et fald i dødeligheden i de lande, hvor man har indført et sundhedsrum?