Aase D. Madsen (DF), 1999-11-11:
Jeg vil lige oplyse om, at jeg taler om L 50, L 51 og L 52.
Så skal lovmøllen sættes i gang igen for at dele afgifter og tilskudslån ud til erhvervslivet, vel at mærke hvis man opfører sig korrekt og artigt i henhold til ministerens energisparelærebog; ellers smækkes kassen omgående i.
Dansk Folkeparti er overordnet bekymret for de mange ministerbemyndigelser, der ligger i forslagene.
Jeg regnede da også med, at energireformpartierne får nervøse trækninger, når man tænker på de øjeblikkelige kraftværksproblemer, de problemer, som ligger i elreformen, og det skyldes de mange ministerbemyndigelser, mener Dansk Folkeparti.
Derfor tændes der for den røde lampe hos Dansk Folkeparti, når der skal gives bemyndigelser på vigtige områder til miljø- og energiministeren.
Jeg vil i den forbindelse gerne spørge ministeren, hvilke kategorier af virksomheder der indgår i Dansk Branchekode 1993, som tilsyneladende skal afgrænse branchetilhørsforholdet. Der ligger ligeledes en ministerbemyndigelse til at fastsætte minimum- og maksimumgrænser for tilskud til de enkelte projekter.
Dansk Folkeparti mener, at kriteriet for tilskudstildelingen må være de projekter, hvor man får mest energibesparelse pr. krone.
Dansk Folkeparti kan være enig i, at det er en god idé at fjerne bundfradraget i forbindelse med fællesaftaler, de fællesaftaler, der indgås med en branche eller en gruppe af virksomheder, da det hjælper de små og mellemstore virksomheder, men enkeltvirksomheder kan her komme i klemme, og det må vi se på under udvalgsarbejdet.
Dansk Folkeparti finder i øvrigt, at de krav, der stilles til virksomheder i forbindelse med krav om energiledelsessystem, særlige undersøgelser, særlig certificering osv., kan blive et endnu større og mere uoverskueligt bureaukrati, end det nuværende energisyn er.
Dansk Folkeparti frygter derfor, at det vil blive de rådgivende ingeniørfirmaer og andre tekniske eksperter, der kommer til at spise en stor del af tilskudskagen. Dansk Folkeparti mener, at dette bureaukrati indebærer, at mange virksomheder simpelt hen opgiver at få andel i tilskuds- og afgiftsmidlerne.
De gider ikke alt det administrative bøvl.
Dansk Folkeparti står fast på, at det eneste, der hjælper erhvervslivets konkurrenceevne, er reelle nedsættelser af de grønne afgifter, uden at de skal en tur over ministerens omkostningskrævende og bureaukratiske skrivebord.
Alt i alt må man sige om disse lovforslag, at man må betegne dem som lovforslag, hvor man fodrer hunden med sin egen hale.
Så vil jeg i øvrigt sige, at bjerget har barslet med en mus set i forhold til de mange ressourcer, der er lagt i den tværministerielle evalueringsrapport af grønne afgifter og erhvervene.
Forenklinger af hele afgiftssystemet i disse love er desværre reduceret til småtingsafdelingen.
Ifølge lovforslag nr. L 53 skal der ske en række ændringer af proceslisten i forbindelse med CO2-afgiften og nogle afgrænsninger med hensyn til rumvarme.
Procesforslaget medfører en lettelse for erhvervene på 8 mio. kr., og væksthusgartnerierne får også en lille luns.
Men så er der dét med tørmælken: De får ikke en luns, tværtimod, de får en stramning på 2 mio. kr.
Jeg har indtryk af, at der føres en retssag i øjeblikket, som jeg ikke ved hvad går ud på, men det er vist et fortolkningsspørgsmål. Alt i alt medfører disse forslag et provenutab på ordningerne på omkring 23 mio. kr. Om så fordelingen af midlerne er udtryk for en højere retfærdighed, det må vi så se på i udvalget.
Dansk Folkeparti har isoleret set ikke noget at indvende imod de konkrete lettelser, der ligger for erhvervslivet i forslagene.
Men Dansk Folkeparti vil under udvalgsarbejdet tage stilling til de enkelte forslag hver for sig.
Jeg vil slutte med at sige, at Dansk Folkeparti jo hverken har lod eller del i indførelsen af de afgifter, der danner grundlaget for disse lovkomplekser, de afgifter, der alt andet lige forringer dansk erhvervslivs konkurrenceevne helt enormt internationalt.
Og så vil jeg gerne spørge, og det har også været efterlyst i et af høringssvarene, hvorfor alle fire lovforslag ikke er blevet sendt ud til høring samtidig, sådan at de høringsberettigede havde det samlede lovkompleks at kunne reflektere på - både det, der har det sure i sig, og det, der har det søde i sig.